open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אמ"י

[150px|ממוזער|שמאל|סמליל אמ"י הקודם בעיצוב [דן ריזינגר]]
**אמ"י**, ראשי תיבות של **איגוד אמני ישראל**, הוא איגוד ישראלי שנוסד בשנת 1979 במטרה לייצג את כלל האמנים המבצעים בישראל, בהם שחקני במה ומסך, זמרים ובדרנים, רקדנים, קוסמים ומדבבים. שבעת המייסדים היו יפה ירקוני, ששי קשת, אילי גורליצקי, שלמה ארצי, בני אמדורסקי, רותי הולצמן ובעלה ד"ר שמעון ברק.

## פעילות
הארגון נאבק על תנאי עבודתם ושכרם של האמנים במדיות התיאטרון הקולנוע הרדיו והטלוויזיה וכן בבימות הבידור. חותם על הסכמי שכר עם גופים שונים בעולם הבידור, מעניק ייעוץ משפטי חינם והלוואות ללא ריבית והצמדה לחבריו.
יוזם סדנאות העשרה וימי עיון לאמנים ומנתבם למפעלי גיוס כספים עבור האגודה למלחמה בסרטן, וראייטי ישראל, צה"ל וארגונים הומניטריים אחרים. עבור פעילותו זו הוענק לו בשנת 1988 ״פרס התנדבות״ על ידי יו"ר הכנסת.

מדי שנה מעניק האיגוד פרסים מטעמו, ובהם פרסי הוקרה ופרס מפעל חיים עבור תרומתו של אמן לאורך שנות יצירותיו.
עם מקבלי הפרס בעבר נמנים: אבי קורן, אפי נצר, מולי שפירא, שמואל צמח, אלכסנדר יהלומי, איתן אילון, יעקב אלפרין, דליה פרידלנד, אלכס פלג, לבנה פינקלשטיין, אנריקו מסיאס, רינה שיינפלד, אלירון טובי, יורם בר סלע, לאורה ריבלין, תיקי דיין, מיקי גבריאלוב, רונית אופיר, רוחמה רז, חיים משה, דני סנדרסון, שלמה ארצי וחבורת "זהו זה!".

לאחר פטירתו של אהוד מנור בשנת 2005, החלה אמ"י להעניק מלגות בסך 4,000 ש"ח, כל אחת, תחת השם "פרס אהוד מנור לעידוד היצירה" עבור חבריה בחמישה תחומים: זֶמֶר, משחק, מחול, אמנים ותיקים מכל התחומים, קוסמות, לוליינות ומופעי ילדים.

ביולי 2022 לאחר פרישתו של יעקב מנדל מתפקידו כיו"ר, נבחרה לתפקיד היו"ר, השחקנית יונה אליאן קשת. ובנובמבר 2024, נכנס לתפקידו כמנכ"ל האגוד, המפיק יוסי זינגר.

במאי 2024 חתם הארגון על הסכם שיתוף פעולה עם פורום העצמאים מבית ההסתדרות הכללית החדשה.

## יו"ר העמותה
* אילי גורליצקי (1979–1987)
* מוסקו אלקלעי (1987–1993)
* שייקה לוי (1993–1999)
* דודו דותן (1999–2001)
* חנן יובל (2001–2002)
* יעקב מנדל (2002–2021)
* רון גנג (2021–2022)
* יונה אליאן (2022–הווה)

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* אגודת אמ"י, באתר "הבמה"
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אגודות מקצועיות בישראל
קטגוריה:ישראל: תרבות
*
פרויקט מוגול

**פרויקט מוגול** (נקרא לעיתים **מבצע מוגול**) היה מיזם סודי ביותר של חיל האוויר של ארצות הברית, שנועד לזיהוי ניסויים גרעיניים של ברית המועצות. במסגרתו הוטסו מיקרופונים באמצעות כדורים פורחים לגובה רב על מנת לקלוט גלי קול שייווצרו על ידי הניסויים הגרעיניים. הפרויקט התקיים משנת 1947 ועד לראשית 1949. 

הוגה המיזם היה ד"ר מוריס יואינג (Maurice Ewing). הוא עסק לפני כן בחקר מעבר גלי קול בשכבות המים של האוקיינוסים, ושיער כי מעבר קול דומה מתקיים בשכבות הגבוהות של האטמוספירה. המפקחים על המיזם היו ד"ר ג'יימס פיפלס (James Peoples) ועוזרו ד"ר אלברט קרארי (Albert P. Crary).

במסגרת המיזם שולחו מערכים של מיקרופונים ועמם משדרי רדיו, שיעבירו את הקולות שייקלטו אל הקרקע. נדרש שהכדורים הפורחים שישוגרו יישארו בגובה קבוע מסוים למשך זמן רב ככל האפשר. לשם כך פותח ציוד ייעודי, כמו מדי לחץ, אשר פיקחו על שחרור מטען הנטל של הכדורים.

בתחילה נעשה שימוש בבלוני מזג אוויר עשויי גומי וממולאים בהליום. בהמשך הם הוחלפו על ידי בלונים גדולים מפוליאתילן. התברר שאלו היו עמידים יותר, פחות גז דלף מתוכם והם שמרו על גובה הטיסה שלהם בצורה טובה יותר.

המיזם היה אחד מסדרה של מיזמים של שימושים צבאיים ומטאורולוגיים בכדורים פורחים על ידי ארצות הברית בשלהי שנות ה-40 וראשית שנות ה-50, ובהם תוכנית בלון סקייהוק, פרויקט מובי דיק ופרויקט ג'נטריקס.

עלותו של המיזם מוגול הייתה גבוהה והצלחתו חלקית. על כן באו במקומו רשת של חיישנים סייסמיים לקליטת תנודות קרקע מן הניסויים הגרעיניים וכן איסוף דגימות אוויר לשם איתור נשורת גרעינית מהם. אלו היו זולים ואמינים יותר וקלים יותר לפריסה ולתפעול.

באמצע שנות התשעים פרסם חיל האוויר האמריקני דו"ח, שלפיו בלון טיסה מס' 4 של מיזם מוגול, ששוגר ב-4 ביוני 1947, היה האובייקט שהתרסק ליד רוזוול, ניו מקסיקו, והיה המקור לשרידים שהציתו את תקרית רוזוול.

קטגוריה:נשק גרעיני: ניסויים
קטגוריה:חיל האוויר של ארצות הברית: קרבות ומבצעים
קטגוריה:כדורים פורחים: שימושים צבאיים
קטגוריה:המלחמה הקרה: מבצעים צבאיים
ת'יאטר ג'יי

שמאל|ממוזער|לוגו התיאטרון
**תי'אטר ג'יי** (באנגלית: **Theater J**) היא חברת תיאטרון מקצועית בוושינגטון די. סי., שנוסדה בשנת 1990 במטרה להציג עבודות ש"מפארות את הקול האורבני הייחודי והחזון החברתי המהווים חלק מהמורשת התרבותית היהודית".

## אודות
שמאל|ממוזער|250px|משכן הת'יאטר ג'יי במרכז הקהילה היהודית בוושיגנטון די סי
ה"ת'יאטר ג'יי" מופיע בתיאטרון ארון וססיל גולדמן (Aaron & Cecile Goldman Theater), חלק ממרכז מוריס קפריץ (Morris Cafritz Center) לאמנויות בשכונת דופונט סירקל, במתחם מרכז הקהילה היהודית בוושינגטון די. סי.. המנהל האמנותי של התיאטרון הוא ארי רות' (Ari Roth).

בין היתר, הציג התיאטרון הופעות בכורה של הצגות מאת ריצ'רד גרינברג (ההצגה *Bal Masque*), אריאל דורפמן (*Picasso's Closet*), ג'ויס קרול אוטס (*The Tattooed Girl*) וונדי ואסרשטיין (*Third*).

## דבר הביקורת
טריי גרהאם מהניו יורק טיימס כתב על הת'יאטר ג'יי כי הוא מציג "ליטוש מקצועי, דרמטורגיה מחושבת ואופי ניסויי מחוצף". במגזין של ארגון הדסה תואר כאחד התיאטראות היהודים-אמריקאיים המודרניים ה"מצליחים ביותר והחדשניים ביותר". הת'יאטר ג'יי אף ידוע בשורת ההצגות שערכו בו את הופעת הבכורה שלהן; התיאטרון כונה בניו יורק טיימס "התיאטרון הראשי להצגות בכורה" ("Premier Theater for Premieres").

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תיאטראות
קטגוריה:תיאטרון אמריקאי
קטגוריה:תיאטרון יהודי
קטגוריה:וושינגטון די. סי.
קיי מדפורד

**מרגרט קתלין או'ריגן** (באנגלית: **Margaret Kathleen O'Regan**; 14 בספטמבר 1919 – 10 באפריל 1980), שהייתה ידועה בשם **קיי מדפורד** (באנגלית: **Kay Medford**), הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון וזמרת אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1968 על תפקידה בסרט המוזיקלי "מצחיקונת".

## ביוגרפיה
מדפורד נולדה וגדלה בניו יורק סיטי לזוג הורים איריים אמריקאיים ג'יימס ומרי או'ריגן שמתו כאשר הייתה בת 15. לאחר מכן אימצה את השם קיי מדפורד, סיימה את לימודייה במוסדות לימוד קתולים ועבדה לפרנסתה כמלצרית במועדון לילה.

