open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דניאלה לוגסי

**דניאלה לוגסי** (נולדה ב-28 בספטמבר 1982) היא זמרת אופרה ישראלית, בקול סופרן לירי.

## ביוגרפיה
לוגסי נולדה בירושלים וגדלה באשקלון, הבכורה מבין שלושה ילדים. בת לג'יל (1953–2021), יליד פריז (צרפת), רופא המטולוג, ולפרל (1954–2023), ילידת ארצות הברית, מורה וציירת.

לוגסי למדה בבית הספר לאמנויות באשקלון ושירתה בצה"ל כמאבחנת פסיכוטכנית בלשכת גיוס.

שמאל|ממוזער|233px|דניאלה לוגסי כפמינה מ"חליל הקסם"

לוגסי היא בוגרת כיתתה של פרופ' תמר רחום בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. בשנות לימודיה שם הופיעה בתפקיד **סוזנה** באופרה "נישואי פיגרו" ו**פמינה** באופרה "חליל הקסם" של מוצרט ובתפקידי **בלינדה** ואישה שנייה באופרה "דידו ואניאס" של פרסל. כמו כן שרה כסולנית עם הקאמרטה הישראלית ירושלים בניצוחו של אבנר בירון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה.

הופיעה ברסיטל שירה מיוחד שהוקלט עם הפסנתרן צ'ארלס ספנסר באולם ימק"א בירושלים.

שרה את תפקיד **בלינדה** באופרה "דידו ואניאס" עם הקאמרטה הישראלית ירושלים.
נבחרה לשיר את תפקיד הכוהנת הגדולה בהפקה של "אאידה" מאת ורדי, שהועלתה על הבימה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה. כמו כן הופיעה בתפקיד ברטה המשרתת באופרה "הספר מסביליה" בניצוחו של רוברטו אבאדו.

באופרה הישראלית הופיעה בתפקידים פפגנה באופרה "חליל הקסם" ופרילפה באופרה "פיק דאם".

הופיעה בוועידת הנשיא 2012 בטקס הפתיחה הרשמי.

בשנת 2014 הוציאה אלבום גרסאות כיסוי בשם "Cross Over", ובו ביצעה שירים באנגלית, ושיר אחד בעברית ("עץ ירוק מפלסטיק" של הזמרת מרגלית צנעני).

ב-2018 הופיעה לוגסי במופע "7 פסנתרי כנף במה אחת - טירוף ב-70 אצבעות" עם גיל שוחט, רמי קלינשטיין, שלמה גרוניך, לאוניד פטשקה, ויקטור סטניסלבסקי, טל סמנון ועוד. היא השתתפה במופע זה שוב כשעלה ב-2025 בהרכב אומנים שונה חלקית.

בשנת 2025 לוגסי הופיעה באודישן בעונה ה-12 של הכוכב הבא של ישראל לאירוויזיון 2026, והצליחה לעבור לשלב הבא עם 79% אחוזים, אך לא נכנסה לנבחרת העונה.

לוגסי הייתה נשואה לעומר שווילי, איש עסקים.

מחודש נובמבר 2025 לוגסי בתחילתו של קשר זוגי עם הקומיקאי והשחקן קובי מימון.

## קישורים חיצוניים

* עומר שומרוני, כמה הערות לסיכום השנה בתחום המוזיקה הקלאסית, 25 בדצמבר 2007
* 
* 
* מאיה מזרחי, "מאז לא הפסקתי לשיר..." , אתר אפוק טיימס, 12 ביוני 2011
* מקסים ריידר, Shear pleasure, באתר ג'רוזלם פוסט, 1 ביולי 2011
* 
* 
* 
* 
*  ריאיון עם דניאלה לוגסי, ערוץ 23 ביוטיוב
* 
* וידאוקליפים:
**  Daniella Lugassy "Enjoy the Silence" music video (גרסת כיסוי לדפש מוד) בערוץ היוטיוב של דניאלה לוגסי
** 
** 
** 
** 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:זמרות אופרה ישראליות
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות סופרן ישראליות
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:מתמודדות הכוכב הבא
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
שנת בשז

**שנת בשז** היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג בשז היא שנה המתחילה ביום שני (**ב**), היא שלמה (**ש**) ועל כן יש 30 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל בה בשבת (**ז**). שנה מסוג בשז היא שנה מעוברת ויש בה 385 ימים שהם 55 שבועות שלמים.

שנת בשז נקבעת כאשר מולד הלבנה הממוצע של תשרי בשנה מעוברת הוא בין יום ראשון 20 שעות ו-491 חלקים (14:27:16 בשעון המקומי בירושלים, 14:06:19 בשעון חורף ישראל) ליום שני 18 שעות (12:00 בשעון המקומי בירושלים, 11:39 בשעון חורף ישראל). לכן שנת בשז אחראית לכ-4.72% מהשנים בלוח העברי, בדיוק כמו שנת זשה. השנה שלפני שנת בשז היא תמיד שנת הכז.

בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תש"ח, ה'תשכ"ה, ה'תשנ"ב, ה'תשע"ו, ה'תשע"ט, ה'תת"ג, ה'תת"ן.

## לוח שנה

## מועדים
* בשנה מסוג בשז חל ראש חודש בשבת שלוש פעמים. ראש חודש טבת חל בשבת וביום ראשון, ראש חודש ניסן חל בשבת וראש חודש אלול חל בשבת וראשון.
* צום גדליה חל ביום רביעי, עשרה בטבת חל ביום שלישי, תענית אסתר חלה ביום רביעי, תענית בכורות חלה ביום שישי, ושבעה עשר בתמוז ותשעה באב נדחים שניהם ליום ראשון.
* חנוכה חל בימים שני עד שני, הדלקת נר ראשון ביום ראשון בערב.
* ט"ו בשבט חל ביום שני.
* פורים חל ביום חמישי ובירושלים ביום שישי.
* 
* שבועות חל ביום ראשון.

## קריאה בתורה והפטרות

בשנת בשז 55 שבתות. בשתיים מתוכן לא קוראים פרשה: שבת חול המועד סוכות ושבת ביום הראשון של פסח. לפי שישנן 53 פרשות לקרוא בשבת (פרשת וזאת הברכה נקראת בשמחת תורה) אין אף פרשה שנקראת יחד עם פרשה אחרת בארץ ישראל. בחוץ לארץ, לא קוראים פרשה ביום השמיני של פסח, ולכן מחברים שם את פרשות מטות ומסעי.

פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
*פרשת מקץ – שבת חנוכה. קוראים את הפטרת "רני ושמחי".
*פרשת ויקהל – שבת שקלים. קוראים את הפטרת פרשת שקלים.
*פרשת פקודי – מנהג האשכנזים בארץ ישראל שקוראים גם הפטרת ויקהל וגם הפטרת פקודי.
*פרשת ויקרא – קוראים את הפטרת שבת זכור.
*פרשת שמיני – קוראים את הפטרת פרשת פרה.
*פרשת תזריע – שבת ראש חודש ניסן. קוראים את הפטרת פרשת החודש.
*פרשת מצורע – ברוב הקהילות נהוג לקרוא הפטרת שבת הגדול.
* פרשת קדושים (בחו"ל בפרשת אחרי מות) – קוראים את הפטרת מחר חודש. בפרשת קדושים בחו"ל האשכנזים נוהגים להשלים את הפטרת אחרי מות.
*פרשת ראה – האשכנזים קוראים את הפטרת ראש חודש.

בשנה זו, קוראים את ההפטרה ה"רגילה" לפרשת צו, תופעה נדירה באותן הקהילות שנוהגות לקרוא בכל שנה את ההפטרה של שבת הגדול (ולא רק בערב פסח).

בארץ ישראל (שאין יום שמיני של פסח) חג השבועות חל ביום ראשון שאחרי קריאת פרשת נשא, לעומת רוב השנים בהן חל חג השבועות לפני קריאת פרשת נשא, ולכן מפרידים פרשת מטות ופרשת מסעי וקוראים את ההפטרה ה"רגילה" של פרשת פינחס בשבת פינחס, משהו יחסית נדיר. בחו"ל, שפרשת פנחס חל לאחר י"ז בתמוז, קוראים להפטרה דברי ירמיהו א, א - ב, ג (הפטרת מטות)

לנוהגים על פי שיטת השולחן ערוך (ודלא כהרמ"א) שלא מפטירים "השמים כסאי" בשבת ראש חודש אלול, אין קוראים הפטרה זו כלל בשנה זו.

## הערות שוליים

*
שמורת הטבע ואלה דה מה

**שמורת הטבע ואלה דה מה** (באנגלית: **Vallée de Mai Nature Reserve**; באופן מילולי: "עמק (חודש) מאי") היא שמורת טבע השוכנת בעמק בגובה של 160 עד 200 מטר בלב הנוף הגבעי במרכז האי פרסלין (Praslin) בסיישל. השמורה ידועה בעיקר בשל שישה מינים אנדמיים של דקליים שצומחים בשטחה, הידוע שבהם הוא קוקוס הים (Coco de mer, שם מדעי* Lodoicea maldivica*). 
## היסטוריה
המקום עמד במצבו הטבעי עד שנת 1930 לערך, אולם אז החליט בעל הקרקע להפוך אותו לבית הבראה ולגן בוטני, ובמטרה ל"יפותו", נטע בו צמחי קפה, עצי פרי וצמחי נוי. ב-1945 רכשה הממשלה את השטח ומאז עשתה זו מאמצים להשיבו למצבו המקורי. ב-18 באפריל 1966 הוכרז המקום כפארק לאומי ששטחו 195 דונם והוא שוכן בליבו של הפארק הלאומי פרסלין ששטחו 3240 דונם. בשנת 1983 הוכרזה השמורה כאתר מורשת עולמית. 

ריכוז הדקליים בשמורה הוא בין הצפופים בעולם, ועל שטח של חמישית קמ"ר בלבד שוכנים כ-6,000 פרטים של קוקוס הים בלבד. עץ זה, הגדל רק בסיישל, צומח לגובה של עד 40 מטר, ועליו מגיעים לאורך של עד 10 מטר ולרוחב של 4.5 מטר. הפרח הזכרי עשוי להגיע לאורך של מטר ופרי הקוקוס מגיע להיקף של עד חצי מטר ולמשקל מקסימלי של 30 ק"ג. פרי קוקוס הים מתאפיין בזרע הגדול בממלכת הצומח. 

