open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'ון גו רי

**רי ג'ון גו** (באנגלית: **Rhee Jhoon Goo**; בקוריאנית: **이준구**; 7 בינואר 1932 – 30 באפריל 2018), נודע בדרך כלל כג'ון רי (Jhoon Rhee) היה מאסטר דרום קוריאני של טאקוונדו שהוכר כ"אבי הטאקוונדו האמריקני" משום שהביא את אמנות הלחימה הזו לארצות הברית. רי היה בדרגת דאן 10.

## ביוגרפיה
רי נולד בקוריאה, בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה. הוא החל להתאמן באמנויות לחימה מאז היותו בן 13, בלי ידיעתו של אביו. רי התאמן באמנויות לחימה בהדרכתו של Nam Tae Hi והוסמך ב-Chung Do Kwan, בית הספר הראשון שלימד טאקוונדו. במהלך שנות השישים התיידד לי עם ברוס לי - מערכת יחסים שתרמה לשניהם כאמני לחימה. ב-1973 השתתף רי בסרט אמנויות הלחימה היחידי שלו When Taekwondo Strikes.

רי היה ידוע בוושינגטון די. סי. בשל השתתפותו בפרסומת לטלוויזיה עם זמריר של Nils Lofgren שהציגה את הסיסמה: "אף אחד לא מציק לי". ב-2000, רי היה הקוריאני-אמריקני היחידי ששמו נכלל בין 203 המהגרים המוכרים של הארץ בידי פורום ההגירה הלאומי ושירותי ההגירה והאיזרוח.

רי הוכנס להיכל התהילה של הטאקוונדו ב-2007. הוא רשום שם כ-"חלוץ הטאקוונדו האמריקני" והן כ-"חלוץ הטאקוונדו ברוסיה". רי נכלל כחלוץ בארצות הברית (בשנות החמישים, שנות השישים ושנות השבעים) ברשימת מאסטר Choi Chang Keun של חלוצי הטאקוונדו.

הוא יצר את "בלט הלחימה" (Martial Ballet), שהוא פורם (קאטה, סדרת תנועות המדמות קרב) של אמנות לחימה שמבצעים עם מוזיקה. בלט הלחימה מבוצע בידי אנשים שונים בדרכים שונות והוא נכלל במערך הלימודים של בית ספרו של רי.

נפטר ב-30 באפריל 2018 בארלינגטון שבווירג'יניה לאחר מחלה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני לחימה אמריקאים
קטגוריה:אמני לחימה דרום קוריאנים
קטגוריה:לוחמי טאקוונדו
קטגוריה:מהגרים מקוריאה הדרומית לארצות הברית
קטגוריה:דרום קוריאנים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2018
קוקו רושה

**קוקו רושה** (באנגלית: **Coco Rocha**; נולדה כ**מיקאילה רושה** (**Mikhaila Rocha**) ב-10 בספטמבר 1988) היא דוגמנית קנדית.

## חייה האישיים
רושה נולדה בטורונטו, אונטריו, ועברה לריצ'מונד, קולומביה הבריטית, בגיל צעיר מאוד.

משפחתה עובדת בתעשיית התעופה. אמה, חואניטה, היא דיילת אוויר ואביה, טרבר היינס, הוא מנהל מכירות כרטיסים.

רושה היא אחת הדוגמניות הבודדות שהתבטאו נגד הפרעות האכילה השכיחות בתעשיית האופנה. היא הודתה בלחץ בפניו היא עמדה כדוגמנית בתחילת דרכה ונזכרה שהיא החלה להתעסק באוכל באופן כפייתי אחרי טיול לסינגפור שבמהלכו היא העלתה עשרה פאונד. באימייל ל-Associated Press, היא מאירה צוהר לתוך עולם האופנה, באומרה: "לעולם לא אשכח את העצה שקיבלתי מאנשים בתעשייה כשראו את הגוף החדש שלי... הם אמרו, "את צריכה להפחית עוד משקל. המראה השנה  הוא אנורקסיה. אנחנו לא רוצים שתהיי אנורקסית, אבל אנחנו רוצים שתיראי כזאת."

רושה נישאה למעצב הפנים ג'יימס קונראן ב-9 ביוני 2010.

## קריירה
ב-2002, ניגש הסוכן צ'ארלס סטיוארט לרושה בעת תחרות ריקוד אירי ושאל אותה אם היא מעוניינת לעסוק בדוגמנות. עד לשלב זה, היא מעולם לא חשבה לעסוק בדוגמנות.

