open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ליגת העל הסובייטית בכדורגל

**ליגת העל הסובייטית בכדורגל** (ברוסית: **Высшая лига СССР по футболу**) הייתה ליגת הכדורגל הבכירה בברית המועצות. הליגה הוקמה בשנת 1936 והפסיקה להתקיים בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות.
לאחר התפרקות ליגה זו נוצרו: ליגת העל הרוסית, ליגת העל האוקראינית, ליגת העל המולדובית, ליגת העל הבלארוסית, ליגת העל האסטונית, ליגת העל הליטאית בכדורגל, ליגת העל הלטבית, ליגת העל הארמנית, ליגת העל האזרית, ליגת העל הגאורגית וליגת העל הקזחית שלקחו חלק באופ"א. באסיה נוצרו ליגת העל הטג'יקית, ליגת העל האוזבקית, ליגת העל הטורקמנית וליגת העל הקירגיזית שלקחו חלק ב-AFC.

בתום כל עונה, היה מחולק פרס כדורגלן השנה בברית המועצות לשחקן המצטיין של הליגה לאותה עונה.

## מערך הליגות
ליגת העל הסובייטית הייתה ליגת הכדורגל הבכירה ביותר בברית המועצות והיוותה את הליגה הבכירה מתוך ארבע ליגות כדורגל.

## אלופת הליגה לפי עונות

### טבלת אליפויות לפי קבוצה

### טבלת אליפויות לפי רפובליקה

## שיאני ההופעות בכל הזמנים

## מלכי השערים בכל הזמנים

## הליגות הממשיכות שנוצרו לאחר התפרקות ברית המועצות

### ליגות שהמשיכו ב[[אופ"א]] (קונפדרציית הכדורגל של [[אירופה]])

* נוצרו ב-1990:
**  גאורגיה SSR ←  ליגת העל הגאורגית
**  ליטא SSR ←  ליגת העל הליטאית

* נוצרו ב-1992:
**  רוסיה SFSR ←  ליגת העל הרוסית
** אוקראינה SSR ←  ליגת העל האוקראינית
** ארמניה SSR ←  ליגת העל הארמנית
** בלארוס SSR ←  ליגת העל הבלארוסית
** אזרבייג'ן SSR ←  ליגת העל האזרית
** קזחסטן SSR ←  ליגת העל הקזחית
** מולדובה SSR ←  ליגת העל המולדובית
** לטביה SSR ←  ליגת העל הלטבית
** אסטוניה SSR ←  ליגת העל האסטונית

### ליגות שהמשיכו ב-[[קונפדרציית הכדורגל של אסיה|AFC]] (קונפדרציית הכדורגל של [[אסיה]])

* נוצרו ב-1992:
** אוזבקיסטן SSR ←  ליגת העל האוזבקית
** טג'יקיסטן SSR ←  ליגת העל הטג'יקית
** קירגיזסטן SSR ←  ליגת העל הקירגיזית
** טורקמניסטן SSR ←  ליגת העל הטורקמנית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
סמל המלדיביים

**[[סמל]] [[המלדיביים]]** מורכב מעץ דקל הקוקוס, חצי סהר, שני דגלי המדינה בצורת X וכן שם המדינה בערבית.

עץ דקל הקוקוס מסמל את חיותה של המדינה. תושבי המדינה רואים בעץ סמל ליעילות ולטוב בשל היכולת לנצל את כל חלקי העץ (החל מרפואה, מזון וכלה בבנייה וביגוד). חצי הסהר הוא סמל כלל אסלאמי, ויחד עם הכוכב מסמלים את אמונתם של תושבי האיים ושל המדינה.

שמה של המדינה בו השתמש בין היתר אבן בטוטה כשהתייחס אל האיים - "אל דאוולת אל מאהאדיביה" (בערבית: **الدولة المحلديبية**, "מדינת מאהל דיבייה") - מופיע על הסמל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:המלדיביים: סמלים לאומיים
המלדיביים
המלדיביים
קשירה רפואית

ממוזער|דוגמה לקשירה רפואית
**קשירה רפואית** היא פרקטיקה המשמשת להרגעת מטופלים המסוכנים לעצמם או לאחרים. השיטה מוכרת בבתי חולים פסיכיאטריים עוד מימי הביניים.

## אופן הטיפול
חדר הקשירה הוא בדרך כלל חדר מבודד, ומלבד החפצים הנדרשים לקשירה עצמה הוא ריק. במהלך הקשירה נקשרים שניים או יותר מגפיו של החוסה אל מיטה מיוחדת. במהלך הקשירה תנועתו של הנקשר מאוד מוגבלת והוא איננו יכול כמעט לזוז במהלך כל זמן הקשירה.
## בישראל
בעבר נעשה שימוש בקשירה כאמצעי שכנוע, ענישה והרתעה, וכתגובה לאלימות מילולית כלפי הצוות הרפואי. בסוף העשור השני של המאה ה-21, עקב לחץ ציבורי, פרסם משרד הבריאות הנחיות ולפיהן אין להשתמש בקשירה אלא כדי למנוע סכנה למטופל או לסובבים, וגם במקרים אלו יש להעדיף את שיטת הבידוד.

על פי הנחיות משרד הבריאות אין לקשור חולה מעל לארבע שעות, ואם יש צורך בקשירה ארוכה יותר, דבר הקורה לעיתים, חייבת להיות בדיקה מחודשת בתום כל 4 שעות של מצבו הפיזי והנפשי של הנקשר. החוק הקיים כיום מאפשר גם קשירות לפרקי זמן ממושכים אף מעל 24 שעות (דבר הכרוך באישור מנהל בית החולים).

האדם הרשאי להורות על קשירה הוא פסיכיאטר או רופא אחר. גם אחות יכולה להורות על פעולה זו - במקרה ששני אלו לא נמצאים והצורך בקשירה הוא דחוף, אך למשך עד 30 דקות ולאחר מכן הדבר טעון באישור רופא.

עוד על פי הנחיות משרד הבריאות, אסור להגביל אדם בקשירה רפואית בנסיבות הבאות: כאמצעי ענישה, כאמצעי חינוכי, כאמצעי לעיצוב ההתנהגות, כאמצעי הרתעה באלימות מילולית, כאמצעי לטפל באי שקט שאינו מסכן את המטופל או את סביבתו, בסירוב למלא הוראות, בסירוב ללקיחת טיפול תרופתי, באי הסכמה לאשפוז, במחסור בכוח אדם במשמרת, וכאמצעי שליטה ליצירת משמעת בקרב המטופלים.

על פי ההנחיות, בכל מצב בו ניתן הדבר, יש להעדיף בידוד.

## שימושים אחרים
בנוסף לשימוש בקשירה בפסיכיאטריה, נעשה שימוש ברפואה בקשירת מטופלים גם במקרים נוספים, למשל קשירת חולה קשיש שעלול ליפול מהמיטה, חולה שסובל מפגיעת ראש ועלול להסיר מעצמו ציוד רפואי או בזמן ניתוח או טיפול הדורש חוסר תזוזה.

## ראו גם
* קשירה כימית
* חדר הרגעה
* אחיזה טיפולית מרסנת

## קישורים חיצוניים

* דו"ח עמותת בזכות בנושא הקשירה, בזכות - המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלויות
* סרגי וישניבצקי ואחרים, בידוד בחדר רגיעה או קשירה למיטה, 12 בדצמבר 2010, the medical
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* רונן דוד, פסיכופריחה, הוצאת תמוז, 2006

קטגוריה:פסיכיאטריה
קטגוריה:שיטות הרגעה
קטגוריה:ריסון פיזי
חדר הרגעה

ממוזער|חדר הרגעה בבית חולים פסיכיאטרי בגרמניה
**חדר הרגעה**, המכונה גם "הקופסה", הוא חדר מרופד בבתי חולים פסיכיאטריים אליו מוכנסים חולים אשר זקוקים להרגעה או בידוד.

הריפוד שעל קירות החדר נועד למנוע מהמטופל לפגוע בעצמו בעזרת הקירות (למשל במצבים של פסיכוזה).
## היסטוריה
שיטה זו היא אחת משיטות ההרגעה הפיזיות, הקיימות ברפואת הנפש לשם התמודדות עם מקרים רגשיים-התנהגותיים קיצוניים של מטופלים (לצד שיטות כגון קשירה ואחיזה טיפולית מרסנת).

בעשור הראשון של המאה ה-21 גברה הביקורת הציבורית אודות אמצעי ריסון פיזיים בעקבות חשיפת מקרים בעיתונות העולמית והארצית של שימוש לרעה בשיטות אלה ועל הסבל והנזקים שהם גורמים למטופלים; בהקשר לכך, חדרי ההרגעה מוצעים כיום על ידי משרד הבריאות כחלופה הומאנית יותר בהשוואה לקשירה.
## שימוש בחדר ההרגעה לבידוד
חדר הרגעה משמש גם לבידוד מטופלים המסוכנים לעצמם או לאחרים.