בשמורה מספר צמחים אנדמיים נוספים, וכן מספר מינים של בעלי חיים, שהידוע שבהם הוא התוכי השחור (Lesser Vasa Parrot, שם מדעי Coracopsis nigra), גם הוא אנדמי למקום. בשנת 1994 נספרו רק 108 פרטים ממין זה.

## קישורים חיצוניים

* השמורה באתר לשכת התיירות של סיישל
* בשמורה באתר Seychelles islands foundation
* המקום באתר UNEP
* מידע נוסף על שמורת הטבע באתר סיישל 360 [שמורת הטבע ואלה דה מה https://www.seychelles360.co.il/post/vallee-de-mai]

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סיישל: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:סיישל: גאוגרפיה
הררים

**הררים** הם שרידים קטנים של קבוצה ייחודית, שחיה לפני התרבות העירונית והתעשייתית וקיימת מאז שנת 1500. עד 1974 חיו ההררים באופן בלעדי בתוך חומות האבן בעיר העתיקה בהרר, עיר מוסלמית במזרחה של אתיופיה. במשך מאות שנים היו ההררים ממוקמים בעיקר ברכס ההרים שבין ים סוף והרמה האתיופית, שהיה המרכז הדומיננטי של האסלאם בצפון-מזרח אפריקה.

ההררים הם תושבי אתיופיה היחידים שמסחרם מבוסס במרכז גדול עירוני ויחיד. בעקבות מגע עם הקבוצות המתגוררות עמם ההררים ירשו תכונות מסוימות מהם. על מנת לשמר את תרבותם ההררים דוברים כמעט אך ורק בשפה ההררית, שפה שמית. מכיוון שהם קבוצה קטנה מהאוכלוסייה הם מתנגדים בתוקף לנישואי תערובת עם שכניהם.

ההררים נקראים אדארים על ידי שכנים האתניים (הסומלים, האורומו, הארגובים והאמהרים), ואילו הם מתייחסים לעצמם בתור גא אוסא תרגום "אנשי העיר" וקוראים לדרך חייהם גא אדה (תווית העיר). שפתם נקראת בפיהם סינאן (שפת העיר). החברה ההררית מאופיינת בסדרה מסובכת של התחייבויות, שיוצרת תחושה חזקה של אחדות סוציאלית. החברה ההררית נבנית סביב קרבת משפחה, ידידות, או ארגוני קהילה. בנוגע לקרבת משפחה, ההררים אינם מתחתנים עם זרים. האפוצ'ה שהוא ארגון סוציאלי מספק להררים ותמיכה כלכלית כגון חתונות והלוויות. מספר החברים באפוצ'ה שונה והוא נע בין 50 ל 70 חברים ושהם בדרך כלל כוללים דודות, דודים, ובני דודים.

ההררים כולם מוסלמים סונים. חרף לחצים להשתנות, האסלאם חזקה עדיין בין ההררים. העיר הרר ידועה היטב כמרכז לימוד אסלאמי. מסגד ג'אמי שהוא הפוקוס של הקהילה, אף על פי שכמעט כל שכונה קיים מסגד קהילתי. האנשים נוכחים במסגדים באופן קבוע. בעיר הרר קבורים כ 150 צדיקים מוסלמיים, ולכן היא מכונה גם "עיר הצדיקים" כמעט כל המבוגרים בהרר צמים במשך הרמדאן, החודש התשיעי בשנה האסלאמית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חבשים
קטגוריה:הררי
קטגוריה:עמים שמיים
קטגוריה:אתיופיה: קבוצות אתניות
אלדברה

אטול **אלדברה** (באנגלית וצרפתית: **Aldabra**) בסיישל הוא אטול האלמוגים השני בגודלו בעולם מעל פני הים, אחרי קיריטימטי באוקיינוס השקט. האטול נמצא באוקיינוס ההודי כ-420 ק"מ צפונית למדגסקר וכ-1,150 ק"מ דרומית-מערבית לוויקטוריה, בירת סיישל. האטול אינו מיושב למעט על ידי מדענים וחוקרים והגישה אליו לתיירים מוגבלת ביותר. ב-1982 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית.

## גאוגרפיה
ימין|ממוזער|250px|צב ענק באלדברה
אורכו של האטול כ-34 ק"מ, רוחבו 14.5 ק"מ והוא נישא לגובה של עד 8 מטר מעל פני הים. שטח היבשה באטול הוא 155.4 קמ"ר, והלגונה שבמרכזו מכסה שטח של 224 קמ"ר. הלגונה מושפעת ממשטר גאות שמתאפיין בהבדלים של שניים עד שלושה מטרים בגובה פני הים, וכשני שלישים משטחה נחשפים לחלוטין בעת השפל.

האטול מורכב מטבעת שבה ארבעה איים עיקריים שרוחבם הממוצע הוא כ-2 ק"מ. "האי הדרומי" (או "גראן טר" - Grand Terre) משתרע על שטח של 116.1 קמ"ר, מלבר (Malabar) או "האי המרכזי" מכסה שטח של 26.8 קמ"ר, פיקאר (Picard) או "האי המערבי" משתרע על שטח של 9.4 קמ"ר, ושטחו של האי הקטן ביותר - פולימניאלי או פולימני (Polymnieli או Polymnie) הוא 4.75 קמ"ר בלבד. בנוסף יש באטול כארבעים איים קטנים וסלעים, רובם בשטח הלגונה.

טמפרטורת המקסימום נעה בין 31ºC בדצמבר ל-22ºC באוגוסט, וכמות המשקעים עומדת על ממוצע שנתי של 1,100 מ"מ, אשר יורדים בעיקר בעונת המונסון הנושב מצפון-מערב בין נובמבר למרץ. ביתר חודשי השנה הרוחות השולטות באטול נושבות מכיוון דרום-מזרח.

## היסטוריה
הסברה היא כי האטול היה ידוע לערבים כבר במאה ה-9 ואלה העניקו לו את השם "אל חאדרה", שהשתבש במשך השנים לשמו הנוכחי. ב-1511 ביקרו במקום ספנים פורטוגזים ובאמצע המאה ה-18 הוא היה לחלק מהמושבה הצרפתית של ראוניון. ב-1810 היה האטול תחת שליטת בריטניה, ובתקופה זו התגוררו בו מהגרים מסיישל, אשר הקימו יישוב בקצה הדרום-מערבי של האי פיקאר. כיום משמש המקום למגורי חוקרים וצוות הניהול של האטול, הנמצא מאז 1979 באחריותה של קרן האיים של סיישל. ב-1966 תכננו השלטונות הבריטיים להקים מנחת מטוסים באטול, כדברי שר ההגנה הבריטי דאז:




אולם התוכנית משכה את תשומת הלב הבינלאומית, ולבסוף הממשלה הבריטית נטשה אותה.

## חי וצומח
[ממוזער|250px|[צב ים ירוק.]]
אטול אלדברה תואר על ידי חוקר הטבע דייוויד אטנבורו כאחד מפלאי העולם. בידודו והתנאים הקשים יחסית להתיישבות בני אדם סייעו להשתמרותו במצבו הטבעי.

האטול הוא ביתם של יותר מ-100,000 צבי ענק (Giant tortoise) ממשפחת הצבים יבשתיים, וזהו ריכוזם הגדול בעולם. עוד מצויים בו פרטים של צב הים הירוק, צבי ים קרניים, סרטן הקוקוס ומינים רבים של עופות, ביניהם רלית לבנת-גרון, עוף חסר יכולת מעוף ממשפחת הרליתיים. באטול יש יונק אנדמי אחד: עטלף שועל-מעופף אלדברה.

## גלריה: מתוך ספרון אודות החיים הימיים באטול

Aldabra12.jpg
Aldabra18.jpg
Aldabra13.jpg
Aldabra14.jpg
Aldabra19.jpg
Aldabra20.jpg
Aldabra24.jpg
Scorfano.jpg


## קישורים חיצוניים

* אלדברה בסיישל ב-Seychelles islands foundation
* אלדברה באתר לשכת התיירות של סיישל
* אלדברה במשרד איכות הסביבה של סיישל
* מידע מקיף אודות אלדברה
* תמונות מאלדברה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סיישל: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:איים לא מיושבים
קטגוריה:אפריקה: איים
קטגוריה:סיישל: גאוגרפיה
1249

## אירועים

ללא תאריך מדויק: 
* אלפונס דה פואטיה מצווה על גירוש יהודי מחוז פואטו
* המורים מאבדים את השליטה על אזור אליקנטה באל-אנדלוס (ספרד)
* אפונסו השלישי, מלך פורטוגל כובש את פארו באזור אלגרבה מן המוסלמים ובכך משלים את הרקונקיסטה הפורטוגזית
* השושלת החאפצית מכריזה על שליטה החדש אבו עבדאללה מחמד אלמסתנצר כאמיר המאמינים; הוא הופך לשליט המוסלמי החזק ביותר בדורו. בשושלת הנצרית באל-אנדלוס והשושלת המרינית בפאס מקבלות את סמכותו
* לוחמי המסדר הטווטוני כובשים את פרוצן (שממנה תתפתח מדינת המסדר הטווטוני ומאוחר יותר פרוסיה)
* כוחות מן העיר ליבק שורפים כליל את העיר שטרלזונד
* בירגר יארל השוודי כובש ומבסס את נוכחות שוודיה בדרום פינלנד ובייחוד במחוז טבסטלנד
* אריק הרביעי, מלך דנמרק מנהיג מס על המחרשות, מה שמעורר מרד בסקניה ומקנה לו את הכינוי "אריק פרוטת המחרשות" (Plogpenning)
* פו קון סי מקים את ממלכת סוקותאי, המבשרת את הקמת תאילנד
* רוג'ר בייקון מפרסם כתב יד שבו הוא מתאר ייצור עדשות למשקפיים לטיפול ברוחק ראייה ואת הנוסחה הראשונה במערב לאבק שרפה
* ויליאם מוילארדואה בונה את המבצר בעיר מיסטרס ביוון

## נולדו

ללא תאריך מדויק: 
* מנחם המאירי, רב ופרשן התלמוד (מת ב-1315)
* אריק החמישי, מלך דנמרק (מת ב-1286)
* רוברט השלישי, הרוזן מפלנדריה (מת ב-1322)
* האפיפיור יוחנן העשרים ושניים (מת ב-1334)

## נפטרו

ללא תאריך מדויק: 
* אבו זכריא, שליט תוניסיה מטעם השושלת החאפצית (נולד ב-1203)
* ויליאם משרווד, פילוסוף אנגלי (נולד ב-1190)
* סונג סי, פתולוג סיני (נולד ב-1186)

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
קרייזי

**קרייזי** (**C.R.A.Z.Y.&lrm;**) הוא סרט קנדי-קוויבקי דובר צרפתית שיצא לאקרנים בשנת 2005. במאי הסרט הוא .

הסרט היה בין המועמדים בקטגוריית הסרט הזר בתחרות האוסקר בשנת 2006, וזכה באותה שנה בעשרה פרסי ג'יני (האוסקר הקנדי). 

