open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אדם שפלן

**אדם מאירי שפלן** (נולד ב-4 ביוני 1979) הוא מוזיקאי ישראלי.

## ביוגרפיה
שפלן נולד באטלנטה שבארצות הברית לד"ר מיכאל שפלן, מנתח פלסטי. אחיו למחצה אורי (היה חבר ביט69) ובן הם מתמודדי העונה החמישית והשמינית של "המירוץ למיליון". עלה לישראל עם משפחתו ב-1983 והחל את לימודי המוזיקה כבר בילדותו. בגיל 6 למד לנגן בפסנתר, ובגיל 11 בגיטרה.

ב-1993 החל ללמוד בבית הספר תלמה ילין ולמד שם ג'אז והלחנה. בשנת 2000 החל ללמוד קונטרבס אצל גיל סמטנה ובאותה השנה החל לעבוד עם רונה קינן ושלומי שבן.
במרוצת השנים ניגן בין היתר עם ברי סחרוף, נעם רותם, עמיר לב, רפי פרסקי, אריק איינשטיין, אפרת בן צור, דנה אינטרנשיונל, דויד ברוזה, אביב גפן, הבילויים, הדרה לוין ארדי, איתמר רוטשילד, Pezz, הרולד רובין, מקהלת גבעול, יוקה ימומוטו ועוד.

בשנת 2003 הצטרף ללהקת "אטליז" של גיא בן שטרית, ולקראת סוף אותה השנה הצטרף ללהקת "The Girls" בהנהגת שרון קנטור.

בשנת 2004 הצטרף לאנסמבל חד-פעמי שליווה את המוזיקאית האמריקאית ג'וליה אייזנברג בהופעתה היחידה בישראל.
בשנה זו השתתף בהקלטות האלבום "עזרה בדרך" של הזמר-יוצר נעם רותם ובסיבוב ההופעות שליווה אותו.
לקראת סוף אותה שנה הצטרף להרכב הליווי של חברו ללהקת "אטליז", עמית ארז, כמולטיאינסטרומנטליסט. בהופעות ההרכב ניגן שפלן על גיטרה חשמלית, בס וגלוקנשפיל.

הוא חבר לג'וליה אייזנברג לשתי הופעות נוספות בשנת 2006, ופעמיים נוספות בביקורה השלישי בישראל, ב-2007. בסוף 2008 הוא פרש מ"אטליז" ומההרכב של עמית ארז והחל להתמקד בהפקה. בשנת 2009 שפלן הופיע כגיטריסט במופע של עמיר לב.

בשנת 2010 הפיק מוזיקלית יחד עם תמיר מוסקט את הסינגל The Art of Rolling של אלן מון,
והשתתף בהקלטות אלבומו השלישי של נעם רותם.

שפלן חבר בהרכבים "GreedyAdam" (עם אריאל ערמוני וסולן "הבילויים" נועם ענבר) ו-"UBK" (ההרכב של סולן "בום פם" אורי בראונר כנרות). מאז 2009 הוא מלווה את הצמד עבודות עפר להם אף הפיק את אלבום הבכורה.

## לקריאה נוספת
* אדם שפלן, באתר Qube
* 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:בסיסטים ישראלים
קטגוריה:גיטריסטים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
עלי שלכת (חברה)

**עלי שלכת** היא חברה ישראלית, העוסקת בעריכת טקסי הלוויה וקבורה אזרחיים, על פי רצונו של הנפטר או בני משפחתו. החברה הוקמה בשנת 2004.
## פעילות
בין היתר, מציעה החברה שירותי שריפת גופות, כאמצעי טיפול בגופה שתורם לחיסכון בניצול הקרקע. פעילות זו מעוררת התנגדות עזה בציבור הדתי, וגם בציבור החילוני יש השוללים אותה. בקשתה של החברה לקבלת השתתפות במימון מהמוסד לביטוח לאומי, כנהוג לגבי קבורה, נדחתה על ידי המוסד. בית הדין לעבודה דחה בקשות להחזר דמי קבורה ששילמו לקוחות לחברת עלי שלכת, מפני שהחברה אינה רשומה בביטוח הלאומי כחברה מורשה לעסוק בקבורת נפטרים ולא הוצגה בפני בית הדין תשתית ראייתית שהחברה הגישה בקשה בעניין. כן נקבע ש"שריפת הגופה משמעה טיפול בגופה, ואין משמעה קבורה כאמור בחוק". עם זאת, ציין בית הדין הארצי שקבורת אפר של גופה זכאית לתשלום דמי קבורה.

בשנת 2014, שכרה אישה את החברה כדי לשרוף את גופתה לאחר מותה ולפזר את מרבית האפר בים, זאת בשל שיקולים אידאולוגיים. לאחר מותה ערערה אמה של האישה על ההחלטה. בית המשפט העליון דחה את ערעורה של האם וקבע כי רצון המת גובר על הרצון של בני המשפחה ושאין בדין הישראלי מניעה חוקית לשריפת גופה, אף על פי שיש איסור כזה במשפט העברי. בית המשפט ציין גם שדיונים קודמים בנושאים דומים מצאו כי אין אינטרס ציבורי מכריע האוסר על שריפת גופות.

מיקומו של כבשן החברה לא פורסם, לדברי החברה כדי לא לעורר מדון, ומחשש להתנכלות. ב-23 באוגוסט 2007, ימים אחדים לאחר שפורסם בעיתונות החרדית כי מתקני החברה, ובהם הכבשן, נמצאים במושב חיבת ציון הוצת המתקן על ידי אלמונים, ונשרף. עובר אורח שעבר באזור הבחין בשריפה וניתק את מכלי הגז של המשרפה, ובכך מנע אסון. אף על פי שאיש לא לקח אחריות למעשה בירכו עליו ראשי ארגון זק"א, ובראשם יהודה משי זהב שסייר במקום ערב שריפתו, וכן תושבי חיבת ציון, שהתנגדו להקמתו המחודשת של הכבשן בתוך ישובם. בנובמבר 2007 חנכה החברה את מתקנה החדש אשר מיקומו נשמר בסודיות.

יש המתייחסים לשריפת הגופות בעלי שלכת כאלטרנטיבה חילונית שאינה יקרה כמו קבורה חילונית. שיקולים נוספים לשימוש בשירותי החברה הם אקולוגיים. לקוחות החברה המעוניינים בשריפת הגופה, בוחרים היכן לפזר או לקבור את האפר. הם יכולים לבחור גם לשמר אותו בכד או בתכשיט.

## ראו גם
*שריפת גופות בישראל

## קישורים חיצוניים

* גיל לוין, מחלוקת אחרי המוות, באתר "נענע"

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני קבורה בישראל
קטגוריה:שרפת גווייה
אלן ווטס

**אלן וילסון ווֹטס** (באנגלית: **Alan Watts**; 6 בינואר 1915 – 16 בנובמבר 1973) היה פילוסוף וסופר בריטי, מרצה על זן, תאולוגיה ותרבות המזרח לקהל המערבי. בעל דוקטורט בדתות. הוא נודע  כמי שהכניס דתות מזרחיות לשיח במערב, בפרט הינדואיזם, בודהיזם ודאואיזם.

## ביוגרפיה
ממוזער|ווטס בגיל 7, 1922
ווטס נולד בצ'יזלהרסט שבאנגליה והתחנך בבית הספר שליד הקתדרלה של קנטרברי. לאחר שהחל את דרכו בלימודי כמורה, נחשף בגיל 16 לכתבים בודהיסטים שונים והחליט לשנות את יעודו. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה עזב את אנגליה בעקבות אשתו האמריקאית, למד בסמינר כמרים והתמנה לכומר יועץ לסטודנטים באוניברסיטת נורת' ווסטרן. בעקבות ניהול אורח חיים חופשי מדי, הוצא מן הכנסייה הפרסבטריאנית, ועבר לפעול בעיקר במערב ארצות הברית.

הוא למד במשך שנים רבות את הבודהיזם, הזן ותורות מזרחיות שונות. הוא נודע בפופולריות שלו בקרב קהל מערבי, בעיקר בזכות היכולת שלו לפשט טקסטים ותורות מורכבות. עקב כך, רכש לעצמו במהלך השנים קהל מאזינים של מיליונים.

הוא כתב יותר מ-25 ספרים, ומאמרים רבים נוספים (כולל בפלייבוי), בהם עסק בהשוואה בין הדתות השונות ובין הנצרות והמדע המודרני. בין הנושאים שעליהם כתב: זהות אישית, טבעו של היקום, משמעות החיים, קונספטים שונים של אלוהים ואלוהות והרדיפה אחרי אושר. הוא השתמש בכתביו בידע הרב שלו בפילוסופיות זן בודהיזם, טאואיזם, הינדואיזם ונצרות. בנוסף הוא רכש ידע מתחומי המדעים המדויקים.
אלן ווטס העיד על עצמו כפילוסוף שמטרתו העיקרית היא ההשוואה בין התרבות המערבית לתרבות המזרחית. השוואה של שתי תרבויות שונות ואינטליגנטיות, כך לדברי ווטס, יוצרת נקודת מבט מושכלת בנוגע להנחות הבסיסיות שמלוות אדם לאורך חייו. הוא דחף את מאזיניו וקוראיו לבחון את ההנחות הבסיסיות שמלוות אותם בחייהם, ולהישאר רק עם האמונות שמשרתות אותם ואת הסביבה שנמצאת סביבם.

כמו כן היה מרצה פופולרי ולימד מדיטציה לקהלים שונים.

הייתה לו השפעה רבה על "ילדי הפרחים" אשר חלק גדול מהשכלתם אודות זן בודהיזם רכשו מהרצאותיו וספריו. היה ידידו של טימותי לירי ונטל חלק בהתנסויות הסמים שלו.