בתחילת דרכה זכתה לביקורות מצוינות על הופעתה בברודוויי במחזמר "ביי ביי בירדי" בתפקיד מאמא. את דרכה בהוליווד החלה בשנת 1958 בסדרת הטלוויזיה "קיטי פויל" ברשת NBC, הסדרה שמבוססת על תוכנית רדיו באותו שם שודרה בטלוויזיה למשך חמישה חודשים. בשנת 1960 בדרמה "באטרפילד 8" ולאחר מכן בסרטו של הבמאי והמחזאי המצליח ג'ושוע לוגן "Ensign Pulver" ובסרטו של ארווין קרשנר "שיגעון טוב".

בשנת 1964 הופיעה מדפורד במחזמר "מצחיקונת" והייתה מועמדת לפרס טוני על תפקיד רוז ברייס, אמה של גיבורת העלילה השחקנית פאני ברייס (ברברה סטרייסנד). כארבע שנים לאחר מכן חזרה מדפורד על התפקיד גם בגרסה הקולנועית המפורסמת של ויליאם ויילר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. ב-1969 השתתפה מדפורד בסרטו השלישי של ריצ'רד דונר "טווינקי" בתפקיד אמו של הסופר סקוט וורדמן (צ'ארלס ברונסון).

מדפורד מעולם לא נישאה. נפטרה בשנת 1980 בגיל 61 בביתה שבמנהטן ממחלת סרטן צוואר הרחם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1919
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1919
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1980
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1980
אלמה בן זאב

**אלמה בן זאב** (נולדה ב-16 ביוני 1990) היא שחקנית, מפיקה, תסריטאית ובמאית קולנוע ישראלית. זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על משחקה בסדרה "ראש גדול".

## ביוגרפיה
בן זאב היא בתה של עורכת הקולנוע יעל פרלוב, אחייניתה של נעמי פרלוב ונכדתם של במאי הקולנוע וחתן פרס ישראל דוד פרלוב ושורדת השואה המפיקה מירה פרלוב. למדה במגמת תיאטרון בתיכון א' לאמנויות תל אביב בתל אביב, בקורס כתיבה יוצרת בבית הספר "מנשר לאמנות" בתל אביב ושלושה חודשי השתלמות למשחק בלונדון. את שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל. היא בוגרת סטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב.

קריירת המשחק שלה התחילה ב-2002, כאשר שיחקה בסרט קצר "אסור שבת" במסגרת פרויקט "ילדים יוצרים סרטים" בערוץ הילדים. והפריצה הגדולה הייתה ב-2004 כשגילמה את מור ירון בסדרת הנוער "ראש גדול", במשך 3 עונות עד 2007, (וזכתה על משחקה בסדרה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרת ילדים ונוער"). בשנת 2006 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "מעורב ירושלמי" (קשת, ערוץ 2). בנוסף היא שיחקה ב-2008 בסרט של אלון מיטלפונקט "בשידור חי" בתפקיד כריזמה.

בשנת 2015 החלה לשחק בסדרת הנעורים של ערוץ 10, "להתבגר" בתפקיד צהלה, אחותה הגדולה של נעמה (מור פולנוהר). בשנת 2016 שיחקה תפקיד אורח בסדרה הקומית "הרוסים" בערוץ 10, שיצר בעלה לב ברודינסקי לצד ארם רבינוביץ'.

בן זאב נשואה למדבב לב ברודינסקי והשניים הורים לבת. הם מתגוררים בכפר קיש.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: שחקנים
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרות תיאטרון צה"ל
קטגוריה:בוגרי תיאטרון צה"ל
קטגוריה:בוגרות הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:זוכות פרס האקדמיה לטלוויזיה: שחקנית
קטגוריה:כפר קיש: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1990
מיכל ברט

**מיכל ברט** היא רקדנית פלמנקו ישראלית.

מיכל ברט נולדה בחיפה והתחילה את דרכה בגיל 6 בלימודי בלט קלאסי ומודרני בסטודיו "תנועות" בו במשך 12 שנים. במהלך לימודיה בחטיבת הביניים, השתתפה בהפקה משותפת עם התזמורת הסימפונית חיפה ביצירה "אגם הברבורים" אשר הועלתה בתיאטרון חיפה. את תחילת דרכה בפלמנקו עשתה בחיפה אצל סילביה ברוא. לאחר שירותה הצבאי, עברה לתל אביב ולמדה אצל סילביה דוראן ונטע שיזף ובהמשך בסטודיו של מיכל נתן, בו, מלבד רקדנית ברט גם סולנית, מורה ומנהלת חזרות למשך מספר שנים. בשנת 2005 נסעה לסביליה שבספרד ושם המשיכה את לימודיה, ובתוך כך למדה אצל אליסיה מרקז ופילאר אורטגה.

בשנת 2007 השתתפה בתחרות הפלמנקו של "קרן עדי" וזכתה במקום הראשון ובמלגה ללימודים בספרד. ב-2008, לאחר שסיימה את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בחינוך מיוחד ללקויי שמיעה, נסעה למדריד ובמשך ארבע שנים למדה בבית הספר "אמור דה דיוס".

ברט השתתפה בהפקות שונות ברחבי ספרד ומחוצה לה: כרקדנית וסולנית בהפקה של טיטו לוסדה "אלף לילה ולילה", כרקדנית במופע "צעקה" במסגרת הפסטיבלים "סומה פלמנקה" במדריד וה"ביאנאל" בסביליה, כרקדנית במופע "אי-שקט" בפסטיבל הפלמנקו בקסטיון, כסולנית וכוריאוגרפית בלהקתו של אנטוניו רייס וככוריאוגרפית ורקדנית בהרכב שהוקם במיוחד למספר הופעות בחאן-אנדלוסיה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פלמנקו
קטגוריה:רקדניות בלט ישראליות
קטגוריה:רקדניות ישראליות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
רשימת המלכים מטורינו

שמאל|ממוזער|350px|ציור של הרשימה
**רשימת המלכים מטורינו** (נקרא גם **הקאנון המלכותי מטורינו**) הוא פפירוס הכולל רשימות של מלכים במצרים הכתוב בכתב היראטי המתוארך לתקופתו של רעמסס השני. הפפירוס הוא חלק מאוסף המוזיאון המצרי בטורינו איטליה. הערכה היא שרשימה זו הייתה הרשימה המקיפה ביותר של מלכים שהוכנה על ידי המצרים בעת העתיקה. והיא משמשת כבסיס יחד עם רשימות אחרות כגון אבן פלרמו, רשימת המלכים מכרנך, רשימת המלכים מאבידוס ועוד, לרוב הכרונולוגיות שנכתבו על ידי החוקרים על תולדות מצרים העוסקות בתקופה שלפני רעמסס השני.

## הפפירוס
הפפירוס מתוארך על ידי החוקרים לתקופתו של רעמסס השני, מלך מהשושלת ה-19  בתקופת הממלכה החדשה, אבל יכול להיות שהוא חובר לאחר תקופתו ולכל המאוחר בשושלת ה-20. תחילתו של הפפירוס וסופו אבדו, הפפירוס לא כולל כל הקדמה, ופירוט המלכים הסתיים בשושלת ה-19.

הפפירוס מפרט שמות של שליטים, אורך תקופת שלטונו של כל מלך  תוך ציון שנים, חודשים וימים. בחלק מהמקרים המלכים מקובצים לפי משפחות מלוכה שמתאימה לרשימת השושלות של מנתון בספרו "אגיפטיקה".

הפפירוס כולל גם רשימות של מלכים מיתיים ומלכים של אזורים קטנים שלא מוזכרים במקורות אחרים, וכן שמות של אלים.
הרשימה כוללת גם מלכים מתקופת השושלת ה-15 שהיו שליטי החיקסוס ושלטו במצרים התחתונה ובאזור דלתת הנילוס. לשליטים אלו לא היה כרטוש וברשימה הוסף סימן הירוגליפי המציין שהם היו זרים. הפפירוס היה במקור רשימה שהוכנה לצורך מיסוי, ובגב הפפירוס הופיעה רשימת המלכים.

## גילוי ושימור
הפפירוס התגלה בשנת 1820 על ידי הנוסע האיטלקי ברנרדינו דרובטי (Bernardino Drovetti) בלוקסור (היא תבאי בעת העתיקה) שבמצרים העליונה. בשנת 1824 רכש המוזיאון המצרי בטורינו שבאיטליה את הפפירוס, והוא סומן כמספר 1874. כשהארגז שבו נשלח הפפירוס לאיטליה נפתח, הפפירוס התפרק לרסיסים. קטעי הפפירוס נבדקו על ידי ז'אן-פרנסואה שמפוליון והוא הצליח לזהות שמות של מלכים רק על הקטעים הגדולים יותר, והכין ציור של מה שיוכל לפענח.

האגיפטולוג הגרמני בן המאה ה-19 גוסטב זייפארט (Gustav Seyffarth) בחן את קטעי הפפירוס, שחלקם היו בגודל של סנטימטרים בודדים. הוא ביצע שחזור נוסף של הקטעים בהתבסס על הסיבים. גוסטב לא הצליח לזהות את המשמעות של הסימנים בכתב ההיראטי. האגיפטולוג הגרמני ינס פטר לאוט (Jens Peter Lauth) שעבד לאחר מכן על הפפירוס אישר בעבודתו את פעולת השחזור של זייפארט.

בשנת 1959 פרסם האגיפטולוג האנגלי אלן גרדינר את ספרו "הקאנון המלכותי מטורינו" העוסק בפפירוס.

למרות מאמצי השיקום, כ-50% מהפפירוס עדיין חסרים. החלק ששוקם הוא באורך של 1.7 מטר וברוחב של 41 ס"מ, ומורכב מיותר מ-160 חלקים. בשנת 2009 התגלו קטעים נוספים של הפפירוס במחסן המוזיאון כשהם במצב טוב.