קרייזי הוא סרט מסוגת הדרמה הקומית. על אף שנדונים בו נושאים עמוקים ורציניים ויש בו רגעים נוגעים ללב הוא זורם בקלילות, וקיימת לאורכו נימה של הומור.

הסרט עוסק בילדותו, נערותו ותחילת בגרותו של זק, בחור קנדי צרפתי צעיר, ויחסיו עם אביו, עם בני משפחתו, ועם אחרים. לאורך הסרט עולה ומבצבצת ההומוסקסואליות שלו, ונסיונותיו, שהם לעיתים מבדחים ולעיתים נוגעים ללב, להילחם בנטייתו. על אף שהדבר מובן לצופה לאורך הסרט, יוצא ז'ק מהארון רק לקראת סוף הסרט. 

את הפצתו של הסרט בישראל בשנת 2006 ליוותה החלטת הצנזורה הישראלית להגביל את הצפייה בו לגיל 18 ומעלה, זאת בשונה ממדינות מערביות אחרות. ההחלטה הוסרה במהירות יחסית לאחר ערעור מצד המפיצים. בהסברים לצנזורה לא הוזכרה ההומוסקסואליות אלא דווקא סוגיית השימוש בסמים במהלך הסרט.

שם הסרט במקור- **C.R.A.Z.Y.** הוא למעשה בעל משמעויות רבות בסרט והוא גם ראשי התיבות של שמות חמשת האחים שבסרט, לפי סדר היוולדותם: כריסטיאן, רמונד, אנטון, זאק ואיוון.

## עלילת הסרט
הסרט מתאר את 20 השנים הראשונות בחייו של זק. זק נולד בקוויבק בערב חג המולד של שנת 1960, כבן רביעי למשפחה מהמעמד הבינוני. בתחילת הסרט נופל זק מידיהם של אחיו הצעירים על הקרקע, דבר המהווה רמז מטרים על נפילותיו הבאות. 

עד הגיעו לגיל 7 והולדת אחיו הצעיר, זק הוא הבן האהוב על האב. בגיל 7 תופס אותו אביו לובש, במהלך משחק ולמשך זמן קצר, את בגדי אמו. דבר שישנה את יחסו כלפיו למשך שנות התבגרותו. 

מגדת עתידות, שבדיעבד ניתן לראותה כ"מספר חיצוני" בסרט, מגלה לאימו שזק יהיה שונה, התברך על ידי ישו, ויוכל לרפא אחרים בכוח המחשבה. 

מילד עדין ורגיש הופך זק להיות נער הנלחם על מקומו בחברה, ועל קבלתו על ידי אביו. חששו מההומוסקסואליות מביא אותו להתחבר עם נערה המאוהבת בו על אף שאינו נמשך אליה, ובאחד המקרים אף להכות באלימות נער אחר, המאוהב בו. במקביל נחשף זק לשימוש בסמים על ידי אחיו הבכור. 

במשך מספר פעמים בסרט מתפלל זק לאל ומבקש ש"יירפא". במהלך נסיונותיו אף נוסע לביקור בירושלים, צועד בויה דולורוזה ואף מתייחד עם צעיר ישראלי. 

לקראת סוף הסרט, במקביל ליציאה מהארון מתוארת הקבלה שלו את עצמו וגם הקבלה המלאה מצד האב.

## דמויות הסרט

* זאקרי (זאק) בוליו (מארק-אנדרה גרונדין) - הוא הדמות המרכזית בסרט. הצופים נחשפים ל-20 השנים הראשונות בחייו של ולרגע חטוף משנות השלושים שלו. הוא נולד ב-25 בדצמבר, תאריך הולדת ישו, בשנת 1960. הוא נולד כבן הרביעי להוריו. ברגע הולדתו חלו אצלו סיבוכים רפואיים אשר גרמו לו למוות קליני לשניות אחדות. לזאק יש כתם לידה על הראש אשר גורם לקווצת שערות שלו להיות בצבע לבן. אמו של זאק מאמינה שהדבר נתן לזאק כוחות מיוחדים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטים קנדיים
קטגוריה:סרטי התבגרות
קטגוריה:סרטי להט"ב קנדיים
קטגוריה:סרטי סמים
קטגוריה:זוכי פרס ג'יני
נחיר

**נחיר** הוא אחת משתי התעלות באף, מהנקודה שבה הן מתפצלות לכיוון הפתח החיצוני. בציפורים וביונקים מכילים הנחיריים עצמות מסתעפות או סחוסים מסתעפים הקרויים קונכיות, שתפקידם לחמם אוויר בשאיפה ולספוח לחות בנשיפה. דגים אינם נושמים דרך האף, אבל יש להם שני חורים קטנים המשמשים להרחה, ויכולים להיקרא נחיריים.

אצל בני אדם, המחזור האפי הוא המחזור היומי הנורמלי של כלי הדם של הנחיריים, התופחים ומתכווצים במחזור שאורכו נע בין 30 דקות לכמה שעות, כך שרק נחיר אחד מתפקד בכל זמן.

## ראו גם
* שיער באף
* חיטוט באף
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אף
קטגוריה:מערכת הנשימה
טרילוגיית מקסיקו

**טרילוגיית מקסיקו**, הידועה גם בשמות **טרילוגיית מריאצ'י** ו**טרילוגיית דספראדו**, היא סדרה של שלושה סרטי קולנוע: אל מריאצ'י, דספרדו והיו זמנים במקסיקו, שכולם נכתבו, הופקו ובוימו על ידי רוברט רודריגז בין השנים 1992–2003.

## עלילה
הסרט "אל מריאצ'י" מביא את סיפורו של מוזיקאי מובטל, הידוע בשם אל מריאצ'י, שנודד ברחבי מקסיקו עם הגיטרה שלו. הוא מגיע לעיירת גבול נידחת (אקוניה. זוהי עיירה אמיתית, שבה צולמו חלק מהסצנות בסרט, ובה נולד השחקן הראשי של הסרט וידידו הטוב של הבמאי רודריגז, קרלוס גאיארדו).
אל מאריאצ'י מנסה להתקבל לעבודה במסבאות ובמועדונים. לרוע מזלו, כנופיית פושעים מקומית טועה בזיהויו וחושבת, שמדובר בפושע יריב, שנודע כי הוא נושא את כלי הנשק שלו בנרתיק של גיטרה. אל מאריאצ'י נאלץ לברוח ולהסתתר מאימת הכנופיה ובהמשך הוא מתאהב בבחורה שעוזרת לו להסתתר. כאשר הבחורה נרצחת על ידי אחד מחברי הכנופיה מריאצ'י משתנה, ויוצא לנקום ברוצח ובכנופית הפושעים כולה.

סרט ההמשך "דספרדו" מציב את אנטוניו בנדרס בנעליו של המריאצ'י, בהמשך החיפוש אחר נקמה שלוקחת אותו עד לברון סמים שאחראי לרציחת אהובתו. בהמשך מתאהב מריאצ'י בקארולינה (השחקנית סלמה הייק), אישה שעובדת עבור ברון הסמים. בסרט מככבים, בנוסף לבנדרס והייק, סטיב בושמי, דני טרחו, צ'יץ' מארין וקוונטין טרנטינו בתפקיד אורח. קרלוס גאיארדו, כוכב הסרט הראשון, מופיע הפעם בתפקיד אורח קצר.

סרט ההמשך השני "היו זמנים במקסיקו" שם את אל מריאצ'י במרכזו של ניסיון הפיכה בנשיא מקסיקו. המריאצ'י מגויס על ידי סוכן ה-CIA כדי לחסל את גנרל מארקז, שנשכר על ידי ברון הסמים לחסל את נשיא מקסיקו. בסרט מככבים, בנוסף לבנדרס והייק, ג'וני דפ, וילם דפו, מיקי רורק, אנריקה איגלסיאס, אווה מנדז, דני טרחו וצ'יץ' מארין.

## השפעה

טרנטינו אמר לרודריגז כי עליו לעשות טרילוגיה לסרטים בהשראת טרילוגיית הדולרים של סרג'ו ליאונה (בעבור חופן דולרים, הצלפים, הטוב, הרע והמכוער). רודריגז הסכים, והסרט השלישי מכיל הרבה הקבלות למערבון הספגטי. דמותו של אל מריאצ'י עצמה נושאת הקבלה לאיש ללא שם (דמות אותה גילם קלינט איסטווד).

## תקציב וביקורות

כל שלושת הסרטים נעשו לפי "סגנון המריאצ'י" של רודריגז, לפיו "יש לעשות שימוש ביצירתיות ולא בכסף כדי לפתור בעיות". הפקת הסרט הראשון עמדה בתקציב זעום של 7,000 דולר, כאשר הסרט צולם כולו במקסיקו והרוויח יותר מ-2 מיליון דולר בעת יציאתו למסכים. חברת ההפצה Columbia Pictures אהבה את הסרט וקנתה את הזכויות, מה שאיפשר לה לממן את שני ההמשכונים בסדרה.