רושה פתחה בקריירה מקצוענית ב-2004, חתמה בסוכנות SUPREME בעיר ניו יורק. רושה פגשה את צלם האופנה סטיבן מייזל. במהרה היא הופיעה במאמר מערכת ביחד עם ג'מה וורד ואמנדה מור. הכתבה הזניקה את הקריירה שלה, היא הופיעה בשער ווג איטליה בגיליון פברואר 2006. שבוע אחרי כן, היא הלכה בתצוגות אביב/קיץ 2006 בעיר ניו יורק עבור מספר מעצבים, הידועים שבהם הם Anna Sui ומארק ג'ייקובס.

אחרי שבוע האופנה בניו יורק, היא המשיכה ולקחה חלק בשבוע האופנה של פריז. היא הלכה בתצוגות של המעצבים סטלה מקרטני, שיאצי צ'ן, כריסטיאן לקרואה ועמנואל אונגרו.

במהלך התצוגה של ז'אן-פול גוטייה בהשראת הרי סקוטלנד של סתיו/חורף 2007 בפברואר 2007, פתחה רושה את התצוגה בריקוד אירי במורד המסלול. בגיליון מאי 2007 של ווג ארצות הברית, היא דגמנה על השער ביחד עם דוגמניות נוספות כזן החדש של דוגמניות העל.

רושה הופיעה על שעריהם של מגזיני אופנה רבים בכללם ווג, Flare, Fashion, Numéro, French, W, הרפרס בזאר, Dazed & Confused, i-D, Time Style & Design ועוד. מאז הופעת הבכורה שלה היא הייתה הפנים של מסעי פרסום רבים בכללם Americana Manhasset, באלנסיאגה, שאנל, דולצ'ה וגבאנה, דיור, לאנוון, גאפ, טומי הילפיגר, איב סאן לורן ורימל.

ווג פריז בחר בה לאחת מ-30 הדוגמניות המובילות של שנות האלפיים.

ביולי 2010 הופיעה רושה בווג באתר vogue.co.uk   מדי יום במשך חודש על מנת להציג את Today I'm Wearing. היא הלכה בעקבותיהן של Alexa Chung ואוליביה פלרמו  ועל והציגה את בחירותיה בבגדי ובסגנון באותו יום. חודש אחרי כן, רושה הופיעה על הבילבורד בכיכר טיימס בפרסומת עם מגזין מארי קלייר בשיתוף עם פרויקט מסלול שבו היא דגמנה את הבגדים שעיצבה המתמודדת שניצחה. 

היא הנחתה את פרסי קליפי וידאו של ה-MTV לשנת 2010.

## קישורים חיצוניים

* 

* קוקו רושה בFashion Model Directory
* סתיו 2010: "מי מה לובש, קוקו רושה"
* הבלוג הרשמי של קוקו רושה

## הערות שוליים

קטגוריה:דוגמניות קנדיות
קטגוריה:קנדים ממוצא אוקראיני
קטגוריה:קנדיות שנולדו ב-1988
גדעון ארז

**גדעון ארז (דרוזדובסקי)** (3 בינואר 1929 – 2007) היה פרופסור במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. תחום התמחותו העיקרי היה פיזיקה גרעינית ולייזרים, ובנוסף פרסם מאמרים גם בתורת היחסות. ארז נולד בקיבוץ עין חרוד והצטרף לפלמ"ח בשנת 1947. בשנת 1962 הצטרף למקימי הקריה למחקר גרעיני בנגב, ומשנת 1965 לקח חלק בהקמת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

## שירותו בפלמ"ח ובצה"ל
בשנת 1947 הצטרף ארז להכשרת שירת הים, והתגייס עִמה לפלמ"ח, שם שירת בגדוד "העמק" של חטיבת יפתח. במהלך מלחמת העצמאות שירת כמפקד כיתה. ארז המשיך ושרת בתפקידי מילואים במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים.

## תחילת דרכו האקדמית
לאחר תקופה שבמהלכהּ פעל כמדריך חקלאי בקיבוץ נחל עוז היה חבר קיבוץ פלמ"ח צובה לתקופה קצרה, ולאחריה החל בלימודי הפיזיקה בטכניון. בשנים 1957–1958 נמנה עם ראשוני הדוקטורנטים בפקולטה לפיזיקה יחד עם יקיר אהרונוב ואחרים. ב-1959 פרסם עם נתן רוזן את מאמרו הראשון, שנושאו: "השדה הגרוויטציוני של חלקיק בעל מומנט מולטיפולי". המטריקה שפיתחו במאמר זה נקראת על שמם "Erez-Rosen Metric" או "Erez-Rosen Space-time" או קואורדינטות ארז-רוזן.

