open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
צה שי, הקיסרית האלמנה של סין

**צְהשִׂי** (סינית: **慈禧太后** פין-יין: Cíxǐ Tàihòu; 29 בנובמבר 1835 – 15 בנובמבר 1908), הייתה **הקיסרית האלמנה** ועוצרת השלטון הסיני במחציתה השנייה של המאה ה-19. היא מילאה בפועל את מקום קיסרית סין בשושלת צ'ינג המנצ'ורית במשך 47 שנים, החל ממות בעלה בשנת 1861 ועד למותה בשנת 1908.

## ביוגרפיה
בצעירותה הייתה צהשי אחת מפילגשיו של הקיסר שיאנפנג. היא תכננה בעזרת קשרים ומניפולציות את השתלטותה על השלטון לאחר מות הקיסר. היא הייתה העוצרת בתקופת שלטונו של בנה טונג־ג'ה שהפך לקיסר בגיל חמש, עד למותו בגיל 18.

את מקומו החליף גואנג שו', שהפך לקיסר בגיל חמש ורשמית מלך בשנים 1871–1908, ובמרבית שנותיו הבוגרות מנעה ממנו צהשי לבצע רפורמות ולצבור כח, ואף הכשילה את רפורמות מאה הימים 1898 שעשה, שלאחריה כלאה אותו ולקחה לעצמה את הסמכויות הפוליטיות. עד לשנות שלטונה האחרונות סירבה צהשי לדרישות לבצע רפורמות רבות במערכת הפוליטית, ובמקביל בנתה לעצמה ארמונות ומבנים מפוארים (אחד מן הסמלים הידועים לכך הוא ספינת השיש המצויה בארמון הקיץ שבבייג'ינג, אף שלא היא בנתה אותו במקור). צהשי הייתה גם מהתומכות במרד הבוקסרים הכושל כנגד הנציגים הזרים בסין. מקובל לראות בשלטונה השמרני את אחת הסיבות העיקריות לנפילת שושלת צ'ינג.

לפני מותה (עם מות הקיסר גואנג שו') הכתירה כקיסר את פויי (溥儀) שהיה פחות מבן שלוש ונשא בתואר כשלוש שנים עד לביטול הקיסרות ב-1912 לאחר מהפכת שינהאי.

תקופת שלטונה בפועל החלה בהסכמים המשפילים לאחר מלחמת האופיום השנייה, סיום מרד טאיפינג, מרד ניאן, מרד פאנתיי ומרידות נוספות בגאנסו ובגואייג'ואו. במהלך שלטונה נערכו מלחמת סין–יפן הראשונה ומרד הבוקסרים, וחדרו לסין כוחות זרים של רוב מעצמות העולם ואתם רעיונות ואידאולוגיות חדשות. הייתה זאת תקופה שלמרות היותה של סין בעלת התוצר הגדול ביותר בעולם, הפגישה את המודרנה עם הפיגור השמרני של סין, דבר שהביא בסופה של תקופתה להתפוררות הקיסרות הסינית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קיסרי סין
קטגוריה:קיסריות
קטגוריה:שושלת צ'ינג
קטגוריה:נשים שליטות

קטגוריה:ילידות 1835
קטגוריה:נפטרות ב-1908
משה רונן

**משה רונן (רייניש)** (נולד ב-1953 בתל אביב) הוא עיתונאי ומשפטן ישראלי. שימש חבר במערכת "ידיעות אחרונות" במשך שנים רבות, ואחרי שפרש מעבודתו בעיתון היה רכז תחום חופש העיתונות בארגון העיתונאים בישראל.

## ביוגרפיה
רונן הוא בנו של המחנך והחלוץ אריה רייניש. למד משפטים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים, ועיתונות באוניברסיטת מדינת קליפורניה בלוס אנג'לס.

היה חבר מערכת "ידיעות אחרונות" מאז תחילת 1975 ועד 2016. שימש כתב לעניינים משפטיים, כתב העיתון בלוס אנג'לס, עורך חדשות וכתב במגזין היומי "24 שעות".

עורך-דין משנת 1978.

לימד דיני תקשורת ואתיקה עיתונאית בבית-הספר לעיתונאות "כותרת", במכללה האקדמית ספיר, במכללה האקדמית בית ברל, בבית-הספר לאמנות "קמרה אובסקורה" וביחידה לעיתונאות ותקשורת של אוניברסיטת בר-אילן.

פרסם כתבות רבות, ידיעות ותחקירים. מהם ניתן למנות:
* סדרת כתבות על אלימות משטרתית ("זרועו האלימה של החוק"), שעוררה הדים והביאה, בסופו של דבר, להוצאת חקירות השוטרים מידי המשטרה.
* סדרת כתבות על נחיצותו של המשמר האזרחי.
* תחקיר על הקלות הבלתי נסבלת של הוצאת צווי-חיפוש על ידי שופטים (בעקבות הפרסום התמנה השופט פרופ' דן ביין כוועדת-יחיד לבדיקת הנושא).
* תחקיר על היעדר שיקול דעת שיפוטי ממשי בהוצאת צווים להאזנת-סתר.
* תחקיר על הסיכוי העדיף של נאשמים המיוצגים על ידי עורכי-דין מסוימים לזכות בעיכוב ההליכים על ידי היועץ המשפטי לממשלה.

רונן שימש במשך שנים רבות נציג האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת בדיונים על חקיקת חוקים הנוגעים לתקשורת. נאבק נגד חוקים המצמצמים את חופש הביטוי וחופש העיתונות ונגד חוקים המאפשרים הוצאת צווי איסור פרסום של מידע שיש בו עניין ציבורי. שותף לתיקון החוק בעניין "סוביודיצה" בשנת 2002.

משנת 2017 רונן הוא רכז חופש העיתונות בארגון העיתונאים בישראל.

## ספריו
* **המשפט הפלילי**, מדריך לדיני העונשין בישראל, מהדורה ראשונה הוצאת בורסי 1990, מהדורה שנייה הוצאת "ידיעות אחרונות" 2001, עם עו"ד ששי גז
* **אבות בעל כורחם**, הוצאת "ידיעות אחרונות", 1992, עם עו"ד ד"ר שמואל בניאל
* **אתיקה עיתונאית**, הוצאת "ידיעות אחרונות", 1998
* **תהומות ושחקים**, (חייו של אל"ם (מיל) זאב לירון), הוצאת "ידיעות אחרונות", 2013
* **משפט ריגול,** הוצאת סטימצקי, 2018

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
כדורגל בצרפת

**[[כדורגל]]** הוא ענף ספורט פופולרי ב**[[צרפת]]**. הישות המארגנת הרשמית של תחרויות הכדורגל בצרפת היא התאחדות הכדורגל הצרפתית (בצרפתית: la Fédération française de football). ההתאחדות נוסדה ב-7 באפריל 1919 כתוצאה מאיחוד של מספר ארגונים. בשנת 2004 כללה ההתאחדות 18,194 מועדונים.

הליגה המקצוענית לכדורגל (LFP), נוסדה ב-1944 תחת ניהולה של ההתאחדות. הליגה המקצוענית כוללת את 20 הקבוצות המשחקות בליגה 1, 20 הקבוצות בליגה 2 וכן 6 מתוך 20 קבוצות בליגה הלאומית (National). בנוסף ה-LFP אחראי גם על גביע הליגה. ההתאחדות הצרפתית מנהלת את הליגה הלאומית החצי מקצוענית, אליפות הליגה לחובבנים (CFA), אליפות הליגה לחובבנים 2 (CFA2), ואת גביע המדינה. בנוסף, ההתאחדות מנהלת את הליגות לנשים (ליגה 1, ליגה 2 וליגה 3) ואת גביע המדינה לנשים. בהתאחדות מחלקה לקבוצות נוער שמנהלת את הליגות לנוער (ליגה לאומית עד גיל 18, ליגה לאומית עד גיל 16, הליגה הפדרלית עד גיל 14) וכן את הגביע לנוער (עד גיל 18) שנקרא גביע גומברנלה.

את צרפת מייצגות נבחרת צרפת בכדורגל ונבחרת צרפת בכדורגל נשים וכן קבוצות לפי גיל מגיל 14 ועד לגיל 21.
הנבחרת מכונה **טריקולור** (שלושת הצבעים) בעקבות שלושת הצבעים (כחול, לבן, אדום) שבדגל המדינה ובתלבושת הנבחרת.
לנבחרת צרפת שתי זכיות בגביע העולם בכדורגל בשנים 1998 ו-2018 וזכייה אחת באליפות אירופה בכדורגל בשנת 2000.

בליגה הבכירה בצרפת מספר קבוצות חשובות, ובהן: אולימפיק ליון, אולימפיק מרסיי, פריז סן-ז'רמן, ז'ירונדן דה בורדו, מונקו.

## היסטוריה

## אצטדיונים
אצטדיון הכדורגל הגדול בצרפת מאז ינואר 1998 הוא הסטאד דה פרנס הממוקם בסן דני ליד פריז. האצטדיון מכיל 80 אלף מקומות ישיבה. זהו אצטדיון לאומי ואינו משמש כמגרשה של אף קבוצה. האצטדיון השני בגודלו הוא סטאד ולודרום (60 אלף מקומות ישיבה), המשמש כאצטדיונה של אולימפיק מרסיי. לאחר מכן אצטדיון פארק דה פראנס (פריז סן-ז'רמן, 50 אלף מקומות ישיבה), סטאד דה ז'רלן (אולימפיק ליון, 43,051 מקומות ישיבה) ואצטדיון בולארט (לאנס, 42 אלף מקומות ישיבה).

## קישורים חיצוניים

*
אילונה נובק

**אילונה נובק** (בהונגרית: **Novák Ilona**; 16 במאי 1925 – 14 במרץ 2019) הייתה שחיינית הונגרית, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם.

