לשישית

לְשִׁישִׁית (שם מדעי: Chrozophora) היא סוג של עשבים חד-שנתיים ולעיתים רחוקות בני-שיח ממשפחת החלבלוביים. הסוג כולל תשעה מינים, מהם שלושה מדווחים בישראל: לשישית הצבעים, לשישית השיח ולשישית מקומטת. המין הרביעי (לשישית הבוצין), המדווח אף הוא בישראל, נחשב כיום בכל המאגרים הטקסונומיים הגדולים לשם נרדף של לשישית הצבעים. תחום התפוצה הטבעי של לשישית הוא דרום ומזרח אירופה, אגן הים התיכון עד מרכז אסיה וההימלאיה, וכן אפריקה.

## אטימולוגיה - מקור השם
השם שַׁלְשׁוּלִית, לְשִׁישִׁית ניתן לראשונה למין Crozophora tinctoria במילון ילקוט הצמחים (הערה 690) משנת 1930, על פי המלצתו של עמנואל לעף. השם לשישית לסוג Crozophora הופיע לראשונה במילון צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים משנת 1946 (סעיף 271), ואף שולב בשם זה במגדירים. הוא נקבע סופית במילון צמחי ארץ ישראל [בוטניקה] בשנת 2003. קודם לכן הוצע השם אֲבֵקָה בחוברת שמות ארץ ישראל שנתחדשו או שנתבררו (תרע"ז, 1916–1917). שם הסוג העברי נגזר ממבנהו הבולט של הפרי – הֶלקֵט תלת-מגורות – והוא נזכר כבר במקורות חז"ל כ“שלשולית” (ירושלמי, שביעית, ז, א) או “לשישית” (תוספתא, שביעית ה׳), כנראה בדרך של סיכול אותיות מן המילה שלש.

שם הסוג המדעי  Chrozophora נגזר מיוונית: χρώς / χρώμα (khrōs / khrōma) – "צבע" או "גוון", והחלק השני φέρω (phorein) – "לשאת" או "להביא". משמעות השם היא אפוא "נושאת הצבע". השם מתייחס לשימוש המסורתי במין Chrozophora tinctoria ("לשישית הצבעים"), ששימש מאז ימי קדם להפקת צבע כחול-סגלגל (turnsole) לצביעת בדים באמצעות מלחי אמון ואף למזון למשל עוגות וגבינות. השגת צבע אחר כמו אדום או צהוב מותנה באופן השימוש בחומרים לעיבודו בסיסיים או חומציים.

שם הסוג המדעי Chrozophora נגזר מיוונית: χρώς / χρώμα (khrōs / khrōma) – "צבע" או "גוון", ו־φέρω (phorein) – "לשאת" או "להביא". משמעות השם היא אפוא “נושאת הצבע”. השם מתייחס לשימוש המסורתי במין Chrozophora tinctoria ("לשישית הצבעים"), ששימש מאז ימי קדם להפקת צבע כחול-סגלגל (turnsole) לצביעת בדים באמצעות מלחי אמון ואף למזון, למשל בעוגות ובגבינות. 

## מאפיינים מורפולוגיים של הסוג לשישית
ממוזער|לשישית מקומטת בהרי אילת
עשבים או שיחים נמוכים, חד-ביתיים מכוסים שערות כוכביות או קשקשים, ובעלי מוהל לא חלבי.

העלים מסורגים, פשוטים, תמימים, בעלי פטוטרת ולוואים, ובעלי בלוטות צהובות או בבסיס הטרף.

הפרחים חד-מיניים, נכונים, מספר איבריהם בכפולות של חמש.

הגביע בעל 5 עלי גביע; בפקע הפרח שפתותיהם נושקות זו לזו, אך לא חופפות אחת את השנייה.

הדיסק  אינו ניכר, מחולק לחמש אונות ונושא בלוטות צופן.

הפרחים הזכריים ערוכים באשכולות דמויי שיבולת בחיקי העלים, יושבים או כמעט יושבים; עלי הכותרת 5, מפורדים, ערוכים לסירוגין עם עלי הגביע; מספר האבקנים 5 עד 15, ערוכים ב-1 עד 3 דורים; זיריהם אינם קשורים לעטיף אלא מאוחים ביניהם לעמוד מרכזי; המאבקים דו-לשכתיים, ורקמת החיבור (connective) נמשכת מעבר ללשכות ויוצרת בליטה קטנה ומחודדת.