## ראו גם
*רשימת המלכים מכרנך
*אבן פלרמו
*פרעוני מצרים
*הכרונולוגיה המצרית
* לוח סקארה

## לקריאה נוספת

*Alan Gardiner, *The Royal Canon of Turin.* University Press, Oxford 1959 (Nachdruck. Griffith Institute


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הכרונולוגיה המצרית
קטגוריה:פפירוסים
קטגוריה:חיקסוס
אברהם בן לוי קונקי

רבי **אברהם בן לוי קונקי** היה מקובל שפעל בעיר חברון במאה ה-17.
נולד בחברון, הצטרף לתנועה השבתאית, והיה בין המפיצים את משיחיותו של שבתאי צבי. לפי שלמה אברהם רוזאניס חזר בתשובה.

בנסיעותיו לגרמניה ולספרד, כשד"ר עבור עניי ארץ ישראל, הפיץ קונקי את בשורת השבתאות. ב-1689, לבקשת חבר מפרנקפורט, כתב ספר ביוגרפיה על שבתאי צבי, שבו מעיד קונקי על הלך רוח תמהוני של שבתאי צבי. התיאור מלא בניסים ונפלאות שקונקי האמין בכל ליבו שצבי עשה. הספר אוזכר בספר "זאת תורת הקנאות" של רבי יעקב עמדין.

## חיבוריו
* - אמסטרדם, 1704, שלושה חלקים:
**"אם הילד" - דרשות על החומש.
**"עוגת רצפים" - פירושים לתנ"ך.
**"אם לבינה" - 19 דרשות.
*"מנחת קנאות" - מאמר בנושא קנאה.
*"אבק דרכים" – אוסף דרשות.

השניים האחרונים (שטרם נדפסו) מוזכרים בספרו של הרב חיים יוסף דוד אזולאי, שכתב שראה אותם בכתב יד.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:שבתאים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:ביוגרפים
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי בחברון
קטגוריה:חברון: רבנים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:ילידי 1648
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-17
אברהם חומט

**אברהם חוּמֶט** (ביידיש: **כאָמעט**; בפולנית: **Abraham Chomet**; 1892 – 25 בספטמבר 1978) היה ממנהיגי התנועה הציונית בפולין.

בשנת 1937 נבחרה המפלגה הציונית לראשות הקהילה היהודית בטרנוב, וכיו"ר ההסתדרות הציונית במחוז עמד חומט בראשה, עד מלחמת העולם השנייה.

בשנת 1948 עלה לישראל. פעל בסוכנות היהודית בקליטת עולים, ובהמשך כיהן כיו"ר ארגון יוצאי טרנוב בישראל.

בשנת תשי"ד ערך ספר יזכור לקהילת טרנוב. בשנת תשכ"ח ערך במשותף עם יוסף קורנילו את הכרך השני, ובאותה שנה ערך את ספר היזכור לקהילות סוקל והסביבה.

נפטר בביתו ברמת גן בסתיו 1978, בגיל 86. נקבר בהלוויה רבת-משתתפים בבית העלמין קריית שאול. אשתו פייגה נפטרה שנה אחריו, ונקברה לצדו.
ממוזער|מצבת קברו של אברהם חומט


## כתביו
* **50 יאָר ציוניזם**; ארויסגעגעבן אונטער דער ראדאקציע פון אברהם כאָמעט דורך דער ציוניסטישער אָרגאניזאציע אין טארנע, 1934.
* **טארנע: קיום און חורבן פון א יידישער שטאט**, תל אביב: [חמו"ל], תשי"ד–תשכ"ח.
** באנד 1: ארויסגעגעבען דורך לאנדסמאנשאפטן פון טארנער יידן; הויפט-רעדאקטאר: אברהם כאמעט;
** באנד 2: ישראל, ארויסגעגעבן דורכען בוך-קאמיטעט; רעדאקטארן: אברהם חומט (כאמעט), יוסף קורנילו.
* אברהם חומט (כאמעט) (עורך), **ספר סוקל: טרטקוב, ורנז', סטוינוב והסביבה**, תל אביב: ארגון יוצאי סוקל והסביבה, תשכ"ח. (עברית ויידיש)

מאמרים:
* 'די יידן אין סיקאל זינט די עלטעסטע צייטן', בתוך: **ספר סוקל, ורנז', סטיינוב והסביבה** (תשכ"ח), עמ' 44–95.
* 'בלעטער וועגן דער געשיכטע פון יידן אין רישע', בתוך: משה יערי-וואלד, **קהילת רישא: ספר זיכרון**, תל אביב: ארגוני בני רישא בישראל ובארצות הברית, תשכ"ח, עמ' 377–422.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1892
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1978
אורית גרוס

**אורית גרוס** (נולדה בישראל ב-1955) היא סופרת ישראלית.

## ביוגרפיה
גרוס נולדה ב-1955, לברכה ודוד בלייך.
היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה, תואר שני בטיפול באמצעות אומנויות, והכשרה בפסיכותרפיה.
גרוס עובדת כתרפיסטית ומדריכה בתוכנית להכשרת מטפלים באמצעות אמנויות בסמינר הקיבוצים. מאמרים שכתבה פורסמו בכתבי –עת מקצועיים, כמו גם שני פרקים בספר בשפה אחרת, (הוצאת מודן).
גרוס החלה לכתוב פרוזה רק בעשור האחרון. סיפוריה פורסמו בעתון 77 ובקשת החדשה, ומאז הוציאה לאור מספר ספרים.

אורית גרוס מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לשלושה.

## ספריה
* סיפורים מאחורי הגב - הוצאת כרמל, (2003)
* קליפות שקופות - הוצאת כרמל, (2006)
* רצפת חול - הוצאת הקיבוץ המאוחד, (2012)
* אספת דיירים - הוצאת כרמל (2019)

## פרסים

ספרה "סיפורים מאחורי הגב" זיכה אותה בפרס שרת החינוך על ספר ביכורים.

**הנימוקים לפרס**:

"קובץ סיפוריה של אורית גרוס משלב מצבי חיים יומיומיים וחשיבה מרפרפת מהרהרת על מה שהיומיומיות הזאת מסוגלת לחולל. הסיפורים רוקחים מן המובן והמוכר הלוך נפש משיק למתרחש החשוף והמציאותי. רובדי הלשון תואמים את העלילות הקטנות הרוחשות בבית וקרוב אליו. הסיפורים ניחנים בכוח הבחנה דק ואמפתי המחולל מסע בין דמויות אבודות למחצה. מכל זאת נובעת ספרות מקורית וקול אותנטי, הגורם הנאה רבה ואולי אף נחמה.על כן נבחר ספר זה כראוי לפרס ביכורים."

## לקריאה נוספת
* הסיפור "אין לי" מתוך הספר "אספת דיירים"
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* אורית גרוס באתר סימניה
* דף אורית גרוס בהוצאת כרמל
* 

#### ביקורת על ספריה
* 
* 
*ד"ר נעמה לב ארי, אמבט טמון בחול: על טבעו של האל-ביתי, באתר פסיכולוגיה עברית, ספטמבר 2012
* ד"ר נעמה לב ארי, גילוי וכיסוי בסיפור טיפולי - על רצפת חול - אורית גרוס, *בין המלים- כתב עת לטיפול ביצירה ובהבעה*, גיליון 7, סתיו 2012
* ביקורת של טלי לטוביצקי על קליפות שקופות
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:מטפלים באמצעות אמנויות
קטגוריה:ישראליות זוכות פרסים
קטגוריה:מטפלות באמצעות אמנויות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1955
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
קרייזי הורס (קברט)

**לה קרייזי הורס סלוּן** (Le Crazy Horse Saloon), המוכר גם בשם **לה קרייזי הורס דה פארי**, הוא מועדון קברט פריזאי ידוע. המועדון, שנוסד בשנת 1951 על ידי אלה ברנרדה (Alain Bernardin), קנה את פרסומו בזכות סגנון מופעים ייחודי של רקדניות עירומות המופיעות על הבמה, בשילוב קטעי מעבר מגוונים הכוללים מופעי קסמים, להטוטנות ופנטומימה. ברנרדה ניהל את המקום במשך עשורים רבים עד למותו בשנת 1994, תוך שהוא מקפיד על סטנדרטים אסתטיים מחמירים. הרקדניות נבחרו כך שיהיה קשה להבחין ביניהן מבחינת גובה ומבנה גוף, במטרה ליצור אשליה ויזואלית אחידה ומרהיבה. פרט ייחודי נוסף מאותן שנים היה נוהגם של המלצרים לשאת את שמותיהם תפורים באותיות גדולות על גב חליפותיהם. לאחר מותו של ברנרדה, המועדון המשיך להתנהל זמן מה כעסק משפחתי על ידי ילדיו, עד שנמכר בשנת 2006 לקבוצת משקיעים בראשות פיליפ לום, תוך שימור הקו האמנותי המקורי.

## היסטוריה
מועדון קרייזי הורס ממוקם בשדרת ג'ורג' החמישי מספר 12, בתוך משכן ייחודי שאכלס בעבר 12 מרתפי יין שחוברו יחדיו בבניין אוסמני. ב-1951 פתח את המועדון אלה ברנרדה (Alain Bernardin), והוא ניהל את המקום במשך כמה עשורים, עד מותו בהתאבדות בשנת 1994. רבים מהמלצרים הראשונים במקום היו שותפים מרכזיים בבעלות של המועדון. בעת עבודתם, היו שמותיהם של המלצרים תפורים באותיות גדולות לצדה האחורי של חליפתם.