## ביוגרפיה
נובק נולדה בבודפשט. היא הייתה אחותה המבוגרת של אווה נובק ז'ראר, שהייתה אף היא שחיינית הונגרית, אלופה אולימפית.

שיא הקריירה של אילונה נובק היה בתקופת מלחמת העולם השנייה. אך באותה זו תקופה לא נערכו משחקים אולימפיים.

באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה נובק במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.4 דקות. בשלב המוקדמות שחתה את המשחה בזמן של 1:17.3 דקות ובשלב חצי הגמר, זמן של 1:17.6 דקות. כמו כן סיימו נובק וחברותיה, מריה ליטומריצקי, יהודית תמש ואווה סקיי במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:44.8 דקות.

באולימפיאדת הלסינקי (1952) שימשה נובק כקפטן נבחרת השחייה וזכתה יחד עם חברותיה (היא הייתה השחיינית הראשונה, אחריה יהודית תמש, אחר כך אחותה אווה נובק ז'ראר ובסיום קטלין סוקה) במדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי ב**שיא עולם חדש** 4:24.4 דקות לפני נבחרת הולנד (4:29.0 דקות) ונבחרת ארצות הברית (4:30.1 דקות). כמו כן השתתפה במשחה ל-100 מטר חופשי וסיימה במקום התשיעי הכללי. במוקדמות היא קבעה זמן של 1:07.7 דקות. בשלב חצי הגמר היא שחתה זמן של 1:07.8 דקות אך לא עלתה לשלב הגמר. את המשחה ניצחה בת ארצה קטלין סוקה (1:06.8 דקות), שנייה הייתה השחיינית ההולנדית הני טרמולן (1:07.0 דקות) ושלישית בת ארצה יהודית תמש (1:07.1 דקות).

לאחר פרישתה משחייה תחרותית עבדה נובק כמורה לחינוך גופני. כמו כן שימשה כמאמנת התעמלות ושחייה. בנוסף כיהנה כסגנית נשיא של התאחדות השחייה ההונגרית.

נפטרה ב-14 במרץ 2019.

## תארים והישגים
* בשנת 1973 זכתה אילונה נובק להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה, ביחד עם אחותה.
* בין השנים 1938–1956 זכתה ב-54 מדליות זהב בתחרויות לאומיות ובינלאומיות בסגנונות החתירה והגב.

## קישורים חיצוניים

* התפתחות שיאי העולם ב-4x100 מטר חופשי (ויקיפדיה האנגלית).

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת לונדון (1948)
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:אלופות אולימפיות הונגריות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם הונגריות: שחייה
קטגוריה:שחייניות חופשי הונגריות
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:הונגריות שנולדו ב-1925
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1925
קטגוריה:הונגריות שנפטרו ב-2019
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-2019
העיקרים של קוך

**העיקרים של קוך** הם ארבעה קריטריונים שנועדו לקבוע קשר סיבתי בין גורם מיקרוביאלי למחלה כלשהי או לשינוי מטבולי/פיזיולוגי אחר. העיקרים גובשו על ידי רוברט קוך ותלמידו פרידריך לפלר בשנת 1884 ופורסמו על ידי קוך בשנת 1890. קוך עצמו השתמש בעיקרים להסביר את האטיולוגיה של הגחלת והשחפת. 

בשנות ה-80 של המאה ה-20 גובשה גרסה מולקולרית לעיקרים של קוך, לביסוס מידת הווירולנטיות של גנים מיקרוביאליים.

## העיקרים
350px|ממוזער|טקסט=העיקרים של קוך|העיקרים של קוך
# חובה על המיקרואורגניזם להימצא בכל האורגניזמים הסובלים מן המחלה, אך לא באורגניזמים בריאים.
# חובה לבודד את המיקרואורגניזם מתוך אורגניזם חולה ולגדלו בתרבית טהורה.
# על המיקרואורגניזם שגודל בתרבית לחולל את המחלה כאשר הוא מוצג לאורגניזם בריא.
# חובה לבודד את המיקרואורגניזם מתוך הנשא הניסיוני ולגלות שהוא זהה למיקרואורגניזם מחולל המחלה המקורי.

## הסתייגויות
העיקר הראשון סויג כבר על ידי קוך עצמו לאחר שגילה נשאים של כולרה ללא תסמינים ולאחר מכן גם של טיפוס הבטן. לאחר מכן התגלה כי נשאים אסימפטומטיים (ללא תסמינים) הם תופעה נפוצה כמעט בכל מחלה מידבקת, כגון בנגיפים פוליו, הרפס, HIV והפטיטיס C. דוגמה ספציפית היא נגיף הפוליו שגורם לשיתוק רק בחלק קטן מן הנדבקים, אך הצלחתו של החיסון נגד הנגיף מוכיחה כי הוא אכן הסיבה למחלה.  
 
העיקר השלישי מנוסח באופן בלתי מחייב כי קוך הראה שלא כל מי שנחשף לשחפת או כולרה נדבק במחלה. חוסר ההידבקות יכול לנבוע ממזל; ממערכת החיסון של הנחשף שדחתה בהצלחה את הפתוגן; מחסינות בעקבות חיסון או הידבקות קודמת; מחסינות גנטית כמו אצל החסינות למלריה אצל נשאי הגן לאנמיה חרמשית. בנוסף, לחלק מגורמי המחלה לא נמצאו חיות ניסוי מתאימות שיכולות לשמש כמודל למחלה. 

העיקר השני אף הוא בעייתי במקרים בהם לא ניתן לבודד את המיקרואוגניזמים בתרבית טהורה, כמו החיידקים הגורמים לעגבת והחיידקים הגורמים לצרעת.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
קשת (חינוך)

**קשת** הוא מודל ישראלי למוסדות חינוך משותפים לדתיים ולחילונים.

במודל קשת, תלמידים דתיים וחילוניים לומדים בכיתות מעורבות. בכניסה לבית הספר, כל תלמיד "מסומן" כשייך לאחת מהקבוצות: דתי או חילוני. חלק מהשיעורים נעשה בנפרד לדתיים ולחילוניים, על מנת לאפשר לחזק את הזהות הנפרדת של כל אחת מהקבוצות.

ראשיתו של מודל זה ב**[[בית הספר קשת]]** בירושלים, שהוקם לאחר רצח רבין. החל משנת 2003 פועלת עמותת קשת שליד בית הספר, לסייע לקהילות ברחבי הארץ המעוניינות להקים בתי ספר במתכונת דומה.

מלבד שתי קהילות בירושלים, קהילות קשת פועלות גם במזכרת בתיה, ברותם, בנטור, באליקים, בלכיש, בשוהם, בגדרה ובשפיר-באר טוביה.

## ראו גם
* מיתרים
* חינוך ממלכתי משלב
* בית ספר קשת (מזכרת בתיה)
* בית הספר הדמוקרטי קשת

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: חינוך
קטגוריה:ארגוני התחדשות יהודית
מרטי ונטולרה

**מרטי ונטולרה אי פורט** (בקטלאנית: **Martí Ventolrà i Fort**; 16 בדצמבר 1906 – 5 ביוני 1977) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדות החלוץ והקיצוני. הוא היה אחד מהשחקנים המובילים של ברצלונה בשנות ה-30, ונחשב לאחד מגדולי שחקני הכנף בתולדות המועדון. הוא ניחן ביכולתו לשלוט בכדור ולהבקיע שערים.

## חייו
ונטולרה נולד בברצלונה, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת אספניול בשנת 1924, בהיותו בן 18. הוא היה אחד מהשחקנים המרכזיים בקבוצה, שזכתה בגביע המלך הספרדי בשנת 1929. לאחר מכן הוא עבר לסביליה, ושיחק במדיה שלוש עונות, עד לשנת 1933.

בשנת 1933 עבר ונטולרה לברצלונה. הוא שיחק חמש שנים בברצלונה וערך 125 הופעות, במהלכן כבש 73 שערים – ממוצע של למעלה מחצי שער למשחק. אחד ממשחקיו המפורסמים ביותר הוא הקלאסיקו בשנת 1935, שבו הבקיע ארבעה שערים בניצחון ברצלונה על ריאל מדריד 0-5. עד היום, זהו מספר השערים הגבוה ביותר של שחקן יחיד במשחק קלאסיקו, יחד עם אילדפנסו סאנודו. למרות יכולתו הטובה, הוא לא זכה עם ברצלונה בתארים, למעט שתי זכיות באליפות קטלוניה.

ב-1937 עזב ונטולרה למקסיקו, בשל מלחמת האזרחים בספרד. הוא הצטרף לאטלנטה, ושיחק במדיה עד שנת 1949, אז פרש מכדורגל בגיל 43.

ונטולרה שיחק ב-12 משחקים עבור הנבחרת הלאומית של ספרד, והבקיע שלושה שערים. הוא השתתף עם נבחרת ספרד במונדיאל 1934 באיטליה וסייע לה להעפיל לרבע הגמר, שם היא הפסידה לנבחרת איטליה המארחת. הוא ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת בשנת 1936. מלבד נבחרת ספרד השתתף ונטולרה גם ב-12 משחקים של נבחרת קטלוניה.

## קישורים חיצוניים

* מרטי ונטולרה במדור "השחקנים האגדתיים" של ברצלונה

## הערות שוליים

קטגוריה:קשרי כדורגל ספרדים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:כדורגלני אספניול
קטגוריה:כדורגלני סביליה
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:ברצלונה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1934
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1977
נאגפור

**נאגפור** (מראטהית: **नागपूर**) היא העיר הגדולה ביותר במרכז הודו, והשלישית בגודלה במדינת מהאראשטרה (אחרי מומבאי ופונה) אוכלוסייתה מונה כ-2.4 מיליון בני אדם.

