פרשת פוטו אלן

**פרשת פוטו אלן** הייתה סדרת עימותים ציבוריים ומשפטיים בירושלים בשנים 2000–2001, סביב חנות הצילום "פוטו אלן" שהייתה בבעלות אלחנן בן־חקון. העימותים כללו הפגנות של הציבור החרדי בעיר באופן יומיומי, טענות על מכירת תכנים פורנוגרפיים, עימות פיזי שבו נדחף הרב יהודה סאמט – ונפטר כתוצאה מכך לאחר מכן – ושריפת חנות הפוטו על ידי אלמונים. בהמשך נפתח הליך פלילי שבו התקבלה טענתו של בן חקון שפעל מתוך תחושת איום וללא כוונה לפגוע והוא זוכה מאשמה. הפרשה הפכה  לסמל ליחסי הדתיים–חילוניים בירושלים ולטענות מצד החרדים על אכיפה סלקטיבית לאור זיכויו של בן חקון בפרשה.
## רקע
החנות "פוטו אלן" פעלה ברחוב יחזקאל בירושלים, סמוך לשכונות החרדיות מאה שערים וגאולה. לצד שירותי מעבדת צילום סטנדרטית, הושכרו בה מקרנים לצפייה, ועלה חשד שנמכרים בה גם קלטות וידאו ותקליטורי DVD פורנוגרפיים. סביב החנות נערכו הפגנות תדירות בהובלת קבוצות קנאיות, בעיקר מהעדה החרדית ורבני שכונות נוספות מהאזור, ופורסמו פשקווילים חריפים כנגד החנות ובעליה.

## ההפגנות והעימותים
ההפגנות מול החנות, בעקבות החשד למכירת פורנוגרפיה בלב השכונה החרדית, התקיימו במשך כמה שנים. במהלך השנה שקדמה לאותו האירוע הן התגברו. המפגינים חסמו את הרחוב, קראו קריאות גנאי, לעיתים יידו אבנים, והתרחשו עימותים בין שוטרים לתושבים. המשטרה נכחה במקום באופן קבוע. אלחנן בן־חקון טען שהותקף פעמים רבות, וההגנה טענה בהמשך שהפעיל את החנות תחת לחץ יומיומי.

## פציעתו ומותו של הרב סאמט
ב־14 בנובמבר 2001, בשעות הצהריים המוקדמות, התרחש עימות חריג במיוחד סמוך לחנות "פוטו אלן" ברחוב יחזקאל בירושלים. באירוע זה, בו נכחו גם שוטרים, התפתח עימות מילולי ופיזי בין בעל החנות, אלחנן בן־חקון, לקבוצת מפגינים שהתאספה במקום. במקום עבר גם הרב יהודה סאמט, כבן 70, אשר לפי עדויות שונות לא היה מהפעילים, אלא נקלע למקום וניסה ככל הנראה להרגיע את הרוחות או לתווך בין הצדדים.

במהלך ההתקהלות, דחף בן־חקון את סאמט לעבר ניידת משטרה שחנתה בסמוך לחנות. סאמט הוטח בחוזקה בגגון המתכת של הניידת, נחבל קשות בראשו ולאחר מספר דקות פונה באמצעות צוות ניידת מגן דוד אדום במצב קשה אל בית החולים הדסה עין כרם. במהלך אשפוזו בבית החולים, אובחן עם חבלת ראש קשה, אושפז ביחידה לטיפול נמרץ ועבר טיפולים מצילי חיים.

למרות המאמצים הרפואיים, מצבו הידרדר במהירות. כשבוע לאחר אותו אירוע – ב־22 בנובמבר 2001 בשעות הערב – נפטר מפצעיו. מותו עורר תגובות סוערות. האירוע כולו תועד במצלמת וידאו, והסרטון, שבו נראה רגע דחיפת בן־חקון את סאמט, הופץ מאוחר יותר ונצפה על ידי רבים. הסרטון שימש גם כחלק מהחומר החזותי שהוצג בהמשך במסגרת ההליך המשפטי נגד בן־חקון.

## ההלוויה ושריפת החנות
בשעות הלילה המאוחרות ב־22 בנובמבר 2001 התקיימה בירושלים הלוויה רבת משתתפים, בה נטען כי השתתפו כ־40,000 איש. במסע ההלוויה הענקי נשמעו קריאות נגד המשטרה וגורמי השלטון, ובהן "דם חרדי הפקר". ח"כ ישראל אייכלר כינה את הפרשה "רצח באחריות המדינה והתקשורת". סמט נטמן עוד באותו הלילה בבית העלמין הר המנוחות בירושלים.

שעות ספורות לאחר ההלוויה, בלילה שבין חמישי לשישי, הוצתה חנות "פוטו אלן" ונשרפה כליל. המשטרה פתחה בחקירה, אך לא דווח על חשודים או כתבי אישום. בהמשך טען בן־חקון כי מדובר בשריפה מכוונת שנועדה להרתיעו ולחסל את עסקו, "בהסכמה שבשתיקה של המשטרה", כדי להרגיע את הרוחות בציבור החרדי.

## ההליך המשפטי וההשפעה הציבורית
בדצמבר 2001 המליצה המשטרה להעמיד את בן־חקון לדין בגין גרימת מוות ברשלנות. המשפט נפתח בשנת 2004, ובסופו של דבר קבעו השופטים כי בן־חקון פעל מתוך מגננה, ללא כוונת זדון – והוא זוכה. השופט כתב בפסק הדין כי "הנאשם רצה לפנות לעצמו דרך כשנמלט מההמון. הנאשם פעל בסביבה עוינת ביותר, כשלפחות 200 אברכים היו בסביבה, חלקם יידו אבנים ולחלקם היו מקלות בידם. למעשה, הנאשם נמלט על נפשו".

הפרשה עוררה סערה ציבורית ותקשורתית, לרבות דיונים בכנסת. החרדים טענו לאוזלת יד מצד הרשויות והגנה על אדם שהפיץ תועבה, ואילו מהצד החילוני נשמעה ביקורת על האלימות מצד המפגינים. הרב סאמט הפך בעיתונות החרדית לדמות מיתולוגית של "קדוש ציבורי".

## קישורים חיצוניים
* תיעוד האירוע מתוך מצלמת וידאו (יוטיוב)
* תוכנית אקטואליש – תיעוד נוסף (יוטיוב)
* 
* מסמך ועדת הפנים – הכנסת
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:2001 בישראל
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:הפגנות בירושלים
קטגוריה:ישראל: יחסי דת ומדינה
קטגוריה:יהדות חרדית בישראל