## ספריו בתרגום עברי
* **טבע, גבר ואשה**; עברית: אלי ארום, רינה צאלים, תל אביב: דע, 1958. (*Nature, Man, and Woman*)
* **דרך הזן**; תרגום מאנגלית: אהוד תגרי, תל אביב: חרגול; עם עובד, תשס"ט 2008. (*The way of Zen*)
* **דאו – דרך הנהר**; קליגרפיה: לי צ’י-צ’אנג ; מאנגלית: דרור בורשטיין, תל אביב: בבל, תש"ע 2010. (*Tao: The Watercourse Way*)
* **טבע התודעה**; מאנגלית: ניר חכם, דיאלוג; 2017.
* **החוכמה שבחוסר הביטחון: מסר לעידן החרדה**, כתר הוצאה לאור, 2021

## קישורים חיצוניים

* 

### באנגלית
* The Alan Watts Archive
* Alan Watts Podcast - פודקסטים
* Alan Watts Online - Project Unicorn
* Watts essay on Nothingness
* "Alan Watts Theatre" - audio recordings of Watts set to animations by Trey Parker and Matt Stone, the creators of South Park
* Alan Watts Lectures and Essays Audio, video, essays and articles - resources from deoxy.org

### בעברית
* הספר "דרך הזן", הוצאת חרגול, 2009
* תרגום פרק ראשון ושני מתוך "הספר על הטאבו שאוסר עליך לדעת מי אתה" 
* תומר פרסיקו, על הספר "דרך הזן" של אלן ווטס, בלוג באתר "רשימות", 20 בפברואר 2009
* תומר פרסיקו, הדרך זן, בלוג באתר "רשימות", 19 בדצמבר 2006

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זן
קטגוריה:פילוסופים בריטים
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:בודהיסטים
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-20
קטגוריה:מורים רוחניים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1915
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1973
החלוץ (כתב עת)

[שמאל|ממוזער|300px|"החלוץ", גיליון [ה'תרי"ג (1853)]]
**החלוץ** היה כתב עת עברי משכילי בעריכת יהושע השל שור (יה"ש), שיצא לאור בהפסקות בשנים 1852–1889.

בכתב העת הופיעו מאמרים פובליציסטיים ומחקריים בתחום חכמת ישראל, שמגמתם ביקורת חריפה על התלמוד, ההלכה והרבנים. כותרת המשנה של כתב העת הייתה "החלוץ העובר לפני עם ישראל למלחמת הדת והתושיה", ובשער בגרמנית הופיעה הכותרת "Wissenschaftliche Abhandlungen über Jüdische Geschichte, Literatur, und Alterthumskunde" ("מאסף מדעי על היסטוריה, ספרות וידיעת העבר של היהדות").

היוזמה להוצאת כתב העת הייתה של שור ושל ידידו הסאטיריקן יצחק ארטר. ארטר כתב את "תולדות החלוץ", מאמר פרוגרמטי שהסביר את הצורך בכתב העת, אך נפטר מספר חודשים לפני שיצא לאור הגיליון הראשון, ושור לקח על עצמו את השלמת המאמר ואת עריכת כתב העת.

פרסומים קודמים של משכילי גליציה נגעו בבעיות חברתיות רק לעיתים רחוקות והתמקדו בחכמת ישראל; כמו כן, נקטו לרוב בעמדה זהירה וביקרו בחריפות את הקבלה והחסידות, אך נמנעו מהתנגשות עם ההנהגה הרבנית. בניגוד להם, 'החלוץ' עסק בריש גלי בחליי החברה היהודית, כמו עוני ונחשלות, תקף את הרבנים כבורים שונאי קדמה ועסק בבחינה ביקורתית מאוד של הספרות ההלכתית. שור נזף ברבנים על כך שהם מסרבים לאשר עוד היתרים שונים לעקוף את איסורי השבת, דבר שפגע ביכולת הפרנסה של הציבור, והצהיר על הצורך . הוא כתב כי ההתרופפות הניכרת בשמירת מצוות מעידה כי גם היהודים הפשוטים אינם נאמנים עוד לדת, וכי יש לחדשה אם רוצים שתשרוד. בגיליון הבכורה פרסם גם סקירה על המסורה, אחד המאמרים הראשונים בעברית שעסקו בחקר המקרא, תחום שהעיסוק בו בקרב יהודים היה בעיקר בגרמניה ובשפה הגרמנית וטרם הגיע למזרח או נכתב בעברית.

בכרכים הראשונים השתתפו כמה מידידיו של שור ומשותפיו להשקפת עולמו, ובהם אברהם קרוכמל, יצחק שמואל רג'יו ומשה שטיינשניידר, אך בכרכים האחרונים כתב שור לבדו את כל התוכן.

"החלוץ" היה הקיצוני שבכותבי הביקורת נגד האורתודוקסיה, נגד רבנים בני הזמן ואף נגד משכילים מתונים (כגון שי"ר, זכריה פרנקל ור' צבי הירש חיות). רבים מן המשכילים הסתייגו ממנו ואף נכתבו כמה חיבורי ביקורת חריפים נגדו, שעליהם השיב שור בחריפות לא פחותה. ואולם "החלוץ" השפיע על הדור הבא של הפועלים לתיקונים בדת במזרח אירופה, ובראשם יהודה ליב גורדון ומשה ליב ליליינבלום.

כתב העת יצא לאור כשנתון, אך בהפסקות רבות:
* כרכים א-ג הופיעו בלבוב, 1852–1856
* ד-ו, ברסלאו, 1859–1861
* ז-ח, פרנקפורט, 1865–1869
* ט-יא, פראג, 1873–1880
* יב-יג, וינה, 1887–1889

מהדורת צילום של "החלוץ" עם מפתחות יצאה לאור ב-1972 בירושלים. בשם "החלוץ" נקראו גם כמה כתבי עת של תנועת "החלוץ".

## קישורים חיצוניים
* כרכים א'-ב' (1852-1853), ג'-ד' (1857-1859), ה'-ז' (1860-1865), ז' בנפרד (1866), ח'-י', י"א-י"ג.
* 

קטגוריה:אוקראינה: עיתונים
קטגוריה:כתבי עת של תנועת ההשכלה
קטגוריה:עיתונות בעברית
יונתן מס

**יונתן מס** (1922 – 2003) היה מהנדס ברפא"ל, מחלוצי פיתוח הטילים בישראל.

## ביוגרפיה
יונתן מס נולד בברלין, בן לחנה וראובן מס. אחיו הצעיר ממנו בשנה, דני מס, נהרג כמפקד מחלקת הל"ה. יונתן מס עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1933, למד בגימנסיה העברית ובשנת 1944 קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. שירת בחי"ש והתנדב לבריגדה היהודית בתקווה להיות טייס. הוא לחם באיטליה והגיע עם הבריגדה להולנד.

בשנים 1948-1947 עבד בתחנת הקשר בשדה התעופה לוד. עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס לחיל האוויר.

היה מראשוני חיל המדע (חמ"ד), שהפך לרפא"ל. מס עסק בפיתוח סירת נפץ עם ביות מכ"מי, אך הדגם היחיד עלה באש בעת ניסוי. כראש תחום פיקוד וניהוג עסק בפיתוח הטיל לוז (הייצור של הטיל הועבר לתעשייה האווירית, והפך לטיל "גבריאל"), קיבל על כך ב-1960 את פרס ביטחון ישראל. ב-1964 פנה מס לארצות הברית כדי שתסייע בהצבתה של תחנה למעקב אחר לוויינים בישראל.

למד בצרפת וקיבל תואר דוקטור בהצטיינות יתרה, על עבודה שעסקה בחקר היונוספירה בעזרת אותות מלוויינים. כשחזר לישראל היה הראשון לדחוף את רעיון הלוויין הישראלי. כמנהל חטיבת מחקר הנחיה ברפא"ל קידם את טילי האוויר-אוויר וכסמנכ"ל וכיועץ למו"פ למנכ"ל רפא"ל הגה רעיונות לטיל נגד טילים שהקדימו את טיל ה"חץ".

ב-1980 כתב מחקר היתכנות שהוכיח כי אפשר לפתח לוויין שישקול 240 ק"ג בלבד ויוכל לספק תצלומים ברזולוציה גבוהה. תוכנית הלוויין של רפא"ל כונתה אביר. ד"ר זאב בונן, מנכ"ל רפא"ל לשעבר, בספרו "רפא"ל: ממעבדה למערכה" הכתיר את יונתן כ"אבי לוויין הצילום הישראלי".

ב-2001 קיבל מס אות הוקרה מטעם ועדת החלל הישראלית על עבודתו החלוצית.

נפטר ב-2003. בנו אורן, משמש כמנהל הוצאת ראובן מס.

## לקריאה נוספת
*יונתן מס, "לוויינים לניווט ולתקשורת", **[[מדע (כתב עת)|מדע]]**, ספטמבר 1967.

## קישורים חיצוניים
* 
* , 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת חשמל
קטגוריה:מדעני חיל המדע
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:סגל רפאל
קטגוריה:אנשי תוכנית החלל הישראלית
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: עובדי רפאל
יונתן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גורדון ראשון לציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
פלקסוגרפיה

ממוזער|200px|גלופת הגומי בהדפסת הפלקסוגרפיה.**פלקסוגרפיה** היא שיטת הדפסה ישירה (הדפסה שבה ישנו מגע ישיר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס) העושה שימוש בגלופה העשויה מפולימר גמיש, ומותאמת לשימוש בהדפסה על גבי חומרים עדינים או בעלי כושר ספיגה משתנה. שיטת דפוס זו היא תוצר של התפתחות דפוס הבלט, ועונה לצורך בהדפסת מוצרים אשר אין אפשרות להדפיסם בעזרת שיטות אחרות בשל עדינות החומרים אותם מדפיסים, הרגישים ללחץ הרב המופעל בזמן ההדפסה על המוצר המודפס. ההדפסה עצמה נעשית על ידי גלופה פולימרית, על בסיס חותמת משרד פשוטה. המושג פלקסוגרפיה נגזר מחיבור מילים: "גרפיה", כלומר "רישום" או "דפוס", ו"פלקסו", כלומר "גמיש", המתייחס לתכונה הייחודית של שיטה זו: גמישות הגלופה.