הפרחים הנקביים 1 עד 4, ערוכים בתִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת מתחת לפרחים הזכריים, נישאים על עוקץ; עלי הכותרת 5, צרים ומנונים ולעיתים חסרים; 5 אבקנים מנוונים או חסרים; השחלה עילית, כדורית, בת שלושה מגורות, בכל אחת מהן ביצית אחת; עמודי השחלה 3, כל אחד מחולק לשניים, נושאים צלקת בצידם האחד.

הפרי הֶלקֵט דמוי ביצה עד כדורי, מתפרק לשלוש פרודות (cocci), בכל אחת זרע יחיד; כל פרודה נפתחת לשתי קשוות.

הזרעים מצולעים, בעלי חתך משולש ברור (בעלי שלושה מקצועות), מתחדדים בקצה, וללא קרונקולה. העובר מצוי במרכז בתוך אנדוספרם שומני; הפסיגים רחבים; והשורשון קצר.

## מיני הבר בישראל
המין לשישית הבוצין, המדווח אף הוא בישראל, נחשב כיום בכל המאגרים הטקסונומיים הגדולים (כגון POWO, WFO, Tropicos) לשם נרדף של Chrozophora tinctoria – לשישית הצבעים.

הבדלים מורפולוגיים שתוארו בין לשישית הצבעים ללשישית הבוצין – כמו מבנה העלים, סוג השעירות ודרגתה או מספר האבקנים – אינם עקביים, ורבים מהם חופפים בין פרטים שונים של אותו מין. צורות ביניים רבות תועדו באוכלוסיות בר, והמעבר בין טיפוסי העלים הוא לעיתים הדרגתי – תופעה המכונה "morphological transitions". מצב זה מצביע על כך שהשונות הנצפית משקפת וריאביליות תוך מינית, ואולי אף מצב של זרימת גנים בין אוכלוסיות – אף שטרם הוכחה הכלאה פעילה בשטח.

למרות זאת, בוטנאים אחדים בישראל ממשיכים להבחין בין לשישית הבוצין ללשישית הצבעים כמינים נבדלים – בין השאר בהתבסס על תכונות מורפולוגיות שנראות בעיניהם יציבות באוכלוסיות מקומיות. הבחנה זו יוצרת אי-אחידות בין הסיווג הנהוג בישראל לבין זה המקובל במקורות הבין-לאומיים.

ארבעת המינים מתחילים לפרוח באביב - אפריל מאי - וממשכים לפרוח בקיץ.

## לשישית הבוצין
לְשִׁישִׁית הַבּוּצִין (Chrozophora obliqua) - שם נרדף ללשישית הצבעים. לעיתים מכונה לשישית בוצינית. צמח עשבוני חד-שנתי נדיר. עליו לבידים-צמירים, לבנים-צהבהבים, מכוסים בצפיפות רבה שערות כוכביות ופניהם ישרים. המוהל הירוק מכחיל לאחר שניות ספורות. מספר העורקים הצדדיים של העורק הראשי הוא 3 עד 5. מספר האבקנים 3 עד 5 לעיתים רחוקות 7. ההלקט מכוסה קשקשים וחסר גבשושים.

## לשישית הצבעים
לְשִׁישִׁית הַצַּבָּעִים (Chrozophora tinctoria) היא עשב חד-שנתי נפוץ בישראל. עליו ירוקים או ירוקים-אפורים, פניהם ישרים ומכוסים שערות כוכביות, קמחיות ולא נעימות למגע. המוהל הירוק של הפרי מכחיל לאחר כ-20 דקות. ההלקט מכוסה קשקשים ומגובשש מספר האבקנים כ-10 ומסודרים בשני דורים לעומת ההלקט של לשישית מקומטת שמכוסה בצפיפות בשערות כוכביות ומספר האבקנים כ-15 ומסודרים בשני 3 דורים.

