open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סיביר

**סיביר** (ברוסית: ) הוא אזור גדול ברוסיה, הכולל את כל צפון יבשת אסיה. שטחו של חבל סיביר כ-13.1 מיליון קמ"ר אך אין לו גבולות מוחלטים ומוסכמים. לפי הערכות אחרות שטח הטריטוריה 13,488,500 קמ"ר. החבל מהווה כ-77% משטחה של רוסיה. חבל סיביר גדול יותר מהמדינה השנייה בשטחה בעולם (קנדה). בסיביר חיים 33 מיליון תושבים, כ-23% מאוכלוסייתה של רוסיה.
## גאוגרפיה
גבולות האזור הם הרי אורל במערב, האוקיינוס השקט במזרח, אוקיינוס הקרח הצפוני בצפון, ובדרום – האזורים ההרריים בצפון-מרכז קזחסטן, מונגוליה וסין. רוב האזור, מלבד הקצה הדרום מערבי, שייך לרוסיה. יש להבדיל בין האזור הגאוגרפי סיביר לבין האזור המנהלי הרוסי, אשר אינו "גולש" לקזחסטן ושגבולו המזרחי הוא נהר קולימה.

האקלים בסיביר הוא ממוזג יבשתי, עם הפרשי טמפרטורות חדים בין קיץ לחורף. הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא 25 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.

באלפיים השנים האחרונות התגוררו בסיביר בעיקר עמים נוודים כגון השיונגנו, סקיתים, צ'וקצ'ים ואויגורים וכו'. סיביר מהווה חלק מרוסיה מאז כיבושה במחצית השנייה של המאה ה-16. בשל היותו אזור מבודד וקשה לחיים היה חבל סיביר מקום להגליית אסירים, הן בתקופת שלטון הצארים והן בתקופת השלטון הקומוניסטי (במסגרת גולאגים). כמו כן התגוררו בה ציידי פרוות שהגיעו מרוסיה.

אף על פי שסיביר מיושבת בדלילות (3 בני אדם לקמ"ר), בדרומה יש ערים גדולות, בהן נובוסיבירסק שבמטרופולין שלה מתגוררים כ-2 מיליון תושבים. ערים נוספות הן קרסנויארסק, ברנאול, אירקוטסק, קמרובו, נובוקוזנצק, אומסק, טומסק וטיומן.

בסיביר ישנם אוצרות טבע רבים: זהב, יהלומים, נפט, ברזל, פחם אבן ומתכות נדירות. לכן בתקופת השלטון הקומוניסטי החל פיתוח תשתיות ויישוב מאסיבי של סיביר.

בסיביר זורמים נהרות גדולים רבים: נהר האוב, נהר הלנה, הנהר אנגרה האמור והיניסיי.

בסיביר נמצא הכפר אוימיאקון, מקום היישוב הקר ביותר בעולם מחוץ לאנטארקטיקה. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באופן רשמי הייתה C° 71.2− (26 בינואר 1926) ואילו הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באופן לא רשמי היא C° 81.2− (1916).

## ראו גם
* יהדות סיביר
* הרכבת הטרנס-סיבירית

## קישורים חיצוניים

* "געגועים לקומוניזם", על סיביר. מאת: דודו גואטה, אייל נוני - הספרייה הווירטואלית של מטח
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:רוסיה: גאוגרפיה
קטגוריה:אסיה: גאוגרפיה
קטגוריה:קזחסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:מקומות ששימשו כמושבת עונשין
הד

שמאל|ממוזער|250px|חדר עם ציפוי קירות ותקרה עבה ומחוספס במיוחד למניעת מעבר קול מן החוץ, מניעת כניסת קול פנימה ומניעת הד
**הד** הוא החזרה או השתקפות של צליל, המגיעה אל המאזינים זמן מה לאחר שמיעת הצליל הישיר. באקוסטיקה ובעיבוד קול נעשה שימוש רב מושג זה.

דוגמאות נפוצות להד הן החזרת גל קול מתחתית באר, או מקירות חדר או אולם, בניין וכדומה. הפרש הזמן בין הצליל הישיר ובין ההד שלו שווה ליחס בין המרחק הנוסף שעל הקול לעבור לבין מהירות הקול (כ-340 מטרים לשנייה, באוויר).

## עוצמת ההד
כאשר קולות מופקים בחללים סגורים הם נוטים ליצור הדים בעודם מנתרים מהקירות, מהתקרה ומהרצפה. עוצמת גל הקול המוחזר צריכה להיות גבוהה מספיק ובהפרש זמן גדול מספיק על-מנת שיוכל להיות מופרד מהגל הישיר בתפישתו של השומע. כדי שהמאזין יחוש בהד באופן מיטבי, עליו להיות בחלל גדול וריק עם קירות חלקים. על פי חוק סנל, חלל ריק עם קירות חלקים מאפשר לקול לחזור באופן מסודר ולא להתפזר, דהיינו, ולהישאר בעוצמה חזרה. הקירות החלקים משמשים מעין "מראה" לגלי הקול. גודל החלל מאפשר להד להגיע אל השומע ברווח זמן גדול מספיק מגלי הקול של הצליל המקורי. מסיבה זו, בידוד אקוסטי נגד הד כולל הוספת עצמים לחלל המקום, חספוס של הקירות והתקרה והרבה פעמים הנמכה של התקרה.

## מקור השם
באנגלית ובשפות רבות אחרות נקרא ההד "אקו", **Echo**. מקור המילה במיתולוגיה היוונית: הנימפה אכו הייתה פילגשו של זאוס, מלך האלים. אשתו של זאוס, הרה, הענישה את אכו כשגילתה את בגידתו של בעלה: על הנימפה נגזר שלא לבטא לעולם את דבריה שלה, אלא רק לחזור על דבריהם של אחרים.

הד ראשוני הוא החזרה אחת בלבד של הצליל; כאשר הצליל מוחזר מספר פעמים מעצמים שונים, יש המכנים אותו "הדהוד" .

## ראו גם
* זיכרון הדהודי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אקוסטיקה
החור הכחול

**החור הכחול** הוא אתר צלילה לנופש בחצי האי סיני, לחופי ים סוף במפרץ אילת הנמצא שישה קילומטרים מצפון לעיירה המצרית דהב, ומהווה את אחד מאתרי הצלילה המפורסמים ביותר בעולם.

## מבנה טופוגרפי
האתר הוא חור אנכי, בעומק של כ־130 מטרים, בשונית האלמוגים שמשתרעת לאורך החוף. בין החור לים הפתוח מפריד קיר אנכי שמסתיים בקשת בעומק של 56 מטר מתחת לפני הים שם מתחבר החור לקיר האלמוגים החיצוני.

האתר כולל בתוכו את שפע השוניות והדגים היפים של הים האדום.

## צלילה באתר
במשך שנים נחשב החור הכחול אתגר לצוללים המנסים לרדת בו עד עומק 56 מטר ומשם לעבור לים הפתוח. לטענת אלו שהצליחו בכך, זהו מראה מרהיב. צלילה מסוג זה היא מסוכנת ביותר. העומק המרבי המותר בצלילה ספורטיבית הוא 40 מטרים. עם השנים מצאו צוללים רבים את מותם בטביעה, בעת שניסו לעבור מתחת לקשת, רבים מאלה ללא הסמכה מתאימה, חלקם בעלי רישיון צלילה שאינו מתיר צלילה לעומק רב שכזה. בסמוך לאתר מצויות מספר מצבות לזכרם. מספר ההרוגים הרב בתאונות צלילה במקום, היה אחד הגורמים בעקבותיו מיסדו השלטונות המצרים את הצלילה, וכיום אפשר לצלול באזור רק בליווי מדריך צלילה מוסמך.

### פיתוח ושינויים
למרות הנגישות הקשה למקום, החור הכחול מושך אליו תיירים רבים שצוללים או משנרקלים בו. בעקבות התיירים הוקמו על החוף מספר מסעדות ומועדון צלילה. תנועת התיירים, הצוללים והפיתוח על החוף פגעו באלמוגים שאינם מרשימים כמו בעבר.

### אתרים בסביבה
בסמוך לחור הכחול מצוי אתר צלילה נוסף בשם "הפעמונים" (The Bells). החור הכחול משמש גם כנקודת מוצא להגעה לאתר הצלילה ראס אבו גאלום הנמצא שישה קילומטר צפונה ממנו.

## אתרים בעולם

* במדינת בליז שבאמריקה המרכזית קיים אתר צלילה בשם זהה. האתר הזה מזכיר מלמעלה צורת עיגול מושלמת, שלא כמו שבחור הכחול בסיני.
* "לוע הדרקון" בסין, החודר לעומק של למעלה מ-300 מטרים.
* החור הנקרא גם Taam Ja, ובשפת המאיה – "מים עמוקים", שהתגלה ב-2021, נמצא במפרץ צ'טומאל במקסיקו, ומוערך לשנת 2024, כחור הכחול העמוק ביותר עם לפחות עומק של 420 מטר


קובץ:Blue_Hole.jpg|שמאל|ממוזער|300px|החור הכחול. במרכז התמונה ניתן לראות את החור עצמו ובצד שמאל את הקו של קיר האלמוגים
קובץ:BlueHole Rohscan bearb 150d.jpg|שמאל|ממוזער|300px|החור הכחול במבט מלמעלה
קובץ:Blue_Hole_map.png|שמאל|ממוזער|300px|מפת החור הכחול במבט מלמעלה
קובץ:Blue hole memorial.jpg|300px|ימין|ממוזער|אתר הזיכרון בקצה החור לזכר הצוללים שנהרגו במקום


## קישורים חיצוניים

*תיעוד תאונת הצלילה של יורי ליפסקי, 24.08.2000, יוטיוב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי צלילה
קטגוריה:מפרץ אילת
חור כחול
קטגוריה:סיני: גאוגרפיה
אלדד הדני

**אֶלְדָּד הַדָּנִי** היה סוחר ונוסע יהודי במאה ה-9. לפי עדותו היה בן לשבט דן. מקום מוצאו אינו ידוע, אך בכתביו ציין כי הוא אזרח "מדינה יהודית עצמאית" במזרח אפריקה. כתביו משלבים הן אלמנטים ריאליסטיים והן דמיוניים.