## היסטוריה
שיטת הדפסה זו קיימת כמאה שנה, תחילתה הייתה למעשה עם התגלות הצורך באוטומציה מכנית בעת הדפסות שהתבצעו בעזרת חותמות גומי.

הצורך ההולך וגובר בשיטה אוטומטית שתקל במידת הצורך על הדפסת כמויות גדולות. בתחילה בנו מתקן מכני עם גליל שהסתובב עליו הולבשו, בדרך כלל, חותמות שמזוהות עם מוצר או חברה מסוימים. כיום השיטה השתכללה גם בסוגי הגלופה וגם באיכויות הצבע. בעבר השיטה נחשבה לשיטה פחות איכותית בגלל איכות הגומי בעיקר. הגומי היה עשוי משרף, עובדה זו הקשתה על יכולות העיצוב בגומי. בשלב היציקה התהוו בועות קטנות אשר בשלב ההדפסה באו לידי ביטוי בחורים בהדפסה ובאיכות ירודה של הדפסה, כיום איכות ההדפסה בפלקסוגרפיה השתנתה, זאת בזכות המעבר מגלופה עשויה גומי אל פולימר מידעני מתקדם ומיציקה של תבנית אל יצור גלופה על ידי קרן לייזר ממוחשבת. בנוסף יצרו צבעים באיכות משתנה ובעלי תכונות משתנות ומתקדמות לצרכים השונים של עולם הדפוס.

## תהליך ההדפסה
בעבר השתמשו בדפוס הפלקסוגרפיה בגלופת גומי, אותה היו יוצרים על ידי מיצוק הגומי אל תבנית מחומר פלסטי מוקצף בצורת הדמות המבוקשת, דרגת קשיותו הייתה נבחרת לפי סוג ההדפסה המבוקש. לאחר שהגומי מתיבש משחררים את גלופת הגומי הקשה מהתבנית. בעשור האחרון עם התפתחות טכנולוגיית הלייזר, השימוש בגלופת גומי כמעט ופסק וכעת תפס את מקומה של גלופת הגומי, גלופת הפולימר, גלופת הפולימר אשר דרגת קשיותו נבחרת לפי סוג העבודה נצרבת בפולימר על ידי קרן לייזר אשר רמת דיוקה ואיכותה עולה בעשרות מונים על גלופת הגומי שבה לעיתים היו נוצרות בועיות שהיו פוגעות באיכות ההדפסה. גלופת הגומי\הפולימר מודבקת על גליל הדפסה מסתובב, בעזרת מיכון אוטומטי הגלופה מקבלת צבע מגליל האנילוקס (שאריות צבע מנוגבות על ידי ה"ד"ר בלייד"). לאחר שהגלופה קיבלה צבע, הגליל ממשיך את תנועתו הסיבובית ומבצע הדפסה על המשטח המבוקש.

ישנם שני סוגי צבע עיקריים בדפוס הפלקסוגרפיה. לפי החומר ממנו עשוי משטח ההדפסה, בוחרים את סוג הצבע בו ישתמשו. הצבע הנבחר משפיע על גורמים שונים בתהליך ההדפסה, כמו סוג הפולימר, למשל. סוגי הפלקסו הם:
*פלקסו מים (הידרוסט)-צבע על בסיס מים.
*פלקסו סולבנט (אלכוהול) - צבע על בסיס סולבנטים (אלכוהול), פלקסו סולבנט דורש מרכיבי צבע נוספים ומורכבים יותר כדוגמת מעכבי יבוש ומדללים.

## יתרונות הפלקסוגרפיה
הגמישות של גלופת הפולימר בפלקסוגרפיה מאפשרת הדפסה על מוצרים עדינים ובעלי מרקם שונה או משתנה, כלומר: חומר גמיש. ההדפסה מתאפשרת בגלל תכונות הפולימר ויכולתו של הפולימר להתאים עצמו למשטח עליו מדפיסים. בניגוד לגלופה קשה בדפוס בלט. בשיטת הפלקסוגרפיה ניתן להדפיס על מוצרים כגון: קרטון גלי, סוגי פלסטיק עדין, שקיות סופר, שקיות מלט ועוד.

## ראו גם
* דפוס
* דפוס בלט
* דפוס שקע
* דפוס צילינדר
* סדר (דפוס)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דפוס
קטגוריה:מונחים בהדפסה
מונומנט לאינטרנציונאל השלישי

שמאל|ממוזער|250px
"**מונומנט לאינטרנציונאל השלישי**" או "**המגדל של טאטלין**" (The Monument to the Third International) היא כינוייה של אנדרטה אשר תוכננה על ידי הפסל והארכיטקט הרוסי ולדימיר טאטלין בשנת 1919. היא נחשבת לאחת מן הדוגמאות הבולטות של האמנות הקונסטרוקטיביסטית. בדצמבר שנת 1920 הציג טאטלין מודל עץ של האנדרטה בכינוס השמיני של הקונגרס הסובייטי. היות שהמבנה לא נבנה מעולם, הוא ידוע מתיעוד המודל ומשרטוטים שלה.
 
המבנה, תוכנן על ידי טאטלין בהזמנת המחלקה לאומנויות של ברית המועצות. האנדרטה נועדה לעמוד בפטרוגרד (כיום סנקט פטרבורג) ולשמש כאנדרטה וכמטה של ה"קומינטרן" - האיגוד הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות, אשר היה ידוע בשמו המלא: "האינטרנציונל הקומוניסטי" או "האינטרנציונל השלישי".

טאטלין תכנן את המבנה מחומרים תעשייתיים כגון ברזל, פלדה וזכוכית. צורת הבנייה עוצבה בהשפעת תכנונו של מגדל אייפל (1889), אשר נבנה פלדה בעזרת מסבכים שהקנו לו יציבות רבה תוך שימוש בחומר מועט באופן יחסי. המגדל תוכנן לגובה של 400 מטר, כ-100 מטרים גבוה יותר ממגדל אייפל.

צורתו של המגדל - מבנה לולייני הפורץ אל החלל - נועד לסמל את המודרניות והקידמה של החברה הסוציאליסטית שלאחר מהפכת אוקטובר. בנוסף לסמליות זו חולק המגדל לשלושה מבנים גאומטריים אשר נועדו להסתובב במהירויות שונות ולהשלים סיבוב אחת לשנה, לחודש או ליום. בתחתית המגדל תכנן טאטלין מבנה קובייתי אשר נועד לשמש כאולם כנסים והרצאות. תכנונו האוטופי של המגדל שיקף את החזון של האמנות הקונסטרוקטיביסטית ואת הרצון לתואם בין צורתו של המגדל להיבטים הפונקציונלים של תפקודו כמבנה.

טאטלין קיבל עבור בניית המגדל הקצבה של כ-700 אלף רובל, סכום שהספיק לבניית המודל בלבד. מודל זה נהרס ובשנת 1925 הקים טאטלין מודל נוסף, עבור התערוכה הבינלאומית אשר התקיימה בפריז בשנה זו.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רוסיה: אנדרטאות
קטגוריה:פסלים (יצירות)
ASP.NET AJAX

**ASP.NET AJAX**, אשר בעבר הוכרה כ-**Atlas** (בשלב הפיתוח), היא חבילת הרחבות ל-ASP.NET מבית מיקרוסופט אשר מאפשרת יישום פונקציונליות Ajax ביישומי ASP.NET.

החבילה שוחררה בינואר 2007. בעזרת החבילה ניתן ליצור יישומי ווב ב-ASP.Net 2.0, אשר יכולים לעדכן מידע בדף ללא צורך ברענון מלא של דף הווב.

יחד עם ASP.NET AJAX יצא לאור בפרויקט הקוד הפתוח CodePlex סט של פקדים בשם **AJAX Control Toolkit**.

## קישורים חיצוניים
* 
* האתר הרשמי של AJAX Control Toolkit
* מדריך מלא בעברית על ASP.NET AJAX
* סרטים מלאים להסברת AJAX

קטגוריה:פיתוח יישומי ווב
קטגוריה:כלי פיתוח מבית מיקרוסופט
קטגוריה:.NET
ג'וליאן מק

**ג'וליאן ויליאם מק** (בשם מלא באנגלית: **Julian William Mack**; 19 ביולי 1866 – 4 בספטמבר 1943) היה משפטן יהודי-אמריקאי ומנהיג ציוני.

## קורות חיים
מק נולד בסן פרנסיסקו, ארצות הברית וגדל בסינסינטי. הוא קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1887, וקיבל מלגת לימודים להמשך לימודיו באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת לייפציג. בשנים 1890–1895 הוא עבד כעורך דין עצמאי בשיקגו.
בשנת 1895 התמנה מק לפרופסור למשפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן; היה זה מינוי יוצא דופן לאדם בגילו הצעיר, והוא העיד על בקיאותו הרבה של מק ועל ההערכה הרבה לה זכה בקרב עמיתיו למקצוע. בשנת 1902 הוא עבר לאוניברסיטת שיקגו בה לימד עד שנת 1940.
לאחר כמה שנים התמנה לדיקן הקתדרה למשפטים באוניברסיטת שיקגו.