## מחקר אקדמי
ארז סיים עבודת דוקטורט בתחום המטלורגיה, סגסוגות ברזל אלומיניום, בשנת 1960. בשנתיים לאחר מכן לקח חלק במחקר באוניברסיטת אוקספורד באנגליה ובמרכז למחקר גרעיני בפוֹנְטְנֶה-אוֹ-רוז שבצרפת. ב-1962 הצטרף לקמ"ג, והחל ללמד קורסים בפיזיקה במה במכון להשכלה גבוהה בנגב, שקדם לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במקביל לחבריו בקמ"ג ראובן טיברגר, ריימונד מורה וחגי שקד. עם הקמת המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון ב-1970 גויסו הארבעה לסגל הקבוע של המחלקה. בשנים 1969–1970 היה ארז אחראי על יצירת תוכנית הלימודים המחלקתית בפיזיקה, ושימש כיו"ר ועדת ההוראה המחלקתית. ב-1983 מונה לפרופסור מן המניין.

בין השאר חקר ארז מעברים אלקטרוניים בפלוטוניום, לייזרי אדי נחושת, האפקט האופטו-גלווני, לייזרי צבע, הפרדת איזוטופים בעזרת לייזר,מלכודת אטומים נייטרליים, איכות אלומת לייזר, תבניות מואר'ה ואי-יציבות ריכטמאייר-משקוב .

על תלמידי המחקר שהנחה נמנים עמי לבנת, אנדריי בן-עמר ברנגה, דוב שוורץ, שמעון גבאי ואורן שדות.

ארז זכה בפרס ארנסט דוד ברגמן של הוועדה לאנרגיה אטומית.

## משפחה
היה נשוי לטובה ואב לחמישה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* על ההיסטוריה וההקמה של המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב
* תמונה של הדוקטורנטים הראשונים לפיזיקה בטכניון (מימין לשמאל: גדעון ארז, יקיר אהרונוב, צחי גוזני, פאול זינגר, מאיר צמל וקלמן אלטמן שהיה חבר סגל באותו זמן)
* [תמונה קבוצתית של חברי המחלקה שפרשו לפנסיה (משמאל לימין: [חגי שקד], גדעון ארז, דוד גיל, ראובן טיברגר, רפי שטייניץ, ש"י בן אברהם, צ'ארלס קורן ויעקב בר-טוב)] 

## הערות שוליים




קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: פיזיקה
קטגוריה:עובדי הקריה למחקר גרעיני – נגב
קטגוריה:עין חרוד: אישים
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבאר שבע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
רחיצה בשבת

**רחיצה בשבת** היא איסור של חז"ל על אדם לרחוץ את גופו ביום השבת במים חמים. מנהגים מאוחרים יותר אסרו רחיצה גם במים צוננים עקב חששות שונים, אך לא התקבלו בקרב כל עדות ישראל.

## רחיצה במים חמים
אף על פי שרחיצה בשבת במים חמים שהוחמו מערב שבת מותרת מן התורה, אסרו חכמים על האדם לרחוץ את גופו במים חמים, עקב בלנים שהיו מחממים מים במהלך השבת עצמה להפעלת המרחץ וכשבאו למחות בהם טענו שהמים חוממו מלפני השבת. איסור זה נקרא גם "גזירת הבלנים".

### חום המים שנאסר
לדעת חלק מהפוסקים הגדרת המים כחמים היא כאשר חומם מעל לטמפרטורת הגוף (36.5 מעלות צלזיוס). אולם יש פוסקים שהחמירו גם במים פושרים.

## רחיצה חלקית
דעת האמורא שמואל שלמרות שרחיצת הגוף נאסרה – רחיצת פניו ידיו ורגליו מותרת, וכך נפסק להלכה. היתר זה הוא דווקא במים שחוממו מערב שבת, אך אם חוממו במהלך השבת, אפילו בהיתר, אסרו חכמים לרחוץ בהם אפילו פניו ידיו ורגליו.

פנים, ידיים ורגליים הן דוגמאות, אך למעשה כל רחיצה חלקית מותרת, עד רובו של הגוף.