על פי הוראות משרד הבריאות, יש לבצע בידוד של מטופל לזמן הקצר ביותר הנחוץ להשגת מטרות הבידוד. הוראה לבידוד של מטופל ("הוראת הגבלה") תינתן על פי שיקול דעת רפואי, במידה הנדרשת בלבד, ורק לצורך מניעת סכנה למטופל או זולתו. ניתן להוציא הוראת הגבלה רק כאשר קיים חשש, ברמת ודאות גבוהה, לסכנת חיים או לפגיעה חמורה במטופל או בזולתו. הכללים של משרד הבריאות לגבי בידוד של מטופל זהים ומופיעים יחד עם הכללים לגבי הוראות להגבלה מכנית, מלבד ההוראה שבכל מקרה שהדבר ניתן, יש להעדיף בידוד על הגבלה מכנית.
## ראו גם
* טיפול פסיכיאטרי
* אחיזה טיפולית מרסנת
* קשירה פסיכיאטרית
* אשפוז כפוי

## קישורים חיצוניים

* TheTimeChamber - History and photographs of Padded Cells in Great Britain


## הערות שוליים

קטגוריה:טיפולים פסיכיאטריים
הרגעה
קטגוריה:שיטות הרגעה
סמל הפיליפינים

**[[סמל]] [[הפיליפינים]]** הוא שלט אצולה שבמרכזו השמש ממנה יוצאים שמונה קרניים, ושלושה כוכבים בעלי חמישה קצוות. השמש מייצגת את הפיליפינים, והכוכבים בחלקו העליון של השלט, את שלושת האזורים הגאוגרפיים העיקריים של המדינה: לוזון, ויסאיאס, ומינדנאו.

על חלקו הימני של השלט, הצבוע אדום, מצוי אריה – המסמל את ספרד ועל חלקו השמאלי של השלט, הצבוע כחול, מצוי עיט קרח, המסמל את ארצות הברית – שתי המדינות אשר שלטו שלטון קולוניאלי בפיליפינים.

הסמל דומה בעיצובו לסמל חבר העמים של הפיליפינים משנת 1940.

הסמל הנוכחי אומץ בחוק של מדינת הפיליפינים שמספרו 8491. בסמל זה הורדו האריה והנשר, אולם הסמל החדש ללא בעלי חיים אלה טרם קיבל תוקף רשמי משלא בוצע משאל עם בעניין.

בתחתית השלט מוצג המוטו שהשתנה מספר פעמים מאז שהפיליפינים קיבול עצמאותם. בין השנים 1946 (עצמאות הפיליפינים) ו-1972 (השנה בה הכריז הנשיא פרדיננד מרקוס על משטר צבאי) המוטו היה באנגלית: "רפובליקת הפיליפינים" ("REPUBLIC OF THE PHILIPPINES"). בין 1979 ועד הפלתו של מרקוס בשנת 1986 היה המוטו המילים: "איסאנג באנסה איסאנג דיווא" ("ISANG BANSA ISANG DIWA" – "אומה אחת – רוח אחת"). בשנת 1986 שונה הכיתוב ל-"REPUBLIKA NG PILIPINAS".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הפיליפינים: סמלים לאומיים
פיליפינים

פיליפינים
קטגוריה:אריות בסמלי מדינות
קטגוריה:עיט בתרבות
גארי גייגקס

**ארנסט גֲארי גָייגֳקס** (באנגלית: **Ernest Gary Gygax**; 27 ביולי 1938 בשיקגו, אילינוי – 4 במרץ 2008) היה מעצב משחקים אמריקני שעסק בתחום המשחקים שולחניים, כולל משחקי תפקידים, משחקי מלחמה ועוד. היה ידוע בעיקר כאחד משני היוצרים של משחק התפקידים פורץ הדרך "מבוכים ודרקונים" (D&D), אותו יצר יחד עם דייב ארנסון.

## ביוגרפיה
בשנות הששים הצטרף ויזם גייגקס מספר מועדונים של משחקי מלחמה, כשהוא גם ייסד את כנס המשחקים ג'נקון. בשנת 1971 היה אחד ממפתחי משחק המיניאטורות "Chainmail". היחוד במשחק זה היה השימוש במיניאטורות בודדות ולא בצבאות כך שכל שחקן שלט בחייל בודד. במקביל, דייב ארנסון פיתח את השיטה שלו, בשם "Blackmoor", שבה הדמויות הפכו לגיבורים שצברו נקודות ניסיון (נק"ן) והתקדמו בדרגות.

בשנת 1973 יסד את חברת "TSR", ביחד עם חבר הילדות שלו Don Kaye, ובמקביל שיתף פעולה ביחד עם ארנסון כדי לכתוב ולפרסם את המשחק מבוכים ודרקונים, שיצא לאור ב-1974.

גייגקס נשאר בחברת TSR עד שנת 1986, אז הוא פרש עקב חילוקי דעות עם בעל השליטה החדש בחברה. בתקופה זו פרסמה חברת TSR את המהדורה השנייה של "מבוכים ודרקונים", ערכות הקופסה של "מבוכים ודרקונים", עולמות המערכה "ממלכות נשכחות", "רומח הדרקון" ועוד.

בשנים הבאות המשיך גייגקס בפיתוח משחקי תפקידים באופן עצמאי - שיטת "מסעות מסוכנים" ב-1992, "הרפתקאות אגדיות" ב-1999 ולבסוף ב-2005, השיטה "Castles & Crusades". בנוסף, כתב ספרי פנטזיה ובהם הטרילוגיה "מסעות מסוכנים" שהספר הראשון שבה, "רציחות אנוביס" ראה אור בעברית בהוצאת מיצוב.

נפטר בגיל 69, לאחר שסבל מבריאות לקויה במשך זמן רב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:מבוכים ודרקונים
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1938
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2008
האבות המייסדים

המונח **אבות מייסדים** משמש לתיאור קבוצת אישים רבת-עוצמה שהתאגדה כדי להקים מוסד מסוים - בדרך כלל מוסד פוליטי - והתוותה את האידאולוגיה שלו. המונח שגור בהקשרו המכובד להיסטוריה לאומית.

יש המתנגדים לשימוש במונח זה, משום שהוא נוטה להכתיב דעות קדומות באשר לאישיות מסוימת או לקבוצה, ולכן מעוות את ההשקפה האובייקטיבית כלפיהן בראי ההיסטוריה. מונחים חלופיים, כגון "יוצרים" או "מטביעים", עשוי איפוא להדגיש בעיקר את המסגרת או את הבסיס שהוכן על ידי האישיות או הקבוצה, וזאת לרבות ציון נשים כפעילות בעשייה.

כמו כן, קיימת גם האפשרות שהמונחים הללו ייצגו עמדה נייטרלית כלפי האישים או הקבוצה, בכך שתועלה השאלה: מי יכול להיות "אב מייסד". על כן, ההתייחסות של המונח בהקשרו לשושלת משפחתית, למשל, יכולה להיות מסובכת. למשל, סביר להניח כי אזרח ארצות הברית ייחס את "האבות המייסדים" למדינתו מאשר לקנדה ויקשר באמצעותה את ההיסטוריה שלה.

בסוציולוגיה מציינים את **האופטימיות והפסימיות** אצל האבות המייסדים בנסיבות "תפיסת העתיד" שלהם:
* **תפיסת העתיד הפסימית** (כפי שנתפסה על ידי אמיל דורקהיים) מתארת כי היסודות שנבנו נעקרים ותחתיהם לא נבנים חדשים. המוסדות הופכים ממוסדות המעניקים כללים למופשטים יותר, ללא התחשבות בשינויים חברתיים. שינויים אלו נוצרים בעקבות מודרניזציה הבאה לידי ביטוי בגידול האינדיבידואליזם ובהשתחררות ממחשבה מסורתית.
* **תפיסת העתיד האופטימית** (כפי שנתפסה על ידי קרל מרקס, גאורג זימל ומקס ובר), מצביעה על התקדמות של החברה לכיוון מהפכה (מהפן הדיאלקטי), וכאן המודרניזציה והקפיטליזם הם חלק מהתפתחות אבולוציונית הנובעת מדרך חשיבה רציונלית, אשר תוביל לביסוס המוסדות ולחברה תקינה.

## דוגמאות
[ממוזער|250px|[האבות המייסדים של ארצות הברית]]
* **[[ארצות הברית]]**: האבות המייסדים של ארצות הברית הם האישים שהשתתפו בביסוסה של ארצות הברית כמדינה והיו גורמי מפתח בחתימה על הכרזת העצמאות האמריקנית וכמו כן, היו מיוצריה של חוקת ארצות הברית.
* **[[אוסטרליה]] (או "קהילת אוסטרליה")**: מנהיגיה של התנועה הפדרלית האוסטרלית משנת 1890 נחשבו לאבות המייסדים של המדינה.
* **[[קנדה]]**: חלוצי תהליך אחדותה של קנדה ב-1 ביולי 1867 מנו 36 צירים, ובהם: ג'ון אלכסנדר מקדונלד ("אבי האומה"), אלכסנדר טילוש, ז'ורז'-אטיין קרטייה וג'ון רוס.
* **[[האיחוד האירופי]]**: רובר שומאן, ז'אן מונה, אלצ'ידה דה גספרי, קונראד אדנאואר, פול-אנרי ספאק ואלטירו ספינלי נמנו עם הוגי הרעיון והמייסדים.
* **[[איטליה|הרפובליקה האיטלקית]]**: ג'וזפה גריבלדי, שנחשב לאבי האומה האיטלקית, ייסד עם ויטוריו אמנואלה השני, הרוזן קאבור וג'וזפה מציני את התנועה האיטלקית לאיחוד איטליה.
* **[[דרום אמריקה]]**: חוסה דה סן מרטין, סימון בוליבר, פרנסיסקו דה פאולה סנטנדר, חוסה אנטוניו פאאס, פרנסיסקו דה מירנדה וגנרל רפאל אורדנטה נחשבים לאבות המייסדים של המדינות הצפוניות של דרום אמריקה (ארגנטינה, ונצואלה, קולומביה, פרו, אקוודור, בוליביה).

## ראו גם
* אבי האומה

קטגוריה:ממשל ומדיניות
קטגוריה:מונחים ומושגים בפוליטיקה
אצן מדברי

שמאל|ממוזער|250px|אצן מדברי
**אָצָן מִדְבָּרִי**, או בשמו הקודם **גמל שלמה רץ** (שם מדעי: *Rivetina baetica*) הוא מין חרק בעל גלגול חסר ממשפחת האצניים מסדרת גמלי שלמה. הוא חי באזור דרום הים התיכון.

