הנס הכלכלי היפני

**הנס הכלכלי היפני** הוא כינוי לתקופת השיא של הצמיחה הכלכלית ביפן בתקופה שבין השנים שאחרי מלחמת העולם השנייה לתום המלחמה הקרה. במהלך הגאות הכלכלית, יפן הפכה במהירות לכלכלה השנייה בגודלה בעולם (אחרי ארצות הברית).

נס כלכלי זה התרחש בשל ההתערבות הכלכלית של ממשלת יפן, הודות לסיוע אמריקאי, רפורמות חברתיות וכלכליות שהחלו בזמן הכיבוש של יפן על ידי ארצות הברית והחשיבות הכלכלית של יפן בזמן מלחמת קוריאה. לאחר מלחמת העולם השנייה, ארצות הברית הקימה נוכחות משמעותית ביפן כדי להאט את הרחבת ההשפעה הסובייטית באוקיינוס השקט. ארצות הברית הייתה מודאגת לגבי הכלכלה היפנית, כי היה סיכון אחרי מלחמת העולם השנייה, שאוכלוסייה יפנית אומללה וענייה תפנה לתמיכה לקומוניזם ובכך תבטיח את השליטה הסובייטית על האוקיינוס השקט.

המאפיינים הייחודיים של הכלכלה היפנית בשנות "*הנס הכלכלי*" כללו: שיתוף פעולה של יצרנים, ספקים, מפיצים ובנקים בקבוצות קרובות סגורות בשם קיירטסו, האיגודים המקצועיים החזקים, יחסים טובים עם פקידים ממשלתיים, והערובה לתעסוקה לכל החיים (*shoshshin koyō*) בתאגידים גדולים ומפעלי צווארון כחול.

בשנות התשעים החלה הדמוגרפיה ביפן לשרור בקפאון, וכוח העבודה כבר לא התרחב, כפי שהיה בעשורים הקודמים, אף על פי שפריון העבודה נותר גבוה. ממוזער| יסודות תעשיית התעופה שרדו את המלחמה
ממוזער| טלוויזיות יפניות במהלך השגשוג הכלכלי
[ממוזער| תעשיית הפחם היפנית והמתכתית חוותה צמיחה שנתית של 25% בשנות השישים, בתמונה מפעל הפלדה של ניפון סטיל קורפוריישן שב[צ'יבה (מחוז)|צ'יבה.]]
[ממוזער| העלות נמוכה של המכונית [ניסאן סאני הובילה להפיכתו לסמל של המעמד הבינוני היפני של שנות השישים]]

## תרומות ממשלתיות
ההתאוששות הפיננסית היפנית נמשכה גם לאחר עזיבת כוחות הכיבוש האמריקאים את יפן ב-1952, והבריחה הכלכלית שנגרמה על ידי מלחמת קוריאה שככה. הכלכלה היפנית שרדה את המיתון העמוק שנגרם כתוצאה מירידת בתשלומים מארצות הברית לרכישות צבאיות והמשיכה לצבור רווחים. בסוף שנות ה-60 עלתה יפן מאפר מלחמת העולם השנייה והשיגה התאוששות כלכלית מהירה ומדהימה. ממשלת יפן תרמה ל״נס הכלכלי״ היפני שלאחר המלחמה על ידי עידוד הצמיחה של הסקטור הפרטי, תחילה על ידי הנהגת תקנות ופרוטקציוניזם, ניהלו ביעילות משברים כלכליים ומאוחר יותר התמקדו בהרחבת הסחר.

## היסטוריה
### הקדמה
הנס הכלכלי היפני מתייחס לגידול המשמעותי בכלכלת יפן בתקופה שבין סוף מלחמת העולם השנייה לבין סוף המלחמה הקרה (1945 – 1991). ניתן לחלק את הנס הכלכלי לארבעה שלבים: ההתאוששות (1946 – 1954), העלייה הגבוהה (1955 – 1972), העלייה המתמדת (1972 – 1992) והעלייה הנמוכה (1992 – 2017).