הסרט "דספרדו" נעשה בתקציב של 7 מיליון דולר והרוויח יותר מ-24 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית, בעוד "היו זמנים במקסיקו" נעשה בתקציב של 29 מיליון דולר והרוויח יותר מ-56 מיליון ברחבי ארצות הברית ויותר מ-41 מיליון נוספים מחוץ לגבולות ארצות הברית. בנוסף, הסרט נחשב ל"סרט ההמשך השני הרווחי ביותר", ברשימה לצד גולדפינגר, צבא האופל (הסרט השלישי בסדרת "The Evil Dead" של סם ריימי), ויום שישי ה-13 חלק 3.

חלק מהפופולריות של הסרטים נשען על גרסאות הכיסוי המוצלחות שבפסקול שלו.

## פרסים

כל שלושת הסרטים זכו למגוון פרסי יוקרה, ביניהם פרס בחירת הקהל בפסטיבל סאנדנס של שנת 1993 עבור "אל מריאצ'י", ופרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי סאטורן של שנת 1996 עבור משחקה של סלמה הייק ב"דספרדו".

## קישורים חיצוניים

*
*
*
*רשימת סרטי ההמשך הרווחיים ביותר.

קטגוריה:סדרות סרטי פעולה
קטגוריה:טרילוגיות קולנועיות
אנטוניה הצעירה

[שמאל|ממוזער|250px|אנטוניה הצעירה בדמות האלה [יונו (מיתולוגיה)|יונו]]
**אנטוניה הצעירה** (31 בינואר 36 לפנה"ס – 37), אצילה מן השושלת היוליו-קלאודית, אשתו של דרוסוס, אמם של המצביא גרמניקוס והקיסר קלאודיוס וסבתו של הקיסר קליגולה. היא גם הייתה גיסתו של הקיסר טיבריוס וסבתא רבתא של הקיסר נירון מצד אמו. הייתה אחת מן הנשים המשפיעות ביותר של זמנה ברומא העתיקה.

## ביוגרפיה
אנטוניה נולדה בשנת 36 לפנה"ס ביוון והייתה קרובת משפחה של שניים מהאנשים החזקים ביותר ששלטו ברומא, אביה היה מרקוס אנטוניוס ודודה מצד אמה אוקטביה היה אוקטביוס. זמן קצר לאחר לידתה אביה נטש אותה ואת אמה לטובת קלאופטרה השביעית מלכת מצרים שהייתה מאהבתו לשעבר ואנטוניה עברה עם משפחתה להתגורר ברומא.

אנטוניה נישאה לדרוסוס שהיה בנה של ליוויה ובנו החורג של אוגוסטוס. לזוג נולדו מספר ילדים שמתוכם רק שלושה שרדו והגיעו לבגרות: קלאדיוס, גרמניקוס וליווילה. אנטוניה התאלמנה לאחר שדרוסוס נפטר בשנת 9 לפנה"ס כתוצאה מפציעה שספג בעת שהותו בחזית בגרמניה. אוגוסטוס נתן לה אישור לא להתחתן מחדש והיא קיבלה פטור מחוקי הנישואים הנוקשים של רומא.

לאחר עלייתו של טיבריוס לשלטון היא תיווכה בינו לבין בנה גרמניקוס כשהסכסוכים ביניהם התחילו לצוץ, לאחר מותו בשנת 19 היא תמכה בטיבריוס כנגד אלמנתו אגריפינה וכשאגריפינה הוגלתה על ידי טיבריוס בשנת 27, אנטוניה טיפלה בנכדיה קליגולה, דרוסילה, יוליה ליווילה ואגריפינה הצעירה.

אנטוניה הייתה זאת שהזהירה את טיבריוס בשנת 31 על הקשר שסיאנוס מפקד המשמר הפרטוריאני רקם נגד שלטונו, כמו כן כאשר התגלה שבתה ליווילה הייתה מעורבת בקשר טיבריוס נתן לאנטוניה רשות לטפל בה כפי שהיא תמצא לנכון ואנטוניה הרעיבה אותה למוות. אולם היסטוריונים מודרניים מפקפקים בכך ורואים את הסיפור על הקשר של סיאנוס כתעמולה כוזבת של טיבריוס ושלמעשה זה היה הוא שיזם את חיסולו של סיאנוס.

כאשר נכדה קליגולה עלה לשלטון בשנת 37 הוא העניק לה אותות כבוד מרובים כולל את התואר אוגוסטה שקודם הוענק רק לליוויה אלמנתו של אוגוסטוס. אולם לאחר מכן יחסיו עם אנטוניה התדרדרו והוא סירב לקבל אותה לראיון פרטי. לבסוף אנטוניה נואשה מחייה ושמה להם קץ. לאחר מותה, קליגולה נחשד בכך שהרעיל אותה.

## לקריאה נוספת
* רוברט גרייבס, **[[אני, קלאודיוס]]** (1934); תרגומים לעברית: נפתלי גולן, הוצאת מסדה, 1950; אביעד שטיר, ספרי עליית הגג, 2010.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:השושלת היוליו-קלאודית
קטגוריה:נשים ברומא העתיקה
קטגוריה:נשים במאה ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:נשים במאה ה-1
קטגוריה:נפטרים ב-37
ברתולומאו פרשטרלו

150px|ממוזער|שמאל|סמל משפחת פרשטרלו
**ברתולומאו פרשטרלו** (1395–1457) (נקרא גם **פדרו מוניז פרשטרלו**) היה נווט וחוקר ארצות פורטוגזי, שיחד עם ז'ואאו גונסלווש זארקו וטרישטאו ואז טיישיירה, גילה את איי מדיירה (1419–1420).

פרשטרלו, בנו של אציל יליד ג'נובה שבאיטליה, קיבל את השליטה על הקפיטניה באי פורטו סנטו שבאיי מדיירה, ויחד עם עמיתיו, גם רבי חובלים בצי, החל ליישב את האיים.

היה נשוי ארבע פעמים. מאשתו הרביעית, איזבל, נולדה הבת פיליפה פרשטרלו אֶה מוניז שנישאה לכריסטופר קולומבוס בסביבות שנת 1479. כחלק מהנדוניה, קיבל קולומבוס את כל תרשימי הרוחות והזרמים של פרשטרלו בסביבת ההאחזויות הפורטוגזיות באוקיינוס האטלנטי. אפשר כי תרשימים אלה סייעו לקולומבוס בגילוי העולם החדש.

ישנה אגדה המצביעה על פרשטרלו כאחראי על דלילות הצמחייה באי פורטו סנטו. הוא הביא לשם ארנבת הרה יחידה שהצליחה לחמוק, וצאצאיה רבו מאוד תוך שנים מעטות ומילאו את האי.

קטגוריה:מגלי ארצות פורטוגזים
קטגוריה:נווטים
קטגוריה:ילידי 1400
קטגוריה:נפטרים ב-1457
NO אקזיט

[ממוזער|הבמאי דרור סבו מרצה על הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של הודו 2007 ב[גואה]]
**NO אקזיט** הוא סרט של הבמאי והתסריטאי דרור סבו, שיצא לאקרנים בספטמבר 2006.

הסרט זכה במספר פרסים חשובים, בהם פרס וולג'ין בקטגוריית "הסרט העלילתי באורך מלא", בפסטיבל הבינלאומי ה-23 לקולנוע בירושלים, ובאותו הפסטיבל זכה גל זייד בקטגוריית המשחק.

## עלילה
תוכנית הריאליטי "בחירת ליבו", בו מתמודדות נשים על גבר אחד, משודרת זה העונה השנייה והמפיקים מתכוננים לעונה השלישית. המנהל הראשי זכי ריבנבך שמחפש במאי לעונה החדשה, ונזכר בתלמידו יהודה קוניץ מהחוג לקולנוע ובפרויקט הדוקומנטרי שלו, המתעד את שיקום חברו שהתעוור במהלך שירותו הצבאי, מה גם שתהליך השיקום פותח על ידי חברתו של יהודה, יעל. יהודה שואף לצלם סרט מ"מבט אחר", ממבט של עיוור, ולשם כך מנסה לגייס 50 אלף שקל, ללא הצלחה. כאשר זכי פונה ליהודה בהצעה לביים את העונה החדשה, יהודה לא מהסס לקחת את הפרויקט החדש ולביים אותו לפי רצונו ולפי מימון המנהל הראשי זכי.

## שחקנים ראשיים
* **יהודה** (עפר שכטר)
* **זכי** (גל זייד)
* **יעל** (נועה ברקאי)
* **איתן הרווק** (אמנון וולף)
* **מפיק שטריקס** (ערן שראל)
* **בקי** (מלי לוי)
* **מיקה** (שירי מימון)
* **מיכה** (מיכאל מושונוב)
* **דריה** (הדס מורנו)

## קישורים חיצוניים

* הסרט, באתר סרטי יונייטד קינג
* 
* נחום מוכיח, "NO אקזיט" – סגידה לעגל הרייטינג, באתר "הבמה", 14 בספטמבר 2006

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2006
קטגוריה:זוכי פסטיבל הקולנוע ירושלים
נבחרת טהיטי בכדורגל

**נבחרת טהיטי בכדורגל לגברים** היא הנבחרת הלאומית בכדורגל של פולינזיה הצרפתית.

הישג השיא של הנבחרת הוא זכייה בגביע אוקיאניה לאומות בשנת 2012, בזכותו שיחקה לראשונה בתולדותיה בגביע הקונפדרציות 2013.

ב-2 בספטמבר 1971 שיחקה הנבחרת במשחקי האוקיינוס השקט הדרומי נגד נבחרת . המשחק נגמר בתוצאה 30-0 לטובת טהיטי, שהפכה באותה עת לשיא בינלאומי בניצחון נבחרות בטורניר כלשהו בעולם לאורך השנים. השיא של טהיטי נשבר רק בשנת 2001, כאשר  גברה על  בתוצאה 31-0.