בשנת 1903 התמנה מק לשופט באילינוי ובהמשך כיהן כשופט בית המשפט לערעורים.

בימי מלחמת העולם הראשונה החל מק לגלות עניין בבעיה היהודית. הודות למגעיו עם אישים ציוניים כשמריהו לוין, אהרן אהרנסון והנרייטה סאלד, התקרב מק לרעיון שיבת העם היהודי לארצו. בשנת 1918 נבחר לנשיא ההסתדרות הציונית באמריקה, הגוף הציוני החשוב ביותר בקרב יהודי ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד שלוש שנים, ובמהלכן תרם רבות למפעל הציוני וגייס תורמים רבים להתיישבות בארץ ישראל. הודות להשפעתו הנרחבת, חדרה התנועה הציונית לחוגים נרחבים ברחבי ארצות הברית.
פעילותו בימי ועידת השלום בוורסאי הייתה חשובה מאין כמוה. הוא היה חסיד נלהב של רעיון הבית הלאומי היהודי, ובעזרת תפקידו הרם כשופט הצליח לבסס את הגישה היהודית. בהמשך היה מק חבר האופוזיציה של ברנדייס בהסתדרות ציוני אמריקה, ובאפריל 1928 היה יושב ראש של ועידה של האופוזיציה שהתקיימה בוושינגטון.

בשנת 1941 עלה על הקרקע ברמות מנשה קיבוץ השומר הצעיר להתיישבות שיתופית "לשחרור-מצפה השרון". ועדת השמות המרכזית החליטה עוד בימי חייו של מק לקרוא על שמו את הקיבוץ הצעיר. הקיבוץ נקרא "רמת השופט" לכבודו של ג'וליאן מק, כשם שקיבוץ עין השופט הסמוך קרוי על שם השופט לואי ברנדייס. על שמו גם נחל השופט הסמוך, ובו פארק ומסלול מונגש המותאם לבעלי מוגבלויות.

ג'וליאן מק נפטר בגיל 77 בניו יורק. באותו שבוע נערך טקס לזכרו בקיבוץ רמת השופט. בכנס השתתפו אברהם הרצפלד וגולדה מאירסון.

תרומתו של ג'וליאן מק למפעל הציוני היא בעלת ערך משמעותי. יכולתו לעורר את יהדות ארצות הברית, שהייתה התפוצה המבוססת ביותר כלכלית, לתרום ולחזק את בניין הארץ, העמידה אותו בשורה הראשונה של אנשי הציונות האמריקאים.

## קישורים חיצוניים

* Julian William Mack, History of the sixth circuit
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:ראשי ההסתדרות הציונית
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פעילים ציונים בארצות הברית
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:עורכי דין יהודים אמריקאים
קטגוריה:שופטים יהודים אמריקאים
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת אילינוי
קטגוריה:יהודים שופטי בתי המשפט הפדרליים לערעורים של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:שופטי בית המשפט הפדרלי השני לערעורים של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1866
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1943
פובליוס ונטידיוס בסוס

**פובליוס ונטידיוס בסוס** (בלטינית: **Publius Ventidius Bassus** ? - 38 לפנה"ס) היה איש צבא רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה.

## תולדות חייו
בסוס נולד בפיקניום. הוא נלחם כנגד רומא במהלך מלחמת בעלות הברית שפרצה בשנת 91 לפנה"ס ונלקח בשבי על ידי הצבא הרומאי והוצעד בטריומף של גנאיוס פומפיוס סטראבו בשנת 89 לפנה"ס.

את שנותיו הבאות בסוס בילה כמגדל פרדות ככל הנראה לצורכי הלגיונות. ככל הנראה בזמן זה הוא הצליח ללכוד את תשומת לבו של יוליוס קיסר והצטרף לצבא הרומאי בזמן מלחמת גאליה (למרות שלא ידוע לנו דבר על מעשיו בזמן המלחמה).

כתוצאה מתמיכתו של קיסר, שלקח את בסוס תחת חסותו, הוא עלה לגדולה בזמן מלחמת האזרחים בין קיסר לגנאיוס פומפיוס מגנוס. הוא שירת כטריבון הפלבס והפך לחבר הסנאט ושירת כפראיטור בשנת 44 לפנה"ס. כמו כן הוא התמנה לפונטיפקס.

אחרי הירצחו של קיסר באידו של מרץ 44 לפנה"ס בסוס צידד במרקוס אנטוניוס במאבק הפנימי שנוצר בעקבות הרצח. הוא גייס בשביל אנטוניוס שלושה לגיונות לשימוש בקרב מוטינה כנגד אוקטביוס וכוחות הסנאט. אחרי הפיוס בין אנטוניוס לאוקטביוס בסוס מונה למשרת הקונסול של שנת 43 לפנה"ס.

בעקבות הניצחון על רוצחיו של קיסר בקרב פיליפי, אחיו ואשתו של מרקוס אנטוניוס (לוקיוס אנטוניוס ופולביה אנטוניה) התחילו לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא. הם עשו זאת על ידי ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס. הניסיון שלהם נכשל והם נדחקו לפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה) שם כוחותיו של אוקטביוס הטילו עליהם מצור. בסוס וגאיוס אסיניוס פוליו ניסו להעביר להם סייעו אולם דרכם נחסמה על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה וקווינטוס סלבידינוס רופוס, שהצליחו לדחוק אותם לפולגיניום (כיום פוליגנו שבאיטליה) והטילו עליהם מצור. עם כניעתו של לוקיוס אנטוניוס בסוס ושאר מצביאיו של אנטוניוס נטשו את צבאותיהם והתפזרו לכל עבר.

לאחר הפלישה של האימפריה הפרתית לפרובינקיות המזרחיות של רומא בשנת 40 לפנה"ס, ניתן לבסוס הפיקוד על מספר לגיונות, והוא נשלח למזרח להביס את הפרתים. בסוס נחל ניצחון מוחץ כנגד הפרתים, הצליח להרוג את קווינטוס לאביינוס שהיה מפקד הפלישה בקרב ולכבוש מחדש את כל הפרובינקיות המזרחיות.

למרות ניצחונותיו בסופו של דבר אנטוניוס הדיח את בסוס מתפקידו, ככל הנראה בגלל קנאה בהצלחתו או חשד לשחיתות מצידו. בסוס חזר לרומא ונערך לו טריומף בעקבות הישגיו בשדה הקרב. בסוס נפטר בשנת 38 לפנה"ס.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רומאים בתקופת הרפובליקה
מונמבסיה

**מונמבסיה** (ביוונית: **Μονεμβασία**) היא עיירה עתיקה בלקוניה בפלופונסוס בדרום יוון, ובה מתגוררים כ-4,000 איש.

העיירה שוכנת על סלע ענק בגובה של 300 מטר ובאורך של 1,800 מטר המחובר לחוף בטומבולו (רצועת יבשה צרה ונמוכה) שעליו סלול כביש צר. שם המקום מורכב מהמילים moni "יחיד" ו-emvasi "כניסה", ואכן רק כניסה אחת מובילה אל העיירה הבנויה במורדות הדרומיים של הסלע. המקום מזכיר את סלע גיברלטר ולכן הוא מכונה **גיברלטר של המזרח** או **הסלע**.

העיירה נוסדה במאה ה-6 על ידי פליטים שברחו מפני פלישת הסלבים. עד 1471 נשלט האזור בידי האימפריה הביזנטית ולאחר מכן על ידי הוונציאנים והעות'מאנים. ב-1 באוגוסט 1821 נכבש המקום על ידי היוונים במסגרת מלחמת העצמאות היוונית.

בשנים האחרונות התפתח האזור מבחינה תיירותית אם כי בעיירה עצמה מתגוררים פחות ממאה איש. בעיירה בתי אבן עתיקים עם גינות קטנות, רחובות צרים המרוצפים באבנים קטנות, כנסיות רבות, שבהן בולטת כנסיית **אגיה סופיה**, וכן המבצר הוונציאני שנבנה במאה ה-16.

לאחר רפורמה של שנת 2011 לשטח העיירה סופח כפר אסופוס.

## קישורים חיצוניים

* 
מדריך תיירות למונמבסיה
* 

קטגוריה:יוון: ערים
קטגוריה:יוון: ערי חוף
קטגוריה:יוון תחת שלטון האימפריה הביזנטית
קטגוריה:האימפריה הביזנטית: יישובים
לזר לגין

שמאל|ממוזער|250px|בול בלארוסי, שהונפק ב-2003, לציון מאה שנים להולדתו של לזר לגין
**לזר יוסיפוביץ' לַגִין** (ברוסית: **Лазарь Иосифович Лагин**) הוא שם העט של **אליעזר "לזר" יוסיפוביץ' גינזבורג** (**Гинзбург**; 4 בדצמבר 1903 – 4 ביוני 1979), סופר משורר וסאטיריקן יהודי-סובייטי, שכתב ברוסית.

## קורות חיים
לגין נולד בעיר ויטבסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). בהמשך עברה משפחתו להתגורר במינסק. לזר היה ילד מחונן - סיים בית ספר תיכון רוסי בגיל 15. בגיל 15 הצטרף אל הנוער הקומוניסטי, בגיל 16 התנדב לצבא האדום ונטל חלק במלחמת האזרחים. כשהיה כבן 18 החל לפרסם מיצירותיו ברוסית (הוא העדיף ליצור ברוסית על נפי יידיש): שירה, סיפורת, פיליטונים ומאמרים, בעיתונות הקומוניסטית. דבריו עוררו עניין בצמרת התרבותית והוא הוזמן למוסקבה.