## מאפיינים
אורך הגוף של הנקבות הבוגרות הוא 47–60 מ"מ, הזכרים קטנים יותר. זה הופך את המין לקטן יותר מהמין הגדול ביותר באירופה, אך עדיין מדובר במין בינוני. אורך הכנפיים הקדמיות של הזכרים 29–42 מ"מ, אלו של הנקבות 16–24 מ"מ. הגוף אפור עד חום-צהבהב כצבע עשב יבש עם תבנית פסים קלושה. הצבע מתאים לאזור גידולו ומאפשר הסוואה טובה. את העיניים חוצה פס מרכזי שחור בעל פס בהיר. רגלי הטרף הקדמיות הן בעלות קוצים רבים, אפילו בקולית הרגל שהיא מוארכת מאוד. הצדדים של החלק הקדמי של החזה, שיש בו קו מרכזי כהה, משוננים, במיוחד אצל נקבות. לנקבות יש כנפיים קדמיות מקוצרות וקטומות, ואילו אלו של הזכרים מגיעות לקצה הבטן. הזכרים במערב אנטוליה וביוון הם יוצאי דופן; כנפי החפייה שלהם מהוות רק כ-2/3 מאורך הבטן, או אפילו קצרות יותר. לקצה הכנף האחורית יש כתם בצורת עיניים גדול שמיועד להטעיית טורפים. לפעמים יש דוגמה חומה שעוברת באמצע הבטן. לזכרים יש מחושים ארוכים יותר מאשר לנקבות.

## תפוצה ובית גידול
אזור התפוצה האירופי של המין נמצא בדרום ובמזרח חצי האי האיברי, בסיציליה, באיים האיאוליים, מלטה ובמזרח יוון וטורקיה. תת-המין *Rivetina baetica tenuidentata* חי בצפון אפריקה, ממרוקו ועד תוניסיה ומקומית בלוב ובמצרים. במערב אסיה המין מופיע מדרום מזרח טורקיה לישראל וממזרח אנטוליה ועד סוריה וחי גם בקפריסין. בחצי האי האיברי המין חי בדרום הקיצוני של פורטוגל, לאורך החוף הדרומי של ספרד עם מוקד תפוצה במזרח אנדלוסיה ומורסיה ולאורך החוף המזרחי של ספרד צפונה עד למחוז ברצלונה. יש גם אוכלוסיות בפנים הארץ במחוז סיודאד ריאל ובמחוז אלבסטה. מקור סיומת השם המדעי של המין ברכס , אחד מרכסי ההרים המרכזיים של דרום ספרד, שבעצמו קרוי על שם הפרובינקיה הרומית פרובינקיה היספניה בייטיקה.

המין מעדיף מקומות חמים ויבשים, כמו מאקי, אך אפילו חי בדיונות על החוף. במרכז ספרד הוא מאכלס גם ערבות יבשתיות ושורד את טמפרטורות החורף הקרות יחסית שם.

אצן מדברי נפוץ למדי ברוב אזורי ארץ ישראל והוא נעדר רק מדרום הנגב. הנימפה מגיחה מהביצה בסוף החורף ומתפתחת לבוגר בסוף האביב. בבוגרים ניתן לחזות בין יוני לספטמבר. בתחילת החורף מטילה הנקבה את הביצים בתוך תיק ביצים הקבור בחול.

## טקסונומיה
המין תואר לראשונה בשנת 1839 על ידי ז'יל פייר רמבו (Jules Pierre Rambur) תחת השם *Mantis baetica*. שמות נרדפים אחרים של המין הם: *Mantis fasciata* (Thunberg, 1815), *Fischeria baetica* (Rambur, 1839), *Mantis pallasii* (Fieber, 1853), *Mantis maculipennis* (Gistel, 1856) ו-*Iris syriaca* (Saussure, 1869). מבחינה מדעית, התיאור הראשון של Thunberg אינו מקובל כתיאורו הראשון. כי הוא היה מאוד לא מדויק. *Rivetina baetica balcanica*, שאינה מוכרת עוד כתת-מין, זוכה לעיתים למעמד מין, אך מעמד המין של *Rivetina balcanica* שנוי במחלוקת.

### תת-מינים
מוכרים שני תת-מינים:
* *Rivetina baetica tenuidentata* La Greca & Lombardo, 1982
* *Rivetina baetica baetica*

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר רמבו
קטגוריה:גמלי שלמה
קטגוריה:ארץ ישראל: גמלי שלמה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1839
Mr. Bungle (אלבום)

**Mr. Bungle** הוא אלבום הבכורה של ההרכב הנסיוני מיסטר באנגל, שהוקלט בשנת 1991.

האלבום יצא לאחר כשבע שנות פעילות של ההרכב (משנת 1984). עד לצאת האלבום הוציאו חברי ההרכב מספר קלטות דמו. אותם דמואים בנוסף להופעות הייחודיות של ההרכב ולעובדה שהסולן מייק פאטון זכה להצלחה רבה עם להקת פיית' נו מור גרמו למיסטר באנגל להפוך לאחד ההרכבים המוכרים בסצנה האלטרנטיבית, עוד טרם צאת אלבום הבכורה.

כמו ביתר שירי ההרכב ניתן למצוא באלבום שילוב בין מספר רב של סגנונות, החל ממטאל ועד למוזיקה של קרקס. באלבום נמצא גם השיר היחיד של ההרכב שיצא לו וידאו קליפ רשמי, Quote Unquote. הקליפ מעולם לא שודר עקב טענת MTV כי התמונות המוצגות בו גרפיות מדי.

שיר נוסף באלבום, My Ass Is On Fire, זכה גם הוא לווידאו קליפ שהוכן בצורה עצמאית על ידי מעריץ של הלהקה. בקליפ נראית הלהקה בהופעה כאשר על פניהם מסיכות ולקראת סוף השיר הם הורסים את כלי הנגינה וציוד ההגברה על הבמה תוך כדי נגינה.

בגרסאותיו המוקדמות של האלבום נקרא השיר הראשון בו "Travolta", על שם שחקן הקולנוע המפורסם ג'ון טרבולטה, אך שמו שונה כדי למנוע תביעה משפטית מצידו של טרבולטה. השם החדש של השיר לקוח משמה של הביוגרפיה הבלתי-רשמית של טרבולטה, "Quote Unquote".

## רשימת שירים



## נגנים
* מייק פאטון – זמר
* טרבור דאן – בס
* טריי ספרואנס – גיטרה
* דני חפץ – תופים
* קלינטון "Bar" מק'קינון – סקסופון
* ת'יאו לנגייל – סקסופון

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1991
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת וורנר רקורדס
שמואל רכטמן

**שמואל רכטמן** (28 בפברואר 1924 – 23 ביולי 1988) היה ראש עיריית רחובות וחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת התשיעית.

## ביוגרפיה
רכטמן נולד ברחובות ב-1924. שימש כמנהל אדמיניסטרטיבי של בית הספר החקלאי כפר סילבר.

בשנת 1949 הצטרף לציונים הכלליים, והיה מראשי איגוד העובדים הליברליים. לאחר הקמת המפלגה הליברלית, שימש בה כיושב-ראש המועצה הארצית. הוא שימש כחבר מועצת העיר רחובות בשנים 1965–1969. בבחירות למועצת העיר בסוף 1969 הוביל את רשימת גח"ל שעלתה מ-3 ל-5 מנדטים. לאחר הבחירות גיבש קואליציה עם מפד"ל, אגודת ישראל ורשימת ל"ה המקומית וב-30 בנובמבר 1969 נתמנה לראש העיר. בכך הביא לסיום 23 שנות שלטון מפלגות הפועלים ברחובות. בסוף 1973 הוביל את גח"ל ברחובות להישג מרשים כאשר רשימתו זכתה ל-10 מתוך 15 מושבים במועצת העיר.

בשנת 1977 נבחר רכטמן לכנסת התשיעית מטעם הליכוד.

החל משנת 1970 הוביל רכטמן את רחובות לתנופת בנייה שכללה גם חריגות בנייה, ובעקבות זאת נשמעו טענות על כך שרכטמן קיבל שוחד מקבלני בניין. במשך זמן רב חקירת המשטרה לא העלתה דבר, אך לבסוף הקבלן אהרן גיבור הסכים להעיד נגד רכטמן ואף הקליט שיחה ביניהם. ביולי 1978 ביקש היועץ המשפטי לממשלה, להסיר את חסינותו, כדי להגיש נגדו כתב אישום על קבלת שוחד מהקבלן אהרן גיבור. בינואר 1979 הורשע בלקיחת שוחד ונידון למאסר בפועל, ובכך היה חבר הכנסת הראשון שהורשע בפלילים, ונידון למאסר בעת כהונתו. ביוני 1979 נדחה ערעורו על ידי בית המשפט העליון. בדצמבר 1980, הוא נידון לתשעה חודשי מאסר על קבלת כרטיס טיסה לאולימפיאדת מינכן כשוחד. רכטמן הסביר שלא ראה כל פסול בקבלת הכרטיס ושהדבר היה מקובל אז.

רכטמן היה חבר הכנסת הראשון שנכנס אי-פעם לכלא. הוא נכנס לכלא בפברואר 1979, בעוד ערעורו תלוי ועומד בפני בית המשפט העליון וקיבל הסעות מטעם המדינה מהכלא להצבעות בכנסת. לאחר שנדחה הערעור, דרשו ממנו חבריו בליכוד להתפטר מהכנסת והוא נענה לדרישתם והוחלף על ידי דוד שטרן. הנשיא יצחק נבון קצב את עונשו והוא שוחרר מהכלא ב-1982 בשל מצבו הבריאותי. גם לאחר שחרורו המשיך רכטמן לטעון לחפותו, וביקש לשוב לחיים הפוליטיים, אך חבריו בליברלים סירבו לקבלו חזרה.