## גאוגרפיה
נאגפור נמצאת ברמת דקאן. אבן דרך "אפס" הנמצאת בעיר מסמנת את המרכז הגאוגרפי של הודו. נאגפור נמצאת במיקום אסטרטגי בצומת של הכביש המהיר 7 העובר מצפון לדרום והכביש המהיר 6 העובר ממזרח למערב. תחנת הרכבת של נאגפור נמצאת אף היא בצומת חשוב של מסילות רכבת.

שם העיר נגזר משם נהר נאג, שהוא יובל של נהר Kanhan, שזורם דרך העיר העתיקה של נאגפור ולכן העיר נגזר שמה מן הנהר הזה, 'נאג' + 'פור'. "פור" היא סיומת נפוצה שניתן לערים, כפרים ועיירות ברחבי הודו, לעיתים קרובות הוא פשוט מתורגם ל"עיר". הנהר זורם דרך עקלתון ולכן את שמו, "נאג'", שהיא המילה המראטהית לנחש קוברה. סמל התאגיד העירוני נאגפור מתאר קוברה בתוך מי הנהר. נאגפור מפורסמת בגידול תפוזים שממנו נובע כינויה עיר התפוז.

מראטהית, השפה הרשמית של מהאראשטרה היא השפה הנפוצה ביותר המדוברת נאגפור. הינדי גם מדוברת בנאגפור. נאגפור הפכה לקוסמופוליטית באופייה עם תושבים רבים המגיעים מהמדינות השכנות מאדהיה פרדש, צ'האטיסגאר ואנדרה פרדש, בשל מיקמו המרכזי. בשנת 2001, האוכלוסייה העירונית הייתה 2,129,500 והיו בסביבות 410,000 משקי בית בעיר. 7,26,664 אנשים שחיו בסלאמס (שכונות עוני) עושה את נאגפור העיר השנייה הכי העניה במהאראשטרה אחרי מומבאי. היו 936 נשים לכל 1000 גברים. כ-99.4% מהאוכלוסייה עסק בפעילות לא חקלאית, המעידים על אופי האורבנית של העיר נאגפור. לפי סקר ב-2006 של הלשכה הלאומית, לנאגפור יש השיעור הגבוה ביותר של פשע במהאראשטרה בהשוואה לערים בגודל דומה במדינה.

## היסטוריה
נאגפור שימשה כבירת  בהודו הבריטית. לאחר כניסת חוקת הודו לתוקף בינואר 1950, שונה שם המחוז למאדהיה פרדש, שנגאפור עדיין שימשה כבירתו. ב-1956 חוקק חוק ארגון מחדש של המדינות, שארגן מחדש את מדינות הודו לפי קווים לשוניים, ונאגפור הועברה לבומביי, ששימשה כמדינה דו-לשונית לדוברי מראטהית וגוג'ראטית, בעוד מדינת מאדהיה פרדש עוצבה מחדש כמדינה דוברת הינדי, וגבולותיה שונו.

ב-1960 פוצלה מדינת בומביי לגוג'ראט ומהאראשטרה, ונאגפור שוכנת מאז במהאראשטרה.

## אקלים
נאגפור מקבלת כ-1,205 מילימטר גשם בשנה אשר יורדים בחודשים יוני עד ספטמבר. כמות הגשמים היומית שנרשמה הייתה 304 מילימטר גשם ב-14 ביולי 1994. בשאר חודשי השנה האקלים יבשים. החורף הוא החודשים נובמבר עד ינואר והטמפטורה יורדת עד 10C. הטמפטורה הגבוהה ביותר נרשמה 48.6C ב-26 במאי 1954.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מהאראשטרה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1702
מלחמת 90 הדקות

**מלחמת 90 הדקות** הוא ספר סאטירה שכתב העיתונאי איתי מאירסון ויצא לאור בישראל בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2008. הרעיון המרכזי בספר הוא שהמאבק רב השנים על הזכות לארץ ישראל בין ישראל לבין הפלסטינים יוכרע אחת ולתמיד במשחק כדורגל מכריע ששני הצדדים יקבלו את התוצאה שלו. הצד המנצח יזכה בריבונות מלאה על ארץ ישראל ואילו הצד המפסיד יעבור תוך זמן קצוב לגור במדינה אחרת.

הרעיון לספר, על פי מאירסון, עלה תוך כדי ויכוח שהשתתף בו, על הזכות לשחק במגרש כדורגל השכונתי ששתי קבוצות רצו להשתמש בו, בו זמנית. הוויכוח הוכרע במשחק קצר בין שתי הקבוצות כשזו שהפסידה ויתרה ועזבה את המקום תוך קבלת הדין וללא ויכוח. הספר החל כניסוי בכתיבה, במהלכו ניסה מאירסון לראות לאיזה מרחק יצליח לקחת את הרעיון המופרך לכאורה של משחק כדורגל מכריע בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית.

ההשראה לספר הייתה מלחמת הכדורגל, שהייתה מלחמה (שנמשכה 100 שעות) שפרצה בין הונדורס לאל סלוודור שהטריגר לפריצתה היה עימות שבא לאחר הפסד במשחק כדורגל; 
הספר עובד ב-2015 לסרט בעל שם זהה בכיכובם של משה איבגי ונורמן עיסא.

## העלילה וסוגיות מרכזיות בספר

הספר מציג סדר אירועים הגיוני ומפורט מרגע חתימת ההסכם בקהיר, בו מתחייבות ישראל והרשות הפלסטינית לתת למנצחת במשחק כדורגל בין שתי נבחרות של המדינות ריבונות מלאה על שטחי ארץ ישראל, עד תחילת משחק הכדורגל המכריע במדינה נייטרלית. בספר מוצעים מקומות הגירה לישראלים בארצות הברית אם יפסידו במשחק ולפלסטינים בסעודיה. הספר מציג את הפוליטיקה העולמית המתנהלת סביב הרעיון ואישורו בהחלטה של האו"ם, המעורבות והיריבות של מדינות אירופה מצד אחד ושל ארצות הברית מצד שני. הספר מציג את הפוליטיקה, התחבולות וההתנהלות של ישראל ואת אלו של הפלסטינים.

לאורך הספר קיימת מחאה של ארגון "האמהות המודאגות" בראשות אורנה סלומון על עצם העיקרון של הכרעה כה גורלית באמצעות משחק כדורגל, מה שלא רלוונטי לכל אלו שאינם חובבי ספורט. הארגון פותח בעוצמה רבה, אך עם הזמן, כוחו דועך.

בספר מספר דילמות סביב משחק הכדורגל הצפוי, כגון בחירת שופטים אשר לא יהיו בעלי דעות קדומות כלשהן עבור אחד הצדדים, וכן בחירת מיקום המשחק בעיר אשר אין לה עבר של פוגרומים ביהודים, וכמו כן אין בה קהילה מוסלמית גדולה. לבסוף נבחרת לארח את המשחק העיר אלגארווה שבפורטוגל, שמקובלת על שני הצדדים.

הספר מעלה דילמות בנוגע לשאלות אקטואליות העוסקות באירועים שונים בסכסוך הישראלי-פלסטיני. קיימים אזכורים כי הסיבה לחתימת ההסכם בין מנהיגי ישראל והרשות הפלסטינית טמונה באינטרסים אישיים ובניסיון להסיח את דעת הקהל מעוולות שהם ביצעו בעצמם, דבר המזכיר את הטענות שהושמעו כנגד אריאל שרון על ביצוע תוכנית ההתנתקות על רקע פרשת האי היווני. כמו כן, מועלות שאלות בדבר זהות של העם הפלסטיני, כאשר מוברחים מדרום אמריקה אל תחומי הרשות שחקנים אלמוניים שמקורם מפלסטין שלפני קום המדינה, כדי שישחקו למען המולדת שמעולם לא שמעו עליה. שאלה דומה נשאלת על זהותם של השחקנים הישראלים, והאם ערבי ישראלי יוכל לשחק בנבחרת.

## ראו גם
* הסכסוך הישראלי-פלסטיני
* תרבות כדורגל
* מלחמת הכדורגל

## קישורים חיצוניים

* 
* מלחמת 90 הדקות אצל נוריתה
* מלחמת 90 הדקות, צבי שיף, אתר סקופ
* תשעים דקות וגמרנו עם המלחמה? בבלוג של דפנה לוי
* מלחמת 90 הדקות, שחר גוטגלד, קול הנגב
* 
* 
* איתי מאירסון באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה

קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
פארק ההכתרה

שמאל|ממוזער|250px|האובליסק במרכז הפארק
**פארק ההכתרה** הוא פארק הממוקם בדלהי שבהודו שבו נערך דורבר דלהי בשנת 1911. הדורבר מציין את הכתרתו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת כקיסר הודו. במרכז הפארק, במקום שבו נערך טקס ההכתרה, מוצב אובליסק אבן.

בעקבות עצמאותה של הודו הועברו לפארק פסלים רבים של אישים הקשורים לשלטון הבריטי בהודו. הגדול שבין פסלים אלה היה פסלו של ג'ורג' החמישי שעמד בחזית שער הודו. מתוך 19 הפסלים שהועברו, רק 5 עדיין ניצבים על מקומם (ובהם פסלו של ג'ורג' החמישי).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ניו דלהי
הכתרה
ציור מספר 5, 1948

"**ציור מספר 5, 1948**" הוא ציור מופשט אקספרסיוניסטי מאת הצייר האמריקאי ג'קסון פולוק.