בטהיטי נולדו בסך הכל שני כדורגלנים בעלי שיעור קומה בינלאומי, פאסקל ואהירואה ששיחק בקבוצת אוסר ונבחרת צרפת ובן דודו מאראמה ואהירואה הנושא דרכון צרפתי בשל היות פולינזיה הצרפתית חלק מצרפת. מאראמה שיחק בקבוצת נאנסי מהליגה השנייה בצרפת מ-2010 עד 2013. מאראמה פרש מהכדורגל לאחר טורניר גביע הקונפדרציות 2013 שבו שיחק בנבחרת טהיטי.

## כל [[גביע העולם בכדורגל|גביעי העולם]]
*1930 עד 1990 – לא נכנסה
*1994 עד 2026 – לא העפילה

## כל [[גביע אוקיאניה לאומות|גביעי אוקיאניה לאומות]]

:*משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה

## [[גביע הקונפדרציות]]

## כל גביעי [[חלוקה מנהלית של צרפת#מושבות מעבר לים|המושבות מעבר לים של צרפת]] בכדורגל
* 2008 - שלב הבתים
* 2010 - שלב הבתים
* 2012 - שלב הבתים

## שחקנים מפורסמים
*מראמה ואהירואה
*אלווין טהאו
*ניקולס ולאר

## תלבושות לאורך השנים
#### חסות ערכה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

טהיטי
טהיטי
קטגוריה:פולינזיה הצרפתית
מחפר תיעול עמוק

**מחפר תמך** הוא ציוד מכני הנדסי כבד המיועד לחפירת תעלות תמך בעומק של 40 מטר ויותר. הוא קיים בשתי צורות: מרכב זחלי מיועד לעבודות בעומק רב, ומרכב גלגלים מיועד לעבודות קלות. מחפר תמך דומה מאוד למכונת קידוח אלא שדרך העבודה בשתי המכונות שונה. 

תיעול עמוק הוא סוגיה חשובה בתהליך בנייה שנסב אודות ביסוס קרקע. ככל שמעמיקים את תעלת החפיר הרי ניתן לכרות בור בנייה עמוק יותר ולהקים קומות תת-קרקעיות רבות יותר ולהקצות יותר שטחים למטרות שטחי שרות ושטחי חניה. תעלת תמך משמשת כחלל לתוכם בונים קיר תמך. עבודת העפר לצורך בניית קומות תת-קרקעיות בבניין דורשות כרייה בחפיר. תקן הבנייה מחייב לבנות קיר תמך שימנע גרימת נזק למבנים ותשתיות, כגון צנרת תת-קרקעית, כבלים תת-קרקעיים, כבישים ומדרכות, כתוצאה מהתמוטטות קירות החפיר. חפירת תמך היא עבודת עפר המקדימה כריית החפיר ומאפשרות בניית קיר החפיר. לתוך תעלת תמך מניחים ברזל חיזוק ויוצקים בטון. עם התייבשות הבטון נוצר קיר תמך מחוזק בברזל. 

## מבנה

*מרכב
*תא מפעיל 
*מנוע
*יחידת כוח הידראולית
*מנוע הידראולי לחלזון המחפר
*עמוד המחפר
*חילזון חפירה
*זרוע שפך קרקע

## אופן עבודה

מחפר תמך הוא ציוד חפירה לתעלות תמך. בניגוד למכונת קידוח שבה שיטת העבודה היא לקדוח מפני הקרקע עד לעומק הרצוי הרי במחפר תמך חלזון החפירה נמצא תמיד בעומק המתאים ויצירת **תעלת תמך** נוצרת כתוצאה מתנועה אטית של מרכב מחפר תמך. לצורך ייצוב ראשוני של הקרקע ומניעת התמוטטות דופן החפיר משתמשים בבוץ קידוח שבו המרכיב הדומיננטי הוא בנטוניט. תוך כדי התקדמות המרכב נעשית פעולת כרייה אנכית שמאריכה את תעלת תמך. כדי למנוע  מתשפוכת העפר שנוצרת עם  כרייה מותקן בקרבת חלזון החפירה זרוע שפך קרקע צרה במעט מרוחב תעלת תמך שלא מפריע להתקדמות מחפר תמך. תהליך בניית קיר תמך נעשה במקביל לחפירת תעלה. לתוך התעלה מוכנסים ברזל חיזוק ויוצקים בטון. לאחר התייבשות הבטון בסיום בניית קירות התמך ניתן להתחיל בעבודות העפר בחפיר. בעת כריית החפיר מבצעים במקביל חיזוק אופקי באמצעות עוגן אופקי של קיר החפיר שמונע התמוטטות קיר תמך כתוצאה מעומס מכני רב. לכן בהפרשי גובה נעשה עיגון אופקי של קיר תמך.

## ראו גם
* חפיר

קטגוריה:ציוד מכני הנדסי
כנסיית סנט מרטין (קנטרברי)

שמאל|ממוזער|250px|חצר הכנסייה
**כנסיית סנט מרטין** בקנטרברי (באנגלית: **St Martin's Church, Canterbury**) הנמצאת במרחק קצר ממרכז העיר, היא הכנסייה הקהילתית העתיקה ביותר באנגליה שעדיין נמצאת בשימוש.

## היסטוריה
גילו של בניין הכנסייה הנוכחי שנוי במחלוקת, ויש בו חלקים המיוחסים לאדריכלות הרומית או לסקסונית. ישנה הסכמה רחבה כי הכנסייה שימשה ככנסייתה הפרטית של המלכה ברתה קנט ושל הכומר האישי שלה, ליודהארד. כמו כן, ההשערה הרווחת היא כי הכנסייה הייתה המקום שבו אוגוסטין מקנטרברי נשא את דרשותיו, וכן המקום שבו התרחשה הטבלתו של המלך אתלברט. אף על פי שברתה הייתה נוצרית ואתלברט עובד אלילים, הוא התיר לה להמשיך ולהחזיק באמונתה ולהתפלל בכנסייה.

לפי ממצאים מקומיים הוכח שהנצרות הייתה קיימת באזור זה של העיר באותה תקופה ושבכנסייה יש לבנים רומיות משומשות. אולם, העיצוב של הכנסייה איננו רומי בצורה מובהקת ומסיבה זו יש הטוענים שהיא נבנתה באמצע המאה ה-4, מיד לאחר תום הכיבוש הרומי ותחילת ההגירה האנגלו-סקסית.

האזכור הקדום ביותר של הכנסייה הוא בהצהרתו של בדה ונרביליס, שנאמרה כ-100 שנים לאחר מותו של אוגוסטין. בהצהרה נאמר: "הייתה בצד המזרחי של העיר כנסייה שהוקדשה לכבודו של מרטין הקדוש; היא נבנתה עוד בתקופה שבה הרומאים שלטו בבריטניה. אין בכתביו של בדה תשובה לשאלה האם הכנסייה שימשה לצורך טקסים נוצריים בתקופה הרומית, או האם היא הייתה מקדש פגאני שהפך לכנסייה לאחר שהנוצרים עלו לשלטון.

בשנת 597 הגיע אוגוסטין לקנט ביחד עם עדתו למטרות מיסיונריות. לאחר שהם קיבלו את רשותו של המלך הם הגיעו לכנסיית סנט מרטין על מנת "להיפגש, לשיר, להתפלל, לומר את המיסה, להטיף ולהטביל לנצרות" (לפי דברי בדה ונרביליס). זמן קצר לאחר תחילת פעילותם המיר המלך את דתו. טקס המרת הדת נערך ביום חג הפנטקוסט ב-2 ביוני 597. לפי המסורת הטקס התרחש בכנסייה עצמה.

אין מידע רב על האירועים שהתרחשו בכנסייה לאחר מותו של אוגוסטין, למעט אזכור אחד בצ'ארטר אנגלו-סקסי משנת 867. הכנסייה ייחודית בכך שהיא לא מצויה בתחום סמכותו של סגן הבישוף של קנטרברי. חלק מהרכוש הנוכחי של הכנסייה התקבל מעזבונם של מספר אנשים בין השנים 1402 ל-1598, ויש תיעוד מלא של כל הרקטורים מאז 1314. בשנת 1681 אוחד משרת מנהל הכנסייה עם זו של מנהל כנסיית פאולוס הקדוש. 

כתוצאה מהפצצות אוויריות של הלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה הכנסייה ספגה נזקים כבדים, כאשר כ-75% מהרעפים נפגעו והחלונות ספגו נזקים כבדים כתוצאה מהפיצוצים. אחד מהשערים שדרכם נכנסו אל חצר הכנסייה נפגע כתוצאה מההדף שנוצר מהתפוצצותה של פצצה שנחתה בשביל סמוך. הכנסייה כמעט נחרבה כתוצאה משרפה שהתרחשה בליל ה-31 באוקטובר 1942, כאשר נערכו באזור קנטרברי שלוש פשיטות אוויריות. בחצר הכנסייה נחתו ארבע פצצות תבערה שנשרפו לאחר מכן, מתוכן שתיים במרחק של כ-2 מטרים מהכנסייה. 

בחצר הכנסייה נמצאים הקברים של משפחות מקומיות ידועות וכן של אנשי שם אחרים כגון תומאס סידני קופר, מארי טרטל וכדומה.

לכנסייה יש מסורת מוזיקלית ממושכת שהחלה בנזירי סנט אוגוסטין ונמשכת עד היום. יום ראשון הראשון של כל חודש מוקדש בדרך כלל לקונצרט של ארבעה זמרים.

ב-1988 הוכרזה הכנסייה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, ביחד עם קתדרלת קנטרברי ומנזר סנט אוגוסטין.

## מקורות

*F. Haverfield, "Early British Christianity" *The English Historical Review* Vol. 11, No. 43. (Jul., 1896)


## קישורים חיצוניים

* 
* מידע על הכנסייה באתר בנייני קנטרברי

קטגוריה:אנגליה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: כנסיות
קטגוריה:קנטרברי
מנזר סנט אוגוסטין

שמאל|ממוזער|250px|שער המנזר
**מנזר סנט אוגוסטין** (אנגלית: St Augustine's Abbey) היה מנזר בנדיקטי בקנטרברי, קנט, הממלכה המאוחדת.