בשנת 1987 לקה בסרטן הריאה אך המשיך להופיע באירועים וטקסים בעיר רחובות. למרות הרשעתו בפלילים ומאסרו, רבים מתושבי העיר המשיכו לרחוש לו הערכה.

רכטמן נפטר ב-23 ביולי 1988. לאחר מותו נקרא אזור התעשייה הקרוב לקריית משה, "קריית רכטמן", על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* מידע בארכיון לתולדות רחובות
* הקבר של שמואל רכטמן, בבית העלמין ברחובות, באתר BillionGraves.

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:ראשי עיריית רחובות
קטגוריה:חברי מועצת העיר רחובות
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הציונים הכלליים
קטגוריה:מורשעים בעבירות שוחד בישראל
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:אישי ציבור ישראלים שהוטל עליהם מאסר
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:חברי הבונים החופשיים בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1988
מגומי האיאשיבארה

**מגומי האיאשיבארה** (יפנית: **林原めぐみ** ; נולדה ב-30 במרץ 1967 בטוקיו) היא מדבבת (סאייו) וזמרת פופולרית ביפן.

## חייה
מגומי התחילה את קרירית המשחק שלה בזמן האימון לאפשרות הקריירה המקורית שלה כאחות משולבת. ומאז, היא שיחקה הרבה מהדמויות האהובות באנימה. כולל, פאי ולנטיין מקאובוי ביבופ, ריי איאנאמי מנאון ג'נסיס אוונגליון, אנה קיויאמה משאמן קינג, ג'סי מפוקימון (מוסאשי בגרסה המקורית), לינה אינברס מסליירס, נוקו נוקו מנוקו נוקו, הגרסה הצעירה של גנקאיי מיו יו האקושו ועוד.

התפקיד שבוודאי היה הכי חשוב בחייה, היה הגרסה הנשית של ראנמה סאוטומה מראנמה חצי, שם גם היא הצטרפה ללהקה שנקראת דוקו (DoCo) שהיא להקת בנות, לפני שהתחילה, דוקו מופיעות בתור הדמויות מראנמה חצי, מה שאומר שהיא מופיעה בתר רנמה-צ'אן (הצד הנשי של רנמה).

מגומי נישאה ב-1998 ואמא לילדה מ-2004.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמרות יפניות
קטגוריה:מדבבות יפניות
קטגוריה:יפניות שנולדו ב-1967
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1967
טופולוגיית סדר

בטופולוגיה, לכל קבוצה סדורה ביחס סדר מלא קיימת טופולוגיה טבעית המכונה **טופולוגיית הסדר**, והיא זו הנוצרת על ידי התת-בסיס של הקבוצות מהצורה:
:\ (-\infty, a) := \left\{ x \in X : x 
:\ (a, \infty) := \left\{ x \in X : x > a \right\}
עבור כל \ a \in X.

באופן שקול, זו גם הטופולוגיה הנוצרת על ידי הבסיס שמורכב מקבוצות מהצורה:
:\ (-\infty, a) := \left\{ x \in X : x 
:\ (a, \infty) := \left\{ x \in X : x > a \right\}
:\ (a, b) := \left\{ x \in X : a 
עבור כל a, b \in X.

## דוגמאות
* הטופולוגיה הרגילה על הישר הממשי היא טופולוגיית הסדר ביחס לסדר הסטנדרטי שלו.
* עבור הסודר \omega + 1 (הסודר האינסופי השני), טופולוגיית הסדר המוגדרת עליו הופכת אותו למרחב קומפקטי.

## קישורים חיצוניים
* 

סדר
הכתם העיוור

ממוזער|350px|איור של חלקי העין האנושית. הכתם העיוור ברשתית הוא בדיסק האופטי, שהוא נקודת היציאה של עצב הראייה מהעין
**הכתם העיוור** הוא אזור בשדה הראייה של העין שאינו נקלט על ידי חוש הראייה. הראשון שגילה תופעה זו היה הפיזיקאי אדם מריוט בשנת 1660.

תופעה זו נוצרת בעקבות העדר רגישות לאור בנקודת החיבור בין רשתית העין לבין עצב הראייה, אשר מעביר את המידע החזותי מהרשתית למוח. הכתם העיוור הוא האזור שבו אלומת האקסונים של תאי הגנגליון יוצאת מהרשתית, ונקרא "הדיסק הראייתי". מאחר שבאזור זה לא קיימים תאים קולטי אור, קרני האור אשר מגיעות לנקודה זו אינן נקלטות. כתוצאה מכך, המוח אינו מקבל מידע על חלק קטן משדה הראייה של כל עין.

המוח מתגבר על כך בעזרת מידע מהעין השנייה, וכן על ידי השלמת הפרטים החסרים מתוך אזורים סמוכים בשדה הראייה. לכן, בתפיסה החזותית שלנו אנו כלל לא מבחינים בקיומו של הכתם העיוור.

להלן בדיקה פשוטה למציאת הכתם העיוור:

קובץ:הכתם העיוור.jpg

## קישורים חיצוניים

*מצאו את הכתם העיוור
* 

קטגוריה:ראייה
סלימאן א-שאפעי

**סלימאן א-שאפעי** (בערבית: **سليمان الشافعي**, תעתיק מדויק: **סלימאן אלשאפעי**; נולד ב-1964) הוא עיתונאי ערבי-ישראלי מרקע בדואי, המשמש כמנהל הערוץ הערבי ברשת הצרפתית-ישראלית "i24news". בעבר שימש כתב חדשות ערוץ 2 לענייני פלסטינים.

## ביוגרפיה
א-שאפעי הוא ערבי אזרח ישראל, ובעל קרובי משפחה ברצועת עזה, ביהודה ושומרון ובירדן. הוא בעל תואר בהיסטוריה כללית ופילוסופיה מאוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. תחילה עבד במקומון "כל הנגב" של העיתון "ידיעות אחרונות" ובמקומון בשפה הערבית "אח'באר א-נקב" ("חדשות הנגב") בבאר שבע ואחר-כך בעיתון "חדשות". בעבור העיתון "חדשות" סיקר את בתי המשפט בבאר שבע בנוסף לעבודתו ככתב שטחים ברצועת עזה. מ-1993 עד 2009 עבד בחברת החדשות של ערוץ 2. לרוב, הוא דיווח מיהודה ושומרון ורצועת עזה על חיי האוכלוסייה המקומית.

במהלך האינתיפאדה השנייה נעצר א-שאפעי פעמים רבות בגין כניסה בלתי-מורשית לרצועת עזה.

ב-2009 פרסם את ספרו "השבוי" על חטיפת גלעד שליט והמגעים לשחרורו מנקודת המבט של חמאס. הספר נכתב ללא ידיעת חברת החדשות, ובעקבות הפרסום הוא הושעה מתפקידו ובהמשך פוטר מעבודתו. א-שאפעי פנה לבתי הדין לעבודה בדרישה לביטול הפיטורים בטענה כי ב-16 שנות עבודתו בחברת החדשות לא נחתם עמו חוזה העסקה ולא חל עליו כל תנאי המגבילו בכתיבת ספרים; אך בית הדין דחה את בקשתו בטענה כי פעל בניגוד עניינים.

בשנת 2010 הצטרף כפרילנסר לחדשות ערוץ 10. בסוף אותה שנה נשכר על ידי ערוץ טלוויזיה הייעודי בשפה הערבית - הלא TV, לקראת עלייתו לאוויר, לתפקיד מנהל התוכן. אולם עליית הערוץ לשידור התעכבה. בהמשך החליט הערוץ לא להעסיק אותו למרות שחתם על חוזה. הוא הגיש תביעה, שהסתיימה בהסדר פשרה ב-2015.

בשנת 2013 הצטרף א-שאפעי לחברת החדשות של ערוץ i24news והוא משמש מאז כעורך הראשי של הערוץ בערבית.

בשנת 2020 החל להופיע כפרשן פרילנסר באתר החדשות דמוקרטTV.

א-שאפעי הוא חבר בלשכת עורכי הדין בישראל ובעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז האקדמי למשפט ועסקים ברמת גן. בתקופת התמחותו שימש כמתמחה אצל רשם בית משפט השלום בתל אביב, השופט עדי סומך.

### פרסומים בולטים
ביולי 2000 נסע לסוריה והשתתף בטקס שערך המשטר לציון יום הארבעים למותו של הנשיא חאפז אל-אסד. היה העיתונאי הישראלי הראשון שדיווח בשידור חי מלב הבירה הסורית דמשק. תיעד במצלמתו סדרה של כתבות מיוחדות מהזירה הסורית ששודרו בפעם הראשונה בחדשות ערוץ 2.

בסוריה ראיין בכירים, ראשי אוניברסיטאות ואזרחים סורים ברחובות. הוא פגש בעשרות פליטים פלסטינים במחנה הפליטים אל-ירמוכ שבדמשק, שם הוזמן לסקר כנס גדול שבו השתתפו ראשי 13 הארגונים הפלסטינים שפועלים מסוריה כדי לנאום נגד הסכם קמפ דייוויד שהתגבש בעת ההיא בין ראש הממשלה אהוד ברק לבין ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת. בכנס פגש את אחמד ג'בריל, ח'אלד משעל, פארוק קדומי, נאיף חוואתמה ואחרים.

בתקופתו של ערפאת, דיווח על הוצאה להורג בשידור חי מעזה. הדיווח זכה להדים רבים ולגינויים רבים בעולם לנוכח האכזריות שבמעשה זה.א-שאפעי הוא תושב רהט.