מוסכם על החוקרים על היותו של אלדד אישיות היסטורית, וכן על כך שהוא כתב בעברית (עם השפעות ערביות רבות) את ספרו על הלכות שחיטה ואת האיגרת הקרויה על שמו.

## השפעת כתביו
לפי עדותו, מוצאו מחוילה הקדומה שעליה אומרת התורה "אֶרֶץ הַחֲוִילָה אֲשֶׁר שָׁם הַזָּהָב" מעבר לנהר הסמבטיון, ומעבר להרי כוש, במקום שבו שוכנים השבטים דן, נפתלי, גד ואשר (ומכאן שמו, הדני - משבט דן). מקום תחילת מסעו הייתה מדינה זו, וממנה הוא הגיע לבבל, לקירואן ולספרד. סיפורו על עשרת השבטים האבודים גרם להתעוררות בקרב הקהילה היהודית בכל מקום שעבר. אלדד הביא עמו למסעותיו הלכות שטען כי הגיעו ממדינתו. הלכות אלו, שנכתבו בעברית, עסקו בשחיטה של בעלי חיים (כשרים) והן מוצגות בשמו של יהושע בן נון, או, על פי גרסאות שונות, בשמו של עתניאל בן קנז. סיפורו של אלדד התפשט במהירות, וישנן לא פחות משמונה גרסאות חשובות שונות לסיפורו.

## מקורו ועניינו
בקרב החוקרים ישנה מחלוקת באשר לאישיותו וליצירתו. אחדים טוענים כי כתביו היו כתבים פולמוסיים כנגד הקראים. אחרים טוענים כי היה שליח, קראי דווקא, ממזרח בבל. אחרים טענו, לפי מסורות השחיטה שהציג, כי היה מביתא ישראל, או מקהילה יהודית כלשהי בדרום ערב. על פי בדיקה כמותית של ההשפעות הלשונית בלשונו של אלדד בכתביו מניחים שלמה מורג ויצחק גלוסקא כי מוצאו בצפון תימן.

סיפוריו של הדני עוררו סקרנות רבה. פרופסור דוד צבי מילר סבר כי הממלכה המוזכרת נמצאת בדרום חצי האי ערב או בקרן אפריקה ונסע לחקור בעצמו את המקום. נסיעה זו הייתה חלק מהתמקדותו בחקר הלשונות השמיות המדוברות באזור.

## ראו גם

*ממלכת הגדעונים
*דוד הראובני

## לקריאה נוספת
* אברהם עפשטיין, **אלדד הדני - סיפוריו והלכותיו במהדורות שונות על פי כתבי-יד ודפוסים עתיקים עם מבוא והערות בצירוף מאמר על הפלשים ומנהגיהם**, פרסבורג, תרנ"א
** נדפס שוב בספר **כתבי ר' אברהם עפשטיין** (בעריכת א. מ. הברמן), כרך א, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, תש"י.
* יהודה דוד אייזנשטיין, **[[אוצר מסעות]]**, ניו יורק: י.ד. אייזנשטיין, 1926.
* עדיאל קדרי, "על קבלת האחר ומגבלותיה – עיון בתשובת רב צמח גאון בעניין אלדד הדני", בתוך: א' ארליך, ד' לסקר וח' קרייסל (עורכים), על פי הבאר; מחקרים בהגות יהודית ובמחשבת ההלכה מוגשים ליעקב בלידשטיין, הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע תשס"ח.
* הלל הלקין, על גדת הסמבטיון: מסע בעקבות צאצאי שבט מנשה, דביר, 2007
* מיכה פרי, מסורת ושינוי: מסירת ידע בקרב יהודי מערב אירופה בימי הביניים, הקיבוץ המאוחד, 2010

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* **אלדד הדני: אשר ע״פ סבה בא בבלה בימי רב צמח גאון**, 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:יחסי ביתא ישראל – יהדות העולם
קטגוריה:נוסעים
קטגוריה:סוחרים
קטגוריה:שבט דן
קטגוריה:יהודים במאה ה-9
דון דלילו

**דון דלילו** (באנגלית: **Don DeLillo**; נולד ב-20 בנובמבר 1936) הוא סופר ומחזאי אמריקאי.

## כתיבתו
דלילו ידוע במיוחד בשל ספריו המתארים את החיים בארצות הברית במאה העשרים. ביחד עם תומאס פינצ'ון וג'ון בארת' דלילו נחשב לאחת הדמויות המרכזיות בזרם הפוסט מודרניסטי בספרות האמריקנית העכשווית. סופרים צעירים רבים מציינים אותו כמקור השראה.

המבקר הספרותי הרולד בלום ציין את דלילו כאחד מארבעת הנובליסטים האמריקנים המובילים של זמנו, ביחד עם תומאס פינצ'ון, פיליפ רות וקורמאק מקארתי. כמו כן פרסם דלילו שני מחזות שהועלו על הבמה, וכן מאמרים וסיפורים קצרים.

דלילו זכה בפרסים ספרותיים רבים, ביניהם פרס ירושלים לספרות יפה בשנת 1999.

ספרו הראשון שתורגם לעברית הוא כלב רץ (Running Dog), מותחן קומי שחור, שיצא לאור בארצות הברית ב-1978.
יצירתו הגדולה של דלילו היא הרומן האפי "תת עולם" (Underworld), אשר נכתב ב-1997. דלילו מתאר ברומן זה את החיים באמריקה במשך ארבעה עשורים, תוך תיאור אירועי מפתח בהיסטוריה ובתודעה האמריקנית, כפי שהם משתקפים בתודעה של גיבוריו, מהם בדויים, ומהם דמויות אמיתיות כג'יי אדגר הובר או הקומיקאי לני ברוס. עלילת הרומן סובבת סביב גורלו של כדור בייסבול, שהיה הכדור המכריע במשחק אליפות הנשיונל ליג בשנת 1951 (כאשר חלקו הראשון של הספר הוא תיאורו הארוך והאמנותי של המשחק, הנפרש על פני עשרות עמודים). הכדור והאירועים הקשורים בו משמשים אך רקע לפסיפס רב דמויות המדלג בין התקופות ובין האירועים ההיסטוריים והזיכרונות האישיים, ויוצר תמונה רחבה ומדהימה של ארצות הברית במאה העשרים. הרומן תורגם לעברית בשנת 1999 בידי דוד שחם, ויצא לאור בהוצאת "כנרת זמורה דביר". בסיכומים הספרותיים שפורסמו לקראת שנת 2000, הוזכר הספר כאחד ממאה הספרים הטובים ביותר שנכתבו במאה העשרים.

דלילו הוא מחברו של הרומן "ליברה" (1988) העוסק בתיאור אומנותי של האירועים הסובבים את רצח קנדי, נושא העולה גם בספרו "תת עולם".

## מספריו של דון דה-לילו בעברית
* **כלב רץ** (1978), תרגם יואב לביא, זמורה ביתן, 1984.
* **רעש לבן** (1985), תרגם משה זינגר, זמורה ביתן, 1991.
* **[[מאו II]]** (1991), תרגמה איה ברויאר, זמורה ביתן, 2004.
* **[[תת עולם]]** (1997), תרגם דוד שחם, ערכה ניצה בן-ארי, כנרת, 1999.
* **[[אמנית הגוף]]** (2001), תרגום מיקי גורן, זמורה ביתן, 2001.
* **קוסמופוליס** (2003), תרגם אמיר צוקרמן, כנרת, 2007.
* **איש נופל** (2007), תרגמה דפנה לוי, הוצאת ספריית מעריב, 2009.
* **נקודת אומגה** (2010), תרגמה מאנגלית לאה ששקו, ספריית מעריב, 2010.
* **המלאכית אזמרלדה** (תשעה סיפורים) (2011), תרגום דפנה לוי, הוצאת ספרית מעריב, 2012.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* אתר מעריצי דלילו
* 
* 
* קטע מהספר "תת עולם" בשפת המקור
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* דן לחמן, נקודת אומגה / דון דלילו, באתר e-mago, , 22 ביולי 2010
* 
* אריק גלסנר, על "קוסמופוליס" של דון דלילו, מקור ראשון, 2007
* אריק גלסנר, על "המלאכית אזמרלדה", המדור לספרות ב"שבעה לילות" של "ידיעות אחרונות", 2012
* , ynet
* 
* נביא בעירו עיתון תל אביב
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* עמר לחמנוביץ, דון קישוט ישראל היום, 16/7/2010
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:הברונקס: אישים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:מחזאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים
קטגוריה:זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פורדהם
קטגוריה:זוכי הפרס הספרותי של סנט לואיס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
סינגולריות כבידתית

**סינגולריות כבידתית** (באנגלית: **Gravitational singularity**), הנקראת בקיצור **סינגולריות** וגם **ייחודיות**, היא נקודה במרחב בה צפיפות החומר אינסופית. תורת היחסות הכללית מאפשרת את קיומן של נקודות סינגולריות, וצופה בהן עיקום אינסופי של המרחב-זמן.