הרקדניות במועדון נבחרות בכוונה כך שיהיה קשה להבחין ביניהן בעת הופעתן על הבמה, מבחינת גובה ומבחינת מידת וצורת החזה. נכון ל-2008, העסק מנוהל עדיין כעסק משפחתי, תחת בעלותם של שלושה מבניו של ברנרדה. סניפים נוספים של המועדון נפתחו ברחבי העולם, וכך נפתח מועדון דומה בסינגפור בדצמבר 2005, שכבר אינו פעיל מאז פברואר 2007, בשם "לה קרייזי הורס דה סינגפור", בדומה לשם המועדון המקורי "לה קרייזי הורס דה פארי", וכן נפתח מועדון בלאס וגאס, במלון MGM Grand, בשם "קרייזי הורס פריז" (בעבר נקרא *La Femme* - "לה פאם", כלומר: 'נשים' בצרפתית).

לצד הופעות הריקוד של רקדניות המועדון, היה הקרייזי הורס למיקום פופולרי להופעות של אמנים אחרים, ובהם קוסמים, להטוטנים ופנטומימאים. ברנרדה אמר כי הוא חיבב מופעי קסם, מאחר שאלו מתכתבים עם האופן שבו הוא ראה את המועדון: "[הקסם] הוא חלום. אין הופעה אחרת שנושאת אופי עז יותר של חלום לעומת הופעת קסמים. ומה שאנו עושים עם הבנות גם הוא קסם, מאחר שהן אינן באמת יפות כפי שהן על הבמה. מדובר בתעלולי קסם של תאורה ותלבושות. אלו הם חלומותיי וחזיונותיי שמוצגים על הבמה."

תחת ההנהלה החדשה, אירח המועדון אמניות ידועות-שם שונות, שערכו מופעי עירום במספר הופעות מוגבל; בהן ניתן למנות את דיטה פון טיז, כרמן אלקטרה, אריה קרסנדו מהפרדיסו גילרז, אריאל דומבסל ופמלה אנדרסון. כמו כן, הועסק במקום הכוריאוגרף הידוע פיליפ דקופל כמנהל אמנותי.

להקת הפרדיסו גירלז (Paradiso Girls) קראה לאחד מאלבומיה "*Crazy Horse*" על שם המועדון, מאחר שאריה קרסנדו (Aria Crescendo), אחת מחברות הלהקה, עבדה במועדון. המועדון אף אוזכר בשירה של להקת מוטלי קרו "Girls, Girls, Girls".

המועדון כיכב בכמה סרטים דוקומנטריים, סרט בהפקת המועדון מ-1977 וסרטים נוספים מ-2004, מ-2009 ומ-2011. הסרט מ-2011 אף הוצג בפסטיבל הקולנוע בירושלים 2012.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פריז: תרבות
קטגוריה:מועדוני חשפנות
קטגוריה:מועדוני לילה
חטיבה 656

**חטיבה 656**, המכונה גם "**עוצבת בני רשף**", הייתה חטיבת שריון במילואים בצה"ל. החטיבה פורקה ב-2004.
החטיבה הורכבה משלושה גדודים - 452, 8227 ו-398. החטיבה לחמה במלחמת לבנון הראשונה בגזרה המזרחית תחת פיקוד אוגדה 880, וכן השתתפה במבצע חומת מגן בקרב על ג'נין תחת פיקוד עוצבת עידן.

## היסטוריה
בעקבות מלחמת יום כיפור הוחלט בצה"ל על הקמת יחידות חדשות, ובשנת 1974 הוקמה חטיבה 656 בפיקוד יוסי בן-חנן, כחלק מבנין הכוח מחדש של חיל השריון.

במלחמת לבנון הראשונה לחמה בגזרה המזרחית בפיקודו של המח"ט חגי גולן, במסגרת אוגדה 880 בפיקודו של יום טוב תמיר. החטיבה צוידה בטנקי M60-A1 פטון ("מגח").

במסגרת מבצע חומת מגן, גדודים 398 ו-452 מהחטיבה בפיקודו של המח"ט אייל זמיר סייעו לכוחות חטיבת גולני וחטיבה 5 במהלך הקרב על ג'נין תחת פיקוד עוצבת עידן בפיקודו של אייל שליין. גדוד 8227 מהחטיבה לחם תחת פיקוד חטיבה 5 בכיבוש העיר טולכרם.

בשנת 2004 במסגרת ארגון רחב בצה"ל פורקה חטיבה 600, ולאחר לחץ רב להחזרת השם המקורי - חטיבה 600, הוחלט להחזירה לחיים על בסיס חטיבה 656, וכך הפכה החטיבה לחטיבה 600.

## מפקדי החטיבה

## קישורים חיצוניים
* חטיבה 656 באתר יד לשריון
* 

656
656
קטגוריה:עוצבת עידן
ישיבת ברכת אפרים

ממוזער|ראש הישיבה הרב פנחסי
**ישיבת ברכת אפרים** היא ישיבה גדולה חרדית-ספרדית הממוקמת כיום ברחוב בן זומא בבני ברק.

הישיבה הוקמה בשנת 1989 ברחוב צפת במערב בני ברק על ידי הרב בצלאל פנחסי, תלמידו של הרב אלעזר מנחם מן שך והוא מראשי ארגון מרביצי תורה (ספרדים הרואים את עצמם חלק מהעולם הליטאי). הישיבה הוקמה בעידודו של הרב שך שאף עמד בנשיאותה. לאחר פטירתו עמד הרב אהרן יהודה ליב שטינמן בנשיאות הישיבה.

סגנון הלימוד בישיבה הוא ליטאי. המשגיחים בישיבה הם הרב אפרים וולך והרב בצלאל הינמן. בישיבה לומדים כ-300 בחורים. בין הר"מים: הרב מאיר ויזמן, הרב שמואל ליב סולומונס, הרב צבי יהודה גרשונוביץ ועוד.

לישיבה גם ישיבה קטנה לצעירים שהוקמה בשנת 1984 בתחילה ברחוב הרב הירש בבני ברק ולאחר מכן עברה לרחוב סורוצקין שבשכונת רמת אהרן בני ברק, בישיבה לומדים כמאה בחורים, גם היא בראשות הרב פנחסי. המשגיח הוא הרב אשר בן נאים. בין הר"מים: הרב דוד הלל, הרב אפרים פנחסי ועוד.

בקיץ תשפ"א עקב ריבוי תלמידים וחוסר בהתאמה סביבתית עברה הישיבה למשכנה החדש ברחוב בן זומא בעיר. בעקבות כך נערך ערב כינוס בוגרים נרחב לצורך איסוף תרומות עבור בניית היכל הישיבה, ההתרמות נאספו דרך ארגון צ'רדי והוגדרו כהצלחה רבה.

## לקריאה נוספת

* יוסף טולידנו, **בכותל המזרח**, קול העיר בני ברק, גיליון 1359, 16 ביוני 2022. עמ' 20-22

## קישורים חיצוניים
*
*
*ברכת אפרים עברה למשכנה החדש
* 

## הערות שוליים

ברכת אפרים
ברכת אפרים
ברכת אפרים
ברכת אפרים
אבו אל-קיעאן

**אַבּוּ אלְ-קִיעַאן** (בהיגוי בדואי - אבו אל-גיעאן, בערבית: **أبو القيعان** – אבי הבקעות) הוא שבט בדואי ישראלי המתגורר בנגב.

מרבית בני השבט מתגוררים ביישוב חורה.

שאר קבוצה זו גרה בעיקר בכפרים הבלתי מוכרים כגון "כפר עתיר" ועוד.

כמו כן, עד נובמבר 2024 התגוררו כמה מבני שבט זה גם באום אלחיראן, עד הריסתו בגלל שהקמתו לא נחשבה חוקית, ובשביל להקים יישוב ישראלי אחר באופן יותר מוסדר (דרור).

## היסטוריה
השבט הגיע לנגב בסוף המאה ה-19 והתיישב ליד המקום בו הוקם לימים, ב-1946, קיבוץ שובל. לאחר מלחמת העצמאות השתלט קיבוץ שובל על האדמות, ובני השבט נדדו משם, עד שב-1956 התיישבו בהוראת המושל הצבאי הישראלי באזור נחל יתיר. לשבט הוחכרו 7,000 דונם.

בשנת 1989 הוקם היישוב הבדואי חורה, בין השאר עבור בני השבט. מתוך 4,300 אנשי השבט, 3,200 עברו לגור ביישוב, אך כ-1,000 נשארו בכפרים הבלתי מוכרים עתיר ואום אלחיראן. מכיוון שהממשלה לא הכירה ביישובים האלה, תושביהם נשארו ללא חיבור לתשתיות, לרבות חשמל, מים זורמים וביוב.

ב-2013 עמד היישוב הבלתי מוכר אום אלחיראן בפני הריסה. זאת, לאחר דחיית עתירת התושבים לבג"ץ.

ב-2022 ביצע אחד מבני השבט את הפיגוע המשולב בבאר שבע. נכבדי השבט גינו את הפיגוע ופרסמו: .