הציור, שנעשה בטכניקת טפטוף הצבע הייחודית של פולוק, משקף את תקופת השיא של עשייתו האמנותית. על גבי לוח עץ (fiberboard) גדול ממדים יצר פולוק טפטופים של צבע צהוב, חום ואפור. הטכניקה, שפותחה על ידי פולוק בהשפעת הסוריאליזם האירופי ובהשפעת אמנות אינדיאנית, משקפת את רצונו להעצים את מעשה יצירת האמנות כפעולה. פרשנים שונים אף הציגו את פעולת הציור הזו כ"מיצג".

הציור, שנרכש על ידי אספן פרטי, הוצג במשך שנים רבות במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בשנת 2006 נמכר הציור על ידי בעליו באותה עת – המפיק המוזיקלי דייוויד גפן – תמורת כ-140 מיליון דולר. זה היה הסכום הגבוה ביותר ששולם אי־פעם עבור יצירת אמנות. השיא נשבר בשנת 2011 כאשר משפחת המלוכה של קטר רכשה את אחת היצירות בסדרת "שחקני הקלפים" של פול סזאן תמורת סכום של 250 מיליון דולר.

קטגוריה:ציורים
קטגוריה:ציור מודרניסטי
קטגוריה:ציור אמריקאי
קטגוריה:ציורים משנות ה-1940
שער הודו

250px|שמאל|ממוזער|שער הודו
ממוזער|שמאל|250px|קבר החייל האלמוני
**שער הודו** (בהינדית: **इंडिया गेट**) היא אנדרטה הממוקמת בקצה המזרחי של ראג'פאט - השדרה הלאומית של הודו בניו דלהי בירת הודו. האנדרטה מנציחה את זכרם של למעלה מ-70 אלף נופלי צבא הודו הבריטית במלחמת העולם הראשונה והמלחמות האפגניות. 13,300 מהם מונצחים בשמותיהם על גבי ארבעת עמודי השער.

בעת הקמת השער הוצב פסלו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בחזית השער, אולם לאחר שהודו קיבלה את עצמאותה, הועבר הפסל לפארק ההכתרה שבדלהי.

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי סר אדווין לאצ'נס (Edwin Lutyens) ונחנכה בשנת 1931.

בשנת 2019 ליד השער נבנתה אנדרטת המלחמה הלאומית.

## מצבת החייל האלמוני
באתר השער ממוקמת מצבת החייל האלמוני של הודו - המכונה "אמאר ג'אוואן ג'יוטי" (לוחם נצחי). המצבה היא סנוטף שחור עשוי שיש, שעליו רובה וקסדה. על כל צד מצידי הסנוטף חקוקות המילים "אמאר ג'אוואן" ("לוחם נצחי"). הסנוטף ניצב על במה שבארבע פינותיה ארבעה לפידי אש תמיד. המצבה נחנכה ב-26 בינואר 1972 בנוכחות ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי, בעקבות סיום מלחמת הודו–פקיסטן השלישית.

ראשי מדינה המבקרים בניו דלהי נוהגים לבקר באתר ולהניח זר על המצבה.

## ראו גם
*השער להודו

## קישורים חיצוניים

*[דף השער](https://www.cwgc.org/find-a-cemetery/cemetery/142700/delhi-memorial-(india-gate)/) באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
*תצלום לוויין של השער באתר גוגל מפות
*תצלומי השער בלילה

קטגוריה:אנדרטאות לחיילי הודו
קטגוריה:הודו במלחמת העולם הראשונה: אנדרטאות
קטגוריה:ניו דלהי: מבנים
קטגוריה:אנדרטאות ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
קטגוריה:הודו: אנדרטאות
קטגוריה:קברים ואנדרטאות לזכר חיילים אלמונים
קטגוריה:שערי ניצחון
גת כפר שלם

**גת כפר שלם** היא שריד של גת מן התקופה הביזנטית הממוקמת ב**גן גיורא** על דרך הטייסים בשכונת ניר אביב בכפר שלם, תל אביב-יפו.

האתר הארכאולוגי נמצא בחפירת הצלה שערכה באזור רשות העתיקות בין השנים 2002–2003. הגת הועתקה ממקומה ושוחזרה במקומה הנוכחי. סביבה הוקמה גינה הקרויה על שמו של גיורא פרנוס, שעמד בראש החפירה. בפברואר 2008 נערכה באזור חפירה נוספת ובה נחשפו שרידים מהתקופה העות'מאנית, ארכיטקטורה ומערה או מתקן תת-קרקעי המתוארכים בין התקופה הרומית לתקופה האסלאמית הקדומה.

## קישורים חיצוניים

*חפירה A-4683 משנת 2006 באתר רשות העתיקות.
*חפירה A-5264 משנת 2008 באתר רשות העתיקות.

קטגוריה:תל אביב-יפו: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:כפר שלם
קטלין סוקה

**קטלין סוקה** (בהונגרית: **Szőke Katalin**; 17 באוגוסט 1935 – 27 באוקטובר 2017) הייתה שחיינית הונגרית, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952), אלופת אירופה (טורינו 1954) ושיאנית עולם.

## ביוגרפיה
סוקה נולדה בבודפשט. היא התאמנה בתחילת דרכה אצל אימרה שארושי מהיותה בת 9 ועד גיל 11. בהמשך היא התאמנה אצל סטפן הוניאדפי.

### אלופה אוליפית
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה סוקה בשתי מדליות זהב. הראשונה במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.8 דקות והשנייה במשחה השליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם האחיות אילונה נובק ואווה נובק ז'ראר וכן יהודית תמש בשיא עולם חדש של 4:24.4 דקות, לפני נבחרת הולנד (4:29.0 דקות) וארצות הברית (4:30.1 דקות).

### אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1954 זכתה סוקה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.8 דקות, לפני בת ארצה תמש (1:06.7 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:30.6 דקות.

לאולימפיאדת מלבורן (1956) הגיעה סוקה בכושר לא טוב והיא לא הצליחה לשחזר את הישגיה מהמשחקים האולימפיים הקודמים. בשלב המוקדמות היא שחתה 100 מטר חופשי בתוצאה יחסית חלשה עבורה 1:08.0 דקות ולא הצליחה להתברג אפילו לשלב חצי הגמר. היא סיימה במקום 17. במשחה השליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מריה ליטומריצקי, יהודית תמש וולריה ג'נגה הן סיימו במקום שביעי בתוצאה של 4:31.1 דקות.

### חייה האישיים
סוקה התחתנה עם קלמן מרקוביץ' שחקן כדורמים בעל שתי מדליות זהב אולימפיות מהלסינקי ומלבורן. לאחר המשחקים האולימפיים במלבורן היא הצטרפה למשלחת האתלטים מהונגריה שהוזמנו על ידי נשיא ארצות הברית אייזנהאואר לביקור של שלושה חודשים עקב המשבר בהונגריה לאחר המרד ההונגרי. בסופה של השהות הקצרה היא החליטה להגר לארצות הברית יחד עם בעלה השני, שחקן הכדורמים ארפד דומיון בעל מדליית זהב אולימפית ממלבורן. הם עברו להתגורר בקליפורניה.

## תארים והישגים
*בשנת 1985 זכתה סוקה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
*סוקה שברה 4 פעמים את השיא עולמי במשחה ל-100 מטר חופשי. היא שיפרה את השיא ההונגרי מספר פעמים וזכתה בתוארי אליפות של הונגריה.

סוקה נפטרה בלוס אנג'לס ב-27 באוקטובר 2017.

## ראו גם
* התפתחות שיא העולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (ויקיפדיה האנגלית)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייניות חופשי הונגריות
קטגוריה:אלופות אירופה בשחייה
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:אלופות אולימפיות הונגריות: שחייה
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:שיאניות עולם הונגריות: שחייה
קטגוריה:הונגריות שנולדו ב-1935
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1935
קטגוריה:נפטרות ב-2017
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-2017
מוריץ הנברגר

**מוריץ הנברגר** (בגרמנית: **Moriz Henneberger **; 16 באוקטובר 1878 - 7 באפריל 1959) היה שחמטאי שווייצרי שזכה באליפות השחמט של שווייץ בשנים 1899, 1906 (במשותף), ב-1909, ב-1911 (במשותף) ובשנת 1914 (במשותף). 

הנברגר ייצג את שווייץ באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, בלוח המילואים השיג תוצאה של +2 -6 =2 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלופי שווייץ בשחמט
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1878
קטגוריה:נפטרים ב-1959
דגל הסאמים

**דגל הסאמים** (ידוע לפעמים גם כ**דגל לפלנד**) הוא דגלם של הסאמים, בני העם הילידי של אזור לפלנד שבצפון סקנדינביה.

## היסטוריה
עיצוב ראשון של הדגל נעשה בשנת 1977 על ידי האמנית הסאמית סינוב פרסן. השימוש בדגל נעשה במחאה נגד בניית סכר אלטה בנורווגיה, שפגע ביישובים סאמים באזור. העיצוב המקורי היה מורכב משלושה צבעים, כחול, אדום וצהוב. הם נבחרו מכוון שהופיעו בשכיחות על גאקטי, בגד סאמי מסורתי.

הדגל הנוכחי קיבל מעמד רשמי ב-15 באוגוסט 1986 על סמך הכרה של ועידת הסאמים שנערכה בשוודיה. הדגל נבחר מתוך יותר משבעים הצעות שהועלו. ההצעה הנבחרת עוצבה על ידי האמנית הסאמית אסטריד באל מנורווגיה. העיצוב של הדגל המקורי נשמר ברובו, אולם בדגל החדש הוסף הצבע ירוק, השכיח בגאטקי של סאמים דרומיים. ארבעת הצבעים שבדגל (אדום, ירוק, צהוב וכחול) ידועים מאז כצבעי הסאמי הלאומיים. בנוסף התווסף לדגל החדש עיגול, כפי שמופיע על תופי השמאנים הסאמי. למרות שבשימוש השאמנים צבועים המעגלים רק באדום, בדגל צבועים בכחול, המסמל את הירח, ובאדום, המסמל את השמש.