למרות הנזק הרב מהטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי ופשיטות אחרות של בעלות הברית על יפן במהלך מלחמת העולם השנייה, יפן הצליחה להתאושש מהטראומה של מלחמת העולם השנייה, והצליחה להפוך לישות הכלכלית השנייה בגודלה בעולם (אחרי ארצות הברית) ב־1960. עם זאת, לאחר שלושה עשורים חוותה יפן את מה שמכונה "מיתון בצמיחה", שכן ארצות הברית הטילה מדיניות הגנה כלכלית על דיכוי הייצור היפני והכריחה את יפן לייסף את היין. במניעת דיכוי נוסף, יפן שיפרה מאוד את ההתקדמות הטכנולוגית שלה והעלתה את הערך של היין, שכן לפיחות, היין היה מביא סיכון נוסף והשפעה מדכאת על המסחר. התחזקות היין הובילה למיתון כלכלי משמעותי בשנת 1980. כדי להקל על השפעת המיתון, הטילה יפן שורה של צעדים כלכליים ופיננסיים על מנת לעורר את הביקושים המקומיים. אף על פי כן, כלכלת הבועה שהתרחשה בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים והמדיניות הדפלציונית שלאחר מכן הרסו את הכלכלה היפנית. לאחר המדיניות הדפלציונית, הכלכלה היפנית עברה תקופה של תקופת עלייה נמוכה שנמשכה עד היום.

### שלב ההבראה (1946 – 1954)
יפן נפגעה קשות במלחמת העולם השנייה. למשל, בזמן המלחמה, תעשיית הכותנה היפנית הובאה על ברכיה עד סוף מלחמת העולם השנייה, שני שלישים של תעשיית צמר הגפן מלפני המלחמה, נגזלו על ידי מנהלי המלחמה, והפצצות והרס של אזורים עירוניים גרמו להמשך אובדן של 14 אחוז מקיבולת אריגה. עם זאת, היכולת של התאוששות שהדהים את העולם, להרוויח את התואר של "הנס הכלכלי היפני". באופן כללי, כל מדינה חוותה מידה מסוימת של צמיחה תעשייתית בתקופה שלאחר המלחמה, אותן מדינות שהשיגו ירידה כבדה בתפוקה התעשייתית עקב נזקי מלחמה כמו יפן, מערב גרמניה ואיטליה, השיגו התאוששות מהירה ביותר. במקרה של יפן, הייצור התעשייתי ירד ב-1946 ל-27.6% מהתקופה שלפני המלחמה, אך התאושש ב-1951 והגיע ל-350% ב-1960.

אחת הסיבות להחלמה מהירה של יפן מטראומת המלחמה הייתה הרפורמה הכלכלית המוצלחת של הממשלה. הגוף הממשלתי שעסק בעיקר במדיניות התעשייתית ביפן היה משרד המסחר והתעשייה. אחד הרפורמות הכלכליות הגדולות היה לאמץ את "מצב ייצור משופע" (傾斜 生産*方式 keisha seisan hoshiki*). "מצב ייצור משופע" מתייחס לייצור שנוטה בעיקר להתמקד בייצור של חומרי גלם כולל פלדה, פחם וכותנה. ייצור טקסטיל הכבושים יותר מ-23.9% מכלל הייצור התעשייתי. יתר על כן, כדי לעורר את הייצור, הממשלה היפנית תמכה בגיוס חדש של העבודה, במיוחד העבודה הנשית. על ידי הגברת הגיוס של עבודת נשים, יפן הצליחה להתאושש מן ההרס. חקיקת הגיוס כללה שלושה מרכיבים: המגבלה על גיוס אזורי והעברת עובדים, איסור על גיוס ישיר של עוזבי בתי ספר חדשים, וגיוס ישיר של יוצאי בתי ספר לפי תקנות מפורטות מפורשות של משרד העבודה.