## סינגולריות במודלים אסטרונומיים
בקוסמולוגיה, מודל המפץ הגדול של היקום מכיל נקודה סינגולרית בתחילתו של הזמן. בסינגולריות המפץ הגדול, המודל חוזה שצפיפות החומר ועיקום המרחב-זמן יהיו אינסופיים. במודלים קוסמולוגיים מסוימים מסוף המאה ה-19 קיימת נקודה סינגולרית נוספת של היקום, הקרויה **הקריסה הגדולה**, והיא מציינת את קץ הזמן ביקום, אך היא נזנחה לאחר גילויו של חוק האבל.

משפט מתמטי קובע כי סינגולריות קיימת בהכרח בכל חור שחור, פנימה לאופק האירועים. בחור שחור נייח, שאינו מסתובב, הסינגולריות היא נקודתית, ונקודה זו מכונה גם "הנקודה הסינגולרית". בחור שחור מסתובב, הסינגולריות נוצרת לאורך טבעת, והיא נקראת "טבעת סינגולרית".

## סינגולריות של הקואורדינטות
בתורת היחסות הכללית ייתכן מצב בו המטריקה מגדירה אלמנט קו שמקבל ערך אינסופי בנקודה מסוימת. נקודה כזאת מכונה **סינגולריות של הקואורדינטות**. קיומה של סינגולריות זו הוא תנאי הכרחי, אבל לא מספיק, לקיומה של סינגולריות כבידתית באותה נקודה, משום שייתכן מצב בו התמרת קואורדינטות תאפשר לאלמנט הקו לקבל ערך סופי.

כדוגמה ניתן להביא את המשטח, אשר מקיף את החור השחור, וקרוי אופק אירועים. על פני משטח זה מתקיימת סינגולריות של הקואורדינטות כל עוד משתמשים בקואורדינטות שוורצשילד (3 קואורדינטות כדוריות של המרחב וקואורדינטה אחת של הזמן), אולם הסינגולריות נעלמת אם מבצעים התמרה לקואורדינטות אדינגטון-פינקלשטיין (Eddington-Finkelstein coordinates). המסקנה היא שעל פני אופק האירועים אין סינגולריות כבידתית.

## השערת הצנזורה הקוסמית

הגרסה החלשה של השערת הצנזורה הקוסמית טוענת כי כל נקודה סינגולרית מוסתרת מצופה מרוחק על ידי אופק אירועים, ושמשום כך לא יכולות להתקיים נקודות סינגולריות חשופות ("סינגולריות עירומה"). בשנות ה־90 של המאה ה־20 בוצעו סימולציות מחשב שבהן נוצרה סינגולריות עירומה, אך זה היה תמיד כתוצאה מסידור מיוחד מאוד של חלקיקים במצב ההתחלתי . שינוי במיקומו של חלקיק בודד בתנאי ההתחלה של הסימולציה גרם להיווצרות של אופק אירועים או לאי-היווצרות של סינגולריות כלל.

הגרסה החזקה של השערת הצנזורה הקוסמית מרחיקה לכת וטוענת שקיומה של סינגולריות כלשהי מלבד סינגולריות התחלתית (המפץ הגדול) או סופית (הקריסה הגדולה) לא תיתכן במסגרת של תורת היחסות הכללית בלבד. על־כן, פיזיקאים רבים גורסים שקרוב לנקודות הסינגולריות, תורת היחסות הכללית חדלה מלתת תיאור מדויק של הכבידה. נהוג להניח כי תאוריה של כבידה קוונטית - תאוריה שתאחד את תורת היחסות הכללית עם מכניקת הקוונטים - תספק תיאור טוב יותר בנוגע למה שמתרחש במקומות בהם צופה תורת היחסות הכללית נקודה סינגולרית. נכון ל־2022 אף תאוריה של כבידה קוונטית לא נמצאה מספקת הן מבחינה ניסיונית והן מבחינה תאורטית.

## ראו גם
*פרדוקס השמדת המידע

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חורים שחורים
קטגוריה:תורת היחסות הכללית
קטגוריה:כבידה
קטגוריה:מושגים באסטרונומיה
דגל בוטסואנה

**דגל בוטסואנה** (באנגלית: **Flag of Botswana**) הוא דגלה הלאומי של בוטסואנה. הוא אומץ ב-30 בספטמבר 1966. הדגל הוא בצבע תכלת כשפס שחור אופקי, ששוליו לבנים, חוצה אותו במרכזו. התכלת מסמלת את המים, בעיקר את הגשם, ומגיעה מהמוטו שעל סמל בוטסואנה, בו כתוב "יהי גשם" ("Let there be rain"). הלבן והשחור מסמלים הרמוניה בין-גזעית.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:בוטסואנה: סמלים לאומיים
בוטסואנה
בוטסואנה
אידיוט (ספר)

**אידיוט** (או **האידיוט**; ברוסית: **Идиот**) הוא רומן מאת פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי שנכתב בשנים 1868–1869. הספר נחשב לאחד הרומנים החשובים יותר של דוסטויבסקי.

## עלילה
הנסיך מישקין, בן למשפחה מיוחסת שהוא הצאצא האחרון שלה, חוזר לסנקט פטרבורג לאחר שהייה ארוכה בשווייץ, שם היה מאושפז בשל מחלה. אין לו כמעט דבר פרט לבגדים שלעורו, אך הוא אופטימי וידידותי בצורה יוצאת דופן. סגנונו החברותי, הישיר והפתוח הם שמקנים לו את התואר "אידיוט", אף שהוא ניחן בראייה חדה למדי, התנהגותו נדמית תמימה מאוד.

ברכבת לסנקט פטרבורג מתחבר מישקין עם רוגוז'ין, פרחח הולל שירש הון מאביו הסוחר. הלה מספר לו על תשוקתו לנסטסיה פיליפובנה, יפהפייה ידועה לשמצה בשל התנהגותה ואורח חייה. הנסיך מגיע אל ביתו של הגנרל יפאנצ'ין, בעלה של קרובת המשפחה האחרונה של הנסיך, ומתיידד עם בני הבית. משהוא רואה את תמונתה של נסטסיה הוא נתקף תשוקה עזה לראות אותה.

הנסיך מגיע למסיבה אותה עורכת נסטסיה, ורואה כיצד רוגוז'ין השתוי מציע לה הון עתק כדי שתלך איתו. הוא מציע לה נישואים כדי להציל אותה, אך היא מסרבת לקבל את עזרתו ובורחת עם רוגוז'ין, שהופך מחבר קרוב לאויבו של הנסיך, שאף מנסה לרצוח אותו.

אנו פוגשים שוב בנסיך לאחר שעברו מספר חודשים, ועברו עליו מספר חוויות נוספות בחברת נסטסיה. הוא מגיע לעיירת קיט שבה מתגוררת משפחת הגנרל יפאנצ'ין, ומחדש את קשריו עם בני המשפחה, שם הולכים ומתחזקים קשריו עם בתם הצעירה, אגלאיה. אולם לבסוף משליך הנסיך את כל מה שהיה לו כדי להינשא לנסטסיה, וזו בורחת ממנו חזרה אל רוגוז'ין, שרוצח אותה. כתוצאה מכך שוקע הנסיך בטירוף, ואגלאיה משליכה את עצמה לנישואים לא מאושרים.

## תוכני הספר
יש הטוענים כי בספר מביע דוסטויבסקי ביקורת כלפי החברה הרוסית, והצורה בה היא פוגעת בערכי החמלה ואהבת האדם שאותם מייצג הנסיך. הוא יוצא נגד תהליכי השינוי שעברו על רוסיה באותה תקופה, אך לא נרתע גם מביקורת עצמית על ביקורתו, שאותה הוא שם בעיקר בפיו של הנסיך, שמצבו הנפשי מעורער והבנתו את המציאות לאשורה אינה ברורה, ובפיו של לבדייב, קמצן ושקרן בוגדני שמוזכר גם כפרשן אפוקליפסה, תחום שדוסטויבסקי תיעב. כמו כן מביא דוסטויבסקי נאום ארוך על מהות החיים כפי שהם משתקפים דרך עיניו של איפוליט, נער צעיר הגוסס משחפת המייצג את הריקנות שבגישה הניהיליסטית שרווחה באותה התקופה, אך מיד שם את אותו הנאום ללעג ולקלס בעיני שומעיו. האמביוולנטיות של הסיפור והטראגיות של דמויותיו מבליטה את קווי האופי של החברה שבה פועלות דמויות הסיפור. יש הרואים בדמותו של הנסיך מישקין סוג של "ישו" המתקשה להתנהל בחיים כפי שהם.

## תרגומים לעברית
* **אידיוט: רומן**; תרגם ש' הרברג, מצפה ירושלים – תל אביב, 2 כרכים, תרפ"ט 1929. (מהדורות נוספות: עם עובד, תשט"ז; תשל"ב; תשל"ה-1975, עם אחרית דבר מאת עזרא זוסמן.)
* **אידיוט**, תרגמה נילי מירסקי, הקיבוץ המאוחד תל אביב, 2 כרכים, תשנ"ג-1993.

## קישורים חיצוניים

* הטקסט המלא, מתורגם לאנגלית
* 

קטגוריה:ספרי פיודור דוסטויבסקי
קטגוריה:ספרי 1879
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
קטגוריה:ספרי הספריה החדשה
נקודת הטל

[ממוזער|גרף המראה את הקשר בין [טמפרטורה, אחוזי לחות ונקודת הטל.]]
**נקודת הטל** או **טמפרטורת נקודת הטל Td** היא הטמפרטורה בה אוויר בלתי רווי יגיע לרוויה תחת לחץ קבוע, כתוצאה מקירור. כאשר T=Td האוויר נמצא ברוויה, כלומר הלחות היחסית שלו היא 100%. סמוך לקרקע בטמפרטורה זו נראה טל שהוא התעבות על גופים. ההתעבות קורית כי האוויר ברוויה והגופים מהווים אירוסול.