## היסטוריה
### ההיסטוריה המוקדמת
בשנת 597 הגיע סנט אוגוסטין לאנגליה, לאחר שנשלח לשם על ידי האפיפיור גרגוריוס הראשון לצורך שליחות מיסיונרית. מלך קנט בתקופה זו היה את'לברט, שבמקרה היה נשוי לברטה שהייתה נוצרית. לא ברור האם אשתו השפיעה עליו, אך את'לברט התיר לאוגוסטין לייסד מנזר במרחק קצר מחומות העיר קנטרברי. באתר שבו הקים אוגוסטין את הכנסייה כבר היו שלוש כנסיות אחרות שהוקדשו לקדושים פנקרס, פטרוס ופאולוס, ולבסוף למרים, אם ישו. כיום ניתן למצוא במקום שרידים מהתקופה הסקסונית של כנסיית סנט פנקרס, ואילו שתי הכנסיות האחרות אוחדו על ידי הנורמנים למבנה אחד. אחת הסיבות לבניית הכנסייה במיקום זה הייתה הכוונה להפוך אותה לאתר קבורה למלכי קנט ולארכיבישופים מקנטרברי. ב-978 בניין גדול יותר הוקדש על ידי הארכיבישוף דאנסטן לקדושים פטרוס, פאולוס ואוגוסטין.

### המאה ה-12
עד ל-1100 כל שרידי המבנה האנגלו סקסוני המקורי נעלמו תחת מבנה גדול שנבנה בסגנון האדריכלות הרומנסקית, וב-1154 נבנה בצמוד למקום בית מחסה לעניים. מלבד עבודת בנייה מחדש ב-1168 כתוצאה משרפה, לא היו אירועים משמעותיים נוספים במנזר במהלך המאה ה-12.

### המאה ה-13
החל משנת 1250 בקירוב והלאה המנזר היה פעיל שוב. הקלויסטר, חדר הרחצה, הרפקטוריום והמטבח נבנו מחדש. בנוסף, נבנו מגורים גדולים וחדשים עבור ראש המנזר. שטח המנזר הוגדל גם כן על מנת לבנות היכל גדול.

### המאה ה-14
ב-1309 נבנה שער חדש כחלק ממערכת הביצורים של המנזר ובכך הושלמה החצר הפנימית. בצד הצפוני הנזירים סיפחו יותר שטח למנזר, פעולה שתוצאתה הייתה יותר מקום עבור חצר חיצונית חדשה שבה היה מתחם באחריותו של נזיר האחראי על מרתפים, מבשלת שיכר, מאפייה, וב-1320 כרם מגודר. כמו כן, המנזר התרחב גם בכיוון מזרח ובכיוון זה נבנו מבני מגורים ביחד עם גן חדש. רעידת אדמה ב-1382 גרמה לצורך בעבודת בנייה נוספת, וב-1390 נבנה בית השער שקיים עד היום (2007). המבנה האחרון שהוקם היה קפלת הגבירה, שנבנתה ממזרח למנזר.

ב-1500 המנזר כבר היה גדול מאוד, והספרייה שלו הכילה כ-2,000 ספרים, מספר מכובד מאוד ביחס לאותה תקופה. רוב הספרים הללו נכתבו בסקריפטוריום של המנזר עצמו.

### הפירוק
ב-1535 הנרי השמיני ציווה לפזר את כל המנזרים שהרוויחו פחות ממאה לירות שטרלינג בשנה. המנזר שרד את סיבוב הסגירות הראשון, כיוון שהכנסתו הייתה 1733 לירות. אולם, ב-30 ביולי 1538 גורלו של המנזר נחתם כאשר המנזר נקלע לתהליך פיזור המנזרים של הנרי. המנזר פורק במהלך חמש עשרה השנים שלאחר מכן, למרות שחלק מהאתר הומר לארמון, כהכנה להגעתה של אן מקליווס מצרפת.

### ההיסטוריה המודרנית
הארמון הוחכר לשורה של אצילים, ובראשית המאה ה-17 היה בחזקתו של אדוארד לורד ווטון, שהעסיק את ג'ון טראדסקנט האב על מנת לבנות גנים רשמיים מסביב לארמון. ארמון זה שרד ככל הנראה עד הסערה הגדולה ב-1703, שגרמה נזק כבד למבנה הרעוע של המנזר.

ב-1988 האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, והשרידים החשובים הללו של המנזר שנבנה על ידי סנט אוגוסטין נמצאים באחריותה של חברת המורשת הבריטית.

השרידים שנותרו כיום (2007) נמצאים ממזרח לקתדרלה, ולמעשה בשיא פריחתו המנזר היה בגודל דומה לזה של קתדרלת קנטרברי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנגליה: אתרי מורשת עולמית
סנט אוגוסטין
קטגוריה:קנט
קטגוריה:אנגליה: אתרים ארכאולוגיים
מחלף לה גוארדיה

**מחלף לה גוארדיה** הוא מחלף בנתיבי איילון הממוקם בתל אביב-יפו ובנוי בתצורת מחלף יהלום. בדומה למחלפים אחרים בנתיבי איילון גם במחלף זה הגשר נבנה בתוואי הדרך העירונית והוא חולף מעל הדרך המהירה. היציאות והכניסות למחלף מרומזרות ואילו בנתיבי איילון מתאפשרת תנועה חלקה ללא רמזורים. מכיוון דרום, היציאה למחלף מותנית רק לכלי רכב היוצאים מכביש 1 לאיילון צפון, וכן באיילון דרום היציאה מהצומת לנתיבי איילון מתחברת עם נתיבי כביש 1.

המחלף נקרא על שם רחוב לה גוארדיה המסתיים בגשר של המחלף, הנקרא על שם פיורלו לה גוארדיה, ראש העיר ניו יורק בין השנים 1934-1945. 

ביוני 2008 נפתחה ממערב למחלף מנהרה העוברת מתחת לרחוב המסגר בתוואי רחוב הרכבת. מנהרה זו מתחברת ישירות לרמפת הכניסה לנתיבי איילון בכיוון דרום.

## קישורים חיצוניים

לה גוארדיה, מחלף
לה גוארדיה, מחלף
קטגוריה:יד אליהו
לה גוארדיה
לה גוארדיה
הרובע הרביעי של פריז

**הרובע הרביעי של פריז** (בצרפתית: **4e arrondissement**) הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, בירת צרפת. הרובע נמצא על הגדה הימנית של נהר הסן, וגובל במערב עם הרובע הראשון; בצפון הוא גובל ברובע השלישי, במזרח גובל ברובע האחד עשר וברובע השנים עשר, ובדרום גובל בנהר הסן וברובע החמישי.

הרובע הרביעי כולל את אזור כיכר העירייה של פריז, עם בניין העירייה שנבנה בסגנון נאו-רנסאנסי. נמצאים בו גם כיכר פלאס דה ווז', הבנויה בסגנון הרנסאנס הצרפתי, מרכז ז'ורז' פומפידו בעל המבנה הייחודי, וחלקו הדרומי של אזור המארה הימי-ביניימי, שהוא כיום מרכזה של הקהילה ההומוסקסואלית של פריז (החלק הצפוני של המארה נכלל ברובע השלישי). ברובע כלול גם חלקו המזרחי של האיל דה לה סיטה (בכללו קתדרלת נוטרדאם) וכן איל סן לואי.

עם שטח קרקע של 1.601 קמ"ר תופס הרובע הרביעי את המקום השלישי מבין הרבעים הקטנים של פריז.

## דמוגרפיה
שיא צפיפות האוכלוסין ברובע היה לפני 1861, על אף שהוא קיים בצורתו הנוכחית רק מאז תוכנית השיפוצים הגדולה של פריז בשנות השישים של המאה ה-19. במפקד האוכלוסין האחרון (משנת 1999), מנתה האוכלוסייה 30,675 איש, בעוד שברובע היו 41,424 משרות.

### היסטוריה של צפיפות אוכלוסין

## אדמיניסטרציה
החל מ-2020 הרובע אינו מהווה עוד עירייה נפרדת עם שלטון מוניציפלי עצמאי. הוא אוחד עם הרבעים הראשון, השני והשלישי, וביחד הם מהווים את עיריית "מרכז פריז" (Paris Centre).

## אתרים מרכזיים ובעלי חשיבות
[שמאל|ממוזער|250px|[כיכר העירייה של פריז|עיריית פריז]]
[שמאל|ממוזער|250px|[פלאס דה ווז']]
* קתדרלת נוטרדאם
* איל סן לואי
* המארה
* פלאס דה ווז'
* מרכז ז'ורז' פומפידו
* רחוב ריבולי (במשותף יחד עם הרובע הראשון)
* כיכר העירייה של פריז
* כיכר הבסטילייה (יחד עם הרבעים האחד עשר והשנים עשר), במרכזה עמוד יולי (Colonne de Juillet)
* מגדל סן ז'אק
* פביליון ד'ארסנל
* בית החולים אוטל-דייה
* גלידת ברטיון
* אוטל דה סנס
* אוטל דה סולי
* כנסיית סן פול סן לואי
* כנסיית סן-ז'רווה סן פרוטה (*Église Saint-Gervais-Saint-Protais*)
* כנסיית סן לואי אן ל'איל
* כנסיית סנט-מארי
* הספרייה ההיסטורית של העיר פריז
* בית הכנסת אגודת הקהילות
* בית הכנסת טורנל
* קה או פלר
* בית הכנסת שארל לישה
* מוזיאון השואה

### גשרים
* גשר מארי
* גשר סולי
* גשר סן-לואי
* גשר נוטרדאם
* גשר לואי-פיליפ
* גשר ארקול
* גשר החלפנות

## קישורים חיצוניים

* 

*
4
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1860
מצודת לה פרייר

**מצודת לה פרייר** (בצרפתית: **Citadelle La Ferrière**), או בשמה הרשמי **טירת אנרי כריסטוף** (**Citadelle Henri Christophe**), היא הטירה הגדולה ביותר בחצי הכדור המערבי. היא שוכנת בגובה של 970 מטר על פסגתו של הר בונה א ל'אווק (Bonnet a L’Eveque) בצפון האיטי, כ-28 ק"מ מדרום לעיר קאפ-האיטיין שלחוף האוקיינוס האטלנטי. מאז שנת 1982 המצודה מוכרזת כאתר מורשת עולמית.