הסיבה השנייה המהווה את ההתאוששות המהירה של יפן ממלחמת העולם השנייה הייתה פרוץ מלחמת קוריאה. כאשר ארצות הברית השתתפה בסכסוך בחצי האי הקוריאני, היא פנתה לכלכלת יפן לרכישת ציוד ואספקה משום שהלוגיסטיקה של המשלוחים מארצות הברית הפכה במהרה לבעיה משמעותית עבור הצבא. התעשייה היפנית סיפקה במהרה את התחמושת הנדרשת ולוגיסטיקה לכוחות האמריקאיים הנלחמים בקוריאה. הביקוש עורר את הכלכלה היפנית, שאיפשר לה להתאושש במהירות מחורבן המלחמה באוקיינוס השקט ולספק את הבסיס להתרחבות המהירה שאמורה הייתה להתרחש.

### שלב ההאצה (1954 – 1972)
לאחר שקיבלה תמיכה מארצות הברית וביצעה רפורמות כלכליות מקומיות, יפן הצליחה להמריא משנות החמישים ועד לשנות השבעים. יתר על כן, יפן השלימה גם את תהליך התיעוש שלה והפכה לאחת המדינות המפותחות הראשונות במזרח אסיה. שנתון כלכלי יפני מ-1967 עד 1971 מראה סימניה לעלייה משמעותית בפעילות הכלכלית. הסיבות להשלמת התיעוש ביפן הן גם מסובכות, והמאפיין העיקרי של תקופה זו הוא השפעת המדיניות הממשלתית של ממשל הייאטו איקדה, צריכה עצומה וייצוא עצום.

ב -1954 נכנסה לתוקף מערכת הכלכלה של משרד המסחר והתעשייה היפני(MITI) משנת 1949 ועד 1953. ראש הממשלה הייאטו איקדה, שג'ונסון מכנה "האדריכל היחיד החשוב ביותר של הנס הכלכלי היפני", המשיך במדיניות של תיעוש כבד. מדיניות זו הביאה להופעה של "עודף ההלוואות" (נוהג הממשיך כיום), שבו הבנק המרכזי של יפן מנפיק הלוואות לבנקים עירוניים, אשר בתורם נותנים הלוואות לקונגלומרטים תעשייתיים. מאחר שהיה מחסור בהון ביפן, הלווים התעשייתיים לוו מעבר ליכולתם לפרוע, לעיתים קרובות מעבר לערכם הנקי, וגרמו לבנקים העירוניים ללוות יתר מהבנק המרכזי של יפן. זה נתן לבנק הלאומי של יפן שליטה מלאה על הבנקים המקומיים התלויים.

מערכת ההשערות יתר על המידה, בשילוב עם הרפיית חוקי האנטי- מונופול של הממשלה (שריד של שליטה ב־SCAP), הובילה גם להופעתן מחדש של קבוצות קונגלומרטיות בשם *קיירטסו* ששיקפו את הקונגלומרטים בתקופת המלחמה, או *[[זאיבצו|zaibatsu]]* . בהנהגת שיפורים כלכליים של אנשי עסקים ביעילות הקצאת משאבים והפכה לכוח תחרותי בינלאומי.

בלב הצלחתם של הקונגלומטים של *הקונגרסים* ניצבו בנקים עירוניים, שהשאילו בנדיבות, ויצרו אחזקות צולבות בתעשיות מגוונות. *הקיירטסו* דחף לאינטגרציה אופקית ואנכית, נעילת חברות זרות בתעשיות היפאניות. *לקיירטסו* היו יחסים הדוקים עם MITI ואחד עם השני באמצעות הצטלבות של מניות ומתן הגנה מפני השתלטות של זרים. לדוגמה, 83% מהמימון של בנק הפיתוח של יפן הלך לעבר תעשיות אסטרטגיות: בניית ספינות, חשמל, פחם ופלדה . *הקיירטסו* הוכיח כאמצעי שהגן על המשק היפני מפני השתלטות זרה.