## ספרו
* סלימאן אל-שאפעי, **[[השבוי - מבט מעזה|השבוי: מבט מעזה]]**, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2009. 

## קישורים חיצוניים

* כתובת הספר, אתר ידיעות ספרים, תיאור פרק ראשון
* סלימאן א-שאפעי באתר חברת החדשות של ערוץ 2
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בדואים ישראלים
קטגוריה:סגל חברת החדשות
קטגוריה:עיתונאים ערבים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל i24NEWS
קטגוריה:רהט: אישים
קטגוריה:בוגרי המרכז האקדמי למשפט ולעסקים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
כרטיס ברכה

[|ממוזער|200px|כרטיס ברכה ל[יום פטריק הקדוש, 1916]]
[שמאל|ממוזער|200px|כרטיס ברכה לקראת [ראש השנה תרע"ד 1914]]
**כרטיס ברכה** הוא כרטיס מאויר שמכיל בדרך כלל איחולי ברכה או הבעת רגשות. כרטיסי ברכה נמסרים בדרך כלל לרגל אירועים מיוחדים כמו ימי הולדת, בר מצווה, חגים ומועדים אחרים, אך נשלחים גם כברכת 'שלום' או 'תודה'. כרטיסי ברכה נארזים בדרך כלל במעטפה, ומיוצרים במגוון סגנונות, באופן תעשייתי, או בעבודת יד, על ידי מאות חברות קטנות וגדולות.

בארצות הברית קיימת "התאחדות כרטיסי הברכה", המאגדת את יצרני כרטיסי הברכה.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|200px|כרטיס ברכה [גרמניה|גרמני לרגל השנה החדשה משנת 1470 לערך]]
ככל הנראה, המנהג הקדום ביותר של משלוח כרטיסי ברכה היה בסין העתיקה, שם הוחלפו מסרי רצון טוב לציון ראש השנה; ובמצרים העתיקה, שם נשלחו פפירוסים עם ברכות.

החל מתחילת המאה ה-15 נשלחו באירופה כרטיסי ברכה עשויים נייר, תוצרת בית. ידוע כי הגרמנים שלחו כרטיסי ברכה שהודפסו כחיתוך עץ לכבוד השנה החדשה עוד בשנת 1400, וכרטיסי ברכה לכבוד יום ולנטיין נשלחו בתחילת-אמצע המאה ה-15 ברחבי אירופה.

עם המהפכה התעשייתית והייצור ההמוני, הפכו כרטיסי הברכה ממוצר מותרות יקר שנוצר בעבודת יד, למוצר עממי וזול. כרטיסי ברכה לרגל חג המולד הופיעו לראשונה בלונדון בשנת 1843 כשהפקיד הבכיר הנרי קול שכר את האמן ג'ון קלקוט הורסלי שיעצב בשבילו כרטיס ברכה לרגל החגים הנוצריים. בשנות ה-60 של המאה ה-19 הופיעו מספר חברות שייצרו כרטיסי ברכה. החברות העסיקו אמנים ומעצבים נודעים בזמנם, כמו קייט גרינווי ווולטר קריין.

לאחר המצאת גלויות הדואר ב-1869 נפוצו מאוד ברחבי אירופה גלויות מאיירות, חלקן עוצבו ככרטיסי ברכה, בין השאר כברכות "שנה טובה" עבור ראש השנה היהודי.

התפתחות נוספת הייתה בשנות ה-30, אז הופיעו כרטיסי ברכה מודפסים בהדפס אבן צבעוני, דבר אשר הוזיל את עלות ייצורם של כרטיסים צבעוניים וקידם את התעשייה.

## כרטיסי ברכה בישראל
בשנות החמישים והשישים היה נפוץ מאוד בישראל המנהג של משלוח כרטיסי שנה טובה ובהם איחולי ברכה לכבוד ראש השנה. מנהג זה דעך, אך לא נמוג, במהלך שנות השבעים, והוחלף בברכות בטלפון. מסוף המאה ה-20 רבים משתמשים בדואר אלקטרוני וב-SMS למשלוח ברכות לראש השנה (וגם לחגים אחרים).

## גלריית תמונות

קובץ:Greetingcardsretaildisplay.jpg|כרטיסי ברכה בתצוגה בחנות
קובץ:Julekort, ca 1917 2.jpg|כרטיס ברכה לחג המולד, נורווגיה, 1917
קובץ:118627_happy_new_year_PikiWiki_Israel.jpg|כרטיס ברכה לראש השנה תש"ו (1945) שהופק עבור יחידה של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה


## קישורים חיצוניים

* 
* תערוכת "שנות טובות" באתר ארכיון צה"ל
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:תקשורת
ברכה
קטגוריה:מוצרי נייר
רדיוס 100FM

200px|ממוזער|שמאל|סמליל התחנה עד 2021
**רדיוס** (נקרא בהתחלה "רדיוס השרון") היא תחנת רדיו אזורית שהוקמה ב-1995, לאחר קבלת זיכיון על אזור השרון. אולפני התחנה ממוקמים בראש העין.

## היסטוריה
התחנה הוקמה בשנת 1995 והחלה לשדר ב-1 בספטמבר 1995, לאחר שזכתה בזיכיון ממשרד התקשורת לשידורי רדיו אזורי באזור השרון. בעת הקמתה הייתה התחנה בבעלות חברת יורוקום של איש העסקים שאול אלוביץ' שהחזיקה 39%, קבוצת ח.מר תעשיות שהחזיקה שיעור זהה, דוד בן בסט שהחזיק ב-%15 ואיש העסקים צבי אלדרוטי %5. ב-1999 רכשו אלוביץ' ובן בסט את חלקם של השותפים האחרים.

בעבר שידרה בתדר זה תחנת הרדיו הפיראטית "קול השלום". ג'ינגלים מתחנת קול השלום עדיין מושמעים מעת לעת ברדיוס כחלק מתוכניות יומית מדי ערב, המוגשת על ידי שדרנים ששידרו מספינת השלום המקורית, ושומרת על הזיקה לתחנה ההיסטורית. ב-29 באפריל 2007 ציינה רדיוס יום הולדת 80 לאייבי נתן ביום שידורים מיוחד ששיחזר את השידורים של קול השלום והוגש כולו על ידי שדרנים מהתחנה המקורית, ביניהם טים שפארד, ג'ימי ג'ונסון, גד ביטון, ראובן לוי, גיל קציר, סטיב וויליאמס, יקיר אביב ועופר נחשון.

בשנת 2000 חתמה התחנה על הסכם ל-5 שנים עם רשת הטלוויזיה MTV שהייתה מעוניינת בתחילה לפתוח תחנת רדיו בישראל בנוסף לתחנות הרדיו שלה בעולם, אך נקלעה לקשיים. שידורי רדיוס בערב הפכו לרדיו MTV אשר התמקדו במוזיקת להיטים חדשה ותוכניות בידור. ב-2006 הופסק שיתוף הפעולה בין התחנה ובין רשת MTV, עם זאת עדיין קיימת מתכונת פלייליסטים של שירי להיטים התואמים את ערוץ MTV בסגנונם. ניתן להגיע אל הרצועות הללו באמצעות אתר האינטרנט של התחנה. באמצעות האתר ניתן להגיע לפלייליסטים רבים של שירים המסודרים לפי נושאים, תקופות, סגנונות מוזיקליים ועוד.

במרץ 2008, לאחר שזיכיון התחנה פג, זכתה שוב קבוצת "רדיוס", בבעלות דוד בן-בסט ושאול אלוביץ, במכרז הרדיו באזור השרון. הקבוצה שהפסידה במכרז עתרה נגד זכיית קבוצת "רדיוס" בטענה שחברי ועדת המכרזים היו בניגוד עניינים, אך עתירתה נדחתה. קבוצת רדיוס היא גם בעלת התחנות רדיו לב המדינה ופירוויה רדיו.

בשנת 2013 זכתה תוכנית הצהריים בהנחיים ירון אשבל, "מנהרת הזמן", לתוכנית המוזיקה הטובה בישראל מטעם איגוד העיתונאים.

לתחנה תחנת בת בשם רדיוס נוסטלגי בתדר 96.3fm המשדרת מוזיקה לועזית ועברית ישנה.

## שדרים ומגישים
התחנה משדרת תוכניות מוזיקה מגוונות במהלך השבוע כשרוב היום משודרים בתחנה שירים מכל הזמנים ובערב שירים חדשים ומהשנים האחרונות. עם שדריה הבולטים נמנים שירה זהבי, ג'ני בלום, ירון אשבל, מושיקו שטרן,  רויטל עמית, זליג רבינוביץ' ועוד. בנוסף, משודרות בתחנה תוכניות תוכן שונות בהנחיית דוד בן בסט, איריס בר און, ועורך הדין ליאור טומשין. בעבר שידרו בתחנה גם הדר תדמור,  מומי לוי, יקיר אביב, גיל ססובר, שי ורועי, עדן הראל, דור דקל, צחי קומה, שרון טייכר, דב קליין, שמואל פלאטו-שרון ועוד.

בחודשי השידור הראשונים של התחנה שידרה בה גם הזמרת עפרה חזה שתי תוכניות (האחת, "החוש השישי", שודרה בימי שישי בשעה 12.00; האחרת, "אהבה פלוס", שודרה בימי שלישי בשעה 23.00).