## מנהג מאוחר לאסור רחיצה במים צוננים
למרות שבגמרא ברור שאיסור רחיצה הוא רק במים חמים, כתבו תרומת הדשן והמהרי"ל שהמנהג הוא שאין רוחצים אפילו במים צוננים משום חשש של טלטול מים על גופו ברשות הרבים או בכרמלית, וכן משום חשש סחיטה של שער הראש.

מנהג זה התקבל בקרב בני אשכנז, אולם בני ספרד לא קיבלו מנהג זה.

היו שאמרו כי הרוחץ בשבת בסבון רך או קשה, עובר על איסור ממרח, אלא אם כן הסבון נוזלי כמים. אם משרה את הסבון במים בשבת ולא הוכן נערב שבת, עובר על איסור מוליד ריח וכאשר שופך את הסבון על גופו, יש אומרים שעובר על איסור מוליד ריח בגופו.

## היתרים לאיסור רחיצה

### חמי טבריה
בנוסף להיתר פניו ידיו ורגליו, התירו חכמים גם את הרחיצה במעיינות חמי טבריה, וכן בכל המעיינות החמים. זאת לאחר שמתחילה רצו חכמים לאסור גם מאגרי מים אלו בתוך גזירת הבלנים, אך כיון שראו שהציבור מתקשה בכך, חזרו והתירו רחיצה בחמי טבריה.

### כאשר מצטער מניקיון גופו
ר' עקיבא איגר כתב שכאשר אדם מצטער וצריך לרחוץ במים חמים, התירו חכמים את איסור הרחיצה. היתר זה הובא על ידי הביאור הלכה ופוסקים נוספים.

### טבילת טהרה בשבת
הראשונים והאחרונים דנו בשתי שאלות בטבילה בשבת: משום חשש שנראה כמתקן כלי ומשום רחיצה בשבת.

#### חשש שנראה כמתקן כלי
חכמים אסרו לטבול כלים בשבת, משום שדומה הדבר למתקן כלי. אולם התירו לבני אדם לטבול לטהרתם. רבא נימק את ההיתר משום שבשונה מכלים, כאשר אדם טובל, לא ניכר שהוא עושה זאת כדי להטהר, אלא ניתן לומר שעושה זאת כדי לקרר גופו במים.

על פי זה, מותר לנשים לטבול טבילת מצווה בליל שבת. אולם, כאשר אישה התעכבה מלטבול, או שבעלה לא נמצא במקומה בשבת, יש שאסרו טבילה זו בנימוק שלמנהג אשכנז היום לא נוהגים לרחוץ בשבת, וממילא מוכח שהעושה כן עושה זאת כדי להטהר. אולם ההוראה המקובלת היום היא שגם אישה שדחתה טבילתה תטבול בשבת.

בטבילת גברים יש שהקלו שיטבול בשבת, משום שכיון שאינה מן הדין, ממילא אינו מתקן.

#### חשש מצד איסור רחיצה
יש שאסרו טבילה במקווה מחומם בשבת, שהרי זה בכלל גזירת רחיצה. אולם יש שהקלו בטענה שטבילת טהרה אינה בכלל גזירת רחיצה כלל. 

בטבילת נשים הפוסקים המאוחרים נטו להקל ולהתיר במים חמים. ויש שכתבו שגם בטבילת גברים המנהג להקל.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הלכות שבת
קטגוריה:איסורי שבות
נמנמן הסלעים

**נמנמן הסלעים** (שם מדעי: *Eliomys*) הוא סוג של מכרסם ממשפחת הנמנמניים. 

בסוג זה שלושה מינים:
* נמנמן סלעים מצוי (*Eliomys melanurus*)
**Eliomys munbyanus*
* נמנמן אלונים (*Eliomys quercinus*)

נמנמן הסלעים הוא אוכל-כול יחידאי בעל מבנה גוף בינוני. אורך גופו כ-12 ס"מ, אורך זנבו כ-11 ס"מ ומשקלו 30–70 גרם.
העיניים והאפרכסות גדולות. החרטום מחודד ומעוטר בשפם של שערות חישה שחורות. לנמנמן הסלעים ארבע אצבעות ביד וחמש ברגל. האצבעות בעלות טפרים חדים.

צבעו הכללי של נמנמן הסלעים הוא בגוון אפור-כסוף. הגחון בהיר מהגב. זנבו ארוך ושעיר ומסתיים בצבע שחור. הזנב נתלש בקלות, דבר המסייע לו להימלט מאויבים. סביב העיניים יש פרווה שחורה, הנמשכת בפס שחור עד אחרי אפרכסות האוזניים ובולטת על רקע הפרווה האפורה-כסופה.