בשנת 2003 קיבל דגל הסאמים מעמד רשמי בנורווגיה, המדינה בעלת אוכלוסיית הסאמים הגדולה ביותר. חובה על רשויות מקומיות להניף את הדגל ב-6 בפברואר, היום הלאומי של הסאמים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:לפלנד
סאמים
סקיו

**סקיו** (באיטלקית: **Schio**) היא עיר בנפת ויצ'נצה (מחוז ונטו, צפון איטליה). 
## היסטוריה
נכון ל-2007 העיר מנתה כ-38,687 תושבים. העיר שוכנת ממזרח לאגם גרדה וצפונית לעיר ויצ'נצה, ומרוחקת 82 ק"מ מוונציה ו-217 ק"מ מפירנצה.

המסמך העתיק ביותר המתייחס אל סקיו הוא משנת 983, בתקופת ימי הביניים, אז הבישוף מוויצ'נצה העניק לנזירים של מנזר סן פליצ'ה בית משפט בסקלודו. הבנדיקטינים, שהקימו את המנזר שלהם בגבעת גורזונה, שם ניצבת כיום הקתדרלה. עידן הזהב של סקיו היה המאה התשע עשרה, כאשר אלסנדרו רוסי, הפך את טחנת הצמר המקורית שהקים אביו בשנת 1817 בקונטרה סארו, כיום דרך פאסוביו, לקומפלקס הטקסטיל הגדול ביותר.

## ערים תאומות
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* The Italian town obsessed with Great Britain - מאתר ה-BBC
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ונטו: ערים
מועצת הסאמי

300px|ממוזער|שמאל|מפקדת מועצת הסאמי באוטסיורקי
**מועצת הסאמי** (בסאמי: **Sámiráđđi**) היא ארגון גג המאגד ארגוני סאמי (לאפים) מנורווגיה, שוודיה, פינלנד ורוסיה. משרדי המועצה שוכנים באוטסיורקי, פינלנד.

המועצה הוקמה בשם "מועצת הסאמי הנורדים", במהלך כנס הסאמי השני שנערך בנורווגיה ב-18 באוגוסט 1956. בשנת 1992, כשהתקבל הארגון הרוסי הראשון, הושמטה המילה "נורדים" מהשם. 

המשימה העיקרית של מועצת הסאמי היא לגבש את תחושת הזיקה בקרב העם הסאמי, להשיג הכרה בסאמי כאומה ולשמור על הזכויות התרבותיות, הפוליטיות, הכלכליות והחברתיות של הסאמי בחקיקתן של ארבע המדינות . (נורווגיה, שוודיה, רוסיה ופינלנד) ובהסכמים בין מדינות וארגונים מייצגים של סאמי. מועצת הסאמי משתתפת בתהליכים בינלאומיים בנושאים כגון עמים ילידים, זכויות אדם, האזור הארקטי וסביבה. 

מועצת הסאמי מעבירה דעות ומציעה הצעות לשאלות הנוגעות לפרנסה, לזכויות, לשפה ולתרבות ובמיוחד בנושאים הקשורים לסאמי במדינות שונות.

מועצת הסאמי מתאספת פעמיים בשנה כדי לדון בסוגיות הנוכחיות הנוגעות לזכויות ולתרבות של הסאמי ושל עמים ילידים אחרים. מועצת המנהלים והמזכירות הם חברי ההכנה של המועצה. עבודה מיוחדת של מועצת סאמי מבוצעת ביחידות המוקדשות לנושאים חשובים. שיתוף הפעולה התרבותי של הסאמי מטופל על ידי ועדת התרבות. תפקידה של ועדה זו הוא להגדיל ולהפיץ ידע על תרבות הסאמי, לשפר את שיתוף הפעולה בין מוסדות התרבות לבין מועצת סאמי ולהפיץ קרנות תרבות.

מועצת הסאמי ממומנת על ידי מענקים ומונהגת על ידי נשיא, שנבחר לשנתיים בכל פעם.

## ארגונים חברים
במועצה חברים שמונה ארגונים. כל אחד מהארגונים מיוצג במועצה על ידי נציג אחד לפחות.

#### נורווגיה
* האגודה הלאומית הנורווגית של הסאמים
* האגודה הלאומית הנורווגית של רועי האיילים הסאמים
* פדרציית הסאמים

#### שוודיה
* ארגון הסאמים בשוודיה
* הארגון הלאומי של סאמילנד

#### פינלנד
* ארגון הסאמים בפינלנד

#### רוסיה
* ארגון הסאמים בחצי האי קולה
* ארגון הסאמים באזור מורמנסק

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר מועצת הסאמי

## הערות שוליים

קטגוריה:לפלנד
מטריצה אקראית

בתורת ההסתברות, **מטריצה אקראית** היא מטריצה שרכיביה הם משתנים מקריים בעלי התפלגות נתונה. מטריצות אקראיות משמשות מודל למערכות פיזיקליות חשובות, כמו קיבול החום של גבישים או ספקטרום הפליטה של גרעין האטום, ומשמשות לניתוח מערכות כאוטיות, ובכאוס קוונטי. בנוסף לשימושיהן בתחומים שונים בפיזיקה, יש למטריצות אקראיות שימושים בהסתברות, סטטיסטיקה, אנליזה נומרית, תורת האופרטורים, תורת המספרים האנליטית, כמו גם קשרים להשערת רימן. 

התוצאה הבסיסית בתורת המטריצות האקראיות היא חוק חצי המעגל של ויגנר, שלפיו לערכים העצמיים של מטריצה סימטרית ממשית אקראית (כשלהתפלגות הרכיבים יש מומנטים מכל סדר ושחוץ מדרישת הסימטריה, הרכיבים בלתי תלויים) יש התפלגות שצורתה כחצי עיגול: אם בוחרים ערך עצמי אקראי \ \lambda של מטריצה מסדר n, אז 

\ \lim_{n\rightarrow \infty}P( \lambda . 

במודל זה, הערכים העצמיים תלויים זה בזה, וההפרשים בין ערכים עצמיים סמוכים, שהם הרבה יותר קשים לניתוח, מצייתים להתפלגות ויגנר-דייסון. 

מחקר המטריצה האקראית החל על ידי , שעסק באנליזת מידע, והמשיך אצל יוג'ין ויגנר במסגרת מחקרו על גרעין האטום באטומים כבדים. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 פותחה תורה מתמטית, עצמאית משימוש ספציפי, של מטריצות אקראיות. אחד החוקרים הנודעים בתחום הוא הישראלי עפר זיתוני. 

## ראו גם
* אפסילון רשת

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תורת ההסתברות
קטגוריה:מטריצות
ניקון

**ניקון** (**Nikon**) הוא תאגיד יפני רב-לאומי הממוקם בטוקיו, אשר מתמחה באופטיקה ובצילום. החברה היא יצרנית מרכזית של מצלמות, מיקרוסקופים, עדשות, כוונות טלסקופיות ומשקפות.

ניקון נוסדה בשנת 1917 תחת השם Japan Optical Industries Corporation) *Nippon Kōgaku Kōgyō Kabushikigaisha*, תאגיד תעשיות האופטיקה יפן) וכיום מהווה נתח מתאגיד הענק היפני מיצובישי.

## היסטוריה
תאגיד ניקון נוסד בשנת 1917 כאשר שלושה מפעלי אופטיקה מובילים התמזגו על מנת ליצור חברה אחת מובילה ומקיפה ליצור מוצרי אופטיקה. במהלך עשרות השנים הבאות הפכה החברה למעצמת אופטיקה ובכך השאירה את חותמה בתחום זה במהלך המאה ה-20. בזמן מלחמת העולם השנייה הגדילה החברה את מספר מפעליה לכ-19 והעסיקה כ-23,000 עובדים בעודה מספקת משקפות, עדשות, פריסקופים ופצצות תאורה לצבא היפני. לאחר המלחמה חזרה החברה למתכונת מפעל יחיד ובשנת 1948 הוציאה לשוק את מוצר המותג, מצלמת ניקון.

בשנת 1982 החלה החברה בהקמת שלוחות בארצות הברית. תחילה בצפון ארצות הברית בבלמונט, ויסקונסין. תוך זמן קצר משכה ניקון לקוחות רבים, ופתחה שלוחה בניו יורק שכוללת מרכז מכירות ופיתוח. כיום מעסיקה ניקון כ-17,000 עובדים בכל העולם. בשנת 2006 הצהירה החברה על הפסקת יצור מצלמות הפילם ומעבר ליצור מצלמות דיגיטליות בלבד.

כיום החברה מייצרת מגוון של ציוד צילום ואופטיקה כגון מצלמות דיגיטליות, עדשות, מבזקים (פלאש), סורקי סרטי צילום, מיקרוסקופים ומשקפות. המתחרים העיקריים של ניקון בייצור מצלמות ועדשות כוללים את אולימפוס, סוני, פוג'יפילם, פנטקס, פנסוניק וקנון.

במרץ 2011 נפגעו מספר מפעלים ראשיים בבעלותם של ניקון במהלך רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011) שהתרחשה ביפן, וכתוצאה מכך הופסקה פעילות הייצור של מוצרי הצילום המיועדים לקהל הצלמים המקצועי.

בסוף שנת 2011 חזרו מפעלי ניקון לפעולה.

בספטמבר 2017, ניקון רכשה את החברה האנגלית מארק רוברטס מושן קונטרול

ניקון כבר לא מייצרת חיישני תמונה משלה מכיוון שהיא מבצעת מיקור חוץ של הייצור לסוני.