## ראו גם
*אד
*קיטור
*לחץ אטמוספירי

## קישורים חיצוניים

* 
*מחשבון לחישוב נקודת הטל, באתר "KEFA"

## הערות שוליים

קטגוריה:מטאורולוגיה
קטגוריה:טל
קטגוריה:גדלים מטאורולוגיים
משה מרזוק

[220px|שמאל|ממוזער|רחוב משה מרזוק ב[הרצליה]]
**משה מרזוק** (20 בדצמבר 1926 – 31 בינואר 1955) היה רופא יליד מצרים ממוצא קראי, אחד מ"נידוני קהיר", שעמדו לדין במצרים בעקבות "העסק הביש".

## ביוגרפיה
משה (ליאטו) מרזוק נולד בקהיר בן למשפחה קראית, משפחתו החזיקה בנתינות צרפתית. בצעירותו נמנה עם פעילי התנועה הציונית והיה ספורטאי פעיל ב"מכבי" קהיר. למד רפואה במצרים וסיים את לימודיו בשנת 1951. התמחה בכירורגיה ובהרדמה, בבית החולים היהודי בקהיר.

מרזוק התעניין מאוד בדת היהודית, מקורותיה ושורשיה. הוא השתתף באופן קבוע בביטאון "אלכלים" של היהודים הקראים במצרים, ועל מאמריו חתם בשמו העברי "משה מרזוק". מאמריו בירחון זה העידו על שכנועו העמוק באמונתו.

מרזוק היה חבר בחוליה מקומית של יהודים מצרים, שהוכשרה בישראל לפעולות ריגול. בהוראתו של ראש אמ"ן, בנימין גיבלי, הטמינו אנשי החוליה פצצות בבתי קולנוע, במשרד דואר ובמרכזי מידע של ארצות הברית בקהיר ובאלכסנדריה, מתוך כוונה שפעולות אלה ייתפסו כפעולות של רשת טרור מצרית, ויערערו את יחסיה של מצרים עם ארצות הברית ובריטניה.

מרזוק ויתר חברי החוליה נתפסו בשנת 1954. הוא נידון למוות (יחד עם שמואל עזר) בקהיר באשמת בגידה וריגול לטובת מדינת ישראל. פעולת החוליה, שהסתבכה וגרמה מבוכה לממשלת ישראל, כונתה, לאחר מעשה, "העסק הביש". לאחר היתפסו פנתה אמו של מרזוק לגמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, בבקשת חנינה מתוקף היותה המינקת שלו, אולם נאצר סירב לבקשתה.

משפטו של מרזוק החל ב-11 בדצמבר 1954 בבית הדין לפשעים חמורים ונמשך שבועיים. הוא הוצא להורג בח' בשבט תשט"ו, 31 בינואר 1955 בכלא המרכזי בקהיר. לאחר מותו הוענקה לו דרגת סגן-אלוף בצה"ל. ב-24 באפריל 1977 הועברו עצמותיו לישראל והובאו לקבורה בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל שבירושלים.

## הנצחה
* על שמו ועל שם שמואל עזר שהוצא יחד איתו להורג קרויים **רחוב מרזוק ועזר** ביפו, בלוד בקריית אונו ובאשדוד. רחוב מרזוק ורחוב שמואל עזר בקריית אתא וכן רחובות נוספים הקרויים "קדושי קהיר".
* בתאריך 22 בדצמבר 1982, דאר ישראל הנפיק גיליון מזכרת  של 20 בולי דאר שכותרתו "הרוגי מלכות בדור התקומה" . אחד מהבולים האלה הוקדש  להנצחת זכרו של מרזוק שדיוקנו מופיע עליו.  האמנית רות בקמן מלכא עיצבה את  הדיוקן והאמן אריה גלזר עיצב את הגיליון.

## ראו גם
* מאיר מקס בינט
* שמואל עזר

## לקריאה נוספת
* זאב שיף, איתן הבר, אריה חשביה, "לקסיקון לביטחון ישראל", זמורה, ביתן, מודן-הוצאה לאור, מהדורת "דבר", 1976; הערך "**מרזוק ליאטו משה**", עמ' 343–344

## קישורים חיצוניים
* 
* משה מרזוק, באתר המרכז למורשת המודיעין
* 
* ביקור אחיו של משה מרזוק הי"ד בארכיון צה"ל, בלוג "מאוצרות ארכיון צה"ל ומעהב"ט"

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים
קטגוריה:רופאים יהודים מצרים
קטגוריה:פעילים ציונים במצרים
קטגוריה:אסירי ציון במצרים
קטגוריה:אנשי יחידה 131
קטגוריה:קראים
קטגוריה:אישים הקבורים בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל
קטגוריה:חללי צה"ל
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:יהודים שהוצאו להורג
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג במצרים
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בשנית בארץ ישראל
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1955
הידריד

**הידריד** (באנגלית: **Hydride**) הוא יון שלילי של מימן (). המונח משמש גם לציון תרכובות של יון זה, ולעיתים תרכובות אחרות של מימן, בייחוד תרכובות אי-אורגניות.

## סוגי הידרידים

* הידריד אל-מתכתי - יצור לרוב תמיסה חומצית במים.
* הידריד מתכתי - יצור לרוב תרכובת בעלת pH בסיסי במים. ההידרידים של המתכות אלקליות ומתכות אלקליות עפרוריות פולטים בדרך-כלל מימן בתגובה עם מים:  NaH_{(s)} + H_{2}O_{(l)} \rarr H_{2(g)} + Na^{+}_{(aq)} + OH^{-}_{(aq)}
* הידרידים יוצאי דופן הם הידרידים היוצרים קשרי מימן (הידרידים שבהם קשורים היסודות חנקן, חמצן או פלואור למימן). ייחודם של הידרידים אלה הוא בכך שנקודות ההיתוך והרתיחה שלהם גבוהות בהשוואה להידרידים אחרים שאינם יוצרים קשרי מימן.

המים, החיוניים לחיים, הם ההידריד הנפוץ ביותר בכדור הארץ. בניגוד לרוב התמיסות המימיות של ההידרידים האל-מתכתיים, ה-pH של המים הוא נייטרלי.

## השוואת נקודת הרתיחה

אלו הם ארבעה הידרידים מהשורה השנייה במערכה המחזורית והטורים שלהם עוקבים:
*CH4 מטור רביעי.
*NH3 מטור חמישי.
*H2O מטור שישי.
*HF מטור שביעי.
ההידריד הראשון, CH4, יוצר קשרי ואן דר ואלס ונקודת הרתיחה שלו היא 180- מעלות צלזיוס.
שלושת ההידרידים הבאים אחריו הם הידרידים היוצרים קשרי מימן ועל כן נקודת הרתיחה שלהם תהיה גבוהה יותר. נקודת הרתיחה של NH3 היא 25- מעלות צלזיוס. נק' הרתיחה של H2O היא 100 מעלות. נקודת הרתיחה של HF היא 25 מעלות.

## ראו גם
* הידרון, יון המימן החיובי +H.
* ליתיום אלומיניום הידריד
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תרכובות אי-אורגניות
קטגוריה:אניונים
קטגוריה:מימן: תרכובות
מסגד עומר

[ממוזער|ימין|200px|שער הכניסה למסגד - נבנה באמצע [המאה ה-19]]
**מסגד עוּמר** (בערבית: **مسجد عمر**, "מסג'ד עמר") הוא מסגד שנמצא ממול לכניסה הראשית (דרומית) לכנסיית הקבר הקדוש ברובע הנוצרי בירושלים.

על פי המסורת, לאחר שירושלים נכבשה על ידי המוסלמים הוזמן הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב על ידי הפטריארך סופרוניוס לבקר בכנסיית הקבר הקדוש. על פי מסורת זו, כשהגיע זמן התפילה הציע הפטריארך לח'ליף להתפלל בכנסייה, אולם הח'ליף סירב, כדי שהמקום לא יהפוך למקום קדוש גם למוסלמים, ויפתח פתח לסכסוכים ומלחמות על המקום, ויצא להתפלל מחוץ לכנסייה. באותה תקופה הייתה הכניסה אל הכנסייה מצד מזרח. ואמנם, קיימת סברה כי מסגד עומר הראשון הוקם במקום בו התפלל הח'ליף, דהיינו ממזרח לכנסיית הקבר.

המסגד הנוכחי הוקם בשנת 1193 על ידי הסולטאן אל-מליכ אל-אפד'ל עלי, בנו של צלאח א-דין, על יסודותיו של בית חולים צלבני,  כדי להנציח את תפילת הח'ליף עומר. המסגד נמצא ממול (מדרום) לכניסה הנוכחית של כנסיית הקבר. צריח המסגד חודש לאחרונה בשנת 1458 לאחר רעידת אדמה שפקדה את העיר.

אין לבלבל את המסגד הזה עם כיפת הסלע המצויה על הר הבית וקרויה על ידי רבים בטעות בשם "מסגד עומר". עומר אמנם בנה על הר הבית מסגד, אך לא הייתה זו כיפת הסלע, אלא מסגד אל-אקצא, שהיה אך מבנה דל עשוי עץ, שלאחר כ-60 שנה הוחלף במבנה גדול ומפואר. (הערה: אחד מהאגפים במבנה מסגד אל-אקצא נושא אף הוא את השם "מסגד עומר").