נמנמן הסלעים הוא מין ערבתי (איראנו-טורני), שמוצאו בערבות מרכז אסיה. כיום הוא מצוי בצפון אפריקה ובמערב אסיה. נראה כי בעבר הייתה תפוצתו בארץ ישראל גדולה יותר ורציפה, אבל כתוצאה מהתחממות האקלים באלפי השנים האחרונות הצטמצמו אוכלוסיותיו בארץ והיום חיות בארץ שלוש תת-אוכלוסיות שרידיות ומקוטעות של נמנמן הסלעים: האחת בהר הנגב, השנייה בערבה והשלישית בחרמון ובגולן.

נמנמן הסלעים חי באזורי חורש, בין סלעים, בטרסות חקלאיות וכן ביישובי האדר באזור הערבה. מכיוון שנמנמן הסלעים נדיר למדי ופעיל בלילה, קשה לצפות בו בטבע בישראל, אבל ניתן למצוא אותו בגנים זואולוגיים אחדים ובהם חי-רמון במצפה רמון וחדר החושך בחי-בר יוטבתה.

משך ההריון של נקבת הנמנמן 23–25 ימים. בכל שגר עד ארבעה גורים, הנולדים עיוורים.

## אטימולוגיה
השם *Eliomys* הוא הלחם של הסיומת mys- (עכבר) ו- eleios. אריסטו הזכיר בכתביו חיה המזוהה כנראה עם הנמנמן, וכינה אותה בשם eleios. הרומאים כינו חיה דומה בשם glis, שניתן בעת המודרנית למין נמנמן אירופי (*Glis glis*)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1840
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן אנדראס וגנר
קטגוריה:נמנמניים
צבי השיטים

**צבי השיטים** או **צבי הערבה** (שם מדעי: *Gazella gazella acaciae*) הוא מין של צבי האנדמי לישראל, שאוכלוסייתו מונה, נכון ל-2025, כ-46 פרטים בלבד החיים באזור יטבתה שבערבה. מין זה אנדמי לחלוטין לישראל בלבד.

## תיאור
צבי השיטים נבדל מתת-מינים אחרים של צבי מצוי בגולגולתו הצרה, קרני הזכרים הקצרות יותר, עצמות האף הצרות ומוארכות, צווארו ואוזניו הארוכים יותר, חוטמו הרחב והשחור וזנבו הארוך ושעיר. צבעו כצבע אדמה כהה, עם פס לבן לאורך החלק הפנימי של רגליו האחוריות. בהשוואה לתת-המין הארץ-ישראלי (*Gazella gazella gazella*), הנפוץ בצפון הארץ ובמרכזה, מבנה גופו צר וארוך יותר, צבעו כהה יותר והקווים על פניו בולטים יותר, ואוזניו גדולות יותר ומוטות לצדדים, בדומה לאוזני צבי הנגב. הוא גדול יותר וכהה יותר מתת-המין *Gazella gazella cora*, הנפוץ בחצי האי ערב, ונבדל מהמין צבי הנגב (*Gazella dorcas*) בצבעו הכהה יותר, בפס הצד הכהה המפריד בין השטח החום של הגב ללבן של הבטן, ובקרניו, הדומות לאלה של צבי ארץ ישראלי.

צבי השיטים ניזון בעיקר מעלים, מענפים צעירים, מפרחים ומתרמילי פרי של עצי שיטה סלילנית ושיטת הסוכך, והוא מקבל די מים ממזונו, כך שאינו זקוק למי שתייה. הוא מסוגל לעמוד על רגליו האחוריות ולהישען ברגליו הקדמיות על ענפי העץ, וכך לאכול מן העלווה והפירות. זרעי השיטה אינם מתעכלים בקיבתו, אולם המעבר שלהם במערכת העיכול שלו מסייע לנביטתם.

הזכרים הדומיננטיים באוכלוסיית צבי השיטים מחזיקים טריטוריות בשטח של כחצי קמ"ר, שעדרי נקבות (עד 4 פרטים) רועים בהן, בעוד זכרים אחרים חיים ב"עדרי רווקים" מחוץ לטריטוריות. הנקבות מתייחמות לראשונה בגיל 18 חודשים, ובתום היריון בן שישה חודשים ממליטות עופר בודד, ומיניקות אותו במשך כמאה ימים.