*קיירטסו* גם טיפח שינוי עמדה בין מנהלים יפנים כי נסבלו רווחים נמוכים בטווח הקצר, כי *הקיירטסו* היו מודאגים פחות מהגדלת דיבידנדים, מניות ומודאגים יותר לגבי תשלומי הריבית . רק כשני שלישים ממניותיה של חברה נתונה נסחרו, *ריפאו את* התנודתיות בשוק, ואפשרו למנהלי *קיירטסו* לתכנן לטווח הארוך ולמקסם את נתח השוק במקום להתמקד ברווחים לטווח קצר.

ממשל איקדה גם הנהיג את מדיניות הקצאת המט"ח, מערכת של בקרות יבוא המיועדת למנוע את הצפת השווקים ביפן על ידי סחורות זרות. MITI השתמשה בהקצאת המט"ח כדי לעורר את הכלכלה על ידי קידום היצוא, ניהול השקעות ומעקב אחר כושר הייצור. ב-1953, ביצע "MITI" את מדיניות הקצאת המט"ח כדי לקדם תעשיות מקומיות ולהגדיל את התמריץ ליצוא על ידי שינוי מערכת הקישור ליצוא.

בתקופת השיקום ולפני משבר הנפט ב-1973, הצליחה יפן להשלים את תהליך התיעוש שלה, תוך שיפור משמעותי ברמת החיים ועלייה משמעותית בצריכה. הצריכה החודשית הממוצעת של משקי הבית העירוניים הוכפלה בין השנים 1955 ל-1970. כמו כן, גם שיעורי הצריכה ביפן השתנו. הצריכה בצרכים היומיומיים, כגון מזון ובגדים והנעלה, הלכה ופחתה. לעומת זאת, הצריכה של בידור, פעילויות בידור וסחורות גדלה, כולל רהיטים, תחבורה, תקשורת, קריאה. העלייה הגדולה בצריכה עוררה את צמיחת התמ"ג, שכן היא תמכה בייצור.

##### ייצוא עצום: שנות השישים הזהב ולעבור לסחר הייצוא
תקופת הצמיחה הכלכלית המהירה בין השנים 1955 ו-1961 סללה את הדרך לשגשוג בשנות השישים, העשור השני שקשור בדרך כלל לנס הכלכלי היפני. ב-1965 נאמד התמ"ג הנומינלי ביפן ב-91 מיליארד דולר בלבד. חמש עשרה שנים לאחר מכן, בשנת 1980, התמ"ג הנומינלי זינק ל-1.065 טריליון דולר.

בהנהגתו של ראש הממשלה איקדה, השר לשעבר של MITI, התחייבה הממשלה היפנית ליישם את תוכנית "הכפלת ההכנסות" שאפתנית (所得 倍 増). איקדה הוריד את הריבית כדי להניע את ההוצאות. נוסף על כך, הודות לגמישות הפיננסית שמספקת FILP(סוכנות פיננסית של ממשלת יפן), הרחיבה ממשלת איקדה במהירות את ההשקעה הממשלתית בתשתיות של יפן: בניית כבישים מהירים, רכבת מהירה, רכבת תחתית, שדות תעופה, מתקני נמל וסכרים. ממשלת איקדה הרחיבה גם את ההשקעות הממשלתיות במגזר התקשורת המוזנח של הכלכלה היפנית. כל אחד מהמעשים האלה המשיך את המגמה היפנית לכלכלה מנוהלת, שפעלה לפי מודל הכלכלה המעורבת.