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

עומר
קטגוריה:הרובע הנוצרי
אלמנה שחורה

**אלמנה שחורה** (שם מדעי: *Latrodectus tredecimguttatus*) הוא מין של עכביש, הידוע בשל הארס העצבי המסוכן שלו. המין נפוץ באזור הים התיכון כולל ישראל, מספרד במערב ועד מרכז אסיה במזרח. באנגלית הכינוי "black widow spider" מתייחס למספר מינים נוספים שתפוצתם שונה, דבר היוצר לעיתים בלבול.

צבע הבטן שחור בוהק, הגב בעל שלוש שורות של כתמים אדומים/כתומים או ללא כתמים כלל (מכאן נובע השם הלטיני tredecimguttatus, בעלת שלוש עשרה נקודות). בטנה בעלת פס אדום רוחבי או ללא פס כלל. גודלן של הנקבות מגיע ל-4 ס"מ וגודלם של הזכרים כמחצית מגודל הנקבות, אך רגליהם ארוכות יותר, ובטנם עדינה יותר.

האלמנה השחורה ניזונה בעיקר מחרקים, אבל לעיתים אוכלת גם נדלים, מרבי רגליים ועכבישאים אחרים. כמו כן פעמים רבות נצפתה האלמנה כאשר ברשתה עקצנים צהובים. היא טווה רשת דביקה של קורים, וברגע שטרף נלכד ברשת, האלמנה יוצאת - גולשת על הקורים, החוצה ממחבואה, ומשתקת אותו בארסה. עד לשיתוק הקורבן חולפות כ-10 דקות, ובמהלך זמן זה אוחזת האלמנה את הטרף בכוח. לאחר שהטרף שותק מפרישה האלמנה אנזימים מעכלים אל תוך טרפה ונסוגה אל תוך אוהל המחבוא שלה ביחד עם טרפה המשותק, עד תום האכילה.

נקבות האלמנה השחורה ידועות בכך שהן טורפות זכרים לאחר שהן מזדווגות עימם, דבר זה מתאפשר הודות לכך שהנקבות גדולות ביחס לזכרים. הנקבות תופסות את הזכר לאחר ההזדווגות ומזריקות לגופו ארס. מכאן מקור שמה של האלמנה, אף על פי שטריפת הזכר לאחר ההזדווגות היא מעשה שרוב העכבישות עושות ולא רק האלמנות. שמה של האלמנה השחורה משמש לעיתים ככינוי לאישה שרצחה את בעלה.

## ארס והתנהגות
הארס גורם לשחרור מוגבר של אצטילכולין שיוצר התכווצות ממושכת של השרירים ברוב חלקי הגוף וכתוצאה מכך נגרמים לקורבן כאבים קשים ביותר. הטיפול בנשיכת האלמנה השחורה הוא לרוב במשככי כאבים אופיואידים ובנזודיאזפינים להרגעת השרירים המכווצים. לרוב לא משתמשים בנסיוב לארס האלמנה, משום שקיים סיכוי לתגובה אלרגית חריפה.

אף שמספר מקרי הנשיכה אינו מבוטל, מדובר בעכביש ביישן בעל מזג רגוע הנוטה להימנע ממגע עם בני אדם וינשך רק במקרה של התגרות חוזרת או כאשר יחוש בסכנה ממשית.

בישראל, נמנה העכביש יחד עם הארסן החום על שני מיני העכבישים היחידים המסוכנים לאדם, והוא מצוי בעיקר באזורים יבשים ומבודדים: מדבר יהודה, אזור ים המלח והערבה, הנגב ובמספר מקומות מצומצם ברמת הגולן והגליל התחתון.

## קישורים חיצוניים

* עמיר וינשטיין, חלון פתוח לעכבישים - אלמנה שחורה.
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1790
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייטרו רוסי
קטגוריה:כדורניים
קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים ארסיים
קטגוריה:עכבישאים ארסיים
קטגוריה:אירופה: עכבישים
קטגוריה:ארץ ישראל: עכבישאים
דגל אנדורה

**דגל אנדורה** (בקטלאנית: **Bandera d'Andorra**) הוא דגלה הלאומי של אנדורה. הוא אומץ בשנת 1866. עיצוב הדגל הוא טריקולור בצבעים כחול, צהוב ואדום, עם סמל המדינה במרכז. הפס הצהוב מעט עבה יותר מהפסים האחרים.

הדגל מבוסס על דגלי צרפת וספרד, שתי המדינות המגינות על המדינה הזעירה שבפירנאים. העיצוב של הפסים האנכיים נובע מהדגל הצרפתי, כמו כן הכחול והאדום. הצהוב והאדום לקוחים מדגל ספרד. המוטו הרשום בתחתית סמל המדינה הוא "*Virtus Unita Fortior*" שפירושו "כוח מאוחד חזק יותר".

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אנדורה: סמלים לאומיים
אנדורה, דגל
אנדורה
אנדורה
קטגוריה:פרות בתרבות
אנדורה
אנדורה
מ' אריה

250px|ממוזער|שמאל|דיוקן עצמי של מ' אריה בקרב הדמויות שאייר
250px|ממוזער|שמאל|אנדרטת הנ"ד בעיצובו
[שמאל|ממוזער|500px|כרטיסי "[שנה טובה" המעוטרים באלופי צה"ל, הוצאת "ישראנוף", סוף שנות ה־60 של המאה ה־20]]
**מ' אריה** היה שם העט של **אריה מוסקוביץ** (1930 – 26 באוקטובר 2022, א' בחשוון ה'תשפ"ג) שהיה צייר, מאייר ואמן גרפי ישראלי בסגנון נאיבי. אייר עשרות ספרי ילדים ועיצב מאות סמלים עבור צה"ל.

## ביוגרפיה
מוסקוביץ נולד ביאשי שברומניה. בגיל 12 החל לעבוד כשוליה לצייר תפאורות בתיאטרון ובאופרה של בוקרשט. מוסקוביץ היה ניצול שואה. בדצמבר 1946 עלה לארץ ישראל בגפו באוניית המעפילים "רפיח", שטבעה בסערה ליד האי היווני סירנה, וניצוליה נשלחו למחנות המעצר בקפריסין, שם שהה יותר משנה עד שעלה לארץ.

## קריירה
בשנת 1948 הגיע לישראל, לצפת, שם, בהוראת מפקד ההגנה המקומי, עיצב את דף השער לעיתון קול צפת, ואת בולי צפת. הוא פתח בקריירה של צייר, מאייר ומעצב גרפי, במסגרתה אייר אלפי ספרים, ועיצב סמלים רבים וידועים, בהם סמלי יחידות צה"ל.

מוסקוביץ אייר מספר רב של ספרי ילדים ונוער בשנות החמישים, השישים והשבעים – מסיפורי תנ"ך מעובדים ועד ל"קופיקו", ל"חסמבה" ול"דנידין". במשך שנים רבות היה מאייר הבית של הוצאת מ. מזרחי ועיצב את ספריה. כן אייר כרטיסי ברכה רבים.

איוריו מעטרים יותר מ-8,000 ספרים ישראליים.

ציוריו היו מדויקים בפרטים ומציאותיים, אך העמידו תמונה אידיאלית האופיינית לציור הנאיבי.

מ' אריה עיצב למעלה מ-300 סמלים לצה"ל. גם בשנות השבעים לחייו שירת בצה"ל בדרגת רב-סרן במילואים, ועסק בעיצוב סמלי היחידות וסמלים נוספים. בנוסף עיצב את אנדרטת הנ"ד (לאסון הנ"ד).

## חיים אישיים
מוסקוביץ, אדם דתי ומאמין, היה גבאי בית כנסת בצפון תל אביב, שאת קירותיו מילא בציורי הכותל וירושלים.
מוסקוביץ הותיר שלושה ילדים, נכדים ונינים.

## לקריאה נוספת
* "מ. אריה בתל אביב", הוצאת מרכז באוהאוס, 2005

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  (ראיון)
* העולם המופלא של מ. אריה, באתר "היקום של אלי אשד", מאורכב בארכיון האינטרנט
* אלי אשד, האתר של מ.אריה, מאמר באתר "אימגו", 10 באפריל 2006, מאורכב בארכיון האינטרנט
* העולם המופלא של האמן מ.אריה - הסרט, ראיונות מצולמים, באתר "המולטי יקום של אלי אשד"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:מעצבי בולים ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אמנים ישראלים הידועים בכינוי אמנותי
קטגוריה:גולי מחנות המעצר בקפריסין
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
דגל ליכטנשטיין

**[[דגל]] [[ליכטנשטיין]]** מורכב משני פסים אופקיים בצבעים כחול (למעלה) ואדום, עם כתר מוזהב בצד התורן של הפס הכחול.

בין השנים 1719–1852 דגל ליכטנשטיין היה שונה מעט מהיום, את מקום הצבע הכחול תפס צבע צהוב ללא הכתר. ולאחר מכן זה שונה לצבעים שנגזרו ככל הנראה מצבעי משפחת המלוכה של הנסיכות במאה ה-18 ובין השנים 1852–1921 אותם הצבעים שבימינו היו במאונך ללא הכתר. הכתר הוסף בשנת 1937, לאחר שחברי הנבחרת האולימפית לאולימפיאדת ברלין בשנת 1936 גילו שדגל המדינה זהה לדגל האיטי. עיצוב הכתר שונה מעט בשנת 1982.