## לשישית מקומטת
לְשִׁישִׁית מְקֻמֶּטֶת (Chrozophora plicata) היא עשב חד-שנתי מצויה בשרון ונדירה מאוד בדרום שפלת החוף ובשרון ובמערב הנגב בסכנת הכחדה. גדלה בשקעים מוצפים באופן עונתי בקרקעות חוליות. פני הטרף מקופלים-מקומטים מאוד באופן בלתי סדיר (מכאן שמה העברי והמדעי). ההלקט מכוסה בצפיפות שערות כוכביות בניגוד להלקט של לשישית הצבעים שמכוסה קשקשים. הזרעים חלקים ואורכם עד 4 מ"מ. מספר האבקנים כ-15 ומסודרים בשלושה דורים. היא גדלה בעיקר בבתי גידול סובטרופיים. תחום תפוצתה הטבעי של לשישית מקומטת (Chrozophora plicata) משתרע לרוחב אפריקה הטרופית והסובטרופית – ממאוריטניה וסנגל במערב, דרך מצרים בצפון ועד זימבבואה בדרום – וממשיך לסיני וישראל ולחצי האי ערב ומשם לאסיה הדרומית והמזרחית, כולל פקיסטן, הודו, מיאנמר (בורמה), תאילנד ואי ג'אווה שבאינדונזיה.

## לשישית השיח
לְשִׁישִׁית הַשִּׂיחַ (Chrozophora oblongifolia) היא בן שיח או שיח מדברי זקוף שגדל בערוצים, במניפות סחף ובין סלעים של מדבריות חמים. הוא מצוי באדום נדיר בדרום הנגב ונדיר מאוד בערבה. שמו הנרדף "לשישית ארוכת עלים". תחום תפוצתה הטבעי של לשישית השיח משתרע מסיני ועד צפון-מזרח אפריקה הטרופית (ג'יבוטי, אריתריאה, אתיופיה, סומליה, סודן ודרום-סודן), ומסוריה, דרך ישראל וירדן, ועד לכל חצי האי ערב (מדינות המפרץ, עומאן, תימן, ערב הסעודית והאי סוקוטרה). התחום ממשיך מזרחה, מפקיסטן ועד צפון-מערב הודו. זהו צמח רב־שנתי ירוק, מכוסה שערות כוכביות (stellate). גבעוליו מרובים, ועליו צפופים, לבידים-צמירים בצבעם – לבנים-צהבהבים. העלים מוארכים-אזמליים או דמויי ביצה מוארכים, שפתם משוננת או גלית, והעורק הראשי מסתעף ל-5 עד 9 עורקים צדדיים. מספר האבקנים פחות מ־10. הפרי הוא הלקט מכוסה בקשקשים משוננים או ריסניים ולצידם גבשושים רבים ובולטים. הזרעים באורך של כ־4 עד 5 מ"מ, ופניהם גבשושיים-מחוספסים.

## ששת מיני הבר שאינם גדלים בישראל
הסוג לשישית כולל תשעה מינים. שלושת המינים הגדלים בישראל הובאו בפרק קודם, וכאן נכללים ששת המינים האחרים. הסוג לשישית מציג דואליות אקולוגית מובהקת: מצד אחד מינים חד־שנתיים ים-תיכוניים ואירנו-טורניים, ומצד אחר מינים רב-שנתיים בני-שיח או שיחים אפריקניים טרופיים. דפוס זה משקף את ההתאמות של כל מין לתנאי האקלים באזור תפוצתו.

מינים חד-שנתיים – מרביתם גדלים סביב אגן הים התיכון ובמערב–מרכז אסיה הם לשישית קזחית, לשישית החולות, לשישית הגנגס, לשישית הצבעים ולשישית מקומטת. הם מותאמים לאקלים עונתי יובשני או חם, כאשר מחזור חיים קצר מאפשר הישרדות בעיקר באמצעות זרעים. יוצאת דופן היא לשישית מקומטת (Chrozophora plicata), שלמרות שהיא חד-שנתית, היא נפוצה גם באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אפריקה.