## הגדרת תת-המין
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הבחין הזואולוג גיורא אילני בתת-מין זה, השונה מצבי הנגב ומהצבי הארץ ישראלי, וכינה אותו בשם "צבי הערבה". פרט אחד של תת-המין, שנלכד באזור יטבתה, הובא ב-1969 לגן הזואולוגי באוניברסיטת תל אביב, שם חי עד מותו ב-1975. פרט זה ומספר גולגולות שימשו בסיס למחקר שערכה קבוצת חוקרים בראשות פרופ' היינריך מנדלסון, שהגדירה את תת-המין צבי השיטים ופרסמה את ממצאיה ב-1997.

## תפוצה
עד אמצע המאה ה-20, חיו מאות צבאי שיטים באזור חצבה שבצפון הערבה, אך ציד פרוע על ידי חיילי צה"ל הביא לחיסולה של אוכלוסייה זו.

ב-1951 דיווח הזואולוג הבריטי ג'ון ריבס אלרמן (Ellerman) על מציאתו בדרום הערבה, אבל מאז לא הצליחו למצוא אותו בסקרים בדרום הנגב ועד 1965 הוא נחשב נכחד. ב-1965 זיהה גיורא אילני כמה פרטים של תת-המין, ובהמשך הסתבר שיש אוכלוסייה קטנה שלו באזור יטבתה.

נכון ל-2025, נותרו כ-46 פרטים בדרום הערבה, ובהם תשעה זכרים בוגרים בלבד. על מנת להגן עליהם מפני טורפים, גודר עבורם שטח של כ-4 קמ"ר בין יטבתה לסמר.

## קישורים חיצוניים

* מן השדה, התייחסות לדיון בנושא אוכלוסיית צבי השיטים באתר העמותה.
* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קולין גרובס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1997
קטגוריה:ארץ ישראל: מכפילי פרסה
קטגוריה:צבאיים
קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים בסכנת היעלמות מארץ ישראל
מבט מגן עדן

**מבט מגן עדן** (באנגלית: **The Lovely Bones**) הוא סרט קולנוע אמריקאי-בריטי-ניו זילנדי משנת 2009 מסוגת דרמה ומותחן על-טבעי, שבוים על ידי פיטר ג'קסון ומבוסס על ספר בעל אותו שם שכתבה אליס סיבולד. התסריט לסרט נכתב במשותף על ידי ג'קסון, פראן וולש ופיליפה ביונאס. בהפקת הסרט היה שותף סטיבן ספילברג.

## עלילה
בשנת 1973 סוזי סלמון (סרשה רונן) החיה בפנסילבניה חולמת להיות צלמת מפורסמת. יום אחד ריי סינג, נער שסוזי מאוהבת בו, מזמין אותה לצאת איתו. בדרך חזרה לביתה היא פוגשת את ג'ורג' הארווי (סטנלי טוצ'י) שמשדל אותה לרדת למערה שהוא בנה לילדי השכונה. בהתחלה היא מסרבת אך לאחר שכנועים רבים היא מסכימה. כשהיא רוצה לעזוב הארווי מסרב לתת לה ללכת. היא מצליחה להימלט ממנו ולברוח לביתה. אך כשהיא מגיעה לשם היא מגלה שלמעשה היא לא באמת נמצאת בביתה והיא אף מעולם לא יצאה מהמערה אלא היא נמצאת במקום בין כדור הארץ לגן עדן. לאחר תקופה ממושכת שבה משפחתה של סוזי מתאבלת, אחותה, לינדסי (רוז מקייבר), חושדת בשכנם המוזר, מר הארווי. יום אחד היא נכנסת לביתו ומגלה ראיות המפלילות אותו ברצח אחותה. לאחר שמר הארווי מגלה שלינדסי הייתה בדירתו הוא בורח מהעיר. סוזי, אשר חלמה כל הזמן על אותו חלום של בית בתוך מגדלור, נכנסת אליו ומגלה שמי שרצח אותה, הוא רוצח סדרתי שרצח מספר ילדות בעבר, והקטנה שבהן הייתה רק בת 6.