מלבד דבקותו של איקדה בהתערבות ממשלתית וברגולציה של הכלכלה, דחקה ממשלתו בביצוע ליברליזציה של הסחר . עד אפריל 1960, 41% מהיבוא המסחרי עבר ליברליזציה (לעומת 22% בשנת 1956). איקדה התכוון להגדלת הליברליזציה של הסחר ל-80% בתוך שלוש שנים. תוכניותיו נתקלו בהתנגדות חריפה משני הענפים, שהשתרעו על השהייה יתר על המידה ועל הציבור הלאומני שחשש מהשתלטות של ארגונים זרים. העיתונות היפנית השוותה את הליברליזציה ל"ביאתם השנייה של הספינות השחורות "," חוסר ההגנה של האיים היפנים נוכח ההתקפה מצד מעצמות קפיטליסטיות זרות ענקיות "ו"הכנה של הכלכלה היפנית למאבק מוכתם בדם בין ההון הלאומי להון הזר ". תוכנית הכפלת ההכנסה של איקדה הייתה במידה רבה תגובה לאופוזיציה ההולכת וגוברת והפאניקה הנרחבת על הליברליזציה, שאומצה על מנת להפריך מחאות פומביות. מניעיו של איקדה היו מבוססים אך ורק על מדיניות פרגמטית ועל מדיניות חוץ. הוא התקדם לליברליזציה של הסחר רק לאחר שהבטיח שוק מוגן באמצעות תקנות פנימיות שמעדיפות מוצרים ומוצרים יפניים.

איקדה הקים גם מספר רב של סוכנויות הפצה זרות של בעלות הברית כדי להפגין את נכונותה של יפן להשתתף בסדר הבינלאומי ולקדם את היצוא. הקמתן של סוכנויות אלה לא רק פעלה כוויתור קטן לארגונים בינלאומיים, אלא גם הפחיתה כמה חששות ציבוריים בנוגע לליברליזציה של הסחר. איקדה קידם את האינטגרציה הכלכלית הגלובלית של יפן על ידי הצטרפותה ל־GATT ב־1955, קרן המטבע הבין - לאומית וה- OECD ב־1964. עם עלייתו של איקדה לתפקיד, גדל התל"ג בשיעור פנומנלי של 13.9%.

### שלב ההאטה (1973 – 1992)
ב-1973, זעזוע הנפט הראשון פגע ביפן (משבר הנפט ב-1973). מחיר הנפט עלה מ-3 דולר לחבית ליותר מ-13 דולר לחבית. בתקופה זו ירד הייצור התעשייתי ביפן ב-20%, שכן כושר האספקה לא יכול היה להגיב ביעילות על התרחבות הביקושים המהירה, והשקעות מוגברות בציוד הזמינו לעיתים קרובות תוצאות לא רצויות - הצטמצמות ההיצע ומחירי הסחורות. יתר על כן, זעזוע הנפט השני בשנת 1978 ו-1979 החריף את המצב כאשר מחיר הנפט שוב עלה מ-13 דולר לחבית ל-39.5 דולר לחבית. על אף השפעתם הקשה של שני משברי הנפט, הייתה יפן מסוגלת לעמוד בהשפעה והצליחה להעביר מהתרכזות בייצור להתרכזות בטכנולוגיה.

השינוי היה, למעשה, תוצר של משבר הנפט והתערבות ארצות הברית. מאז מחיר הנפט עלה פי עשרה, עלות הייצור גם הרקיעה שחקים. לאחר משבר הנפט, כדי לחסוך בעלויות, נאלצה יפן לייצר מוצרים באופן ידידותי יותר לסביבה, ועם פחות צריכת נפט. הגורם הגדול ביותר שהזמין שינויים תעשייתיים לאחר משבר הנפט היה עליית מחירי האנרגיה, כולל נפט גולמי. כתוצאה מכך הפכה יפן לתוכנית ריכוזית טכנולוגית, שהבטיחה את העלייה המתמדת בכלכלתה, ועמדה מעבר למדינות קפיטליסטיות אחרות שנפגעו באורח משמעותי במהלך משבר הנפט. גורם נוסף היה החיכוך בין ארצות הברית ליפן, שכן הצמיחה הכלכלית המהירה של יפן הייתה עלולה לפגוע באינטרסים הכלכליים של ארצות הברית.