כאשר הדגל נתלה ממוט אופקי, יופיע הדגל בצורה שהצלב של הכתר מופנה כלפי מעלה. בדגל הטקסי של המדינה מוחלף הכתר בסמלה של ליכנטשטיין שממוקם במרכז הדגל.
קובץ:Flag of Liechtenstein (1719–1852).svg|הדגל בין השנים 1719–1852
קובץ:Flag of Liechtenstein (1852–1921).svg|הדגל בין השנים 1852–1921
קובץ:Flag of Liechtenstein (1921–1937).svg|הדגל בין השנים 1921–1937


## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

ליכטנשטיין, דגל
קטגוריה:ליכטנשטיין: סמלים לאומיים
ליכטנשטיין
ליכטנשטיין
פוליקרפ קוש

**פוליקרפ קוּש** (בגרמנית: **Polykarp Kusch**; 26 בינואר 1911 – 20 במרץ 1993) היה פיזיקאי אמריקאי יליד גרמניה, חתן פרס נובל לפיזיקה (יחד עם ויליס לם).

## ביוגרפיה
פוליקרפ קוש נולד בגרמניה ב-1911. ב-1912, בגיל שנה היגרו הוריו לארצות הברית.

קוש למד באוניברסיטת אילינוי, וב-1936 קיבל תואר דוקטור על מחקרו בספקטרוסקופיה אופטית. הוא שהה שנה באוניברסיטת מינסוטה, וב-1937 עבר לאוניברסיטת קולומביה, שם ערך עם איזידור רבי ניסיונות ראשונים במיקרו-גלים.

ב-1941 עבד כמהנדס בחברת וסטינגהאוס, בשנת 1943 - במעבדת הקרינה של אוניברסיטת קולומביה, וב-1944 עבד במעבדות בל.

ב-1946 חזר לאוניברסיטת קולומביה כפרופסור לפיזיקה, שם המשיך לחקור תכונות גרעיניות, אטומיות ומולקולריות של חומרים בטכניקות של מיקרו-גלים.

ב-1955 זכה בפרס נובל בפיזיקה (יחד עם הפיזיקאי האמריקני ויליס לם) על קביעתו הניסויית המדויקת שהמומנט המגנטי של האלקטרון גדול מהערך התאורטי הצפוי, קביעה שהביאה לעיון מחדש באלקטרודינמיקה קוונטית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:פיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת טקסס
קטגוריה:סגל מעבדות בל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1911
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993
טלגרף אלחוטי

ממוזער|חיילים גרמניים במלחמת העולם הראשונה מתקינים עמודי טלרגרף.
**טלגרפיה אלחוטית** היא אמצעי למשלוח הודעות למרחוק באמצעות גלי רדיו. טלגרפיה אלחוטית החלה להופיע בשנות השישים של המאה ה-19. אדיסון, למשל, רשם פטנט על מכשיר לקשר רדיו ברכבות בשנת 1885.

ניקולה טסלה ערך את ההדגמה הראשונה של מערכת שכזו בשנת 1893 בסנט לואיס שבמיזורי, ארצות הברית. הוא תיאר והדגים בפרוטרוט את העקרונות הכרוכים בטלגרף אלחוטי. המתקן בו השתמש הכיל את כל הרכיבים ששימשו לבניית מכשיר רדיו בטרם המצאת שפופרת הריק.

מערכת מאוחרת יותר, שזכתה לשימוש נרחב, הודגמה בשנת 1896 בידי גוליילמו מרקוני, אם כי שורשיה נעוצים בעבודתם של מדענים וממציאים רבים אחרים. עוד בימיהם של פאראדיי והרץ בתחילת המאה ה-19, היה ברור למרבית המדענים כי קשר רדיו אפשרי, ואנשים רבים עבדו על פיתוחם של מכשירים מסוג זה. למשל, בשנת 1832 הדגים ג'יימס באומן לינדסיי טלגרפיה אלחוטית לסטודנטים בכיתתו. בשנת 1854 הוא הדגים שידור שחצה מפרץ ברוחב כשלושה קילומטר בסקוטלנד. מרקוני ובראון חלקו את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1909 בשל "תרומתם לפיתוח הטלגרפיה האלחוטית".

כמה עשורים מאוחר יותר הפך הרדיו לנפוץ יותר. מכשירי רדיו מוקדמים לא יכלו לשדר קולות, אלא רק סימני מורס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טכנולוגיה תקשורתית
קטגוריה:קשר רדיו
פומפיי (עיר מודרנית)

**פומפיי** (באיטלקית: **Pompei**) היא עיר בנפת נאפולי שבמחוז קמפניה, איטליה. פומפיי היא מוקד תיירותי בעיקר בזכות שרידי העיר הרומית העתיקה פומפיי הסמוכים לה.

## היסטוריה
### פומפיי העתיקה

העיר פומפיי העתיקה נוסדה במאה ה-7 לפנה"ס על ידי האוסקאנים. במאה ה-5 הסאמניטים כבשו את העיר והביאו עמם שגשוג. במאה הרביעית לפנה"ס הוכפפה העיר לשלטון הרומי. במלחמה הפונית השנייה הייתה פומפיי אחת הערים האחרונות שנשארו נאמנות לרומא, אך במלחמת בעלות הברית מרדה נגד הרומאים יחד עם עוד ערים איטלקיות, ולאחר שכבשו הרומאים את העיר נולה, פומפיי נכנעה סופית לשלטון הרומי.

בפברואר בשנת 62 פקדה את העיר רעידת אדמה הרסנית המוערכת במגניטודה 7.5 וגרמה נזק רב לעיר. מקץ 17 שנים לרעידה, ב-24 באוגוסט 79 הר הגעש וזוב התפרץ והחריב את העיר.

### כיום
פומפיי המודרנית נוסדה בשנת 1891 לאחר בניית כנסיית מרי הבתולה המבורכת מרוסריו.

## אתרים
העיר מפורסמת בראש ובראשונה בזכות שרידי העיר העתיקה פומפיי. בעיר המודרנית נמצא מקדש גבירתנו מפומפיי המוקדש למרי המבורכת מרוסריו.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מפרץ נאפולי
קטגוריה:קמפניה: ערים
קטגוריה:פומפיי
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1891
הרי קונלון

**הרי קונלון** (סינית: 昆仑山) הם מערכת רכסי הרים בשוליה הצפוניים של רמת טיבט, ואחת משרשראות ההרים הארוכות ביותר באסיה.
## גאוגרפיה
ההרים משתרעים בקשת גדולה מצומת ההרים של פמיר מזרחה. במקור, בפי תושבי הארץ, חל השם קונלון רק על הפינה הצפונית-מערבית של טיבט. כיום משתמשים בשם זה כדי להתייחס לאזור הררי רחב הרבה יותר: מפאמיר ועד ליובלי ההונג-הו שבסין התיכונה, לאורך כיותר מ-3,000 ק"מ.

ראשית התהוותם של הרי קונלון בקמט בסוף עידן הפלאוזואיקון, אולם הם עוצבו גם על ידי תנועות טקטוניות נוספות שגרמו להעתקים, להרמה, לשקיעה ולהקמטה. המאוחרות שבהן היו חלק מהקימוט האלפיני בשלישון התחתון, ואירעו במקביל לקימוט הרי ההימלאיה.

בקטעים אחדים במערב, מספר הרכסים (המקבילים בקירוב) הוא 4-3, ורוחב המערכת 160-120 ק"מ בלבד, ואילו בחלקים התיכונים והמזרחיים, יש שמספר הרכסים מגיע ל-12-10 ורוחבם הכולל - ל-900-700 ק"מ. המערכת מפרידה בין רמת טיבט לבין האגנים והמדבריות של שינג'יאנג ומונגוליה, ובין אגן צידם הנחשב כחלק מרמת טיבט.

האוכלוסייה הדלילה מרוכזת באגנים,  שבהם אפשר לקיים חקלאות. חלק מהתושבים הם נוודים. בהרי קונלון ישנם מכרות זהב, עופרת, ניקל, ברזל ואזבסט. לרגלי הרי קונלון מפיקים נפט.

## קישורים חיצוניים

* 

קונלון
קונלון
קטגוריה:טיבט
רונלד ריבסט

**רונלד (רון) ריבסט** (נולד ב-6 במאי 1947) הוא מומחה הצפנה, העובד כיום במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). ידוע בעיקר בזכות חלקו בפיתוח שיטת המפתח הציבורי יחד עם לאונרד אדלמן ועדי שמיר, הידוע בשם RSA, עבודה שבזכותה זכו השלושה בפרס טיורינג לשנת 2002.

הוא גם ממציא שיטות המפתח הסימטרי RC2, RC4, ו-RC5, והיה שותף להמצאת שיטת RC6. המילים שיוצרות את ראשי התיבות *RC* הן "Rivest Cipher" - קוד ריבסט (או "Ron Cipher" - הקוד של רון). קוד RC3 פוצח עוד בשלבי הפיתוח, וכך גם עם קוד RC1, שמעולם לא פורסם. הוא גם מי שהמציא את שיטות MD4 ו-MD5.

השתתף בכתיבת הספר "מבוא לאלגוריתמים" (יחד עם תומאס קורמן וצ'ארלס לייזרסון), ספר יסוד המשמש בקורסים בפקולטות למדעי המחשב.

ריבסט הוא עמית ACM.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

*
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:קריפטוגרפים אמריקאים
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:זוכי פרס טיורינג
קטגוריה:זוכי פרס חזית הידע
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית
קטגוריה:עמיתי ACM
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי של הממציאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
הפלישה למפרץ החזירים

**הפלישה למפרץ החזירים** (או **הפלישה לחוף חירון** בשמה הקובני) הייתה מבצע כושל שיזמה ארצות הברית במטרה למוטט את משטר פידל קסטרו בקובה.

## השתלשלות האירועים
הפלישה תוכננה במרץ 1960 על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר שחתם בחשאי על צו, המורה ל-CIA להקים ולאמן כוח פלישה מיוחד שיורכב ממתנגדי קסטרו שגלו לארצות הברית. המבצע זכה לשם הקוד "פלוטו" ומטרתו הייתה הפלת משטר פידל קסטרו.