## שחקנים
* סרשה רונן - סוזי סלמון
* מארק וולברג - ג'ק סלמון
* רייצ'ל וייס - אביגיל סלמון
* רוז מקייבר - לינדסי סלמון
* סטנלי טוצ'י - ג'ורג' הארווי
* סוזן סרנדון - ליין
* מייקל אימפריולי - לן פנרמן
* כריסטיאן תומאס אשדייל - בקלי סלמון
* ניקי שוהו - הולי

## ביקורות והכנסות
הסרט זכה בעיקר לביקורות מעורבות עד שליליות. אך למרות זאת השחקנים סרשה רונן וסטנלי טוצ'י זכו לביקורות מהללות. טוצ'י אף היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הסרט הכניס בארצות הברית כ-44,028,238 מיליון דולר וכ-49,507,108 מיליון דולר מחוץ לארצות הברית מה שמסכם את הכנסותיו בכ-93,535,346.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2009
מ
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:דרימוורקס: סרטים

קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני
קטגוריה:סרטי רוחות רפאים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים
יועץ

**יועץ** הוא אדם בעל מומחיות וניסיון בתחום מסוים, העוסק במתן עצות למקבלי החלטות הנזקקים לידע בתחום התמחותו של היועץ.

בחלק מהמקרים ניתן הייעוץ לפרט, לצורך התנהלותו האישית, ולעיתים ניתן הייעוץ לארגון. הקשר עם היועץ נעשה לעיתים על בסיס חד-פעמי או קצר טווח, לשם התמודדות עם החלטה נקודתית, ולעיתים זו התקשרות לטווח ארוך, לשם התמודדות עם צורך שוטף בקבלת החלטות. בהתקשרות לטווח ארוך היועץ הוא לעיתים שכיר של הארגון, ולעיתים הוא אדם חיצוני לארגון, המקבל תשלום לפי השעות שהשקיע או תשלום חודשי קבוע (ריטיינר). יועץ חיצוני פועל לעיתים כעצמאי, ולעיתים הוא חלק מחברת ייעוץ.

לעיתים תפקידו של היועץ אינו מסתיים במתן ייעוץ בלבד, אלא מתפרס לפעילות נרחבת יותר. דוגמה: יועץ למכרז יתמוך בקבלת החלטה על הספק הזוכה, אך לעיתים יעסוק בהכנת מסמכי המכרז, שלפיהם יתקבל המידע המשמש בסיס לקבלת ההחלטה, ולאחר בחירת הספק הזוכה יפקח היועץ על עמידתו בהתחייבויותיו.

באחדים ממקצועות הייעוץ נדרש רישיון לעיסוק בייעוץ:
* יועץ מס: עוסק במתן ייעוץ לנישומים בתחום המיסוי, ומטפל בקשר שבין הנישום לרשויות המס. חייב ברישיון לפי חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס, התשס"ה-2005.
* יועץ משפטי: עורך דין העוסק במתן ייעוץ משפטי ושירותים משפטיים. חייב ברישיון לעריכת דין.
* יועץ פנסיוני: מסייע לפרט בקבלת החלטה על בחירת מסלול ביטוח פנסיוני. חייב ברישיון לפי חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ייעוץ, שיווק ומערכת סליקה פנסיוניים), התשס"ה-2005.

בחלק אחר של מקצועות הייעוץ לא נדרש רישיון. דוגמאות לכך:
* יועץ ארגוני או יועץ אסטרטגי: יועץ לארגונים על התנהלותם, בתחומים של אסטרטגיה עסקית, מבנה ארגוני, תהליכי עבודה ועוד.
* יועץ תקשורת: יועץ לפרט או לארגון בתחומי התנהלותם מול אמצעי התקשורת.

העיסוק בייעוץ החל כבר בעת העתיקה. בתורה מסופר על יוסף שיעץ לפרעה כי עליו להתכונן לשנות הרעב, ועל יתרו שהעניק ייעוץ ארגוני למשה.

## ראו גם
* 
* פלא יועץ
* יועץ קים קדיש ראקאץ

## קישורים חיצוניים
* .
* .

*
וראצה

[250px|שמאל|ממוזער|מגדל משצ'יטה שהוקם במהלך [המאה ה-16]]
250px|שמאל|ממוזער|צילום פנורמי של העיר
**וראצה** (בבולגרית: **Враца**) היא עיר בצפון מערב בולגריה, בירת מחוז וראצה, ממוקמת במורדות הרי הבלקן ו-112 ק"מ צפונית מזרחית לבירה סופיה.