ב-7 במרץ 2024, הודיעה ניקון על רכישת יצרנית המצלמות האמריקאית המתמחה בצילום דיגיטלי, רד דיגיטל סינמה.

מאז יולי 2024, מטה ניקון נמצא בשינגאווה, טוקיו, שם המפעל ממוקם מאז 1918.

## ראו גם
*קנון
*סוני

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר ניקון העולמי
* ניקון אסיה אתר ניקון-אסיה
* אתר הבית של הדר - המפיצה הרשמית של ניקון בישראל
* מאגר המצלמות המלא של ניקון - באתר הצילום הישראלי MegaPixel
## הערות שוליים

קטגוריה:מיצובישי
קטגוריה:חברות צילום
קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות אלקטרוניקה
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:חברות במדד ניקיי 225
קטגוריה:חברות שהוקמו בשנות ה-1910
קטגוריה:מותגים יפניים
קבר החייל האלמוני (מוסקבה)

250px|ממוזער|שמאל|נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין בעת ביקור בקבר החייל האלמוני במוסקבה
**קבר החייל האלמוני** (ברוסית: **Могила Неизвестного Солдата**) היא אנדרטה המוקדשת לחיילי הצבא האדום שנפלו במלחמת העולם השנייה (המכונה ברוסיה "המלחמה הפטריוטית הגדולה"). האנדרטה מוצבת בסמוך לחומת הקרמלין בגן אלכסנדר שבמוסקבה, בירת רוסיה.

## היסטוריה
בדצמבר 1966, יובל ה-25 לקרב ההגנה על מוסקבה, הועברו שרידי חיילים אלמונים שנהרגו בקרב ונקברו בקבר אחים בסמוך לקילומטר ה-41 של הכביש הראשי המקשר בין מוסקבה ללנינגרד, אל אתר קבר החייל האלמוני. האנדרטה נחנכה ב-8 במאי 1967 כאשר הובאה למקום אש תמיד משדה מרס שבלנינגרד. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכלים בורדין, קלימוב וראבאייב, וכן הפסל תומסקי. במרכז האנדרטה ניצבת במה העשויה אבן גרניט אדומה. הקבר עצמו מעוטר בפסל ברונזה (ענף עץ דפנה וקסדה של חייל) אשר הותקן בשנת 1975. בחזית הקבר, בתוך בור רבוע, ישנו כוכב בן חמישה קצוות שבמרכזו דולקת אש תמיד. על הכוכב מופיעה הכתובת: 




משמאל לקבר, על קיר גרניט, מופיעה הכתובת: "לזכר אלה שנפלו למען המולדת - 1941-1945". מימין לו מעבר עשוי גרניט, שעל לוחות הפורפיר שעל קירותיו רשומות שמות הערים הגיבורות: לנינגרד, קייב, וולגוגרד (לימים שונה שם העיר והכיתוב לסטאלינגרד - שם העיר במלחמת העולם השנייה), אודסה, סבסטופול, מינסק, קרץ', נובורוסיסק, טולה וברסט ליטובסק.

ב-8 בדצמבר 1997 הוחלט בחקיקה פדרלית רוסית כי על הקבר ישמור משמר כבוד של גדוד משמר הקרמלין.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מוסקבה
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:רוסיה: אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי רוסיה וברית המועצות
קטגוריה:קברים ואנדרטאות לזכר חיילים אלמונים
קויאנג

**קויאנג** (בהנגול: **고양시**, בהנג'ה: **高陽市**) היא עיר במחוז קיונגי שבצפון-מערב קוריאה הדרומית. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.045 מיליון תושבים.

## גאוגרפיה
קויאנג כוללת את העיר החדשה של אילסן, המחוברת דרך סיאול מקו 3 של הרכבת התחתית. העיר גובלת בבירה סיאול בדרום. לאורך חלק קטן של הגבול, על הר פוקהאן, שוכנת מצודה.

בעיר מוסדות לימוד רבים, בהם קולג' שיתופי ללימודי חקלאות, אוניברסיטת החלל והאוויר של קוריאה, וכן אוניברסיטה למשפטים ועסקים.

קויאנג היא עיר הבית של קבוצת הכדורגל קויאנג קוגמין בנק, שמשחקת בליגה הלאומית של קוריאה הדרומית.

## ערים תאומות
*
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קוריאה הדרומית: ערים
קטגוריה:ערי חוף
מכון הערבה

שמאל|ממוזער|250px|לוגו המכון
**מכון הערבה ללימודי הסביבה** הוא מכון אקדמי ומחקרי ללימודי סביבה העוסק בבעיות סביבתיות במזרח התיכון. המכון נמצא בקיבוץ קטורה בערבה הדרומית.

המכון הוקם ב-1996 על ידי אלון טל. במכון מתקיימים לימודים אקדמיים בחסות אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וכן תוכניות חינוכיות, קורסי קיץ, תוכניות מחקר והתמחות ופרויקטים סביבתיים.

המכון פועל תחת המוטו "לטבע אין גבולות" ומבקש להכשיר וליצור רשת של מנהיגים סביבתיים במזרח התיכון וברחבי העולם. לכן תוכנית הלימודים הבין-לאומית במכון ערבה שמה דגש על שיתוף פעולה חוצה גבולות הן מבחינת התכנים והן מבחינת הרכב הסטודנטים – שליש סטודנטים הם יהודים-ישראלים, שליש מהעולם הערבי ושליש סטודנטים מכל רחבי העולם אשר פועלים יחדיו כקהילת סטודנטים בין-לאומית.

ד"ר טארק אבו חאמד משמש כמנכ"ל המכון.

פרופסור מהנאז אפרידי המנהלת את המרכז לשואה  בניו יורק היא חברת הדירקטוריון במכון.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגונים להגנת הסביבה
קטגוריה:מועצה אזורית חבל אילות
קטגוריה:קטורה
קטגוריה:שותפות יהודית-ערבית בישראל
פפירוסי הכישוף היווניים

**פפירוסי הכישוף היוונים** (ביוונית: **Ελληνικοί Μαγικοί Πάπυροι**) הם אוסף של פפירוסים, בהם טקסטים שנכתבו ביוונית עתיקה (חלקם נכתבו בכתב דמוטי ובקופטית) שנמצאו במצרים. הם נכתבו בין המאה השנייה לפני הספירה למאה החמישית לספירה. הכתבים שופכים אור על העולם הדתי והאמונות שרווחו במצרים בתקופה היוונית והרומית. ג'יבואני אנאסטסי רכש את הפפירוסים בשנת 1827. בהמשך הוא מכר את האוסף הגדול בחלקים למוזיאונים שונים באירופה ועתה הם נמצאים במוזיאון הבריטי, הלובר ומוזיאונים נוספים.

האמונות והטקסים המתוארים בפפירוסים מציגים תמונה של סינקרטיזם ייחודי המשלב בין אמונות יווניות, מצריות, יהודיות, וכן נוצריות ובבליות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כתבי יד
קטגוריה:כתבים מאגיים
קטגוריה:ספרות מצרים העתיקה
קטגוריה:פפירוסים
קטגוריה:כתבי יד יווניים
קטגוריה:מצרים התלמיית
קטגוריה:מצרים הרומית
גן אלכסנדר

**גן אלכסנדר** (ברוסית: **Александровский сад**) הוא פארק הממוקם במרכז מוסקבה, לאורך החזית המערבית של החומה של הקרמלין.

בראשית המאה ה-19 הוסט נהר נגלינאיה אל תעלה תת-קרקעית, ובעמק הנהר המיובש נבנה בין השנים 1819 -1823 פארק ציבורי בתכנונו של אוסיפ בווה. פארק זה היה הפארק הציבורי הראשון של מוסקבה, ונקרא על שם הצאר אלכסנדר הראשון ששלט באותה עת. הפארק כולל שלושה גנים נפרדים המשתרעים לאורכה של חומת הקרמלין לאורך 865 מטרים. בווה תכנן בפארק גרוטו הממוקם מתחת למגדל בית הנשקיה האמצעי בשנת 1841. גדר הפארק נבנתה במיוחד בצורה המנציחה את ניצחונה של רוסיה על נפוליאון בונפרטה. בשנת 1914, שנה לאחר חגיגת יובל ה-300 לשלטונה של שושלת רומנוב, הוקם בגן העליון אובליסק לציון האירוע. ארבע שנים מאוחר יותר הפך השלטון הבולשביקי את האובליסק לאנדרטה לקומוניזם. בשנת 1967 הוקם בפארק קבר החייל האלמוני ובסמוך לו הודלקה אש תמיד שהובאה משדה מרס שבלנינגרד. החל משנת 1997 ניצב בסמוך לקבר החייל האלמוני משמר כבוד.

ליד הגן נמצא גשר האבן הגדול שדרכו ניתן לחצות את הנהר.

## גלריה

קובץ:7184.2. Alexandrovsky Garden. Tomb of the Unknown Soldier.jpg|קבר החייל האלמוני
קובץ:20160726 184634 July 2016 in Moscow.jpg|ממוריאל לערים גיבורות
קובץ:20160726 124830 July 2016 in Moscow.jpg|אובליסק בגן אלכסנדר  ומערה איטלקית   
קובץ:Alexander I monument in Moscow 20.11.2014.jpeg|אנדרטה לאלכסנדר הראשון  
קובץ:Moscow (8352320530).jpg|מתחם מזרקות
קובץ:MoscowKremlin KutafjyaTower I40.jpg|מגדל קוטאפיה
קובץ:Moscow - panoramio (24).jpg|גשר טרויצקי   


## ראו גם

קטגוריה:מוסקבה: פארקים
קטגוריה:הקרמלין
מוסא דמבלה (כדורגלן בלגי)

**מוסא דמבלה** (נולד ב-16 ביולי 1987 באנטוורפן) הוא כדורגלן עבר בלגי, אשר שיחק בעמדת הקשר. ידוע בזכות יכולת הכדרור והשליטה בכדור שלו. לזכותו של דמבלה 82 הופעות ו-5 שערים במדי נבחרת בלגיה.