## ראו גם
* בדואים בישראל
## קישורים חיצוניים
* איך "העבירו" את משפחת אבו אלקיעאן לואדי עתיר? באתר "התחברות-תראבוט"

## הערות שוליים

קטגוריה:שבטים בדואים
קטגוריה:חורה
קטגוריה:שובל
קטגוריה:הגירות מצד מוסלמים לארץ ישראל
סוס משוגע

**סוס משוגע** (באנגלית: **Crazy Horse** - קרייזי הורס; בלקוטה: **Tȟašúŋke Witkó**, תעתיק: טְכאשונקֶה וויטקו, פירוש מילולי: "סוסו-משוגע" או "סוסו-מלא-חיים"; נולד בשם Čháŋ Óhaŋ, שמשמעותו "בין העצים"; 1840 לערך - 5 בספטמבר 1877) היה מצביא אינדיאני מבני אוגללה לקוטה (Oglala Lakota), תת-שבט של בני הלקוטה, סעיף של שבט הסו. הוא הנהיג כוחות צבא אינדיאניים במלחמתם כנגד שלטונות ארצות הברית, לנוכח הפלישה לטריטוריות אינדיאניות וההתערבות באורח חייהם של בני הלקוטה. בין היתר הוביל את כוחותיו לניצחון צבאי בקרב ליטל ביגהורן ביוני 1876.

במאי 1877 כוחותיו נכנעו לכוחות אמריקאיים בפיקודו של הגנרל ג'ורג' קרוק . בספטמבר 1877 נעצר בפורט רובינסון (בנברסקה של היום) בטענה שהפר את תנאי הכניעה, נפצע אנושות במאבק עם אחד השומרים, ומת מפצעיו.  

דמותו של סוס משוגע נחרתה בתודעה ובזיכרון הכללי, והוא נמנה עם הדמויות האינדיאניות המוכרות והסמליות ביותר.

שבט הסו מקים בעשרות השנים האחרונות את אנדרטת סוס משוגע , אנדרטת ענק, שצפויה להיות אחת הגדולות בעולם. האנדרטה היא במימון פרטי ומוקמת בגבעות השחורות שבדקוטה הדרומית.

## קישורים חיצוניים

* 
*״כוח סוס״ - פרק על חייו של סוס משוגע והילידים באמריקה בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אינדיאנים: מנהיגי שבטים בארצות הברית
קטגוריה:אנשי צבא
קטגוריה:מלחמות האינדיאנים: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1840
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1877
יצחק אריה ברגר

שמאל|ממוזער|250px|שער ספרו של ברגר "תבל גוועת", לבוב תרצ"ד
**יצחק אריה ברגר** (כ"ט בשבט תרס"ז, 13 בפברואר 1907 – נספה בשואה) היה מורה ומשורר עברי פולני.

## קורות חיים
יצחק אריה ברגר נולד בעיר הקטנה אוהנוב (Uhnow; היבניב) שבגליציה (לאחר המלחמה בתחומי פולין). הוא נכדו של ר' מרדכי הלבן בנו של יוסל'ה, סנדלר.

גדל באווירה חסידית, למד בישיבות וסיים את לימודיו בסמינר העברי למורים בלבוב.
בשנות ה-30 הצטרף לסגל בית הספר העברי בהורודנקה (שנוסד ב-1907 וחודש ב-1918, לאחר המלחמה; בראשית העשור הורו בו ש"י פנואלי ושמשון מלצר), והיה לאחרון מנהליו.

יצירותיו התפרסמו בעיתונים העבריים של לבוב, ב"דבר" ובמאספים הספרותיים "הכוכב" (תרפ"ד) ו"הסולל".
בשנת תרצ"ד הוציא את קובץ שיריו היחיד, "תבל גוועת".
ב-1935 זכה סיפורו "מסירות נפש" בפרס הראשון בתחרות ספרותית בנושא 'המאורע הנורא ביותר בחיי' מטעם השבועון הספרותי "בדרך" שבעריכת א"ל יעקובוביץ.

בחודש אייר תרצ"ז הוציא כתב עת עברי (גיליון אחד) שחיברו תלמידיו בשם "נִצנים".
תקופה מסוימת יצא בהיבניב שבועון ביידיש ובעברית בכתב יד בשם "אונזער גורל" ('גורלנו'), בעריכתו.

נישא לריבה פליישר.
כשנולדה בתו, החליט לחנך אותה על טהרת עברית, והיא לא ידעה יידיש (שפתם של יהודי מזרח אירופה) כלל.

נספה בשואת יהודי פולין.
### לאחר מותו
בשנת תשנ"ז 1997 ערך ופרסם דוד וינפלד את האנתולוגיה "השירה העברית בפולין בין שתי מלחמות העולם" (ירושלים: מוסד ביאליק), שבה הביא מיצירתם של יוצרים שנשכחו מן הביקורת והמחקר, וצירף להן ביו-ביבליוגרפיה. לדבריו, ברגר, ולצדו יוצרים כמו בר פומרנץ, אברהם דב ורבנר ומלכיאל לוסטרניק, "העמידו בעשרים השנים שבין שתי מלחמות העולם, ובייחוד ב"שנות השלושים הרעות", נוסח מקורי של שירה אקטואלית בעלת מעורבות חברתית"; "לא רק משום חובת הזכרון ההיסטורי ראויה השירה הזאת לעיון ולמחקר, אלא גם בזכות הערכים הפנימיים שלה".

## ספר שיריו
* **תבל גוועת: שירים**, לבוב: [חמו"ל], תרצ"ד.

## לקריאה נוספת
* י"א ברגר, 'אוטוביוגרפיה', **בדרך**, 20 בספטמבר 1935. (עם קבלת הפרס הספרותי מטעם השבועון)
* דוד וינפלד, 'על שירה עברית בפולין בין שתי מלחמות העולם', **עיונים בספרות**: דברים שנאמרו בערב לכבוד דב סדן במלאת לו שמונים וחמש שנה, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ח, עמ' 7–20. (נדפס שוב בתוך: חנא שמרוק ושמואל ורסס (עורכים), **בין שתי מלחמות עולם: פרקים מחיי התרבות של יהודי פולין ללשונותיהם**, ירושלים: מאגנס, תשנ"ז)
* **יצחק אריה ברגר**, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 363–368.
* 'המשורר יצחק אריה ברגר', בתוך: הרב נתן אורטנר (כתב וערך), **ספר זכרון לקהלת היבניב-אוהנוב והסביבה**, תל אביב: ארגון יוצאי אוהנוב והסביבה בישראל, תשמ"א, עמ' 123–126. ()
* דוד וינפלד, 'שלושה משוררים יהודים – פולין – שנות השלושים', **חדרים** (כתב עת לשירה) 2 (1981), 38–41. (על מלכיאל לוסטרניק, אברם דב ורנר ויצחק אריה ברגר)
* 'יצחק אריה ברגר', בתוך: דוד וינפלד (ערך, הקדים מבוא וצירף הערות וביו-ביבליוגרפיה), **השירה העברית בפולין בין שתי מלחמות העולם**, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ז 1997, עמ' 309–328. ()

## קישורים חיצוניים

מפרי עטו:
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים יהודים פולנים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים פולנים
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
קטגוריה:אנשי חינוך שנספו בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:סופרים ומשוררים שנספו בשואה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1907
דאוזינג

שמאל|ממוזער|250px|איור מהמאה ה-18 של אדם העוסק בדאוזינג המנסה לאתר מי תהום
**דאוזינג** היא שיטה פסאודו־מדעית לאיתור מי תהום, מתכות, אבני חן, נפט, קברים, וחפצים או חומרים אחרים הנמצאים מתחת לפני האדמה, בעזרת שימוש במטוטלת.

האנשים העוסקים בתחום משתמשים לרוב בענף או במוט בצורת האותיות V, Y או L, אם כי ישנם כאלה המשתמשים בציוד אחר, או שלא משתמשים בציוד כלשהו.

אין כל ראיות המוכיחות את יעילותה של פרקטיקה זו.

## היסטוריה

בשנות ה-60 המאוחרות, במהלך מלחמת וייטנאם, השתמשו חלק מיחידות המרינס בצבא ארצות הברית בדאוזינג במטרה לנסות ולאתר אמצעי לחימה ומנהרות.

לטענתו של הבדרן הישראלי אורי גלר, הטוען כי הוא מדיום בעל כוחות על-טבעיים, הוא עבד תקופה אצל חברה ששכרה את שירותיו לצורך מציאת נפט, זהב ומינרלים שונים.

במהלך 1986, כאשר 31 חיילים נעלמו לאחר שאירעה מפולת שלגים במהלך תרגיל שביצעה נאט"ו בנורווגיה, הצבא הנורווגי ניסה לאתר את החיילים שנקברו במפולת באמצעות דאוזינג.

## מכשור
* מוט עשוי מתכת או עץ בצורת האות "V" או "Y"
* שני מוטות מתכת בצורת "L" שהעוסק בדאוזינג מחזיק בשתי ידיו
* מטוטלת


File:Allemanswiro.jpg|שני מוטות מתכת בצורת האות "L"
File:Otto Edler von Graeve 4786745367 04b089ec26 b.jpg|אדם מגרמניה שעסק בדאוזינג מחזיק בתצלום במוט מתכת בצורת האות "V"
Radiesthetic pendulum.jpg|מטוטלת


## ביהדות
מתחילת המאה ה-21 ניטש ויכוח בין פוסקי הלכה בנוגע לשימוש בפרקטיקות של דאוזינג לריפוי. המתירים מסבירים שמדובר בשיטת ריפוי סגולית המתבססת על תפיסה פיזיקלית ולא על אמונה אלילית, וגם אם אין ודאות שהיא עובדת - אין בה איסור. מנגד, האוסרים סבורים שהיות ומדובר בריפוי סגולי לא מוכח, הרי שהוא כלול באיסורי כישוף, דרכי האמורי ואולי אף יש לחשוש ששורשיו הרוחניים מגיעים מתפיסות אליליות, ואזי הוא אסור משום קרבתו לעבודה זרה.