בשנת 1928 הגיע לגין למוסקבה והצטרף למערכת היומון החשוב "פראבדה", וכן למערכת העיתון הסאטירי הידוע "קרוקודיל". הוא פרסם אגדות לילדים, סיפורי קסם וכשפים, סאטירות חריפות, והכל ברוח השלטון הסובייטי האדוק. לגין הפך לסופר מוכר ידוע ופופולרי ברחבי ברית המועצות, והתכחש ליהדותו.

ספרו המפורסם ביותר – "חוטביץ' הזקן" (Старик Хоттабыч) פורסם בשנת 1937 (קיימת טענה, שרוב העבודה בוצע על ידי סופר אלכסנדר קרון - שם בדוי של אלכסנדר קריין). על בסיס ספרו בשנת 1956 צולם סרט שזכה לפופולריות רבה.

במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לשירות הצבאי. הוא היה כתב צבאי בצי הים השחור. השתתף בקרבות להגנת אודסה וסבסטופול, קרבות לשחרור נובורוסייסק וקרץ'. את המלחמה סיים ברומניה ככתב צבאי של שייטת הדנובה. בשנת 1947 הוא פרסם ספר זכרונות ביידיש "מײַנע פֿרײַנט שװאַרצימישע קריגער: פֿראָנט-נאָטיצן".

בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה פרסם לגין ספרי מדע בדיוני רבים, שנפוצו במהדורות רבות. הרפובליקה העצמאית של בלארוס הוציאה בול דואר מהודר לזכרו. מכל יבולו הספרותי עובד לעברית רק ספר אחד משלו, בידי דוידה קרול.

## ספרו בעברית
*** סודו של אילן, או, תעלולי הוטבי הקוסם** (ברוסית - חוטביץ' הזקן; יעקב רוזנברג לפי ספרו של א’ לגין; כתבה: דוידה קרול; ציורים: איטה משי), תל אביב: יבנה, תשל"ב-1972.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 


* Vitaly Charny, Lazar Lagin


קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין קונצבסקויה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:משוררים יהודים בלארוסים
קטגוריה:משוררים יהודים רוסים
קטגוריה:משוררים סובייטים
קטגוריה:סאטיריקנים יהודים
קטגוריה:סאטיריקנים רוסים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער יהודים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני יהודים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני סובייטים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני רוסים
קטגוריה:סופרים יהודים בלארוסים
קטגוריה:סופרים יהודים סובייטים
קטגוריה:סופרים יהודים רוסים
קטגוריה:סופרים סובייטים הידועים בשם עט
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1903
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1979
רמיש

**רְמֵישׁ** (בערבית: **رميش**, הגייה: **רְמֵישׁ** וגם **רְמַיְשׁ**) הוא כפר בדרום לבנון, בנפת בינת ג'בייל שבמחוז א-נבטיה, כשני קילומטרים מהגבול עם ישראל, ליד היישובים הישראליים מתת ונטועה. בכפר מתגוררים כ-7,000 תושבים – נוצרים מרונים.

הכפר משתרע על גבעות שגובהן נע בין 560 ל-650 מטר מעל פני הים. אקלים הכפר ים תיכוני ובמקום מטעי טבק. בכפר מרפאת עזרה ראשונה של הצלב האדום.

## היסטוריה
בסוף המאה ה-19 ביקר בכפר המטייל והחוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב: .

### מלחמת לבנון השנייה
במלחמת לבנון השנייה רוב תושבי הכפר עזבו את בתיהם. מחבלי חזבאללה ניצלו את העבודה כי אוכלוסיית הכפר נוצרית וצה"ל נמנע מלתקוף כפרים נוצריים וירו מהכפר רקטות קטיושה לעבר צפת ויישובי הסביבה. מספר פעמים הצליחו צעירים מקומיים למנוע את הירי, בין המחבלים לתושבים התפתחה תגרה שבסופה סולקו המחבלים מהכפר.

כמו כן, במהלך הלחימה נפצעו ארבעה חיילי האו"ם כשפגז של טנק ישראלי פגע בעמדתם סמוך לכפר. הארבעה, אזרחי גאנה פונו לבית החולים של יוניפי"ל בנקורה.

### מלחמת חרבות ברזל
במהלך מלחמת חרבות ברזל התנגד הכפר לניסיונות של חזבאללה לפעול מתוך הכפר עם תחילת התמרון הקרקעי בלבנון לא הותקף הכפר על ידי צה״ל, אך ב-21 באוקטובר 2024 טנקים של צה"ל נכנסו לפאתי הכפר רמיש מכיוון עייתא א-שעב.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז א-נבטיה: יישובים
קטגוריה:רצועת הביטחון
קטגוריה:יישובים נוצרים בדרום לבנון
הינדה לוי-ליסנר

**חיה הינדה לוי-ליסנר** (ביידיש: **הינדע לוי-ליסנער**; 1905 או 1912 – 29 באוגוסט 1968) הייתה משוררת וסופרת לילדים ולנוער יידית ומחנכת ישראלית ממוצא פולני.

## ביוגרפיה
חיה הינדה לוי-ליסנר בת מרדכי דב נולדה בעיירה ביאלצ'ב שבפולין. בעת מלחמת העולם הראשונה נמלטה עם משפחתה אל העיר הגדולה לודז', שם סיימה את חוק לימודיה ויצאה להשתלמות בהוראה ופדגוגיה בעיר קרקוב. בעת לימודיה עבדה במעונות לילדים עניים, והקדישה את עצמה לחינוך וכתיבה לילדים.

בשנת 1930 עברה לבירת פולין, ורשה, שם למדה וסיימה את בית המדרש לגננות, התוודעה למפעלו החינוכי הגדול של יאנוש קורצ'אק ואף עבדה באחד מבתי היתומים שלו בעיר. בשנת 1935 יצאה לעיר ביאליסטוק להקים גם שם בית יתומים. היא שבה ללודז' לפני המלחמה וניהלה בפרברים בתי יתומים יהודיים.

עם כיבוש פולין בידי גרמניה הנאצית בשנת 1939 נכלאה בגטו לודז', עבדה בעבודות כפייה ועברה למחנה אושוויץ. כל העת המשיכה לרכז סביבה פעילות ספרותית לנוער היהודי הכלוא. לוי-ליסנר זכתה להינצל ממחנה אושוויץ, התגלגלה כמה שנים בפולין ועלתה לישראל בשנת 1948. בעשרים שנותיה בארץ, עד פטירתה בשנת 1968, עסקה חיה הינדה לוי-ליסנר בהוראה במסגרות שונות בעיר תל אביב.

הינדה לוי-ליסנר כתבה ופרסמה כמה ספרים בשני נושאים: מורשתו החינוכית של המחנך הדגול יאנוש קורצ'אק; וסיפורת ושירה על ילדי היהודים בפולין, הן היתומים והעניים שאיתם עבדה בטרם השואה, והן ילדים שניצלו מההשמדה.

הינדה לוי-ליסנר נפטרה בשנת 1968. נקברה בבית העלמין הדרום.

## ספריה
* **שותפים: (דערציילונגען)**, ורשה: יונג יידיש, 1936.
* **ילדי הגורל**; תרגם מיידיש ש' יורם, תל אביב: א' ציוני, תשכ"ב. (בנושא השואה)
* **שלום שלום לעולם: עשרים ספורים**; ציורים: דוד גלבע, תל אביב: דעת, תשכ"ה 1964.
* **במחיצתו של ינוש קורצ'ק: רשמים**, תל אביב: דעת, 1965.
* **אני מאמין: שירים**; תרגם מיידיש אפרים תלמי, תל אביב: אורה על ידי מחברות לספרות, תשכ"ו.
* **אין פֿיַיער און רויך**, תל אביב: ארויסגעגעבן דורך א גרופע פריינט (דפוס דבר), תשכ"ז 1966. (זיכרונותיה מהשואה, כולל גם שירים ומחזות לילדים שכתבה בגטו. בכתב יד זכה בפרס רבקה פאט מטעם הקונגרס התרבות היידי הכול-עולמי, על החיבור המוקדש לילדי ישראל שנספו בשואה) ()
* **יוני תכלת: שירים**; תרגם אפרים תלמי, תל אביב: אורה, תשכ"ח. (בעמודים 65–122 נדפסו השירים "בלויע טויבן" במקורם היידי עם שער מיוחד)
* **מה נחמד גני: שירים אחרונים**; תרגם אפרים תלמי; ציורים: תרצה, תל אביב: אורה, תשכ"ט. (הופיע לאחר מותה)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

על ספריה:
* 
* 
* 

מפרי עטה:
* לודז', בתוך: יהושע אייבשיץ (עורך), "האישה בשואה"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער יידישאים
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:אסירים בגטו לודז'
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:ניצולות השואה: פולין
קטגוריה:עולות לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1968
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
שארל הראשון, חשמן דה בורבון

**שארל הראשון, חשמן דה בורבון** (בצרפתית: **Charles Cardinal de Bourbon**; 22 בספטמבר 1523 - 9 במאי 1590) היה מועמד הליגה הקתולית לכתר צרפת.

## ביוגרפיה
שארל היה בנם של שארל דה בורבון, דוכס ונדום ושל פרנסואז ד'אלנסון. הוא היה דודו של אנרי השלישי, מלך נווארה (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת, ראשון מלכי בית בורבון). הוא התקדם מהר מאוד בהיררכיה של הכנסייה הקתולית. שימש כבישוף נבר שבחבל בורגון (1540–1545), ובישוף סינט שבחבל פואטו-שראנט (1545 -1550). ב-1548 התמנה לחשמן. היה בישוף נאנט שבחבל פיי דה לה לואר (1550 -1554). ב-1551 התמנה לממלא מקום של מושל פריז וחבל איל-דה-פראנס. הוא החזיק גם בתואר ארכיבישוף רואן שבחבל נורמנדי (1550 עד מותו), ובתואר שליח האפיפיור לאביניון (1565 עד מותו).