ב-1985 חתמה ארצות הברית על הסכם פלאזה עם יפן, מערב גרמניה, צרפת ובריטניה. ההסכם היה ניסיון לפיחות הדולר האמריקני, אך פגע מאוד ביפן. יפן ניסתה להרחיב את השווקים הבינלאומיים באמצעות ייסוף היין היפני, אך הם הוערכו יתר על המידה יחד עם מדינות דה רגולציה שיצרה כלכלת בועה. הסכם פלאזה הצליח בהפחתת הגירעון המסחרי של ארצות הברית עם מדינות מערב אירופה, אך במידה רבה נכשל במילוי מטרתו העיקרית להקלת הגירעון המסחרי עם יפן.

## תפקידו של משרד המסחר והתעשייה הבינלאומית (MITI)
משרד המסחר והתעשייה הבינלאומית (MITI) סייע בהתאוששות הכלכלית של יפן לאחר המלחמה. על פי מספר חוקרים, לא היה שום רגולטור או ארגון ממשלתי אחר שהשפיעו על הכלכלה יותר מאשר MITI. "המהירות, הצורה וההשלכות של הצמיחה הכלכלית היפנית", כותב צ'למרס ג'ונסון, "אינם מובנים ללא התייחסות לתרומות של (MITI).כאשר נוסדה בשנת 1949, תפקידו של MITI היה להתחיל עם "מדיניות לגבי רציונליזציה תעשייתית" (1950), כדי לתאם את המאמצים תיאום המאמצים על ידי תעשיות כדי לנטרל את ההשפעות של התקנות הדפלצויוניות של כוחות הכיבוש האמריקאי ביפן. בדרך זו, MITI רשם שיתוף פעולה בין ממשלת יפן לבין התעשייה הפרטית. היקף המדיניות היה כזה, שאם MITI ירצה

"להכפיל את ייצור הפלדה, לנאו- *[[זאיבצו]]* כבר יש את ההון, את נכסי הבנייה, את יצרני מכונות הייצור, ואת רוב הגורמים הנחוצים האחרים הקיימים כבר בתוך הבית". המשרד תיאם בין הענפים השונים, כולל *המתכננים* המתפתחים, לקראת סוף מסוים, בדרך כלל לקראת צומת מטרות הייצור הארציות והאינטרסים הכלכליים הפרטיים.

MITI גם הגביר את הביטחון התעשייתי על ידי התרת ייבוא של טכנולוגיה מיבוא של סחורות אחרות. חוק ההון הזר של MITI העניק למשרד את היכולת לנהל משא ומתן על מחיר ותנאי יבוא הטכנולוגיה. רכיב זה של שליטה טכנולוגית איפשר לה לקדם תעשיות שראו בהן הבטחה. עלות נמוכה של הטכנולוגיה המיובאת גרם לצמיחה תעשייתית מהירה. הפרודוקטיביות שופרה מאוד באמצעות ציוד חדש, ניהול ותקינה.

מיטי קיבלה את היכולת להסדיר את *כל* היבוא עם ביטול מועצת הייצוב הכלכלי והמועצה לבקרה על מטבע חוץ באוגוסט 1952. אף כי מועצת היציבות הכלכלית כבר נשלטה על ידי MITI, ממשלות יושידה הפכו אותו לסוכנות הדיאלוג הכלכלי,

"צוות חשיבה ", ובכך למעשה נותן ל־MITI שליטה מלאה על כל היבוא היפני. הכוח על תקציב המט"ח ניתן גם הוא ל-MITI.

הקמתו של " בנק הפיתוח היפני" של MITI סיפקה גם למגזר הפרטי הון זול לצמיחה ארוכת טווח. הבנק לפיתוח יפן הציג גישה לתוכנית ההשקעות הפיסקלית ותוכנית ההלוואה, שאיגדה בצורה מאסיבית חיסכון אישי וארצי. באותה עת שלט

FILP על חיסכון הגדול פי 4 מהחיסכון של הבנק המסחרי הגדול בעולם. עם כוח פיננסי זה, FILP היה מסוגל לשמור על מספר גבוה באופן חריג של חברות בנייה יפנית (יותר מפי שניים ממספר חברות הבנייה של כל מדינה אחרת עם תמ"ג דומה).