בעבר שודרה בתחנה התוכנית "סינדרלה", תוכנית לילית עם יקיר אביב, ובהמשך בהנחיה לצידם של רונית בר והסטנדאפיסטים שחר חסון ויוסי טרבלוס. התוכניות עוררו פרובוקציות רבות, ובעקבות תלונות רבות קנסה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו את התחנה בדקות פרסומות ארוכות ובהשעיות רבות לשדרנים. התוכנית עלתה והורדה כמה פעמים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: תחנות רדיו
קטגוריה:תחנות הרדיו האזורי (ישראל)
המוסד החינוכי גלבוע

**המוסד החינוכי גלבוע** על שם מורדי גטו ורשה היה בית הספר התיכון (כיתות ז'–יב') המשותף לקיבוצים בית אלפא, מסילות, ניר דוד (תל עמל) ורשפים. כולם קיבוצי "השומר הצעיר" במזרח עמק יזרעאל או במערב עמק בית שאן. המוסד ממוקם לרגלי הר הגלבוע בצמוד לקיבוץ בית אלפא. המוסד (ככל המוסדות החינוכיים של קיבוצי השומר הצעיר) התנהל בתנאי פנימייה.

השם "מוסד חינוכי" (להבדיל מבית ספר) לא נבחר במקרה - הדגש במוסד היה על קיום חברת נעורים פעילה המנהלת את חייה באוטונומיה גדולה יחסית ומכינה את בני הנוער לחיי יצירה, עמל ולימוד.

בסוף שנת 2003 "המוסד החינוכי גלבוע" כבית ספר נסגר, והתלמידים שלמדו בו עברו ללמוד בבית ספר "גאון הירדן" שבקיבוץ נווה איתן. למרות זאת המשיכה להתקיים המסגרת החברתית של פעילות הנוער מארבעת הקיבוצים דרך מסגרת קן השומר הצעיר "גלבוע". כיום מסגרת זו נקראת "חברת הנעורים האזורית 'גלבוע' של השומר הצעיר" ומקיימת את הווית חברת הנעורים אך ללא לינה בפנימייה.

כשנסגר בית הספר, המתחם שימש לקיום קורסים לימודיים שונים וכבית הארחה לפי הצורך (ואף אירח עשרות אנשים במהלך מלחמת לבנון השנייה).
כיום ה"מוסד" משמש כמרכז קליטה לעולים מאתיופיה, ובו נמצאות משפחות רבות (בערך 600 איש).

על הקרקע הזו הוקם בית ספר יסודי "גלבוע" בית אלפא שקולט תלמידים מבית אלפא, חפציבה, בית השיטה, כפר יחזקאל וגדעונה. 

קטגוריה:ישראל: מוסדות לימוד
קטגוריה:השומר הצעיר
קטגוריה:עלייה
קטגוריה:חינוך בקיבוץ
קטגוריה:מוסדות חינוכיים של השומר הצעיר
קטגוריה:מוסדות לימוד ומחקר שאינם פעילים עוד
קטגוריה:עמק חרוד
פרוויה רדיו

**פֵּירְווֹיֶה רדיו** (ברוסית: **Первое Радио** - "הרדיו הראשון") היא תחנת רדיו ישראלית המשדרת בשפה הרוסית בתדר 89.1FM, באזור המרכז והשפלה. משדר התחנה נמצא באשדוד, אך אולפני הרדיו נמצאים בבניין של "רדיו לב המדינה" בראשון לציון. בעלי התחנה הוא דוד בן בסט, שבבעלותו גם תחנת "רדיוס 100FM" ואת "רדיו לב המדינה".

התחנה מתמקדת במוזיקה רוסית ולועזית, ולעיתים אף במוזיקה ישראלית. בנוסף יש תוכניות אקטואליה ובידור. בתחנה מושמעים בדרך כלל להיטים, אך גם מוזיקה פחות מוכרת זוכה בו לבמה. תוכניות של הבי מטאל, מוזיקה אלקטרונית, אולדיס ועוד משודרות בתחנה מדי שבוע.
## היסטוריה
התחנה החלה לפעול בתדר 89.1FM שהוקצה במקור ל"רדיו לב המדינה" כתדר משני באזור אשדוד (בנוסף לתדר הראשי שלה 91fm). התחנה החלה לשדר ב-7 באוקטובר 2001 באישור מיוחד הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, בתנאי שתשדר רק לאזור אשדוד, כתחנת רדיו אזורית הממומנת מפרסומת. השם "פרוויה רדיו" - "הרדיו הראשון" נבחר מאחר שהייתה התחנה החוקית הפרטית הראשונה בישראל ששידרה בשפה הרוסית (קדמה לה רק תחנת רק"ע הציבורית של רשות השידור). התחנה החלה לשדר 8 שעות ביום, בשעות 18:00-10:00 רצף של תוכניות מוזיקה, שיחות עם מאזינים, חיפוש קרובים, וראיונות עם אישים פוליטיים; ומהדורת חדשות ברוסית, שמופקת בתחנה.

במהלך השנים התחנה הציבה משדרים שהגדילו את שטח הקליטה שלה, וגם הגבירה את עוצמת השידורים לתחנת האם "רדיו לב המדינה" מעבר למותר. בנוסף הציבה משדרים בראש העין באופן שאפשר לה להגדיל את טווח הקליטה מעבר לאזור הזיכיון, ב-2011 הורה לה משרד התקשורת לא לשדר מעבר לאזור הזיכיון שלה. בעלי התחנה דוד בן בסט התעלם מההוראה, המשיך לשדר ובפועל הפך אותה לתחנת רדיו ארצית הנקלטת מאזור חיפה בצפון עד אשקלון בדרום.

ב-2014 היועצת המשפטית של הרשות השנייה המליצה לסגור את "פירוויה רדיו", מאחר שהפכה לתחנת רדיו ארצית ללא מכרז, ובעקבות עתירה לבג"ץ. בן בסט הפעיל לחצים כבדים למנוע את הסגירה, יזם שינוי בחוק, שאושר במרץ 2016 ביוזמת חברת הכנסת נאוה בוקר.

דנה קוצ'רובסקי מגישה תוכנית קבועה החל משנת 2018.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: תחנות רדיו
קטגוריה:תחנות הרדיו האזורי (ישראל)
קטגוריה:רוסיה: רדיו
קטגוריה:ראשון לציון: תקשורת
חיים מגרלשוילי

**חיים מגרלשוילי** (נולד ב-4 ביולי 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.

## קריירה
מגרלשווילי החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ממנה עבר בגיל צעיר למחלקת הנוער של היריבה העירונית, הפועל חיפה. משחק הבכורה שלו בליגת העל במדי הפועל חיפה היה ב-1 במרץ 2002.

בעונת 2004/2005 חזר לשחק במדי מכבי חיפה, עמה זכה בשתי אליפויות ובגביע הטוטו. בעונתו הראשונה בקבוצה, אף על פי שהובא על תקן מחליף לנג'ואן גרייב הוותיק, תפס מגרלשווילי מקום קבוע בהרכב. בעונתו השנייה ביקש לעזוב אחרי שאיבד את המקום בהרכב לאדורם קייסי הוותיק שחזר לקבוצה, אך לבסוף נשאר בקבוצה ובעונה שלאחר מכן שיחקו השניים כמות משחקים שווה.

בתחילת עונת  עבר מגרלשוילי לוויטסה ארנהיים מליגת העל ההולנדית. מגרלשוילי מיעט לשחק בהולנד, ובינואר 2009 עבר למכבי תל אביב בהשאלה עד סוף העונה. את שער הבכורה במכבי כבש בניצחון 2–1 על עירוני קריית שמונה. מגרלשוילי זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו לאחר שבישל את שער הניצחון של קבוצתו במשחק הגמר. מגרלשווילי הבקיע שער נגד מכבי חיפה במחזור ה-27 של עונת 2008/2009 אולם מאז, למעט משחקים בודדים, לא שותף ברבים ממשחקי הקבוצה ובסיום העונה שוחרר ממנה.

בעונת 2009/2010 חתם מגרלשווילי במכבי פתח תקווה לעונה אחת בלבד, אולם גם בקבוצה זו לא הצליח למצוא את מקומו, ולאחר מכן עבר לקבוצת אלקי לרנקה מליגת העל הקפריסאית.

ביולי 2011 חתם מגרלשוילי בקבוצת נעוריו מכבי חיפה אולם גם בעונה זו מיעט להשתתף במשחקים ובינואר 2012 הושאל לבית"ר ירושלים עד תום העונה. באוגוסט 2012 חתם לעונה נוספת בבית"ר ירושלים.

ביולי 2013 חתם מגרלשוילי לעונה אחת בא.א.ק. לרנקה הקפריסאית, תמורת שכר של 180 אלף דולר. בתום העונה עזב מגרלשווילי את הקבוצה והפך לשחקן חופשי.

בנובמבר 2014 חזר מגרלשוילי לקבוצת נעוריו הפועל חיפה. בעונת 2017/2018 הפך לשחקן מחליף בעקבות הצטרפותו של שמואל שיימן, אך היה שותף להעפלתה של הקבוצה לפלייאוף העליון, ובמחזור הראשון של הפלייאוף העליון כבש בדקה ה-90 את שער הניצחון מול מכבי תל אביב. ב-12 במאי 2018 ערך מגרלשוילי את הופעתו האחרונה בקריירה, במשחק מול מכבי נתניה, ובתום העונה זכה עם הפועל חיפה בגביע המדינה, על אף שלא שותף במשחק הגמר, בו ניצחה חיפה 3-1 את בית"ר ירושלים בהארכה.

ב-28 באוקטובר 2018, בגיל 36, הודיע מגרשווילי על פרישה רשמית ממשחק פעיל.