ב-18 באוגוסט 1572 ערך בפריז את טקס נישואי אחיינו, אנרי, מלך נווארה ההוגנוטי למרגריט דה ולואה, בתם של אנרי השני מלך צרפת ושל קטרינה דה מדיצ'י. מאורע זה היה אחת הסיבות לטבח ליל ברתולומאוס הקדוש, שהחל שישה ימים אחרי נישואים אלה.

עם מות יורש העצר פרנסואה, דוכס אנז'ו (19 ביוני 1584) הפך שארל הראשון, חשמן דה בורבון למועמד הליגה הקתולית לכתר צרפת. פיליפ השני מלך ספרד אישר את הסכם ז'ואנוויל (31 בדצמבר של אותה שנה) שלפיו הוכר החשמן דה בורבון כיורש העצר הצרפתי, אם כי אחיינו, אנרי מלך נווארה ההוגנוטי היה יורש העצר החוקי.

ב-23 בדצמבר 1588 החשמן דה בורבון, שהגיע לארמון בלואה יחד עם מנהיגי הליגה הקתולית כדי להשתתף באספת המעמדות הצרפתית, הושם במעצר בידי אנשיו של אנרי השלישי, מלך צרפת. אחרי מות אנרי השלישי (2 באוגוסט 1589) התבקש שארל מלורן, דוכס מאיין, שהיה ראש הליגה הקתולית במלחמות הדת בצרפת נגד ההוגנוטים, לקחת על עצמו את המלוכה. אך הוא העדיף לתמוך במועמדותו של החשמן דה בורבון, שהיה אסיר של אנרי מלך נווארה, והוחזק בכלא בארמון שינון.

ב-1590 החשמן דה בורבון נפטר בכלאו, והקתולים הקיצוניים דרשו למנות למלך צרפת מועמד קתולי אחר. אולם המתונים בקרב הקתולים שחששו מהשתלטות בית הבסבורג על צרפת, ביקשו לקיים שיחות שלום עם אנרי מלך נווארה, יורש העצר ההוגנוטי. אחרי שקיבל על עצמו את הדת הקתולית ב-25 ביולי 1593, נמשח אנרי מלך נווארה לאנרי הרביעי מלך צרפת בקתדרלת שארטר ב-27 בפברואר 1594.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אצולה צרפתית
קטגוריה:חשמנים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1523
קטגוריה:נפטרים ב-1590
2013

## אירועים
[ממוזער|250px|פרחים מוצבים בכניסה למועדון קיס לזכר הנספים ב[השריפה במועדון קיס|שריפה במועדון קיס]]
[ממוזער|250px|צילום השובל שנוצר בעקבות ה[מטאור, על ידי עד ראייה של פגיעת המטאור ברוסיה ב-2013]]
[ממוזער|190px|[אדוארד סנודן, עובד לשעבר בסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית, מדליף מידע סודי על תוכניות המעקב של הסוכנות.]]

## נולדו

## נפטרו
[ממוזער|206x206 פיקסלים|[נלסון מנדלה]]
[שמאל|ממוזער|150px|[מרגרט תאצ'ר]]
[150px|ממוזער|[אריק איינשטיין]]
[ממוזער|159x159 פיקסלים|[עובדיה יוסף]]

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים
דאוקסיריבוז

**דאוקסיריבוז** (באנגלית: **Deoxyribose**) הוא חד-סוכר שנוסחתו C5H10O4. דאוקסיריבוז נוצר מהסרה של קבוצת OH מפחמן 2 של ריבוז ומכאן שמו ("דה־אוקסי" = נטול חמצן). דאוקסיריבוז הוא מרכיב של דאוקסינוקלאוטידים המרכיבים את ה-DNA. זהו פנטוז שיש בו קבוצת אלדהיד על פחמן מספר 1 במצב הפתוח כך שהוא אלדוז וסוכר מחזר. בתמיסה, הדאוקסיריבוז נמצא בשיווי משקל בין צורת טבעת משושה deoxyribopyranose, הצורה הפתוחה, ובין צורת טבעת מחומשת, deoxyribofuranose.
מרכז|ממוזער|1150x1150 פיקסלים|שיווי המשקל בתמיסה בין 3 הצורות של דאוקסיריבוז: טבעת מחומשת, מולקולה קווית וטבעת משושה

במערכות ביולוגיות מוצאים רק את האננטיומר D של דאוקסיריבוז המונצר  מחיזור אנזימטי של ריבוז 5 פוספט.

דאוקסיריבוז הוא מרכיב בדאוקסינוקלאוטידים היוצרים את ה-DNA. ריבוז שהוא מרכיב בנוקלאוטידים של RNA שונה מדאוקסיריבוז בהיעדר חמצן בפחמן 2, שאחראי לגמישות של גדיל ה-DNA ומכאן - אי יכולתו ליצור סליל כפול ארוך ולהתקפל למבנה קומפקטי בכרומוזומים של תאים אאוקריוטים.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חד-סוכרים
קוי

**קוי** או "נישיקיגוי" (ביפנית: **錦鯉** – מילולית: "קרפיון רקום רקמת זהב"; "קוי" – **鯉** – ביפנית הוא "קרפיון מצוי") הוא תת-מין מבוית של קרפיון אמור (*Cyprinus rubrofuscus*) ממשפחת הקרפיוניים, הנפוץ באקווריום ובבריכות נוי וידוע בגוֹני זהוב, לבן ועוד. בעבר היה תת-מין של קרפיון מצוי.

מוצאו של הקוי מסין, אך רוב הזנים פותחו ביפן. זהו דג מאוד חזק ועמיד ומסוגל לשרוד בטמפרטורות נמוכות (כמו שיש בחורף בסין שמשם מוצאם). בתנאים אופטימליים הקוי יכול להגיע אפילו לאורך מטר ולחיות יותר ממאה שנים (יש דיווחים על דגים שעברו את גיל מאתיים, ופרט אחד שמת בגיל 226). מרבית הגדילה של הקוי מתרחשת בשנתיים הראשונות של חייו, עם זאת הקוי גדל עד יום מותו כסנטימטר עד שניים בשנה.

## זני קוי
קיימים עשרות זנים של קוי. צבעי הדגים משתנים מזן לזן, ואלה הצבעים העיקריים: **קוהקו** – לבן ואדום; **סנקה** – לבן אדום ושחור; **שוהה** – לבן שחור ואדום; **שירואוצורי** – שחור לבן; **היאוצורי** – שחור ואדום; **קינאוצורי** – צהוב ושחור; **שושוי** – כחול ואדום; **אסאגי** – כחול ואדום (עם קשקשים); **ימבוקי** – צהוב; **צאגוי** – חום; **סורוגוי** – אפור; **גורומו** – לבן וחום.

## מחלות
**Koi Herpes Virus – KHV** היא מחלה שפגעה קשות בקוי. המחלה פוגעת בזימי הדג ומביאה למותו המהיר (10–12 יום). בבריכה שנגועה בנגיף ימותו תוך שבועיים כ-90% מהדגים. הדגים המגודלים בישראל מקבלים חיסון למחלה. את החיסון פיתחה חברת קו-וקס הישראלית. פרט לזה הקוי הוא דג חסין מאוד.

## גידולים בארץ
בישראל יש כמה מכונים מתקדמים לגידול קוי, ובהם בקיבוצים הזורע, מעגן מיכאל, גן שמואל, כפר רופין ומעברות ובמושב תרום. מרבית ההכנסות מגידול דגי נוי בישראל
 מקורם ביצוא דגי קוי. זאת בזכות העובדה שלקוחות בארצות היעד – בעיקר באירופה – מוכנים לשלם אפילו עשרות אלפי ש"ח לדג יוקרה יחיד.

## קישורים חיצוניים

* אודות דגי הקוי
## הערות שוליים

קטגוריה:קרפיוניים
קטגוריה:חיות מחמד
קטגוריה:דגי נוי
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בהולוקן
קטגוריה:מינים מבויתים
אידיוט פיילוט

**אידיוט פיילוט** (באנגלית: **Idiot Pilot**) הם צמד רוק אלקטרוני מהעיר בלינגהאם במדינת וושינגטון שבארצות הברית. הצמד יוצר מוזיקה שמושפעת מלהקות כמו רדיוהד, מיי בלאדי ואלנטיין ועוד להקות רבות ופחות מוכרות, שהכניסו ממדים נוספים של עומק בשיריהם. הצמד מוכר בסאונד הייחודי להם. הצמד שחרר את אלבומם הראשון כשהם רק בני 19, ועל כך הם זכו להערכה ממגוון מגזיני מוזיקה מרחבי ארצות הברית.

## ביוגרפיה
מייקל האריס ודניאל אנדרסון הם שני חברי ילדות מהעיירה בלינגהאם שבמדינת וושינגטון. כשהיו בני 12 התחילו לעסוק במוזיקה ואפילו הקימו להקה עם חברים נוספים בשם "אזרו צ'רי" (Azero Cherry). חברי הלהקה הוכיחו עצמם כלא מתאימים והביאו את הצמד להחליט "להחליף את האנשים במחשבים".