## היסטוריה
המצודה נבנתה בין השנים 1805 ו-1820 כחלק ממערך הביצורים שנועד להגן על האיטי מפני הצרפתים לאחר קבלת עצמאותה ב-1804. גנרל אנרי כריסטוף שהיה מופקד מטעם צבא האיטי על צפונה של המדינה הופקד גם על הקמת המצודה. ב-1806 תפס כריסטוף את השלטון במדינה יחד עם אלכסנדר פטיון (Alexandre Pétion), אך השניים הסתכסכו והמדינה חולקה לשתיים, כשכריסטוף שולט בחלקה הצפוני. ב-1811 הכריז על עצמו קריסטוף כמלך הנרי הראשון מהאיטי והקים גם את ארמון סן סוסי למרגלות המצודה. הוא שלט באזור עד שהתאבד ב-1820 וגופתו נעטפה בסיד ונקברה באחת מחצרות המצודה. 

המצודה לא נאלצה לעמוד במבחן של התקפות צרפתיות, אך שרדה מספר רעידות אדמה שהקשה שבהן התרחשה ב-1842. היא שופצה מספר פעמים אך נותרה במידה רבה במצבה המקורי. בשל גודלה הייתה המצודה לאחד מסמליה של האיטי והיא הופיעה מספר פעמים על בולים שהנפיקה המדינה ועל מטבעות שהטביעה.

## המבנה
המצודה בנויה בצורת מלבן שצלעותיו הארוכות באורך של כ-120 מטר פונות למזרח ולמערב. רוחבה כ-80 מטר ויש בה שמונה מפלסים. היא משתרעת על שטח של כ-10,000 מ"ר ונישאת לגובה של עד 53 מטר מעל הקרקע. בפינה הצפון-מזרחית בולט מהמצודה אגף גדול בצורת מעוין המכונה "טור דה ל'אפרון" (Tour de l'Eperon). אורכו 70 מטר ורוחבו 30 מטר, והוא מחובר אל מבנה המצודה באמצעות מגדל עגול המכונה "הרוטונד" (La Rotonde). 

המבנה המרכזי מקיף חצר פנימית וסביבו ארבעה מגדלי שמירה. במצודה נבנו מאגרי מים ומחסני מזון אשר יוכלו לכלכל עד 5,000 איש במשך שנה. אגף מיוחד נבנה עבור המלך ובני משפחתו למקרה שייאלצו לשהות במקום. במצודה 150 תותחים בגדלים שונים, וכמויות גדולות של כדורי תותח עדיין מסודרות בערימות בחצרותיה. אל מצודת לה פרייר מוביל שביל באורך של 11 ק"מ שאינו עביר בכל עת לכלי רכב, אך למרות זאת מהווה המצודה את אחד מאתרי התיירות הפופולריים במדינה.

## גלריה

Citadelle Laferrière.jpg
Citadelle Laferrière from above.jpg|פנים המצודה
Citadelle Laferrière guns 2.jpg|תותחים ותחמושת במצודה

## קישורים חיצוניים

* ארמון סנסוסי ומצודת לה פרייר על בולים של האיטי
* סנסוסי ומצודת לה פרייר באתר worldheritagesite

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האיטי: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:האיטי: מבנים
מורשילי

**מוּרְשִילִי** (מוכר גם כ**מוּרְשִילִיש**, בסיומת ־ש חתית המציינת את יחסת הנושא ) הוא שמם של שלושה ממלכי החתים.
ארמון סנסוסי (האיטי)

**ארמון סנסוסי** (צרפתית **Palais de Sans-Souci**) הוא ארמון חרב בעיירה מילו בצפונה של האיטי. מאז 1982 הוא מוכרז כאתר מורשת עולמית.

גנרל אנרי כריסטוף, שהיה מופקד מטעם צבא האיטי על צפונה של המדינה, תפס את השלטון במדינה ב-1806 יחד עם אלכסנדר פטיון (Alexandre Pétion), אך השניים הסתכסכו והמדינה חולקה לשתיים, כשכריסטוף שולט בחלקה הצפוני.

ב-1810 החל כריסטוף בהקמת הארמון למרגלותיה של מצודת לה פרייר שהקים על פסגת ההר הסמוך והעבודה נשלמה ב-1813. הארמון נקרא במכוון על שמו של ארמון סנסוסי בפוטסדם, שהוקם על ידי פרידריך השני, מלך פרוסיה, ומשמעות השם בצרפתית היא "ללא דאגה". ב-1811 הכריז על עצמו כמלך אנרי הראשון מהאיטי, ושלט באזור עד שהתאבד בארמון ב-1820. הארמון עצמו חרב ברעידת אדמה ב-1842 ומאז לא הוקם שוב.

## קישורים חיצוניים

* ארמון סנסוסי ומצודת לה פרייר על בולים של האיטי
* סנסוסי ומצודת לה פרייר באתר worldheritagesite

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האיטי: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:האיטי: מבנים
מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס-אטלנטי

**מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס-אטלנטי** (באנגלית: The Trans-Atlantic Slave Trade Database) הוא מסד נתונים המקבץ את מרבית המידע המוכר על עשרות אלפי מסעות סחר העבדים שחצו את האוקיינוס האטלנטי בין המאות ה-16 וה-19. 

מסד הנתונים הראשון הוא פרי עבודתם המשותפת של כמה מגדולי חוקרי סחר העבדים הטרנס-אטלנטי שאספו, אימתו וערכו את הנתונים על 27,233 מסעות בין השנים 1993–1997 במסגרת מכון דו בויז (Du Bois) למחקר אפריקאי ואפרו-אמריקאי באוניברסיטת הרווארד. מסד נתונים זה ראה אור בשנת 1999 בידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בעריכתם של דייוויד אלטיס (Eltis) ואוגו נוקג'י (Nwokeji) על גבי תקליטור. המידע הכלול במסד הנתונים הוא על מספר האפריקנים שהובלו בדרכם לשעבוד, מספר אנשי הצוות ושמות רבי החובל ובעלי הספינות, שמות הספינות ונפחן, הנמלים בהם התבצע הסחר הן באפריקה והן באמריקות וכן תאריכי היציאה וההגעה. מידע זה אינו מלא עבור כל הרשומות. מסד הנתונים מאפשר חיפוש וסינון המידע בהתאם למשתנים רבים, ביניהם אזורים, אישים, תקופות ונמלים וכן לחולל סטטיסטיקות על תמותה, זמן המסע והתפלגות דמוגרפית של האפריקאים המשועבדים.

בסוף 2008, במלאת 200 שנה לביטול סחר העבדים בבריטניה ובארצות הברית, עלתה לרשת האינטרנט גרסה מעודכנת של מסד הנתונים, ובה מידע על כ-35,000 מסעות, המוערכים כמהווים כ-82% מנפח כלל סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, בממשק רב לשוני ובשימוש חופשי. נוסף על נתוני הסחר כגון מסעות, מטען אנושי, דמוגרפיה, בעלות וכדומה כולל מסד הנתונים מפות, תמונות, מידע על ספינות ומסמכים מקוריים. אתר מסד הנתונים כולל גם מערכי שיעור מוצעים לרמות לימוד שונות וכן מסד נתונים של כ-67,000 שמות של אפריקאיים שנסחרו. נוסף על כך הממשק החדש מאפשר הוספת מידע חדש לעדכונו המתמיד של מסד הנתונים.

מימון הגרסה השנייה ופרויקט המקוון נעשה בעיקר בידי אוניברסיטת אמורי, אוניברסיטת הרווארד והקרן הלאומית למדעי הרוח של ממשלת ארצות הברית.

## סטטיסטיקות עיקריות
על פי מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, התחלקו העבדים שהובאו מאפריקה בין החלקים השונים באמריקה כדלקמן:

**אפריקאים שעזבו את חופי היבשת במסגרת סחר העבדים הטרנס-אטלנטי לעבדות בתקופה שבין [[1501]] ו-[[1866]]**

כ-15% מהעבדים לא שרדו את המסע הכרוך בחציית האוקיינוס האטלנטי. על פי המחקר, בסה"כ הגיעו לאמריקה **10,702,656** עבדים, או 85.48% מהיוצאים לדרך. למעלה ממחצית העבדים הגיעו לנמלי היעד בברזיל ואילו בריטים היו הקבוצה הגדולה ביותר המעורבת בארגון ומימון הסחר, והיוו כשליש מנפחו הכולל.

## קישורים חיצוניים
* 
* מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס-אטלנטי
* Trans-Atlantic Slave Trade Database - דף הפרויקט במכון דו בויז (Du Bois) למחקר אפריקאי ואפרו-אמריקאי
* The Trans-Atlantic Slave Trade: A Database on CD-ROM - דף תקליטור מסד הנתונים בהוצאת קיימברידג' (ובו גם סיור וירטואלי במסד הנתונים)

קטגוריה:עבדות
קטגוריה:אמריקה הלטינית: היסטוריה
קטגוריה:אמריקה: היסטוריה
קטגוריה:אפריקה: היסטוריה
קטגוריה:לימודי אמריקה הלטינית
קטגוריה:מאגרי מידע
קטגוריה:התנועה לביטול העבדות
משומד

[250px|ממוזער|שמאל|המרתו של [שאול התרסי בדרך לדמשק (קאראווג'ו, 1601) על פי "אחרי כולם נראה גם אלי, אני, האחרון, אשר כנפל אני;"]]
**משומד** או **יהודי מומר** הוא מי שהמיר את דתו מהיהדות לדת אחרת. במרוצת הדורות, בעקבות הצנזורה הנוצרית על ספרי הקודש היהודיים, הומר הכינוי "משומד", שהובן על ידי הנוצרים כגנאי לנצרות, ותחתיו נכתב בכל מקום "**מומר**", במובן של המרת דת.