## קריירת מועדונים
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-2003 במועדון בירסחוט בו שיחק במשך שנתיים. בקיץ 2005 עבר דמבלה להולנד והחל לשחק וילם II. הוא שיחק במועדון במהלך עונת 2005/06 ולמרות עונה חלשה של קבוצתו כבש בה 9 שערים.

בקיץ 2006, נשאר דמבלה בהולנד וחתם דמבלה בא.ז. אלקמאר. לאחר עונתו הראשונה במועדון בה כבש 3 שערים, סיים עם קבוצתו במקום השלישי ובנוסף הגיע איתה לגמר הגביע ההולנדי, ועונתו השנייה במועדון שנחשבת רעה עבורו ועבור קבוצתו בה כבש ארבעה שערים וסיים איתה במקום ה-12, זכה דמבלה באליפות הליגה ההולנדית לעונת 2008/09 והיה נחשב לאחד השחקנים הטובים בקבוצתו. 

ב-18 באוגוסט 2010 עבר דמבלה לאנגליה, וחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת פולהאם. במהלך עונתו הראשונה במועדון כבש 3 שערים ובעונתו השנייה כבש 2 שערים, היה נחשב לאחד השחקנים הטובים והבולטים בקבוצתו. 

ב-29 באוגוסט 2012 נרכש דמבלה ב-15 מיליון פאונד על-ידי טוטנהאם הוטספר. ערך את הופעת הבכורה שלו בה גם כבש את שערו הראשון במועדון בתיקו 1-1 נגד נוריץ'. ב-21 בפברואר 2013, כבש שער בדקה ה-90 במשחק נגד ליון בה עזר לקבוצתו להעפיל לשמינית גמר הליגה אירופית.

ב-6 במאי 2016, הורחק דמבלה על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית ל-6 משחקים עקב מריבה עם דייגו קוסטה בזמן משחק נגד בצ'לסי.

למרות פציעות רבות שספג במהלך שנותיו המאוחרות בטוטנהאם שגרמו לו לעדר מלשחק לתקופות, נאמר עליו על ידי מאמנה של הקבוצה דאז מאוריסיו פוצ'טינו כ"גאון" וכאחד השחקנים הטובים שעבד איתם.

ב-17 בינואר 2019 חתם דמבלה בגואנגג'ואו R&F מליגת העל הסינית.

ב-9 בפברואר 2022 הודיע דמבלה כי יפרוש בסיום העונה.

## קריירה בינלאומית
דמבלה היה שותף לכל נבחרות הנוער של בלגיה.

ב-20 במאי 2006, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בלגיה הבוגרת כשנכנס כמחליף במשחק נגד נבחרת סלובקיה.

נכלל בסגל הנבחרת לאולימפיאדת 2008 בבייג’ינג, בה הראה יכולת מצוינת וכבש צמד בניצחון 3-2 נגד נבחרת איטליה.

נכלל בסגל הנבחרת לטורנירים המונדיאל 2014 בברזיל, יורו 2016 בצרפת ומונדיאל 2018 ברוסיה בה גם סיימה נבחרתו במקום השלישי.

ב-7 במרץ 2019 הודיע על פרישה מנבחרת בלגיה.

## חיים אישיים
דמבלה נולד באנטוורפן, בלגיה. הוא בן לאב ממאלי ואם בלגית ממוצא פלמי. דמבלה הוא מוסלמי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים בלגים
קטגוריה:חלוצי כדורגל בלגים
קטגוריה:כדורגלני בירסחוט
קטגוריה:כדורגלני וילם II
קטגוריה:כדורגלני א.ז. אלקמאר
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:כדורגלני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:כדורגלני גואנגג'ואו סיטי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בלגיה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:כדורגלני יורו 2016
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2018
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1987
מרואן פלאיני

**מרואן עבד א-לטיף פלאיני** (בצרפתית: **Marouane Fellaini**; בערבית: **مروان عبد اللطيف فيلايني**; נולד ב-22 בנובמבר 1987 באטרביק, בריסל) הוא כדורגלן עבר בלגי ממוצא מרוקאי ששיחק בעמדת הקשר.

## קריירת מועדונים
פלאיני החל לשחק כדורגל בגיל 7 בקבוצת אנדרלכט. בעונתו הראשונה באקדמיית הנוער של אנדרלכט כבש 26 שערים, ובעונתו השנייה כבש 37 שערים. הוא נשאר באנדרלכט עד גיל 10, ועבר לאקדמיית הנוער של מונס. שלוש שנים לאחר מכן עבר למחלקת הנוער של מועדון פראנס בוראן. גם משם המשיך לעבור קבוצות נוער, לאחר שחתם בקבוצת הנוער של שרלרואה. בגיל 17 חתם על חוזה מקצועני רשמי ראשון בקריירה שלו, בקבוצת סטנדרד ליאז'. בין השנים 2006 ל-2008, שיחק עבור ליאז' ב-84 משחקים, בהם כבש 11 שערים. הוא התפרסם במשחק הראש המשובח שלו ובכושרו הטוב. בסוף עונת 2008, נחשב פלאיני לאחד משחקני מרכז השדה הטובים ביותר בליגת העל הבלגית, דבר שעזר לו לזכות בתואר נעל האבוני הבלגית, פרס שניתן לשחקן ממוצא אפריקאי הטוב ביותר של השנה.

לאחר דיווחים על התעניינותם של המועדונים אסטון וילה, ריאל מדריד, טוטנהאם הוטספר ובאיירן מינכן בשחקן, חתם פלאיני לבסוף באברטון האנגלית בספטמבר 2008 על חוזה ל-5 שנים. אברטון שילמה לסטנדרד ליאז' 15 מיליון פאונד תמורתו (סכום שיא עבור כדורגלן בלגי, וגם שיא מועדון באברטון). הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון חוץ 2–3 עד סטוק סיטי, ב-14 בספטמבר 2008, וכבש את שערו הראשון במהלך התיקו הביתי 2-2 מול ניוקאסל יונייטד ב-5 באוקטובר 2008.

פלאיני נודע בקרב אוהדי הקבוצה בזכות תספורתו יוצאת הדופן. אוהדים רבים של קבוצתו ושל נבחרת בלגיה נוהגים לבוא למשחקים שעל ראשם פאות "אפרו" המסמלות את שיערו של פלאיני.

ב-3 בספטמבר 2013 חתם פלאיני במנצ'סטר יונייטד ונקנה תמורת 27.5 מיליון אירו מאברטון.

בעונת 2016/2017 בליגה האירופית היה שותף פלאיני לזכייתה של קבוצתו בתואר. הוא כבש שער אחד במהלך הטורניר, ופתח בהרכב במשחק הגמר בו גברה קבוצתו 0–2 על אייאקס.

## נבחרת בלגיה
לפלאיני ניתנה הבחירה לשחק בנבחרת בלגיה או בנבחרת מרוקו, ולבסוף בחר לשחק עבור בלגיה שבה נולד. הוא כבש את שערו הראשון עבור נבחרת בלגיה במשחק מוקדמות יורו 2008 נגד פורטוגל, ב-24 במרץ 2007.

ב-2 ביולי 2018 כבש לבלגיה בנגיחה את שער השוויון (2–2) מול נבחרת יפן במשחק שמינית הגמר במונדיאל 2018, שבו ניצחה בלגיה את יפן 3–2 ועלתה לרבע גמר האליפות.

ב־7 במרץ 2019 הודיע על פרישה מהנבחרת.

## חייו האישיים
פלאיני נולד בבריסל להורים מרוקאים מטנג'יר. אביו, עבד א-לטיף, היה שוער בליגה המרוקאית. למרואן אח תאום זהה, בשם מנסור.

## קישורים חיצוניים

*מרואן פלאיני באתר הרשמי של מנצ'סטר יונייטד

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים בלגים
קטגוריה:קשרי כדורגל בלגים
קטגוריה:בריסל: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני סטנדרד לייז'
קטגוריה:כדורגלני אברטון
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר יונייטד
קטגוריה:כדורגלני שאנדונג טאיישן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בלגיה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:כדורגלני יורו 2016
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2018
קטגוריה:בלגים ממוצא מרוקאי
קטגוריה:ספורטאים בלגים באנגליה
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1987
קרלית

**קַרֶלית** (**Karjalan kieli**) היא שפת העם הקרלי המדוברת בפי כ-80 אלף איש במחוז קרליה ובאזורים אחרים בצפון החלק האירופי של רוסיה וכן בפינלנד. השפה משתייכת לקבוצה השפות הבלטו-פיניות בתוך קבוצה רחבה יותר של השפות הפינו-אוגריות.

השפה מתחלקת למספר ניבים:
* **קרלית** רגילה, קרובה ביותר לפינית
**קרלית צפונית
**קרלית דרומית
* קרלית **ליווית**, הוא הניב של הקרלים של אולונץ (עיר בקרליה), מצויים בו מאפיינים של השפה הוופסית.
* קרלית **לוּדית** - לפעמים נחשבת לניב של ופסית או לשפה בפני עצמה.
* קרלית **טְבֶרית** - הניב של הקרלים של מחוז טבר, הוא הקרוב ביותר לשפה הקרלית הארכאית.