הם פרשו מהלהקה והחלו לעבוד כצמד על הצליל הייחודי שלהם. לפני שהתחילו לכתוב מוזיקה הם ישבו והחליטו איך הם רוצים להישמע. הם שילבו במוזיקה שלהם כל כך הרבה סוגות כך שקשה למצוא מילה אחת שתתאר את המוזיקה.

השניים התחילו לכתוב שירים בחדר השינה של דניאל. לאט לאט החלו לצאת מחדר השינה ואף להופיע בעיירה שלהם. הם הוציאו EP שהעלה את ההתעניינות בהם. כשהצמד סיים את האלבום הראשון שלהם, **Strange We Should Meet Here**, הם יצרו עותקים ושלחו אותם לתחנות רדיו. תחנת רדיו מקומית החלה להשמיע את שיריהם, דבר אשר הוסיף להתעניינות בהם.

ב-5 במאי 2004 הלהקה חתמה על חוזה עם חברת התקליטים Reprise Records. רייצ'ל האוורד מחברת התקליטים, שמעה את האלבום ואמרה שאחרי ארבעים דקות של האזנה היא ידעה שהיא תחתים אותם.

ב-17 במאי 2005 שוחרר האלבום בצורה רשמית וזכה לביקורות חיוביות רבות.

הם הופיעו בסיבובי הופעות באנגליה ובארצות הברית. הם הופיעו עם הלהקות: דה יוזד, +44, Team Sleap, The Seal Cub Clubbing Club.

הלהקה סיימה את ההקלטות של האלבום השני שלה, **Wolves,** והוא יצא ב-25 בספטמבר 2007. האלבום הופק במשותף עם מארק הופוס, חבר להקת 44+ (לשעבר חבר בבלינק-182), ורוס רובינסון (Glassjaw, At the Drive-In, The Blood Brothers). באלבום תופפו כריס פני, לשעבר המתופף של The Dillinger Escape Plan, וטראוויס בארקר, לשעבר המתופף של בלינק-182.

השיר Retina and the Sky מאלבום זה הופיע בפסקול של הסרט רובוטריקים. ב-2007 הצמד הוסיף להרכב את ראיין סוקלה בתור מתופף בהופעות חיות.

בשנת 2011 הודיעו חברי הלהקה על יציאה לפגרה עד להודעה חדשה.

בפברואר 2019 הודיעו חברי הלקה באופן רשמי על סוף הפגרה, ועל האלבום החדש שלהם, **Blue Blood**, ששוחרר באופן עצמאי ב-12 במרץ 2019.

## חברי הלהקה
* דניאל אנדרסון - מוזיקה ושירה 
* מייקל האריס - מוזיקה ושירה
* ראיין סוקלה - תופים (בהופעות חיות)

## דיסקוגרפיה
### אלבומים
* Strange We Should Meet Here   (2005)
* Wolves  (2007)
*Blue Blood  (2019)

### סינגלים
* "To Buy A Gun"  (2005)
* "A Day In A Life Of A Poolshark"  (2005)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:צמדים מוזיקליים אמריקאיים
טקסים

שמאל|ממוזער|250px|חלוקת האי מאז 1974
**טקסים** (בטורקית: **Taksim** - "חלוקה") הוא הכינוי שניתן על ידי האוכלוסייה הטורקית בקפריסין לרעיון חלוקתה של קפריסין לשתי ישויות מדיניות נפרדות, האחת לקפריסאים-טורקים והאחרת לקפריסאים-יוונים. 

שורשיו של המושג באמצע שנות החמישים של המאה ה-20 כאשר הוקם אאוקה, "ארגון הלוחמים הקפריסאים הלאומי" (EOKA, Εθνική Οργάνωσις Κυπρίων Αγωνιστών), והחל בהתנגדות אלימה לשלטון הבריטי באי מתוך כוונה מוצהרת להביא לסיומו ולאיחוד האי עם יוון ("אֶנוֹסִיס", Ένωσις). הקהילה הטורקית באי קידמה את רעיון החלוקה מתוך תחושה כי רק כך תזכה בשלום ובביטחון ומבלי להפוך למיעוט במדינה בעלת אופי יווני, שלא לדבר על האפשרות האחרת של איחוד עם יוון. 

ב-1960 זכתה קפריסין בעצמאותה, אך יחסי שתי הקהילות באי לא השתפרו ואף החמירו לאחר שנשיא קפריסין הארכיבישוף מקאריוס השלישי הציע ב-1963 לערוך 13 תיקונים בחוקת המדינה. תהליך הקיטוב באי הלך והעמיק והאוכלוסייה הטורקית שהיוותה כחמישית מכלל התושבים החלה מתרכזת במובלעות. צעד זה היווה למעשה את תחילת הדרך לקראת היפרדותן של שתי הקהילות באי. 

ב-15 ביולי 1974 ובעידודה של החונטה הצבאית ששלטה באותה עת ביוון, תפס ארגון EOKA-B, יורשו של ארגון EOKA, את השלטון בקפריסין במסגרת הפיכה צבאית במטרה לספח את האי ליוון (Ένωσις איחוד ביוונית) . החשש מאיחודו של האי עם יוון הביא את ממשלתו של בולנט אג'וויט להורות לצבא הטורקי לפלוש אל האי. פלישת טורקיה לקפריסין ב-20 ביולי 1974 הביאה לכיבוש שליש משטחו בידי צבא טורקיה בתוך פחות מחודש. 

ב-1975 הכריזו הטורקים בצפונו של האי על הקמתה של "המדינה הפדרלית הטורקית של קפריסין" (Kıbrıs Türk Federe Devleti). הכרזה זו הייתה אמורה להיות צעד לקראת הקמת מדינה פדרלית שתכלול את כל שטחו של האי, אך היוזמה נדחתה על ידי קפריסין, האומות המאוחדות, והקהילה הבינלאומית. לאחר שמונה שנות משא ומתן חסר תוצאות בין שתי הישויות המדיניות באי, הכריזה הישות הטורקית על עצמאותה ב-15 בנובמבר 1983 ואימצה את השם "הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין" (Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti, KKTC). בכך היה רעיון החלוקה לעובדה מוגמרת.

## ראו גם
* פלישת טורקיה לקפריסין
* הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין

קטגוריה:הסכסוך הקפריסאי
קטגוריה:צפון קפריסין: היסטוריה
יוהנס אוקכם

**יוהנס אוקכם** (בפלמית: **Johannes Ockeghem**; 1410? – 1497) היה מחשובי המלחינים בדור השני של האסכולה הפרנקו-פלמית.

אוקכם נחשב למלחין החשוב ביותר בין גיום דופאי וז'וסקן דה פרה, והיה למוזיקאי המפורסם ביותר ברחבי אירופה במחצית השנייה של המאה החמש עשרה.

## ביוגרפיה

תאריך לידתו שנוי במחלוקת, במקורות שונים הוא מתוארך לשנת 1410 ובאחרים עד שנת 1430.
מחקרים אחרונים קובעים, כי אוקכם נולד בסיינט-חיסליין (כיום סן-גיסלן בוולוניה), אולם ביוגרפיות מוקדמות קובעות שנולד או בעיר שעל שמה נקרא או בדנדרמונדה, בדרום פלנדריה.
כרוב מלחיני התקופה, החל אוקכם את דרכו המוזיקלית כנער מקהלה. התיעוד הראשון של פעילותו המוזיקלית מגיע מן הקתדרלה של אנטוורפן, שם הועסק בשנים 1443 ו-1444. בין השנים 1446 ו-1448 הועסק אוקכם על ידי שארל הראשון, דוכס בורגונדיה. בשנת 1452 עבר לפריז לכהן כמנהל מוזיקלי של מקהלת הקפלה בחצר המלכים שארל השביעי ולואי האחד עשר. הוא שב לצרפת ומת בטור, זאת לאחר שמילא משימה דיפלומטית בספרד, לארגן את חתונתה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.

## מוזיקה והשפעה

אוקכם לא היה מהפכן ביצירתו, אך לא נטה גם ליתר-שמרנות והשכיל למזג התפתחויות חדשות ביצירותיו. מאפיינת אותו פרישה רחבה של המלודיות בקווים ארוכים ומרחפים, שאותם מיקם במקרים רבים בכל הקולות ולא רק בקול אחד, כפי שהיה מקובל במוטטים של המאה ה-14. כדי לקדם את זרימת הקווים עתירי הקישוטים שיצר, העדיף לכתוב לארבעה קולות במקום לשלושה, וכן הרבה להשתמש במשלב הבס, בניגוד לדופאי ובני דורו, שבחרו להרחיב את המנעד הקולי כלפי מעלה.

מעט מאוד מיצירותיו שרדו - 14 מיסות (אחת מהן רקוויאם, ראו: רקוויאם (אוקכם)), תפילת קרדו נפרדת, 5 מוטטים וכ-21 שנסונים.

אוקכם היה מפורסם מאוד באירופה בזכות המוזיקה המרשימה שלו ושליטתו הטכנית הפנומנאלית, המודגמת בבירור ב'מיסה פרולטיונום', וכן היה בעל השפעה מוזיקלית מכרעת על ז'וסקן דה פרה, שלימים כתב מוטט להנצחתו (נימפות היער).

אוקכם, שהיה מפורסם כזמר בס, נבדל משאר מלחיני האסכולה הנדרלאנדית עקב שימושו בבס אקטיבי, הן בריתמיות והן במנעד.

## ראו גם
* נימפות היער

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים פרנקו-פלמים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחיני מוזיקה כנסייתית
קטגוריה:מלחיני רקוויאם
קטגוריה:ילידי 1410
קטגוריה:נפטרים ב-1497
Songs From The Wood

**Songs from the Wood** (מאנגלית: **שירים מהיער**) הוא אלבום משנת 1977 של להקת ג'ת'רו טאל.
## הפקה
האלבום היה הראשון מבין שלושה אלבומי פולק רוק שהוציאה הלהקה: Songs from the wood, Heavy Horses ו-Stormwatch. אלבום זה היה האלבום הראשון של הלהקה שקיבל ביקורות חיוביות מאז האלבום Living in the Past בשנת 1972.