## ראו גם
ADE 651
## קישורים חיצוניים

*סרטון מ-1954 של אישה בריטית שעסקה בדאוזינג לצורך איתור מי תהום
*The Matter of Dowsing - מאמר משנת 1999 אודות דאוזינג מאת הקוסם והספקן המדעי ג'יימס רנדי
*The Skeptics Dictionary - כולל פרטים אודות ניסויים מדעיים שונים.
*הפרק "Water, Water Everywhere" בסדרה "Scientific American Frontiers" של PBS - פרק העוסק בדאוזינג
## הערות שוליים

קטגוריה:פסאודו-מדע
רנאטה ויגנו

**רנאטה ויגנו** (באיטלקית: **Renata Vigano**; 1900 – 1976) הייתה סופרת איטלקייה, אחות במקצועה. 

בנעוריה כתבה שירה ואף הוציאה קובצי שירה. אך בשל מצבה הדחוק הייתה חייבת לעבוד כאחות בית חולים בבולוניה, ואל הכתיבה שבה רק מאוחר יותר.

בימי מלחמת העולם השנייה ובעת הכיבוש הגרמני, הצטרפה אל הפרטיזנים בהרים שבצפון איטליה ולחמה בשורותיהם כחברה במפלגה הקומוניסטית האיטלקית. בשנת 1937 נישאה לסופר הקומוניסט האיטלקי אנטוניו מלוצ'י וביתם בבולוניה הפך למרכז לאנשי רוח ויוצרים בעלי השקפות שמאליות, לא רק מבולוניה העיר אלא מכל איטליה. היא ובעלה עבדו בביטאון הקומוניסטי הנודע "ל'אוניטה" והיו מקורבים מאוד לאנטוניו גראמשי, ממנהיגי הקומוניסטים האיטלקיים.

ספריה עוסקים בנושאים הללו של לחימת נשים וחיי נשים במלחמה. ספרה הידוע, שבשלו התפרסמה, הוא "אנייזה הולכת למות", 1949. הרומן תורגם ללשונות רבות ובהן גם עברית, בידי לאה גולדברג, 1951. והוא נחשב לאחד מציוני הדרך הספרותיים החשובים של הזרם האמנותי הנאו-ריאליסטי. הספר גם הוסרט וזכה להצלחה רבה.

## ספרה היחיד בעברית
* אנייזה הולכת למות, תרגמה מאיטלקית לאה גולדברג 1951.

## מספריה
(בתרגום מקורב)
:רנאטה ויגנו פרסמה ספרים רבים. כאן מובאים רק אחדים מהם
* חתונה פרטיזנית, סיפורים.
* המלחמה שלי
* סטאפטה (כינוי לנשים נועזות שהיו המקשרות של הפרטיזנים בעת מלחמת העולם השנייה)
* סיפורה של בחורה
* דגל אדום

## קישורים חיצוניים

* מאמר ב**עברית** על לאה גולדברג כמתרגמת ועל הספר, מאת שירלי פינצי לב כאן http://italkit.wordpress.com/2011/03/01/%D7%90%D7%A0%D7%99%D7%99%D7%96%D7%94-%D7%94%D7%95%D7%9C%D7%9B%D7%AA-%D7%9C%D7%9E%D7%95%D7%AA-%D7%9C%D7%90%D7%94-%D7%92%D7%95%D7%9C%D7%93%D7%91%D7%A8%D7%92-%D7%9B%D7%9E%D7%AA%D7%A8%D7%92%D7%9E/
* סיפורה של ויגנו, חתונה פרטיזנית, **באנגלית** וכן ביוגרפיה שלה ביבליוגרפיה והערות רבות ניתן לקרוא כאן http://books.google.co.il/books?id=dLkgdpDyVdkC&pg=PA3&lpg=PA3&dq=renata+vigano+english&source=bl&ots=0hPfKfW2gW&sig=C-OxUG-6gLR5-CLbY3YIsS-zPyk&hl=iw&sa=X&ei=0MMQUITjNMi-0QXrqIHIAw&redir_esc=y#v=onepage&q=renata%20vigano%20english&f=false

קטגוריה:סופרות איטלקיות
קטגוריה:אחיות
קטגוריה:ילידות 1900
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1900
קטגוריה:איטלקיות שנפטרו ב-1976
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1976
רשימת המלכים מכרנכ

שמאל|ממוזער|250px|ציור של הקיר משנת 1843
שמאל|ממוזער|200px|קטע מהקיר במוזיאון הלובר
**רשימת המלכים מכרנכ** היא רשימה של מלכי מצרים אשר נמצאה על קיר ב"אולם הפסטיבל של תחותמס השלישי" במתחם אמון-רע בכרנך שבמצרים העליונה. הקיר שעליו הרשימה נמצא כיום במוזיאון הלובר בפריז.

הרשימה כללה במקורה 61 שמות של מלכים. היא נוצרה בתקופתו של תחותמס השלישי מלך מצרים מהשושלת ה-18, שמלך במאה ה-15 לפנה"ס בתקופת הממלכה החדשה. הרשימה החלה מהמלך סנפרו מהשושלת הרביעית (תקופת הממלכה הקדומה) שמלך במאה ה-26 לפנה"ס. מהרשימה המקורית שרדו 39 שמות קריאים של מלכים. שם של מלך אחד לא נכתב בכרטוש.

הרשימה המקורית לא כללה את כל המלכים, מלכים נוספים היו ידועים ממקורות עתיקים אחרים, חשיבותה הנוספת של הרשימה נובעת מכך שהיא כללה רשימות של מלכים מתקופת הביניים הראשונה והשנייה שנעדרו מהרשימות האחרות.

הרשימה תוארה לראשונה על ידי האגיפטולוג הבריטי ג'יימס ברטון (James Burton) בשנת 1825.  בשנת 1843  משלחת גרמנית, ברשותו של האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס (Karl Richard Lepsius), עשתה את דרכה לאורך הנילוס לכיוון כרנכ. הארכאולוג והאגיפטולוג הצרפתי אמיל פריס ד'אוואן (Emile Prisse d'Avennes), ששהה במצרים שנים רבות ורצה להבטיח את הממצא לצרפתים, פירק את האבנים בקיר שהכילו שמות של מלכים ושלח אותן לצרפת. חלק מהאבנים ניזוקו. במקדש בכרנך מוצג העתק של הרשימה.

רשימה זו ביחד עם רשימות מלכים אחרות שנמצאו - אבן פלרמו, רשימת המלכים מטורינו, רשימת המלכים מאבידוס, ספרו של מנתון "אגיפטיקה" ועוד - שימשו את האגיפטולוגים במחקרם ליצירת רשימה של מלכי מצרים בעת העתיקה, וכתיבת הכרונולוגיה המצרית, תוך הצלבת המידע מהמקורות השונים.

[ימין|ממוזער|550px|ציור של רשימת המלכים, החלק בצבע שרד, החלק בלבן [חיבור אבוד|אבד]]

## ראו גם
*אבן פלרמו
*רשימת המלכים מטורינו
* הכרונולוגיה המצרית
*פרעוני מצרים
* לוח סקארה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הכרונולוגיה המצרית
קטגוריה:עתיקות
קטגוריה:רשימות שליטים
קולומנה

**קולומנה** (ברוסית: **Коломна**) היא עיר במחוז מוסקבה, ברוסיה, במפגש של נהר מוסקבה עם נהר אוקה, 114 קילומטרים מדרום למוסקבה.

נכון ל-2010 חיים בעיר 144,589 תושבים. העיר נוסדה ב-1177 ונשרפה על ידי המונגולים במהלך הפלישה המונגולית לאירופה, בתחילת 1238, לאחר קרב קולומנה.

## ערים תאומות
לקולומנה ארבע ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 

## ראו גם
*קולומנה (כדורגל)
## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים
.

קטגוריה:מחוז מוסקבה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
ניר (חברה)

**ניר בע"מ** היא חברה בת של בנק הפועלים. החברה הוקמה בשנת 1934 על ידי הסתדרות הפועלים החקלאיים וחברת העובדים כחברה הסתדרותית כדי לפעול לפיתוח המשק החקלאי.

החברה פעלה בתחומים הבאים:
* מתן אשראי למשקים החקלאיים ולגופים המשרתים אותם.
* השתתפות במפעל ההעברה בשנות השלושים להצלת רכוש יהודי גרמניה והשקעתו בארץ (פעילות בה עסק לוי אשכול, אז שקולניק).
* הקמת חברת מקורות (יחד עם הסוכנות היהודית והקרן הקיימת לישראל).
* השתתפות בהקמת "צינורות בע"מ" (1949) חברה לייצור וליבוא צינורות השקיה ובהקמת מפעל מכתשים בבאר שבע לייצור חומרי הדברה לחקלאות (1951) (אחד המרכיבים של חברת מכתשים אגן). 

בשנת 1964 נכנס בנק הפועלים כשותף בחברה וב-1975 הפכה לחברה-בת שלו. בניהול בנק הפועלים מכרה החברה את חלקה במפעלים שהשתתפה בהקמתם והתמקדה בעסקי אשראי.