הפלישה החלה ב-17 באפריל 1961, יומיים לאחר שמפציצי B-26 הנושאים סימול קובני מזויף הפציצו את קובה, ויום לאחר שקסטרו תיאר את המהפכה שלו כ"סוציאליסטית".

חטיבה 2506, ובה 1,400 גולים קובניים שאומנו והודרכו על ידי ה-CIA, בהוראת מנהל הסוכנות אלן דאלס ובאישורו של הנשיא ג'ון פ. קנדי, שנכנס לתפקידו כשלושה חודשים קודם לכן, נחתה מדרום להוואנה בחוף חירון שבמפרץ החזירים (בקובה מכנים את הפלישה על שם החוף, ולא על שם המפרץ). ההנחה של סוכנות הביון הייתה כי הפלישה תצית ניצוץ של התנגדות עממית לקסטרו, אולם זו לא באה.

תשעים מהגולים שנחתו על החוף נהרגו בקרבות, והיתר נפלו בשבי. שתי ספינות אספקה אמריקניות, "יוסטון" ו"ריו אסקונדידו", הוטבעו על ידי מטוס קובני. הנשיא קנדי אומנם אישר את התוכנית, אותה ירש מן הממשל הקודם (והורה לשנות את יעד הפלישה ממפרץ טרינידד למפרץ החזירים), אך משהתברר במהלך הלחימה כי רק סיוע אמריקני נרחב יציל את הפלישה הכושלת, הורה קנדי שלא לסייע לגולים, על מנת שלא להעמיק את המעורבות האמריקנית במה שנראה ככישלון מהדהד, ולחסוך בחיי אדם. הלחימה הסתיימה יומיים לאחר שהחלה, ב-19 באפריל 1961.

## משפטם של הגולים ואחרית דבר
לתשעה מהגולים שנשבו נערכו משפטי בזק בני יומיים בעוון בגידה והם הוצאו להורג. והאחרים, כ-1,200 שבויים, הוחזקו בתנאים קשים. חלקם עברו עינויים, אחרים הוצאו להורג.

הנותרים בחיים שוחררו בסוף 1962, לאחר שנחתם הסכם בין קסטרו לפרקליט האמריקאי ג'יימס ב. דונובן. לפיו, ארצות הברית תעביר לקובה מזון, טרקטורים ותרופות בערך של 53 מיליון דולר.

אבדות הקובנים בקרבות היו גדולות יותר: מאות הרוגים ואלפי פצועים, חיילים ואזרחים.

תוצאת הפעולה הייתה שקסטרו, אשר פיקד על הלחימה באופן אישי, הוסיף ליוקרתו ושמר על מעמדו.

בעקבות הפלישה למפרץ החזירים חצה קסטרו סופית את הקווים אל זרועות ברית המועצות. ב-1 במאי הודיע קסטרו כי מעתה "קובה היא מדינה סוציאליסטית. בחירות לא יהיו עוד: כל יום מתקיימות בקובה בחירות", כדבריו, שהרי "המשטר המהפכני מבטא את רצון העם". בנאום שנמשך שמונה שעות (אחד מאותם מפגני לשון שהפכו אותו לאנדרטה בחייו) הכריז על נאמנותו למרקסיזם-לניניזם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*  קנדי נואם על משבר מפרץ החזירים, 17 באפריל 1961, ארכיון הסרטונים של AP
* 

קטגוריה:קובה: היסטוריה צבאית
מפרץ החזירים, הפלישה
קטגוריה:1961 בארצות הברית
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – קובה
קטגוריה:מבצעי ה-CIA
קטגוריה:נשיאות ג'ון פ. קנדי
קטגוריה:מלחמות קובה
קטגוריה:אמריקה: פלישות
מפרץ החזירים
קטגוריה:1961 בפוליטיקה
דגל קירגיזסטן

**[[דגל]] [[קירגיזסטן]]** אומץ ב-3 במרץ 1992 על ידי המועצה העליונה של קירגיזסטן. הוא מורכב מרקע אדום ובמרכזו שמש צהובה עם 40 קרניים, המסמלים את 40 השבטים הקירגיזים שאוחדו על ידי מאנאס האב הקדמון. הקרניים בולטות בניגוד לכיוון השעון. במרכז השמש נמצאת טבעת אדומה הנחצית על ידי שתי קבוצות של שלושה קווים אדומים, המסמלים בעיצוב זה את הטונדוק, שהוא גג של יורט קירגיזי מסורתי.

בדצמבר 2023 החליטה ממשלת קירגיזסטן לשנות את הדגל כי הקודם הציג את הסמל בתור חמנייה והממשלה ראתה בזה סימן של חולשה.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קירגיזסטן, דגל
קטגוריה:קירגיזסטן: סמלים לאומיים
קריגיסטן
קירגיזסטן
ארבע הליחות

**ארבע הליחות** הן בסיסה של גישה רפואית שהוצעה על ידי קלאודיוס גלנוס (יש המייחסים אותה להיפוקרטס בן המאה ה-5 לפנה"ס), ובאה להסביר את מקורן של המחלות.

על פי תאוריה זו לאדם ארבע ליחות – מרה שחורה, מרה צהובה או ירוקה (מרה), מרה לבנה (כיח) ומרה אדומה (דם). כאשר עקב גורמים חיצוניים יש עודף או חוסר באחת הליחות, יהיה האדם חולה. הרופא אמור לעזור לטבע בריפוי החולה באמצעות הקזה או הוספה של ליחות.

לתאוריית ארבע הליחות זיקה הדוקה לתאוריה רווחת אחרת ביוון העתיקה, זו של ארבעת היסודות. שילוב שתי התאוריות מוצג בטבלה הבאה:

עבודתו של רודולף וירכו שהתפרסמה בשנת 1858, סימנה את תום התקופה בה שלטה התפיסה הרפואית של ארבע הליחות.

## הליחות
### מרה אדומה
האמונה הרווחת הייתה שהדם מיוצר בכבד.

### מרה לבנה
עודף של מרה לבנה גורם לאדישות.

### מרה צהובה
עודף של מרה צהובה גורם לאגרסיביות. כעס שהוא תוצר של אגרסיביות פוגע בכבד ויוצר חוסר איזון של המרות.

### מרה שחורה
עודף של מרה שחורה גורמת לדיכאון.

## בתרבות

ברפואה המודרנית השימוש במונחים הללו נעלם לחלוטין, אולם הם השאירו את רושמם על השפה. בעברית משמש בעיקר הביטוי מרה שחורה. בשפות אחרות יש שימוש בשמות נוספים. גם המקור למילה הומור הוא מאותן ליחות.

### במוזיקה
קרל פיליפ עמנואל באך כתב טריו סונטה לשני כינורות ולבסו קונטינואו בדו מינור תחת הכותרת "הסנגוויני והמלנכולי" (Sanguineus et Melancholicus) שבולטים בה השינויים הפתאומיים ב "מצב הרוח". היצירה פורסמה לראשונה בשנת 1751.

בטהובן כתב בגטלה לפסנתר תחת הכותרת "עליז – עצוב" (Lustig – Traurig). היצירה פורסמה לראשונה בשנת 1802.

## ראו גם
*מזג
*ארבעת היסודות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
קטגוריה:תאוריות מדעיות ארכאיות
הרי נצרת

שמאל|ממוזער|250px|עמק יזרעאל מהרי נצרת
רכס **הרי נצרת** הוא רכס ההרים הדרומי ביותר בגליל התחתון המרכזי והוא הגבול הצפוני של עמק יזרעאל. ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר יונה, שגובהו 573 מטרים מעל פני הים.

על הרכס יושב "גוש נצרת" – מעין מטרופולין קטנה, ובו הריכוז הגדול ביותר של ערביי ישראל הכולל את היישובים: נצרת, יפיע, ריינה, עילוט, כפר כנא ומשהד. השכונות הסמוכות בנוף הגליל מאוכלסות בחלקן בערבים ונחשבות אף הן חלק מרצף זה. על הרכס שוכנים יישובים נוספים, בעיקר ערביים אך גם יהודיים.

ההרים הבולטים ברכס הם הר דבורה (437 מטר), הר כסולות (440 מטר), הר הקפיצה (397 מטר), הר יונה (573 מטר) והר צמרת (477 מטר).

ברכס עובר גם שביל ישראל, שעולה אליו מהר תבור.

נצרת
נצרת, הרי
קטגוריה:שביל ישראל
לואי בארטו

**לואי בארטו** (בצרפתית: **Louis Barthou**; 25 באוגוסט 1862 – 9 באוקטובר 1934) היה מדינאי צרפתי.

## קורות חייו
בארטו, יליד אולורון-סנט-מרי  שבחבל הפירנאים האטלנטיים, היה איש תרבות וכתב מספר ביוגרפיות, ביניהן ביוגרפיה של ויקטור הוגו.

החל משנת 1894 שימש במספר תפקידי שר בממשלות צרפת בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית. בשנת 1913 שימש בתפקיד ראש הממשלה במשך כ-10 חודשים.

הודות לכתיבה הספרותית והפוליטית שלו התקבל בשנת 1918 לאקדמיה הצרפתית.

בארטו נתמנה לשר החוץ של צרפת בשנת 1934. בארטו שאף לחזק את קשרי צרפת עם מדינות מזרח אירופה והיה דמות המפתח בגיבוש הסכם סיוע הדדי עם הסובייטים, שנחתם לאחר מותו.