מינים רב-שנתיים (בני שיח או שיחים נמוכים) – מצויים בעיקר באפריקה הטרופית ובחצי האי ערב: לשישית ברוצ'י (C. brocchiana), לשישית סנגלית (C. senegalensis), לשישית השיח (C. oblongifolia) ולשישית רוטלר (C. rottleri). מינים אלה פיתחו אסטרטגיה של יציבות רב־שנתית, המאפשרת להם לנצל את המשקעים העונתיים ואת התנאים הטרופיים והסובטרופיים (מסוואנות לחות ועד מדבריות חמות בצפון-מזרח אפריקה ובחצי האי ערב). לשישית רוטלר יוצאת דופן היות שהיא גדלה בעיקר באזור הטרופי הלחה של תת-היבשת ההודית.

# **לשישית קזחית** (Chrozophora mujunkumi) היא צמח עשבוני חד-שנתי, הגדל בעיקר באזור האקלים הממוזג. תחום תפוצתה הטבעי הוא במרכז אסיה, באוזבקיסטן. המין תואר לראשונה למדע בשנת 1982 ושמו המדעי mujunkumi מתייחס למדבר מויונקום שבקזחסטן.
# **לשישית החולות** (Chrozophora sabulosa) היא צמח עשבוני חד-שנתי, הגדל בעיקר באזור האקלים הסובטרופי. תחום תפוצתה הטבעי משתרע ממערב–מרכז אסיה: איראן, אפגניסטן וטורקמניסטן, ועד פקיסטן בדרום; בצפון-מרכז אסיה – אוזבקיסטן, קזחסטן וקירגיזסטן; ובמזרח – מחוז שינג'יאנג שבסין. המין תואר למדע בשנת 1889, ושמו המדעי sabulosa נגזר מן הלטינית sabulosus – "חולי", ומשקף את בתי הגידול הטבעיים של הצמח.
# **לשישית הגנגס** (Chrozophora gangetica) היא צמח עשבוני חד-שנתי, הגדל בעיקר באזור הטרופי הלח. תחום תפוצתו הטבעי הוא בתת־היבשת ההודית, בהודו. המין תואר לראשונה למדע בשנת 1920, ושמו המין המדעי gangetica מתייחס לאזור נהר הגנגס בהודו.
# **לשישית רוטלר** (Chrozophora rottleri) היא צמח עשבוני עד בן שיח הגדל בעיקר באזור הטרופי הלח. תחום תפוצתה הטבעי משתרע מתת-היבשת ההודית מדרום-מזרח אפגניסטן, פקיסטן, הודו (כולל אסאם ואיי אנדמן), בנגלדש, סרי לנקה ועד מערב הודו-סין (מיאנמר, תאילנד) והתאזרח בג'אווה שבאינדונזיה. המין תואר למדע בשנת 1826 ושמו המדעי rottleri מנציח את הבוטנאי והכומר הגרמני Johann Peter Rottler (1749-1836), שפעל בהודו ותיאר את צמחייתה.
# **לשישית ברוצ'י** (Chrozophora brocchiana) היא בן שיח או שיח הגדל בעיקר בבתי גידול מדבריים או בשיחיות יובשניות. תחום תפוצתו הטבעי הוא בצפון־מערב אפריקה ועד צפון־מזרח היבשת, מקייפ ורדה במערב ועד סודאן ומצרים במזרח. המין תואר למדע בשנת 1836 ושמו המדעי brocchiana מנציח את הבוטנאי האיטלקי ג'ובאני בטיסטה ברוקי (Giovanni Battista Brocchi).
# **לשישית סנגלית** (Chrozophora senegalensis) היא בן שיח הגדל בעיקר בבתי גידול טרופיים עונתיים יבשים. תחום תפוצתה הטבעי הוא במערב אפריקה הטרופית ועד צ'אד וניז'ר במרכז אפריקה הצפונית. המין תואר למדע בשנת 1826 ושמו המדעי senegalensis מתייחס לארץ סנגל שבמערב אפריקה.

## תמונות

קובץ:Chrozophora oblongifolia kz06.jpg|לשישית השיח בעומאן
קובץ:Chrozophora oblongifolia kz05.jpg|לשישית השיח בעומאן
קובץ:Chrozophora oblongifolia kz01.jpg|לשישית השיח באזור ראסין בעומאן


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חלבלוביים