האלבום רווי בדימויים מהפולקלור והפנטסיה הבריטית ומנגינות תואמות.

בשנת 2003 יצאה גרסה מחודשת דיגיטלית של אלבום זה אשר הכילה שתי רצועות נוספות, ביניהן ביצוע חי של השיר Velvet Green.

## רשימת רצועות

# "Songs From The Wood" – 4:52
# "Jack-In-The-Green" – 2:27
# "Cup Of Wonder" – 4:30
# "Hunting Girl" – 5:11
# "Ring Out, Solstice Bells" – 3:43
# "Velvet Green" – 6:03
# "The Whistler" – 3:30
# "Pibroch (Cap In Hand)" – 8:27
# "Fire At Midnight" – 2:26
# "Beltane" בונוס) – 5:19)
# "Velvet Green" בונוס) – 5:56)


## קישורים חיצוניים

* תיאור האלבום ומילות השירים באתר mitkadem.co.il

קטגוריה:אלבומי ג'ת'רו טאל
קטגוריה:אלבומים באנגלית
טרבל (שליט בולגריה)

החאן **טֶרְבֶל** (בבולגרית: **Тервел**, ביוונית טרבליס) היה בנו ויורשו של אספרוך, שליט בולגריה של חבל הבלקן בין השנים 701–721.

אחרי פלישת הערבים לאימפריה הביזנטית והחלשותה של האימפריה, התחזקו גם הבולגרים. בקרב אנכיאלו, הבולגרים, יחד עם בני בריתם הסלאבים ניצחו את כוחותיו של יוסטיניאנוס השני. כתוצאה מכך הביזנטים חתמו על הסכם שלום עם הבולגרים ובכך הכירו בקיומה של המדינה החדשה כמדינה עצמאית, תאריך זה נחשב לשנת לידתה של האימפריה הבולגרית הראשונה, אשר השתרעה בשטחי מואסיה וחלקים מתראקיה ומקדוניה.

טרבל היה מקורב ליוסטיניאנוס השני בתקופת גלותו של יוסטיניאנוס. אחרי ניסיון ההתנקשות בחייו נמלט יוסטיניאנוס אל טרבל וכרת איתו ברית: טרבל העמיד 15,000 פרשים בולגרים לעזרת יוסטיניאנוס, כדי שיוכל לכבוש בחזרה את השלטון בביזנטיון ובתמורה הבטיח יוסטיניאנוס להשיא לטרבל את בתו, אנסטסיה, לאישה ולהעניק לו את התואר קיסר וגם שטחים נוספים.

הלחימה ארכה כשנתיים ובמהלכה הצליחו הכוחות הבולגרים והביזנטים להשמיד את הכוחות הערביים הרכובים ואת הצי הערבי בים השחור, ובמספר ימים נוספים לחסל את שארית הצבא. צעד זה הביא לסיום הניסיונות הערבים (החליפות של בית אומיה) לחדור ליבשת דרך חצי האי הבלקני. עזרת הבולגרים הייתה כה משמעותית עד שמשוררים ומוזיקאים ביצירותיהם העניקו לחאן טרבל את הכינוי "מושיע אירופה".

לאחר שובו לשלטון קיים יוסטיניאנוס את הבטחותיו וטרבל היה הבולגרי הראשון שנשא את התואר קיסר. בתקופתה זו נוצר תבליט הרוכב ממדרה, שמסמל את הכרתה של האימפריה הביזנטית בממלכה הבולגרית החדשה, אשר בשנת 1979, הוכרז אתר מורשת עולמית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שליטי האימפריה הבולגרית הראשונה
קטגוריה:נפטרים ב-721
רוני קולמן

שמאל|ממוזער|250px|רוני קולמן - 2009
**רוני דין "ביג רון" קולמן** (באנגלית: **Ronnie Dean "Big Ron" Coleman**; נולד ב-13 במאי 1964 מונרו, לואיזיאנה) הוא מפתח גוף אמריקאי. נכון ל-2007 מתגורר קולמן בארלינגטון שבטקסס. קולמן זכה 8 פעמים בתחרות מר אולימפיה ומחזיק בשיא של מספר הזכיות הרב ביותר במר אולימפיה יחד עם לי הייני שזכה מספר פעמים זהה. ידוע גם בכינויו **המלך** (**The King**).

## בתחום פיתוח הגוף

משקלו בעת התחרות עומד על 150 ק"ג - המתחרה הכבד ביותר אי פעם. משקלו של קולמן ב"אוף סיזן" (התקופה שבמהלכה מפתחי הגוף מפתחים מסת שריר גבוהה ועולים במשקל) עומד על כ-169 ק"ג. ב-7 באפריל 1990 השתתף לראשונה בתחרות. הייתה זו תחרות "מר טקסס", ובה זכה בקטגוריית משקל כבד ואלוף האלופים הכללי, אז היה משקלו 214 פאונד (כ-97 ק"ג).

ב-1998 זכה קולמן לראשונה בתואר מר אולימפיה (התואר הנחשב ביותר למפתחי הגוף בעולם) כשגבר על פלקס ווילר וקווין לברוני, שהיו המועמדים העיקריים לזכייה. מאז זכה בתואר שמונה פעמים ברציפות, עד שהפסיד לג'יי קאטלר בשנת 2006. קולמן השתתף בפעם האחרונה במר אולימפיה בשנת 2007, בניסיון לזכות בתואר בפעם התשיעית ובכך לשבור את השיא של לי הייני, אך הפעם הגיע למקום הרביעי בלבד, בעוד שיריבו ג'יי קאטלר זכה בפעם השנייה ברציפות. לאחר התחרות, בנאום מרגש שנשא בפני העיתונות, הצהיר רוני קולמן כי הוא פורש מתחרויות.

ב -30 ביוני 2009 קולמן הצהיר ברדיו MuscleSport כי הוא יתחרה במר אולימפיה 2010. קולמן גם ציין כי הוא לא ישתתף בתחרות מר אולימפיה 2009 עקב מחסור בזמן לאימון. ב-2010 בסופו של דבר לא השתתף, ויריבו ג'יי קאטלר זכה שוב בתואר "מר אולימפיה". שיא משקל ההרמה של קולמן בתרגיל "סקוואט" כ- 380 קילוגרם.

## חיים אישיים
בנוסף לעיסוקו בפיתוח גוף, קולמן מקפיד לבקר בכנסייה בכל יום ראשון, ועובד במשרה חלקית כשוטר במחלקת משטרת התנועה. כמו כן, הוא חתום על חוזה פרסום גדול עם BSN, חברת תוספי תזונה.
קולמן נישא בפעם הראשונה בגיל 43 לרואידה בדצמבר 2007, ונולדו לו שתי בנות, ולנסיה ודניאל.

## ראו גם
* מר אולימפיה
* פיתוח גוף

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מפתחי גוף אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1964
בית מנחם אוסישקין (ירושלים)

**בית מנחם אוסישקין** המכונה גם **בית מחנים** הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, ברחוב אוסישקין 7 (פינת רמב"ן 32).

## היסטוריה
בין השנים 1922–1927 התגורר מנחם אוסישקין בבית מחניים שברחוב שבטי ישראל. אוסישקין שכר את הבית מאגודת "האחים" שמקום מושבה בלונדון, שיפץ את הבית וריהט אותו בפאר רב. בשנת 1927, לאחר רעידת אדמה שפגעה בבניין אוגוסטה ויקטוריה שבו התגורר הנציב העליון הבריטי הפקיע הנציב את בית מחניים ועבר לגור בו, ואוסישקין, על אף מחאותיו, נאלץ לעזוב את המבנה. אוסישקין החליט לרכוש מגרש ברחביה ולבנות עליו את ביתו, שנבנה על פי תוכניותיו של האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי בשנת 1931.

במבנה היו שלוש דירות - שתי דירות בקומת הקרקע עבור בנו ובתו של אוסישקין ודירה נוספת בקומה העליונה בה התגורר אוסישקין. מעל הכניסה למבנה הוצב השלט "מחנים" בעברית (בעוד שבבית מחניים השלט הוא באנגלית) - זכר למבנה אותו נאלץ אוסישקין לעזוב. במרפסת המבנה הגדולה נהג אוסישקין להקים סוכה מידי חג סוכות ולארח את ראשי היישוב היהודי וראשי המנדט הבריטי.

אוסישקין זכה להנצחה כבר בחייו: לכבוד יום הולדתו ה-70 החליט ועד שכונת רחביה בירושלים להסב על שמו את רחוב קרן קיימת לישראל בו הוא התגורר. בעקבות כך, רח' שמואל הנגיד שונה לרח' קרן קיימת לישראל, ושמו של שמואל הנגיד הונצח ברחוב סמוך. ישנה גרסה נוספת שהשתרשה, לפיה שמו הקודם של רח' אוסישקין היה יהודה הלוי. עם זאת, המקורות ההיסטוריים אינם תומכים בגרסה זו, ובפרט מראים שיהודה הלוי היה שמו הקודם של גן הכוזרי.

## תמונות

## לקריאה נוספת
* אמנון רמון, **"דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים**, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
* דוד קרויאנקר, **ירושלים - מבט ארכיטקטוני**, כתר הוצאה לאור, 1996.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

מנחם אוסישקין
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
מנחם אוסישקין
קטגוריה:מנחם אוסישקין
מנחם אוסישקין