ב-9 באוקטובר 1934, כשאירח את אלכסנדר הראשון מלך יוגוסלביה בעת ביקור ממלכתי בצרפת, נסעו בארטו והמלך במכונית פתוחה ברחובות העיר מרסיי. במהלך נסיעתם נורה המלך למוות על ידי ולאדו צ'רנוזמסקי , מתנקש בולגרי שפעל בשליחותם של בדלנים קרואטיים. בארטו אף הוא נפגע מן הירי ומצא את מותו. ב-1974, 40 שנה לאחר הרצח, הוכיחה בדיקת מעבדה, כי הכדור שפגע בבארטו נורה (ככל הנראה בשוגג) מרובהו של אחד השוטרים הצרפתים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות בצרפת
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:ראשי ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה השלישית
קטגוריה:שרי החוץ של צרפת
קטגוריה:שרי המשפטים של צרפת
קטגוריה:שרי החינוך של צרפת
קטגוריה:שרי התחבורה של צרפת
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1862
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1934
חינוך חופשי

**חינוך חופשי** (באנגלית: **unschooling**; מכונה גם: **למידה טבעית**, **חינוך ל אינ-שיעור** ו**חינוך מתוך החיים**) מייצג פילוסופיה חינוכית הטוענת שחינוך יכול וצריך להתקיים ללא מסגרת לימודית מובנית.

על פי גישת החינוך החופשי, המוטיבציה המרכזית של הילד היא סקרנותו הטבעית, אשר בהיעדר מסגרת מובנית, ניתן לה כר נרחב לביטוי ולפעולה. כמו כן, מדגישה פילוסופיה זו את חשיבות החופש ויכולת הבחירה של ילדים.

באופן מעשי, מיושמת הפילוסופיה בחינוך ביתי ובבתי ספר חופשיים. המסגרת – אם בכלל יש כזו – היא חופשית ביותר ונתונה במידה רבה לניהולו של הילד. שיטת החינוך ברובה אינה מבוססת על הדינמיקה של מורה-תלמיד, אלא על למידת חקר ועל קליטה מהסביבה. ההורים, הקרובים, החברים של המשפחה, ומבוגרים וצעירים, בעלי מקצועות, משמשים כמורים לרגע: הם מסבירים משהו שהילד שמע אותם אומרים, עונים לשאלה, מבצעים עם הילד פעילות, אך ברוב הזמן הילד לומד מהסביבה, באורח עצמאי מהתבוננות, ממשחקים, מקריאה, מהטלוויזיה, המחשב והאינטרנט.

המונח הלועזי unschooling הוטבע על ידי ג'ון הולט, מחברם של 10 ספרים על חינוך, וממובילי תנועת החינוך החופשי בארצות הברית.

## טיעונים בעד ונגד חינוך חופשי
**בעד**
* **התאמה אישית ועניין אישי:** חינוך חופשי מאפשר לילדים לעקוב אחר תחומי העניין האישיים שלהם וללמוד בצורה שמרגישה להם טבעית ומסקרנת. זה עשוי להוביל למוטיבציה גבוהה יותר וללמידה משמעותית יותר.
* **פיתוח כישורי חיים מעשיים**: בלמידה עצמאית, ילדים יכולים לפתח כישורי חיים חשובים כמו פתרון בעיות, קבלת החלטות וניהול זמן, שלא תמיד נלמדים בצורה יעילה בבתי הספר.
* **סביבה חינוכית גמישה**: חינוך חופשי מאפשר סביבה חינוכית גמישה שמתאימה לצרכים השונים של הילדים, כולל צורך בשינויים, יצירתיות ותנועה.

**נגד**
* **חוסר במבנה והנחיה**: אחת הביקורות המרכזיות היא שחינוך חופשי עלול להיעדר מבנה והכוונה מקצועית, מה שעלול להוביל לפערים בידע ובכישורים החיוניים.
* **חוסר בהכנה למבחנים סטנדרטיים**: ילדים שלומדים בחינוך חופשי עשויים להיתקל בקשיים בהכנה למבחנים סטנדרטיים, מה שעלול להשפיע על סיכוייהם להתקבל למוסדות להשכלה גבוהה.
* **בעיות חברתיות**: ייתכן שחינוך חופשי אינו מספק את הסביבה החברתית המתאימה לפיתוח כישורים חברתיים, העלולים להתפתח בצורה טבעית יותר בבית הספר.

חלק מהטיעונים שמוצגים כאן רלוונטיים גם לשיטות אחרות של חינוך ביתי.

## ראו גם

*ביטול בית הספר
*חינוך ביתי
*ג'ון הולט
*חינוך דמוקרטי
*דגם סדברי

## קישורים חיצוניים
*מדור חינוך ביתי וחינוך חופשי "באופן טבעי"
*מאמרים בנושא "אנסקולינג" באתר של דן לסרי
*המרכז לעתידנות בחינוך – מאמר של ד"ר אבירם רוני וארי ניומן על חינוך ביתי בישראל (באנגלית)
*אתר מקיף unschooling באנגלית
*אתר "המכון לחינוך דמוקרטי" בחדרה

## הערות שוליים

קטגוריה:חינוך אלטרנטיבי
נופריים

**נוּפָריים** (שם מדעי: Nymphaeaceae) היא משפחה של צמחים דו־פסיגיים רב־שנתיים הנפוצה באזורים חמים או ממוזגים בכל רחבי העולם. זו משפחה של צמחים הגדלים במקווי מים מתוקים או מעט מלוחים, כאשר שורשיהם חבויים בקרקעית. הפרחים בודדים, לרוב גדולים ויפים. עלי הכותרת מעט קשיחים ומותאמים להאבקה על ידי חיפושיות. העלים בעלי פטוטרת ארוכה ולרוב צפים על־פני המים, אך לעיתים נדירות גם מורמים מעליהם או נמצאים מתחת לפני המים.

הנופריים קרובים במובנים אחדים לחד־פסיגיים. כך, למשל, צרורות הרקמה המובילה (הצינורות) אינם ערוכים בטבעת, אלא פזורים בגבעול, ובתוך הצרורות חסר קמביום. מאפיין זה מעיד על גילה העתיק של המשפחה, ואכן היא בין העתיקות שבמערכת בעלי הפרחים. למעשה, היא שייכת לקבוצת הדו-פסיגיים הקדומים.

בארץ ישראל מיוצגת המשפחה על ידי שלושה מינים: נימפאה לבנה, נימפאה תכולה ונופר צהוב. ייבוש נרחב של הביצות בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20 צמצם מאוד את בתי הגידול הטבעיים שלהם, וכיום כולם הוכרזו כצמחים מוגנים.

## נופריים בתרבות
מיני נופריים רבים משמשים כצמחי נוי באגמים מלאכותיים, וגידולם אינו מסובך במיוחד. כמו כן, רוב המינים ראויים למאכל על כל חלקיהם - שורש, עלים, פרחים וזרעים.

בתרבות ההודית והמצרית העתיקה היה לפרח הלוטוס מקום מיוחד כסמל דתי. למרות ששניהם הם צמחי מים ודומים בפריחה ובגדילה, הלוטוס מצרי והלוטוס ההודי הם שני מינים שונים, הלוטוס ההודי הקדוש נקרא גם נלומבו נאכל (שם מדעי Nelumbo nucifera) ונהוג לאכול אותו במזרח. הלוטוס המצרי נקרא גם נימפאה כחולה (שם מדעי Nymphaea caerulea), וגדל בר בארץ ישראל (בסכנת הכחדה).

[שמאל|ממוזער|250px|[נימפאה]]

## ראו גם
* לוטוס

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1805
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ריצ'רד אנטוני סליסבורג
קטגוריה:משפחות צמחים
כוח שקול

**כוח שקול** הוא מושג פיזיקלי המתאר את אוסף הכוחות הפועלים על גוף מסוים, והוא שווה לסכום הווקטורי של כל אותם כוחות. הכוח השקול הוא וקטור ומקובל לסמנו \Sigma\vec F .

ניתן לחשב את שקול הכוחות בעזרת הגדרת הכיוון החיובי. לדוגמה - כאשר מופעל על גוף כוח שגודלו 20 ניוטון לימין וכוח שגודלו 30 ניוטון לשמאל, יש להגדיר מהו הכיוון החיובי. אם הכיוון החיובי הוגדר לצד ימין, שקול הכוחות הוא 20-30 = -10, לכן הגוף נע שמאלה, בעוד שאם הכיוון החיובי הוגדר לצד שמאל, שקול הכוחות הוא 30-20 = 10, לכן הגוף נע שמאלה 

חוקי התנועה של ניוטון מתייחסים לכוח השקול הפועל על גוף: אם סכום הכוחות מאוזן, הגוף יתמיד במצבו (אם נע, ימשיך לנוע במהירות קבועה; אם נח, ימשיך במנוחתו); ואם סכום הכוחות השקולים אינו מאוזנים, הגוף יקבל תאוצה שגודלה שווה לעוצמת הכוחות השקולים חלקי מסת הגוף, וכיוונם יהיה זהה לכיוונו של סכום הכוחות.

במקרה בו פועלים על הגוף שני כוחות, ניתן לחשב את הכוח השקול בעזרת טכניקה הנקראת מקבילית הכוחות, שהיא למעשה מקרה פרטי של חיבור וקטורי.

## ציור מקובל
כאשר רוצים לצייר את הכוח השקול אנחנו מציירים קו. הקו הזה מתחיל בנקודה A כאשר הכוח מופעל, ונגמר ב B. הקו הזה לא רק נותן לנו כיוון לכיוון הכוח, הוא נותן גם מוסג בנוגע לכמה חזק הכוח המופעל (ככול שהקו ארוך יותר הכוח המופעל חזק יותר)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כוחות פיזיקליים