## קישורים חיצוניים
.

קטגוריה:בנקים
קטגוריה:חברות חקלאות ישראליות
קטגוריה:חברות הסתדרותיות
קטגוריה:בנק הפועלים
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1934
השורה המורמונית

[שמאל|ממוזער|250px|האסם של ג'ון מולטון בשורה המורמונית, לרקע [רכס טיטון]]
שמאל|ממוזער|250px|האסם של תומאס אלמה מולטון בשורה המורמונית
שמאל|ממוזער|250px|האסם בחוותו של אנדי צ'יימברס בשורה המורמונית
**השורה המורמונית** (או **המחוז ההיסטורי מורמון רואו** - באנגלית: **Mormon Row Historic District**) היא שורה של מבנים לאורך כביש ג'קסון-מוראן במדינת ויומינג בארצות הברית, לצד הקצה הדרום-מזרחי של הפארק הלאומי גרנד טיטון, בעמק הקרוי ג'קסון הול. שורת בתים זו מהווה עדות נוף כפרית היסטורית: במקום ישנם שישה ריכוזי בתים וכן חורבות בית מבודד, שבהם יש כדי לשפוך אור על ההתיישבות המורמונית במקום; נותרו בו עדויות על מערכות הניקוז של המתיישבים, על אסמיהם, על שדותיהם ועל מכלאותיהם לחיות המשק.

האזור גם ידוע בשם "מישורי האנטילופה" (Antelope Flats), והוא ממוקם בין היישובים מוס (Moose) וקלי (Kelly). המקום מהווה מוקד משיכה פופולרי לתיירים ולצלמים, בשל המבנים ההיסטוריים שבו, עדרי הביזון הרועים בו והנוף המרשים של רכס טיטון שניצב ברקע. אדמת הסחף שבמזרח ההר בלקטייל ביוט (Blacktail Butte) הייתה מיקום מתאים יותר לצורכי חקלאות ממרבית האזורים האחרים בעמק ג'קסון הול, המאופיינים בקושי להשיג מים ממקור זמין. בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו חוואים מורמונים מאיידהו ליישב את המקום, והם ייסדו במקום קהילה בשם "גרובונט" (Grovont), המונה 27 בתים. המתיישבים המורמונים נטו להקים קהילות מצופפות, בניגוד לסגנון ההתיישבות המבודד שהיה לפני כן מקובל יותר בעמק ג'קסון הול. 

עיקר חשיבותה של שורת מבנים היסטורית זו בתקופות בניית החוות של אנדי צ'יימברס (Andy Chambers), תומאס אלמה מולטון (או ת.א. מולטון; T.A. Moulton) ואחיו ג'ון מולטון (John Moulton) מ-1908 עד שנות ה-50 של המאה ה-20. ת.א. מולטון בנה את האסם שלו עם בניו בין 1912 ל-1945, ולצדו נבנה האסם של אחיו ג'ון; שניהם נחשבים כיום אתרים סמליים ומושאי צילום פופולריים, לרבות בלוחות שנה ובפרסומות. החווה של אנדי צ'יימבס היא מבנה החווה היחיד ששוּמר עד כדי שנותר כיום שלם כמעט וללא שינוי. מלבד אנדי צ'יימברס, ג'ון וט.א. מולטון, ניתן למנות בין שאר המתיישבים באזור את ג'וזף אגלסטון (Joseph Eggleston), אלברט גונטר (Albert Gunther), הנרי מאי (Henry May), תומאס מורפי (Thomas Murphy) וג'ורג' ריניקר (George Riniker).

ב-1997 נרשם המחוז ההיסטורי מורמון רואו ברשימה הלאומית של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* השורה המורמונית באתר הפארק הלאומי גרנד טיטון
* T. A. Moulton Ranch, Mormon Row Road, Kelly vicinity, Teton County, WY: 13 drawings, 20 photos, 16 data pages, באתר Historic American Building Survey
* Andy Chambers' Ranch House, Mormon Row Road, Kelly vicinity, Teton County, WY: 5 drawings, 1 photo, 7 data pages, באתר Historic American Building Survey
* Mormon Row Historic District, באתר Wyoming State Historic Preservation Office

## הערות שוליים

קטגוריה:ויומינג: מבנים
קטגוריה:ארצות הברית: אתרים היסטוריים לאומיים
יוסי ורטר

**יוסי ורטר** (נולד ב-20 באפריל 1960) הוא עיתונאי ופרשן פוליטי ישראלי.

## ביוגרפיה
ורטר החל את הקריירה העיתונאית שלו בשנת 1983, ככתב המשפטי של היומון "חדשות". בשנת 1992 זוכה בבית המשפט העליון מהרשעה בבית משפט מחוזי בקבלת דבר במרמה ופגיעה בזכות לפרטיות, לאחר שבמהלך סיקור פרשה משפטית פרסם בעיתון תמונה שהושגה בתחבולה.

ורטר סיקר עבור "חדשות" את הפוליטיקה הישראלית ואת הכנסת, ולאחר מכן שימש ככתב העיתון בלונדון ובניו יורק. בשנת 1989 פרסם ידיעה ממנה השתמע לכאורה כי חבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת, יאיר שפרינצק, הציע בדיון בכנסת "להעמיס פליטים על משאיות ולשלחם מכאן... כדברי מצע מולדת". בעקבות תלונה שהגיש שפרינצק למועצת העיתונות בטענה כי הדברים מעולם לא נאמרו על ידו, טען ורטר שהדברים נכתבו במסגרת פרשנות לגיטימית שפורסמה בטעות כידיעה חדשותית. ועדת בירור של המועצה קבעה כי העיתון והכתב הפרו את תקנון האתיקה העיתונאית המחייבת דיוק בפרסום.

בסוף 1993, עם סגירת "חדשות", עבד שנתיים ככתב בתוכנית תחקירים של ערוץ 2.

החל מיולי 1996 משמש ורטר כפרשן הפוליטי הבכיר של העיתון "הארץ", ולו טור פרשנות פוליטית קבוע בעיתון של יום שישי, בו הוא מסקר את אירועי השבוע החולף. ב-2011 דחה הצעה להצטרף לעיתון "מעריב"..

סגנון הסיקור הפוליטי של ורטר מאופיין בשנינות ודימויים מקוריים. את מקור השראתו הוא מייחס לשיחות עם חבריו שמפרים ומזינים אותו. דוגמה לשנינות אופיינית ניתן למצוא בטור מה-28.12.18 שנכתב לאחר פיזור הכנסת העשרים: "...לאהוד ברק יש תוכנית בשביל גוש המרכז־שמאל. היא סדורה, מנומקת, הגיונית ובנויה לתלפיות. יש לה רק בעיה אחת: היא חיה במוחו, משייטת בין שתי ההמיספרות, השמאלית והימנית, מנותקת לחלוטין מן המתרחש בחוץ." ביולי 2022 תיאר את בנימין נתניהו כ"ראש ארגון הפשע המסוכן ביותר לישראל כיום".

בשנת 2019 קיבל את פרס סוקולוב על עבודתו העיתונאית.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:פרשנים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:זוכי פרס סוקולוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
דניאל ורדון

**דניאל (דני) ורדון** (6 באוגוסט 1939 – 7 ביוני 1967) היה קצין צה"ל שנהרג במלחמת ששת הימים. ורדון עוטר בעיטור הגבורה ופעמיים בצל"ש אלוף.

## קורות חייו
ורדון נולד, גדל והתחנך בגבעת ברנר, היה פעיל בתנועת הנוער העובד. היה ממייסדי רביעייה קולית שהחלה לפעול בגבעת ברנר בשנים 1957-1956. התגייס לצה"ל לחטיבת גולני ושירת בסיירת החטיבתית. ביולי 1960 השתתף במבצע של הסיירת, מארב לכוחות סורים שאיימו על כפר סאלד. על גבורתו ויוזמתו בקרב שהתפתח זכה לצל"ש מאלוף פיקוד הצפון. לאחר שסיים קורס קצינים יצא לקורס קציני מודיעין, חזר לסיירת גולני בסוף 1961 ופיקד על מחלקת טירונים. במרץ 1962 פיקד על המחלקה במבצע סנונית, פשיטה על מוצב נוקייב של הסורים כפעולת תגמול, בניגוד לתרגולת המקובלת, ארגן חוליית מפקדים שעמדה בראש הכוח ולחמה לאורך התעלה הצפונית של המוצב. על חלקו בקרב זכה לצל"ש מאלוף פיקוד הצפון ולאות מצטיין הנשיא.

לאחר שחרורו עבר לגור עם בת זוגו בבית גוברין במסגרת סיוע לקיבוץ שעמד בפני פירוק. בשירות המילואים שירת כמפקד מחלקת ג'יפים בסיירת של חטיבת הנגב, עבר קורס מפקדי פלוגות ומונה לסגן מפקד הסיירת. בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים גויס עם יחידתו. לחם בקרב אום-כתף, ב-7 ביוני לחם בקרב לכיבוש וטיהור העיר אל עריש בצפון סיני. במהלך הקרב נקראה הסיירת לסייע לגדוד שחייליו נפגעו באחת הסמטאות והמאמצים לחלצם נכשלו בשל ירי צלפים ומקלעים מצרים. תחילה ניסו לפוצץ קירות על מנת ליצור מעבר לפצועים, לאחר מכן טיפס ורדון על גג אחד הבתים וניסה לפגוע במצרים בהטלת רימוני יד, וכשמאמציו נכשלו התנדב לעמוד בראש חוליה יחד עם חובש וקשר להיכנס לסמטה, ניסיונו נכשל ושני חייליו נפגעו, אף על פי כן החליט לנסות פעם נוספת במהלכה נפגע ונהרג. על פעולותיו זכה לצל"ש הרמטכ"ל שהומר לעיטור הגבורה.