## תארים
;מכבי חיפה
*אליפות: 2004/2005, 2005/2006
*גביע הטוטו - 

;מכבי תל אביב
*גביע הטוטו: 

;הפועל חיפה
*גביע המדינה: 2017/2018

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני ויטסה ארנהם
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני אלקי לרנקה
קטגוריה:כדורגלני א.א.ק. לרנקה
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בהולנד
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בקפריסין
קטגוריה:טירת כרמל: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
לנשום במים

**לנשום במים** הוא אלבומו הרביעי של ג'נגו, אשר יצא בשנת 2002.

המיוחד באלבום זה הוא שלראשונה עמיר רוסיאנו נפרד מחבריו ללהקה ומקליט את האלבום לגמרי לבדו, כשהוא שר ומנגן בכל הכלים - גיטרות, בס, תופים. האלבום הוקלט באולפני פאסט מיוזיק על ידי שותפו להקמת הלייבל, אמיר שור, ובו תשעה שירים.

## רשימת השירים

#תברח מכאן (3:39)
#משהו זר (3:50)
#חלום (3:54)
#בין האנשים (3:26)
#שבוע נשאר (3:25)
#מה את רואה (5:08)
#איש עם גוף קר (2:29)
#לנשום במים (5:27)
#מתבזבז (4:34)


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
מילאן (טיל)

**מילאן** (בצרפתית: **MILAN - Missile d´infanterie léger antichar**) הוא טיל נ"ט דור ב' שיוצר תוך שיתוף פעולה צרפתי-גרמני. הטיל מיועד לשימוש חיילי חי"ר ומשוגר מחצובה או מפלטפורמה ורכובה. המילאן פותח בשנים 1962–1971 ונכנס לשימוש מבצעי בשנת 1972. במהלך השנים פותחו לטיל גרסאות מתקדמות המאפשרות לשגרו בשעות הלילה באמצעות שימוש בכוונת תרמית.

ערכת השיגור בנויה ממשגר רב פעמי הכולל חצובה, כוונת (הגדלה: X7) ומערכת הנחיה, וטיל. ניתן לחבר למשגר כוונת תרמית ייעודית, בעלת טווח תצפית של 4,000 מטר. כוונת תרמית חדשה יותר, המתאימה לדגם מילאן 3, מאפשרת טווח תצפית של עד 7,000 מטר.

הנחיית הטיל מתבצעת באמצעות כבל, כשהמפעיל חייב להשאיר את הכוונת על המטרה, לאורך כל מעוף הטיל. הפעלתו המבצעית של הטיל מתבצעת בצוות של שני מפעילים, הנושאים איתם משגר ושני טילים.

גרסתו המתקדמת ביותר של הטיל היא **מילאן 3**, שנכנס לשירות בשנת 1996, הכולל ראש נפץ טאנדם (ראש כפול, המיועד לחדור שריון בעל מיגון ריאקטיבי) ומערכת כוונון חסינת שיבוש. גרסה מתקדמת יותר של הטיל, MILAN ADT/ER, הכוללת טווח מוגדל ושיפורים רבים נמצאת בפיתוח.

הוא מיוצר ברישיון בבריטניה, ספרד והודו. עד היום יוצרו כ-350,000 טילים וכ-10,000 משגרים. 

הטיל נמכר ל-41 צבאות ברחבי העולם, ביניהם בריטניה, אוסטרליה, לבנון, איטליה, צרפת, גרמניה ואורוגוואי. גם ארגון החזבאללה מחזיק בטילים אלה.

## דגמים
שמאל|ממוזער|250px|משגר מילאן עם טיל וכוונת תרמית MILA

ממוזער|טיל מילאן

## קישורים חיצוניים

* הסבר מפורט על המילאן, באתר Army technology 
* דף מידע נוסף, באתר GlobalSecurity.org 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טילים נגד טנקים
קטגוריה:טילים צרפתיים
קטגוריה:אמצעי לחימה גרמניים
קטגוריה:טילים נגד טנקים מהדור השני
תנגיז אבולדזה

**תֶנְגִיז אָבּוּלַדְזֶה** (בגאורגית: **თენგიზ აბულაძე**, תעתיק לטיני: **Tengiz Abuladze**; 31 בינואר 1924 – 6 במרץ 1994) היה במאי קולנוע ותסריטאי גאורגי סובייטי שזכה בתואר האמן הלאומי של ברית המועצות .

## ביוגרפיה
אבולדזה נולד בעיר כותאיסי שבגאורגיה. בשנים 1943–1946 למד לימודי בימאות תיאטרון בתיאטרון שותא רוסתוולי בטביליסי. יחד עם חברו רוואז צ'חיידזה, פנה ללימודי קולנוע ב-VGIK – המוסד ללימודי אמנות הקולנוע (סינמטוגרפיה) במוסקבה, ומוריו היו סרגיי יוטקביץ' ומיכאיל רום. הם סיימו את לימודיהם ב-1952, וסרט הדיפלומה שלהם היה על מלחין גאורגי בשם דימיטרי ארקישווילי.

בשנת 1953 הצטרף לסטודיו סרטי גאורגיה כבמאי. עד 1958 ביים סרטים דוקומנטריים, ואז החל לביים גם סרטים עלילתיים.
בשנת 1980 זכה לפרס מהשלטון הסובייטי. כמו כן, זכה גם בפרס שותא רוסתוולי היוקרתי.

הוא נפטר בטביליסי בשנת 1994, בגיל 70.

## יצירתו
העבודה המוערכת ביותר שלו, הידועה במערב, היא טרילוגיית הסרטים: "התחננות", "עץ המשאלות" ו"חרטה". האחרון הותר לפרסום בעידן הפוסט-גלאסנוסט והיה אחד מהסרטים השנויים במחלוקת. הוא מתאר פורטרט אלגורי של עיירה קטנה תחת שלטון רודני (בסגנון סטלין או היטלר). הסרט זכה להצלחה עצומה ברוסיה הסובייטית.

בין הסרטים שביים:
* "צ'בני סאסאחלה" (1953), בעברית: "הארמון שלנו" – סרט דוקומנטרי בשחור לבן.
* "קרטולי צקביס סחמציפו אנסמבלי" (1954), בעברית: "הבלט הלאומי הגאורגי" – דוקומנטרי.
* "דימיטרי ארקישווילי" (1955) – סרט דוקומנטרי בשחור לבן על חייו של מלחין בשם זה.
* "מגדנס לורג'ה" (1955), בעברית: "החמור של מגדנה" – סרט דרמה בשחור לבן. במאי יחד עם רוואז צ'חיידזה על פי הנובלה של אקתרינה גבשווילי. מתאר את חיי היומיום בגאורגיה, סיפור פשוט על קבוצת ילדים שאומצו על ידי חמור, כחול עיניים, אבוד של סוחר פחם, ואחר כך הולך לבית המשפט כשהוא רוצה אותו חזרה. הסרט זוכה לפרס מיוחד לסרטים קצרים בקאן.
* "סחביסי שבילבי" (1958), בעברית: "ילדים של מישהו אחר" – רומן דרמטי בשחור לבן.
* "מה בביה, איליקו דא אילריוני" (1963), בעברית: "אני סבתא, איליקו ואילריוני" – קומדיה רומנטית בשחור לבן.
* "סבנור טושורי צ'אנאחדבי" (1965), בעברית: "מבט על סוואנתי ותושתי".
* "ודרבה" (1967), בעברית: "התחננות".
* "סמקאולי סאטרפוסטיבס" (1972) – דרמה לפי הנובלה של אבו בקיר.
* "מוזיאומי גיאציס כבש" (1972), בעברית: "למרגלות המוזאון" – סרט טלוויזיה על המוזיאון הפתוח דגסטן.
* "נטווריס חה" (1976), בעברית: "עץ המשאלות" – משל פילוסופי שכותרת המשנה שלו היא "סרט מחיי כפר גאורגי לפני המהפכה". אנשים הזויים המאכלסים את היישוב בתחילת המאה: אחד מחפש יום ולילה אחר דג זהב, השני מעריץ את העתיד, השלישי את העבר, הרביעי את חלומותיו. עד שמגיעה למקום מאריטה היפהפייה ומערערת את האיזון.
* "מונאנייבה" (1987), בעברית: "חרטה" – דרמה פוליטית (סאטירה). הוקרן בטלוויזיה הישראלית מספר פעמים.
* "קצי מוראט" (1989), בעברית: "האיש מוראט".

## קישורים חיצוניים

* תנגיז אבולדזה, באתר www.mymovies.it 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון דידובה
קטגוריה:במאי קולנוע גאורגים
קטגוריה:גאורגיה: התקופה הסובייטית
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:זוכי פרס שותא רוסתוולי
קטגוריה:טביליסי: אישים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס ניקה
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1924
קטגוריה:גאורגים שנפטרו ב-1994
קשר פאי

שמאל|ממוזער|250px|חפיפתם של שני אורביטלי P הנמצאים בניצב למישור דרכו עובר הקשר יוצרת קשר π
בכימיה, **קשר פאי** (**קשר π**) הוא קשר קוולנטי אשר נוצר בין שני אטומים, כאשר אורביטלים, הנמצאים בניצב למישור הקשר, חופפים זה לזה. קשרי π מתאפיינים גם בחפיפה של שתי אונות בלבד של האורביטלים, בניגוד לקשרי דלתא הנוצרים מחפיפה של ארבע אונות של האורביטלים.

השימוש באות היוונית π לתיאור הקשר נובע מכך שבדרך כלל קשרים מסוג זה נוצרים על ידי אורביטלי p המכילים שתי אונות של ענן אלקטרונים הנמצאות משני צידי הגרעין (האות P היא מקבילה פונטית לאות π), אם כי גם אורביטלי d עשויים ליצור קשרים מעין אלו. 

קשרי π חלשים יותר מקשרי סיגמא משום שענני האלקטרונים שבהם חופפים באופן רופף יותר מהאורביטלים שבקשרי סיגמא. למרות זאת, בדרך כלל קשרי פאי מתקיימים יחדיו עם קשר סיגמא בקשר כפול או בקשר משולש עם קשר פאי נוסף ולכן החוזק הכולל של הקשרים יחדיו הוא גבוה יותר. 