## סיכום
סיומו של הנס הכלכלי אירע בקנה אחד עם סיום המלחמה הקרה. בעוד שוק המניות היפני הגיע לשיא כל הזמנים שלו בסוף 1989, אך לאחר התאוששות מאוחרת יותר ב-1990, הוא ירד בצורה תלולה ב-1991. שנת סיומה של בועת מחירי הנכסים היפנים עלתה בקנה אחד עם מלחמת המפרץ ופירוק ברית המועצות .

## הפניות
* אלן, *יפן ההתאוששות הכלכלית של יפן* . אוקספורד: הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1958.
* אלינסון, גארי. *היסטוריה של יפן אחרי המלחמה* . איתקה: הוצאת אוניברסיטת קורנל, 1997.
* קוליסון, ננסי . "בחינת השפעת התרבות היפאנית וכישלונות הרפורמות הכלכליות שהוצעו על ידי כוחות הפיקוד הבכירים (SCAP) של המשלחות הכלכליות בין השנים 1947 עד 1949, על שיעורי החיסכון האישי הגבוהים ביפן" / עבודת מאסטר של EALC. ספריית אוניברסיטת קנזס (מס 'טלפון: ML410). T467 T58 1999), 1996.
* דאוור, ג'ון . *תבוסה חובקת: יפן בעקבות מלחמת העולם השנייה* . ניו יורק: WW נורטון, 1999.
* פורסברג, אהרון. *אמריקה והנס היפני* . Chapel Hill: אוניברסיטת צפון קרוליינה Press, 2000.
* האנה, מיקיסו. *מזרח פיניקס: יפן מאז 1945* . בולדר: ווסטוויו פרס, 1996.
* הובר, תומאס. *כלכלה אסטרטגית ביפן* . בולדר: ווסטוויו פרס, 1994.
* ינסן, מריוס . *עשיית יפן המודרנית* . Belknap, 2000 ()
* ג'ונסון, צ'אלמרס . *MITI והנס היפני: צמיחת המדיניות התעשייתית, 1925-1975* . סטנפורד: הוצאת אוניברסיטת סטנפורד, 1982.
* אוקאזאקי, טטסוג'י וטאקאומי קורנגה. "מדיניות הקצאת המט"ח ביפן שלאחר המלחמה" *בשינויים בשערי החליפין במדינות המתפתחות במהירות* . אד. טאקאטושי איטו ואן קרוגר. שיקגו: הוצאת אוניברסיטת שיקגו, 1999.
* ---. "הקצאת מטבע חוץ וצמיחת פריון ביפן שלאחר המלחמה: מקרה של תעשיית הצמר" *ביפן וכלכלת העולם* 11 (1999): 267-285
* פייל, קנת . *עיצוב יפן המודרנית*, מהדורה שנייה. לקסינגטון: DC Heath and Company, 1996.
* ראשה, פול. " יפן בע"מ במלכודת החוב " אפריל 2000. 26 נובמבר 2005.
* צ 'יגו Shigeto, *קפיטליזם של יפן: תבוסה יצירתי מעבר*, 1993.
* וסטאל, ג'יימס. *תכנון לשינוי: מדיניות תעשייתית ופיתוח כלכלי ביפן, 1945-1990* . אוקספורד: קלארנדון. 1993.
* ואן וולפרן, קארל . *האניגמה של הכוח היפני* . Vintage, 1990 ()
* פינוי זייבאצו, פיצויים והכוונה ניהולית
* יפן חייבת לנער את ארצות הברית בסגנון הגלובליזציה על ידי יוקיו הטויאמה



## ראו גם
* ההתפתחות הכלכלית בתקופת מייג'י
* יפן המגניבה
* ארבעת הנמרים של אסיה
* הנס הכלכלי (גרמניה).

## קישורים חיצוניים==הערות שוליים

קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:יפן: כלכלה
קטגוריה:יפן
קטגוריה:יפן: היסטוריה