ורדון הותיר אחריו אישה ושני ילדים. לאחר מותו הועלה לדרגת סרן. הוא נקבר תחילה בבית קברות לשעת חירום בבארי ובמאי 1968 הובא למנוחות בקיבוץ גבעת ברנר. זכרו הונצח בתקליט בשם "שירים לדני" שהקליטה ב-1968 רביעית גבעת ברנר, מאז מתקיים מדי שנה ערב שירה, "שירים לדני", בגן אירועים "המערה" הנמצא בקיבוץ בית גוברין.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*דניאל ורדון באתר גבעת ברנר
* 
* 
* 
* 
*רביעיית גבעת ברנר באתר 'סיפורי גבעת ברנר'
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גבעת ברנר: אישים
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:בוגרי תיכון אזורי ע"ש ברנר בגבעת ברנר
קטגוריה:לוחמי סיירת גולני
קטגוריה:חטיבת הנגב
קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מעוטרי אות מצטיין הנשיא
קטגוריה:מעוטרי חטיבת גולני
קטגוריה:מעוטרי חטיבת הנגב
קטגוריה:מעוטרי עיטור הגבורה במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מעוטרי צל"ש אלוף
קטגוריה:לוחמים בעלי מספר עיטורים
קטגוריה:קציני צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בגבעת ברנר
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
דיאטה לפי סוג דם

**דיאטה לפי סוג דם** היא דיאטה פסאודו-מדעית שהתווה הנטורופת פיטר ד'אדאמו (Peter D'Adamo). הוא תיאר אותה לראשונה בהרחבה בספרו משנת 1997 "אכול נכון לפי סוג הדם שלך". ד'אדאמו טוען כי סוג הדם הוא הגורם החשוב ביותר בקביעת תזונה בריאה ולכן הוא ממליץ על אכילה של מזונות מסוימים או הימנעות מהם, בהתאם לסוג הדם. לדיאטה אין תמיכה מדעית.

## ביקורת מדעית
ההנחות וההמלצות של ד'אדאמו ספגו ביקורת רבה כאשר באופן כללי הקונצנזוס הקיים לכל אורך השנים בקרב התזונאים והרופאים הוא כי התאוריה וההמלצות של ד'אדאמו אינן מהימנות משום שאין להן שום ביסוס מדעי ומחקרים מדעיים המאשרים אותם.

מחקר קנדי קבע שדיאטה לפי סוג דם אינה תקפה מדעית. במחקר השתתפו 1455 איש צעירים ובריאים, שסיפקו מידע מפורט על הדיאטה הרגילה שלהם ונתנו דגימות דם בצום לקביעת סוג הדם, ורמת גורמי הסיכון הקרדיו-מטבוליים, כגון אינסולין, כולסטרול וטריגליצרידים. סוג הדיאטה שנקבע חושב על בסיס פריטי המזון המוזכרים בספרו של ד'אדאמו. לא נמצאו כל ראיות שתומכות בתאוריה.

## הקבוצות וההמלצות
* **קבוצת הדם O, "הצייד"** (The hunter). O הוא סוג הדם הנפוץ בעולם. ד'אדאמו טוען שזוהי קבוצת הדם הקדומה ביותר ושחבריה שריריים ואקטיביים. ד'אדאמו ממליץ להימנע מאכילת מוצרי חלב, חיטה ותירס ולהקפיד לאכול בשר, עוף ודגים.
* **קבוצת הדם A, "החקלאי"** (The cultivator). ד'אדאמו ממליץ להימנע מבשר ולהקפיד לאכול כמות יתרה של מזון צמחוני, כמו דגנים וירקות.
* **קבוצת הדם B, "הנווד"** (The nomad). ד'אדאמו טוען שלקבוצה זו מערכת חיסונית חזקה ומערכת עיכול גמישה. ד'אדאמו ממליץ להימנע מחיטה, תירס, עגבניות ועדשים ולהקפיד לאכול מוצרי חלב דלי שומן, בשר, פירות וירקות.
* **קבוצת הדם AB, "האניגמה"** (The enigma). ד'אדאמו ממליץ להימנע מאכילת בשר ועוף ולהקפיד לאכול פירות ים, טופו ומוצרי חלב.

## קישורים חיצוניים
* האתר הרשמי של פיטר ד'אדאמו
* 
*איי בי סי די: הכל על שיטת הדיאטה לפי סוג דם - פורסם ב-נענע 10 ב-29 בינואר 2012

## הערות שוליים

קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:מערכת הדם
קטגוריה:דיאטות
אח"י סופה (סער 3)

**אח"י סופה (ס-332)** הייתה ספינת טילים מדגם סער 3, שפעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1969 עד שנת 1994.

בשנת 2003 הושקה ספינה מדגם סער 4.5 נירית, שנקראה גם היא אח"י סופה שמהווה המשך לזאת מדגם סער 3.

## בשירות חיל הים
הספינה אח"י סופה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור שבצרפת, והובאה לישראל בשנת 1969 במסגרת מבצע נועה, בו הוברחו מצרפת חמש ספינות טילים של חיל הים לאחר שצרפת הטילה אמברגו על יצוא נשק ממנה לישראל. מפקד הספינה במבצע היה אריה רונה והוא הביא אותה ארצה.

המבצע הראשון בו השתתפה אח"י סופה היה מבצע אביב נעורים והיא נשאה עליה את סגל הפיקוד שכלל בין השאר את אהוד ברק ואמנון ליפקין-שחק, והנחיתה אותו בחופי ביירות. במבצע זה חוסלו כמה מבכירי אש"ף.

במלחמת יום כיפור השתתפה הספינה בפעולות התקפיות רבות. בהטבעת ספינות מצריות בפורט סעיד בה הוטבעו שלוש ספינות מצריות ופעילות נגד חיל הים הסורי בערי החוף הסורים. ב-10 באוקטובר 1973 פעלה בנמל טרטוס ויום לאחר מכן השתתפה בשורה של פעולות התקפה בחופי סוריה, במלחמת של"ג (1982) ביצעה ירי שני טילי "הילטון" (גבריאל מוסב ים יבשה) לעבר יעדי מחבלים בבירות, וכן ירי ארטילרי לעבר יעדי מחבלים, הספינה נקלעה לירי מהחוף על ידי תותח 100 מ"מ מבוקר מכ"ם, והצליחה לחמוק ממנו בהצלחה. היא סיימה את שירותה הקרבי בהנחתת כוחות של גולני וצנחנים בחופי לבנון במלחמת לבנון הראשונה. 

בתאריך 11 באפריל 1994 הובאה הספינה מול חופי אילת, שם הוטבעה לעומק של כ-25 מטר על מנת שתשמש אתר צלילה.

## מפקדי הספינה

## גלריה

קובץ:PikiWiki Israel 34525 Israel Defense Forces.jpg|רציף המעבורת בשרבור ממנו יצאו ספינות שרבורג לדרכן.
קובץ:TABAKsufa.jpg|צוות *אח"י סופה* בהפלגת ספינות שרבורג, עם מפקד הפלגה משה טבק, בהגעתם לנמל חיפה, ינואר 1970.


## לקריאה נוספת
## קישורים חיצוניים

* אח"י סופה באתר ההתאחדות הישראלית לצלילה
* גדי צוקר  סטי"ל אח"י סופה באילת באתר יוטיוב, 17 באוקטובר 2016.
* צלילה לאח"י סופה באילת 17 באוקטובר 2016 עופר וניב.
## ביאורים

## הערות שוליים

סופה
עפרית

[שמאל|ממוזער|עפרית בשם ארגן דיב מעניק תיבת נשק לאמיר חמזה, דודו של [מוחמד ולוחם ידוע. ציור מהמאה ה-16, כעת במוזיאון ברוקלין]] 
**עִפְרִית** (בערבית: **عفريت**) הוא שד בפולקלור הערבי.

העפרית מוזכרים בקוראן בסורת א-נַמְל.

## מאפיינים
העפרית הם יצורים מכונפים עצומים, עשויים מאש, בדמות זכר או נקבה, שחיים במעבה האדמה. הם ידועים במיוחד בשל כוחם הרב וערמומיותם.

העפרית בדרך כלל נישאים זה לזה, אף על פי שהם עשויים גם להתחתן עם בני אנוש. כדי להשפיע עליהם או לפגוע בהם, בני האנוש צריכים להשתמש בכשפים. העפרית עשויים להיות טובי-לב, אך לרוב הם מתוארים כיצורים מרושעים וחסרי רחמים.

## אזכורים בתרבות הפופולרית
לעפרית יש הופעות ואזכורים רבים בספרות, בתוכניות טלוויזיה ובמשחקי וידאו. בין האזכורים התרבותיים הידועים - מוזכר לעיתים קרובות בסיפורי אלף לילה ולילה, בספרו של ניל גיימן אלים אמריקאים, בסדרת הספרים דברי ימי נרניה של ק.ס. לואיס, בטרילוגיית הספרים "ורד הנביא" של מרגרט וייס וטרייסי ריי היקמן, בסדרת הטלוויזיה דם אמיתי, בסדרת הטלוויזיה המכשפים מוויברלי פלייס, בסדרת משחקי הווידאו פיינל פנטזי, במשחק הווידאו "Sonic Rivals 2" (סוניק הקיפוד), במשחק הווידאו מייפל סטורי, במשחק God of War Chains of Olympus ובסדרת משחקי האסטרטגיה Heroes of Might and Magic.

## ראו גם
* ג'יני

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יצורים מיתולוגיים
קטגוריה:מיתולוגיה ערבית
קטגוריה:מיתולוגיה אסלאמית
קטגוריה:שדים
קטגוריה:פולקלור
קטגוריה:הקוראן