קשרי פאי הם מטרה להתקפות של אלקטרופילים ומשתתפים לכן בתגובות סיפוח רבות. כמו כן הימצאות של מספר קשרי פאי בסמוך זה לזה עשויה לגרום לרזוננס כימי במולקולה.

קשרי פאי בשילוב קשרי סיגמא מונעים מהמולקולה יכולת סיבוב סביב הקשר וכך מקבעים את המולקולה במבנים איזומריים.

## קישורים חיצוניים
* 

פאי
סימן דיאקריטי

**סִימָן דִּיאַקְרִיטִי** או **סִימַן הֶבְחֵן** הוא סימן אורתוגרפי המתווסף לאותיות כדי לשנות את דרך הגייתן או כדי להדגיש הבדל בין שתי מילים הנכתבות בצורה זהה. מקור המושג במילה היוונית עתיקה – διακριτικός, (בתעתוק לאותיות לטיניות: diakritikos) שמשמעותה "מבדיל", מפועל – διακρίνω – "להבדיל".

הסימנים הדיאקריטיים מוספים מעל לאותיות או מתחת לאותיות, לפי המקרה. אך לא כל סימן הניצב מעל או מתחת לאות הוא דיאקריטי; חלק מסימנים אלה, כמו במקרה של הנקודה מעל לאות i, הם חלק מהאות. יש סימנים שבשפות מסוימות מהווים חלק מהאות ובשפות אחרות משמשים כסימנים דיאקריטיים. ישנם סימנים דיאקריטיים הפועלים בצורות שונות בשפות שונות.

## מינֵי סימנים דיאקריטיים
*( ˙ ) נקודה עילית (*Anunaasika*) – נקודה מעל לאות
*( ¨ ) אומלאוט/טרמה (צֵירֵי עִלִּי) – שתי נקודות מעל לאות
*( ¸ ) סֶדִילְיַה (*Cedilla*) – סימן דמוי האות Z בזעיר אנפין המוצג מתחת לאות
*( ˛ ) זנבון (*ogonek*)
*( ° ) טבעת (*Kroužek* בצ'כית, *ring* בשפות סקנדינביות)
*( ˘ ) ברווה (*Breve*) – קשתית המתעקלת כלפי מעלה המוצגת מעל לאות
*( ˇ ) וי קטן (*Caron*) – סימן דמוי האות V בזעיר אנפין המוצג מעל לאות
*( ˆ ) גג (*Circumflex*) – וי קטן במהופך, המוצג מעל לאות
*( ¯ ) קו עילי (*Macron*) – קו מאוזן המוצג מעל לאות
*( ` ) סימן הטעמה משני (*Grave Accent*)
*( ´ ) סימן הטעמה עילי (*Acute Accent*)
*( ˝ ) סימן הטעמה עילי כפול (*Double Acute Accent*) – נמצא בשימוש בהונגרית ומוכר גם כ־*Hungarian diaeresis*
*( ̏ ) סימן הטעמה משני כפול
*( ῾ ) פסיק עילי ימני (*Spiritus Asper*)
*( ᾿ ) פסיק עילי שמאלי (*Spiritus Lenis*)
*(, ) פסיק תחתון (נמצא בשימוש ברומנית)
*(ראו הסימן מעל לאות O) קרס (*Dấu Hỏi*) – ייחודי לווייטנאמית
*( ~ ) טילדה (*Tilde*) – גל
*( ҃ ) זד שוכב (*Titlo*)
*( ׳ ) גרש (*Geresh*) – בשימוש בעברית בלבד
*( ' ) אפוסטרוף (*Apostrophe*)
*( : ) נקודתיים
*( - ) מקף

## שימוש בסימנים דיאקריטיים בשפות שונות
* עברית – ראו ניקוד העברית בת ימינו וטעמי המקרא
* ערבית – מערכת הנקודות הדיאקריטיות נקראת אִעְגַ'אם (إعجام). היא מאפשרת להבחין בין עיצורים שונים בעלי אותיות (גְרַפֶמוֹת) דומות, דוגמת ح, ج ו־خ; ראו אלפבית ערבי
* קטלאנית – סדיליה, אומלאוט, סימן הטעמה משני (Grave Accent) וסימן הטעמה ראשי כפול
* רומנית – גג, נקודה עילית, פסיק תחתון, ברווה
* וייטנאמית – גג, ברווה, וקרן לשינוי הגייה של תנועות; grave accent, acute accent, גל, קרס וחיריק לציון הטון
* גרמנית – אומלאוט לשינוי הגיית האותיות A, O, U
* צרפתית – Acute Accent, סימן הטעמה משני (Grave Accent), גגון, אומלאוט לביטוי שתי תנועות עוקבות (למשל, Israël), סדיליה
* איטלקית – Acute Accent, סימן הטעמה משני (Grave Accent)
* ספרדית – טילדה, Acute Accent
* פורטוגזית – Acute Accent, טילדה, סדיליה
*טורקית – אומלאוט לאותיות o u סדיליה לאותיות c s וברווה לאות g
*פינית – אומלאוט לאות a
*אסטונית – טילדה לאות o
*הונגרית – סימן הטעמה עילי לאותיות a e i o u אומלאוט לאותיות o u ו וסימן הטעמה עילי כפול לאותיות o u
*אספרנטו – יש שש אותיות עם סימן דיאקריטי (Ĉ, Ĝ, Ĥ, Ĵ וŜ עם גג, וŬ עם ברווה).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אינטראקציות פאי ארומטיות

**אינטראקציות פאי ארומטיות** או אינטראקציות π-π, הן טיפוס של אינטראקציות כימיות חלשות, ש**אינן** קוולנטיות, המתרחשות בין מולקולות ארומטיות. יש להן חשיבות רבה בייצוב של מולקולות ביולוגיות שונות כגון DNA וחלבונים ובמבנה של חומרים שונים כמו גרפיט.

## המבנה והמקור לאינטראקציות
שמאל|ממוזער|250px|גאומטריות נפוצות של קשרי פאי בין טבעות ארומטיות: א. גאומטרית T. ב. גאומטריה מקבילה עם הסטה
אינטראקציות π-π מתרחשות בין מולקולות אורגניות בעלות שיירים ארומטיים. האינטראקציות נובעות מחפיפה של אורביטלי ה-π ומאינטראקציות אלקטרוסטטיות בין השיירים הארומטים ולכן הן מתחזקות כאשר כמות אלקטרוני ה-π עולה. 

אינטראקציות ה-π הן בעלות כיווניות וסדר קבועים ולכל מערכת ארומטית יש סידור מרחבי מועדף (ראו תרשים). במולקולות DNA, למשל, יוצרים הבסיסים החנקניים (השיירים הכימיים היוצרים את "השלבים בסולם" של מבנה הDNA) קשרי פאי זה עם זה המוסיפים לארגון וליציבות של מבנה הסליל הכפול של הDNA. 

בדרך כלל אינטראקציות אלו חזקות יותר מסוגים אחרים של קשרים חלשים ולכן יש להן תפקיד חשוב בכימיה סופרא מולקולרית, בייצוב של מבנה שלישוני במולקולות חלבון ובננוטכנולוגיה. גבישים נוזליים רבים, למשל, מכילים קבוצות ארומטיות המאפשרות את הארגון המסודר של הגביש הנוזלי.

קשרי פאי חשובים גם בגרפיט. גרפיט בנוי ממשטחים ארומטיים הערומים זה על זה במרווח של 3.4 אנגסטרם, כאשר רק קשרי הפאי מונעים התפוררות של המבנה המולקולרי של הגרפיט.   

קטגוריה:קשרים כימיים
מיכאל גילן

**מיכאל גילן** (בגרמנית: **Michael Gielen**; 20 ביולי 1927 – 8 במרץ 2019) היה מנצח ומלחין יהודי-אוסטרי.

## ביוגרפיה
גילן נולד בדרזדן לבמאי יוסף גילן  ולרוז (מבית שטויירמן). רוז, אמו הייתה שחקנית ובאה ממשפחה יהודית מסמביר. גילן ואחיו הוטבלו לנצרות וחיו כקתולים עד עליית הנאצים לשלטון. 

גילן החל בקריירה שלו כפסנתרן בבואנוס איירס ארגנטינה, שם למד אצל ארווין לויכטר, בנגינת מכלול יצירות הפסנתר של שנברג. 

בתקופת עבודתו כמנצח חזרות על האופרה של וינה (1951–1960), ניצח גילן על יצירות מודרניות רבות מחוץ לבית האופרה.

עבודתו האופראית הבאה הייתה כמנצח האופרה המלכותית השוודית (1960 - 1965). בהמשך עבד בבתי האופרה של הולנד ושל פרנקפורט, כמנצח ראשי של תזמורת המוזיאון של פרנקפורט.

הוא היה מנצח ראשי של התזמורת הלאומית של בלגיה (1969–1973), של התזמורת הסימפונית של סינסינטי (1980–1986), וכן של תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה (1986 - 1999).

גילן הפגין בקיאות ושליטה בפרטיטורות מודרניות מורכבות, וניצח על ביצועי בכורה של יצירות רבות, ביניהן הרקויאם של ליגטי, "קארה" של שטוקהאוזן ו"רקויאם למשורר צעיר" של ברנד אלואיס צימרמן. כמלחין שכלל את מסורת האסכולה הווינאית השנייה.

מיכאל גילן נפטר ב-8 במרץ 2019.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים יהודים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים יהודים אוסטרים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים אוסטרים
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1927
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-2019
קטגוריה:זוכי פרס ארנסט פון סימנס