הניבים של הקרלית שונים באופן משמעותי זה מזה מכל הבחינות: תחביר, אוצר מילים, פונטיקה ומורפולוגיה. כמו כן קיימים (או היו) גם תת-ניבים בכל ניב. לפיכך, חלק מהבלשנים רואים בניבים ה"ליווי" וה"לודי" שפות בלטו-פיניות עצמאיות. הניבים המדוברים בפינלנד נחשבים באופן רשמי לניבי פינית, כחלק מרעיון האחדות של העם הפיני, אך למעשה מדובר בניבי הקרלית הרגילה. בעבר כל הניבים הקרליים נחשבו לניבי פינית על ידי הבלשנים הפיניים.

## קישורים חיצוניים

* 13px 
* 

קטגוריה:שפות פינו-אוגריות
קטגוריה:רוסיה: שפות
קטגוריה:רפובליקת קרליה
קטגוריה:קרליה (חבל היסטורי)
ברונו שונדוב

**ברונו שונדוב** (בסרבו-קרואטית: **Bruno Šundov**; נולד ב-10 בפברואר 1980) הוא כדורסלן עבר קרואטי שקבוצתו האחרונה הייתה ק.ק ספליט. גובהו 2.21 מטר והוא משחק בעמדת הסנטר.

## ביוגרפיה
שונדוב נולד וגדל בספליט, והחל לשחק כדורסל במסגרת קבוצת הנוער של מועדון הכדורסל ספליט. בגיל 18, נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-35 על ידי הדאלאס מאבריקס. בשורותיה שיחק 18 משחקים ורשם כ-2 נקודות ו-0.4 כדורים חוזרים במשך שתי עונות. בעקבות מיעוט דקות משחק במאבריקס, החל שונדוב לנדוד בקבוצות NBA שונות: בשנת 2000 עבר אל אינדיאנה פייסרס ולאחר שמיעט לשחק בעקבות פציעה טורדנית בברך עבר לאחר שנתיים אל הבוסטון סלטיקס ולאחר מכן אל הקליבלנד קאבלירס ולאחר עונה אחת עבר אל הניו יורק ניקס. למרות זאת, שונדוב מיעט לשחק בקבוצה וסיים את העונה הסדירה עם ממוצעים נמוכים שהתבטאו ב-2.2 נקודות ו-2 כדורים חוזרים בממוצע ל-35 משחקים.

לאחר שלא קיבל הזדמנויות רבות במדיה של הניקס, שונדוב עזב את הקבוצה ואת ארצות הברית במטרה לקבל דקות משחק רבות בניגוד לעונות קודמות. לאחר מספר ימים של משא ומתן סיכם שונדוב בקבוצה הישראלית, מכבי תל אביב, במטרה להגדיל ולחזק את הסגל לקראת השלבים המכריעים בליגת העל הישראלית וביורוליג. שונדוב שיחק מספר מועט של דקות משחק וסיים עם ממוצעים של כ-4 נקודות וכ-3 כדורים חוזרים, לאחר שקבוצתו זכתה ב"דאבל" הישראלי: אליפות ישראל וגביע המדינה בנוסף לזכייתה באליפות אירופה לקבוצות (היורוליג).

לאחר שלא הרשים במדיה של מכבי תל אביב, הושאל שונדוב למועדון הכדורסל הבלגי, פפינסטר, אך שיחק במדיה שלושה משחקים בלבד לאחר שסיכם לקדנציה שנייה ב-NBA, במדי הניו יורק ניקס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע כ-3 נקודות והוריד 2 כדורים חוזרים בממוצע למשחק.

בסיום העונה, שונדוב עזב את הקבוצה לאחר שלא מצא את מקומו בקבוצה ומיעט לשחק. שונדוב לא המשיך את הקדנציה השנייה שלו ב-NBA וסיכם בקבוצת הכדורסל מהליגה הספרדית, אסוטה אליקנטה, שונדוב עזב לאחר שתי עונות בקבוצה בעקבות ירידתה של הקבוצה לליגה השנייה וסיכם לאחר מספר שבועות בקבוצה הקפריסאית, א.א.ל. לימסול לעונה אחת. שונדוב עזר למועדון לזכות ב"דאבל הקפריסאי": אליפות וגביע המדינה, ולהעפלה לרבע גמר גביע האתגר.

בעונת 2007/08 שונדוב שיחק חצי עונה בלאון, ובפברואר 2008 סיכם בא.ס.ק. ריגה ולאחר עונה עזב את הקבוצה הלטבית וחזר למדינת הולדתו, קרואטיה כשהחל לשחק בקבוצת הכדורסל ציבונה זאגרב, עימה שיחק רק בליגה ובגביע הקרואטי.

שונדוב היה חבר בנבחרות הלאומיות הצעירות של קרואטיה ושותף בזכייתה של הנבחרת במדליית הכסף באליפות אירופה עד גיל 21. לעומת זאת שונדוב, לא היה מעולם חבר בסגל הנבחרת הקרואטית הבוגרת.

ב-5 בינואר 2018, חתם שונדוב בקבוצת ק.ק ספליט מליגת העל הקרואטית.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל השחקן באתר ה-NBA
* פרופיל באתר hoopshype

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים קרואטים
קטגוריה:כדורסלני דאלאס מאבריקס
קטגוריה:כדורסלני בוסטון סלטיקס
קטגוריה:כדורסלני קליבלנד קאבלירס
קטגוריה:כדורסלני ניו יורק ניקס
קטגוריה:כדורסלני אקדמיק סופיה
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני ק.ק. ספליט
קטגוריה:כדורסלני ציבונה זאגרב
קטגוריה:כדורסלני בי.סי. דונצק
קטגוריה:בחירות דראפט של דאלאס מאבריקס
קטגוריה:ספורטאים קרואטים בקפריסין
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-1980
אליהו ישראל

רבי **אליהו ישראל** (תע"ה, 1715 – ט' בשבט תקמ"ד, 1 בפברואר 1784) היה שד"ר, רב, אב בית דין באלכסנדריה שבמצרים ובירושלים.

## תולדות חייו
רבי אליהו נולד בשנת תע"ה, 1715 ככל הנראה ברודוס, לרבי משה שהיה רבה הראשי של רודוס. בשנת תק"ד, 1744 עלה רבי אליהו לארץ ישראל והגיע לירושלים, למד בישיבת חסד לאברהם ובנין שלמה, הקים בית כנסת והיה חברותא לחיד"א. בשנת תקכ"ג, 1763 יצא רבי אליהו, כאחיו ר' חיים, לשליחות (שד"ר) בתחילה נסע למצרים ולאחר מכן יצא לשליחות באירופה ושם סבב בערים רבות ובהן: ונציה, ליבורנו, אמסטרדם, בורדו, פרנקפורט. בימי שליחותו כתב רבי אליהו על המצוקה הרוחנית הקשה שבה נמצאו הערים אליהן הגיע עד כי ספרי קודש כגון: גמרא וספרי הלכה לא היו מצויים. בשנת תקכ"ט, 1769, הגיע רבי אליהו לרודוס ובשנת תקל"ב, 1772, עבר לאלכסנדריה שבמצרים. כעבור שנה התמנה לדיין ולאב בית הדין של אלכסנדריה, תפקיד שבו כיהן עד ימי מותו. בתקופת כהונתו שימש גם כדרשן וכך אמר לבני קהילתו בדרשה לשבת תשובה (מספרו "שני אליהו", דרוש ט"ו, דף נ"ב.) 

נפטר בט' בשבט, בשנת תקמ"ד, 1 בפברואר 1784, ונקבר באלכסנדריה.
ממוזער

## ספריו
רבי אליהו כתב ספרים רבים אך רובם נשארו בכתב יד, חלקם מוזכרים בספריו ובספרי בנו רבי ידידיה שלמה ישראל שהודפסו, בהם: "דבר המלך" – על הלכות מאכלות אסורות לרמב"ם, "צפחת אליהו" – חידושים על פרשיות השבוע, "כיסא אליהו" – על ספר התרומה לרבי ברוך מגרמייזא, "מזבח אליהו" – על מסכת גיטין, "אזור אליהו" – על ספר מקח וממכר לרב האי גאון, "מערת אליהו" – על מאמר תיקון סופרים לרשב"ץ, "נחל אליהו", "דבר אליהו", ו"דרושים נחמדים".

### ספרים שהודפסו
רבי אליהו לא זכה לראות את ספריו יוצאים לאור, רק אחרי מותו ערך בנו, רבי ידידיה שלמה, את ספריו והביא אותם לדפוס לאחר עמל רב על העריכה ועל גיוס כספי ההדפסה.
***קול אליהו** – שו"ת בשני חלקים על ארבעת חלקי השולחן ערוך, חלק א' נדפס בליבורנו בשנת תקנ"ב, 1792, חלק ב' נדפס בליבורנו בשנת תקס"ז, 1807, בחלק ב' צורף גם שו"ת "מחנה ישראל".
***שני אליהו** – כ"ה דרושים לשבתות וחגים, שדרש באלכסנדריה בין השנים תקל"ג, 1773 ל-תקמ"ד, 1784, נדפס בליבורנו בשנת תקס"ו, 1806. בספר זה נכלל גם קונטרס "ארעא דישראל".
***כסא אליהו** – חידושי דינים על ספר הטור. נדפס בשנת תקע"א, 1811, ובהדפסה חוזרת בשנת תש"ס, 2000.
***אדרת אליהו** – חידושים וביאורים על הסמ"ג והרא"ם, נכתב בירושלים בשנת תקי"א, 1751, ונדפס בליבורנו בשנת תקפ"ח, 1828.
***עוגת אליהו** – שו"ת וביאורי סוגיות הלכתיות, נדפס בליבורנו בשנת תק"צ, 1830.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:רבנים מצרים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:מחברי ספרי דרוש
קטגוריה:יהודים הקבורים במצרים
קטגוריה:משפחת ישראל
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:אלכסנדריה: רבנים
קטגוריה:רודוס: רבנים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1715
קטגוריה:נפטרים ב-1784