## אטימולוגיה
האטימולוגיה הרווחת של המילה 'משומד' היא מן השורש שמ"ד, שמשמעו כנראה אונס והכרח לעזוב את הדת היהודית, בדומה לביטוי 'שעת השמד'. הרמב"ן מפרש שהמילה היא קיצור של 'משומדע', ונובעת מן הפועל הארמי 'אשתמודע' (הכיר), כלומר מנוכר. יש חוקרים הסבורים כי מדובר בצורת "שפעל" של הפועל "עמד" או "אמד" במשמעות של טבילה או צלילה (בדומה למילה "אמודאי"), ומקורה בארמית של ארץ-ישראל ובהטבלה שהייתה נהוגה בעת התנצרות.

## סוגי המשומדים ומעמדם ההלכתי
בהלכה משמש המושג 'משומד', או בעקבות הצנזורה, 'מומר', לא רק לציון מי שהמיר את דתו במוצהר לדת אחרת, אלא גם למי שעובד עבודה זרה, או שמחלל שבת בפרהסיה.

'משומד' הוא אדם שאינו שומר מצווה מסוימת או שאינו שומר מצוות כלל. מבחינים בין משומד לדבר מסוים, "משומד לדבר אחד", לבין משומד לכל המצוות, "משומד לכל התורה כולה". כמו כן קיימת הבחנה בין משומד שעובר על המצוות בגלל תאוותו, "משומד לתיאבון", לבין משומד שעובר על המצוות מכיוון שהוא כופר בהן, "משומד להכעיס".https://web.archive.org/web/20160404191255/http://www.hashefa.co.il/article/9767.aspx

על השאלה אם המשומד הוא יהודי או שאינו יהודי, הייתה מחלוקת במשך דורות רבים. לפי שיטת רש"י, המשומד הוא יהודי, ולפיה נפסק בשולחן ערוך: . זו הייתה גם עמדתו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג שאמר שהמשומדים נשארים בקדושתם, אך הם "בעלי מומים ויהודים רעים". לעומת זאת, דעת הרדב"ז שמעיקר הדין המשומד נחשב כגוי לכל דבר, ויש שכתבו שאינו בכלל 'אחיך' האמור בתורה. לפי כל הדעות, אם המשומד יחזור בתשובה, הוא יחזור להיות יהודי ללא צורך בגיור.

## ברכת למשומדים (למינים)

בתפילת שמונה עשרה נאמר "לַמְּשֻׁמָּדִים אַל תְּהִי תִקְוָה...". במרבית נוסחי התפילה היום השתרש שינוי שנערך מאימת הצנזורה הנוצרית, ובמקום "משומדים" מופיעות המילים "מינים" או "מלשינים" ולעיתים שתיהן. המילים המקוריות מופיעות רק בנוסח התימני הבלדי.

## חזרה בתשובה
כתבו כמה ראשונים, שיש לקבל באהבה מומר שמבקש לשוב בתשובה, ואין להכביד עליו ולדרוש ממנו להרבות בסיגופים, מפני שעצם בחירתו לשוב בתשובה אחרי היא מאמץ וסיגוף גדול עבורו, ועוד שאם נקשה עליו יש חשש שיוותר על תהליך התשובה.

## ראו גם
* רשע (הלכה)
* עבודה זרה
* תינוק שנשבה

## לקריאה נוספת
* משה ברוך לזבניק, **המשֻמד, מסורת עם**, ורשה: הוצאת לוין אפשטין, תרע"ד.
* יוסף ארן, "דיוקנו של יהודי משומד", **[[מאזניים (כתב עת)|מאזניים]]** סז [10] (תשנ"ג), עמ' 55–59.
* נפתלי בן מנחם, "יחזקאל הוגה", **[[סיני (כתב עת)|סיני]]** ס (תשכ"ז), עמ' 182–183.
* אסף תא-שמע ויחיאל שילה, "משומד לכל התורה ברמב"ם", **גלֻת** ד (תשנ"ו), עמ' 291–295.
* "תשובות גדולי אשכנז בעניין גט של משומד", **[[מוריה (כתב עת)|מוריה]]** ו [י-יא] (תשל"ו), עמ' 4–12.
* "תשובת רבינו ישראל מברונא בעניין גט של משומד", **מוריה** ו [יב] (תשל"ו), עמ' 5–8.
*פרופ' נחום רקובר, **תקנת השבים**, מינוי משומד שחזר בתשובה לתפקיד שליח ציבור, 266. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, 2007

## קישורים חיצוניים
* סוגיית מומר להכעיס מאמרים ושיעורים באתר 'שפע'
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מעמדות ויוחסין ביהדות
קטגוריה:המרת דת
קטגוריה:האמונה היהודית
הרובע החמישי של פריז

**הרובע החמישי של פריז** (בצרפתית: **Ve arrondissement**), הממוקם בגדה השמאלית של נהר הסן, הוא אחד הרבעים המרכזיים של פריז, בירת צרפת. רובע זה מכיל את אזור הרובע הלטיני, ובו רבות מהאוניברסיטאות, הקולז'ים ובתי הספר המפורסמים של צרפת.

הרובע החמישי הוא גם אחד האזורים העתיקים ביותר של פריז, שנבנה כבר בתקופת העת העתיקה. עקבות של שרידי העבר ניתן למצוא באתרים כארנה של לוטטיה, אמפיתיאטרון רומאי, ובית המרחץ של קלוני, שהיה בית מרחץ רומאי.

הרובע החמישי של פריז מכסה שטח בן 2.541 קמ"ר במרכז העיר.

## דמוגרפיה
שיא צפיפות האוכלוסין ברובע היה בשנת 1911, אז הגיע מספר התושבים ל-121,378 איש (שהם כ-47,768 תושבים לקמ"ר). בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה 58,849 איש, בעוד שהרובע הציע 48,909 משרות.

### היסטוריה של צפיפות אוכלוסין

## הרבעים הפנימיים

[שמאל|ממוזער|250px|חצר ה[קולז' דה פראנס בפריז]]
[שמאל|ממוזער|250px|מראה פנורמי של פנים [הפנתאון של פריז]]
[שמאל|ממוזער|250px|[שלד של ממותה במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע]]

כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע החמישי הם:
* **רובע סן-ויקטור** (Quartier Saint-Victor)
* **רובע זַ'רְדָן-דֶה-פְּלָאנט** (Quartier du Jardin-des-Plantes)
* **רובע וָאל-דה-גראס** (Quartier du Val-de-Grâce)
* **רובע הסורבון** (Quartier de la Sorbonne)

## אתרים ומקומות מרכזיים
* הרובע הלטיני
* מוזיאון קלוני ובו שרידי בית המרחץ הרומאי
* הארנה של לוטטיה
* הפנתאון
* כנסיית ואל-דה-גראס
* מכון העולם הערבי
* מוזיאון קירי

* המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע
* זַ'רְדַּן דֶּה פְּלַנְט
* מסעדת לה טור דארז'אן

### אוניברסיטאות ובתי ספר
* הסורבון:
:* אוניברסיטת פריז I: פנתאון-סורבון
:* אוניברסיטת פריז III: סורבון נובל
:* אוניברסיטת פריז IV: סורבון
:* אוניברסיטת פריז V: דקארט
* קולז' דה פראנס
* אקול נורמאל סופרייר
* אקול פוליטקניק
* תיכון לואי הגדול
* תיכון אנרי הרביעי

### מבני דת
* כנסיית סן מדאר
* כנסיית סנט אטיין די מו
* כנסיית סן סוורן
* כנסיית סן ז'וליאן לה פובר
* המסגד הגדול של פריז
* בית המדרש הרבני של צרפת

### רחובות וכיכרות
* שדרות סן ז'רמן
* שדרות סן מישל
* רחוב סן ז'אק
* רחוב מופטאר

## קישורים חיצוניים

* אטרקציות ברובע החמישי מתוך האתר "פרנקופילים אנונימיים".

* האתר של עיריית הרובע החמישי של פריז 

*
5
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1860
נמל התעופה הבין-לאומי הוניארה

**נמל התעופה הבין-לאומי הוניארה** (באנגלית: **Honiara International Airport**), לשעבר **שדה הנדרסון** (באנגלית: **Henderson Field**).
נמל התעופה ממוקם באי גוודלקנל באיי שלמה. 

זהו הנמל הבין-לאומי היחיד של איי שלמה והוא נמצא שמונה קילומטרים מעיר הבירה הוניארה. לשדה התעופה שני מסופי נוסעים קטנים: מסוף לטיסות בינלאומיות ומסוף לטיסות פנים. המסופים נמצאים במרחק של כ -500 מטרים זה מזה. המסוף הבינלאומי מכיל שלושה דלפקי צ'ק-אין, בנק, טרקלין VIP, חנות דיוטי פרי, חנות מתנות, כמו גם סוכן נסיעות, דלפק מידע לתיירים ודלפק להשכרת רכב.

השליטה בנתיבי הטיסה הייתה הגורם לקרב על שדה הנדרסון בקרב גוודלקנל במהלך מלחמת העולם השנייה.

שדה הנדרסון נקרא על שם נחת מארינס אמריקני, לופטון הנדרסון, טייס שנהרג בקרב מידוויי, בעת שהוביל את הטייסת בפעולה נגד נושאת מטוסים יפנית והפך לטייס הימי הראשון שנהרג בקרב.

## קווי תעופה ויעדים
* אייר ניוגיני (נמל מורסביי, נדי)
* אייר פסיפיק (נמל וילה, נדי)
* אור קווי תעופה (לשעבר אייר נאורו) (בריסבן, נאורו, טרווה)
* סולומון קווי תעופה (ארונה, אטויפי, אאוקי, בלונה, בריסבן, אספיריטו סנטו, פרה, גטוקאה, גיזו, קירהקירה, קגאו, האי מראו, מונדה, סגה, סוובנאו)

## ראו גם
* חיל האוויר קקטוס

## קישורים חיצוניים

* 
* שדה הנדרסון

## הערות שוליים

קטגוריה:איי שלמה
הוניארה
קטגוריה:קרב גוודלקנל