## היסטוריה
ראשית התיישבות אנושית באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת על ידי שבטים תראקים לתקופת הברונזה המאוחרת. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש האזור על ידי צבא הרפובליקה הרומית ובהמשך נבנתה במקום מצודה אשר הוחרבה במהלך המאה ה-5 על ידי ההונים. במהלך המאה ה-6 היגרו למקום שבטים סלאבים אשר הקימו כפר בשם **וראטיצה** בסמוך לחורבות המצודה הרומית. בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה בוצר היישוב. בראשית התקופה העות'מאנית נבנתה במקום מצודה חדשה ובהמשך התרחב הכפר לכלל עיירה שוקקת, אשר שימשה כנקודת מסחר והארחה לסוחרים שחלפו בה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הפכה העיר מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, חלק מנסיכות בולגריה. בראשית המאה ה-20 עם חיבורה של וראצה לתשתית מסילות הברזל הבולגרית חל פיתוח כלכלי מואץ בעיר ובכלל זה התפתחות תעשיית יין.

## כלכלה
בעיר קיימת תעשיית טקסטיל, מתכת, כימיקלים, חומרי בניין, רהיטים. כמו כן תעשיית מזון בתחום הבשר והחלב וכן מספר מאפיות ויקבים. העיר מצויה בתנופת בנייה בעיקר למטרות נדל"ן מניב באפיק המשרדים והקמעונאות. שיעור האבטלה בווראצה נמוך מהארצי ועומד על 6.5%. וראצה סמוכה לעורקי התחבורה מספר 4 ו-7 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים. וראצה מקושרת לתשתית מסילות הברזל הבולגרית שעתידה בעשור השני של המאה ה-21 לעבור שדרוג והרחבה.

## דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון בשל שיעור תמותה הגבוה משיעור הילודה וכן בשל הגירה שלילית. מ-2000 ועד 2009 קטנה אוכלוסיית העיר ב-10.43%. מבחינת התמהיל המגדרי של האוכלוסייה עולה, כי 51% הן נשים ו-49% הם גברים.

## אקלים
בווראצה שורר אקלים ממוזג. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.1oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים ממינוס 1.1oc בינואר ועד 22.1oc באוגוסט. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 771 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא מאי בו יורדים 102 מילימטרים של גשם.

## הקהילה היהודית

תיעוד לקהילה יהודית בעיר קיים מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ועם סיום המלחמה העות'מאנית רוסית נמנו בווראצה 200 יהודים. לאחר המלחמה אירעו בעיר אירועים אנטישמיים רבים ובכלל זה עלילות דם ומעצרים של בני הקהילה, שהביאו לאחוז הגירה גבוה של בני הקהילה מהעיר. ב-1900 מנתה הקהילה כ-100 נפשות ולא נכללה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בבולגריה. עם זאת ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת וראצה בכנס הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה שהתקיים בסופיה, על ידי שאול ש. בן בשט ראש הקהילה. בעיר וראצה לא היה בית ספר יהודי, התלמידים ביקרו בבתי הספר הממשלתיים והקהילה היהודית המקומית ערכה עבורם בנוסף, שיעורי דת ושפה עברית.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה קהילת יהודי העיר 150 נפשות. על יהודי העיר הוחל החוק להגנת האומה והגברים בגילאי 20–40 נלקחו לעבודות כפייה. לפי רישומי משרד הפנים הבולגרי, נכללו במכסת 6,365 היהודים מ"בולגריה הישנה" שיועדו לגירוש אל מחנות ההשמדה ב-10 במרץ 1943, 64 מיהודי וראצה. הגירוש לא יצא לפועל. ב-24 במאי 1943 הגיעו מקצת ממגורשי קהילת סופיה אל העיר וראצה. מרבית יהודי העיר עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובווראצה נמנו 28 יהודים. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו בווראצה יהודים.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערי מחוז וראצה
וראצה
הפרדוקס של קנטור

**הפרדוקס של קנטור** הוא סתירה שנתגלתה בתורת הקבוצות הנאיבית. גילוי הסתירה מיוחס לאבי תורת הקבוצות עצמה, גאורג קנטור, שכנראה גילה אותה בין השנים 1895 ל־1899. פרדוקס זה, יחד עם פרדוקסים נוספים שהתגלו בתורת הקבוצות הנאיבית כגון הפרדוקס של ראסל והפרדוקס של בורלי–פורטי, נתנו מוטיבציה והובילו לפיתוחה של תורת הקבוצות האקסיומטית, שבה ניתן לתורת הקבוצות בסיס אקסיומטי מוצק, המונע הופעתן של סתירות אלו. הפרדוקס עוסק בקבוצת כל הקבוצות ומראה שקיומה גורם לסתירה.

## תיאור הפרדוקס
בתורת הקבוצות הנאיבית ניתן להגדיר את קבוצת כל הקבוצות. זוהי קבוצה שכל קבוצה כלשהי היא איבר שלה. נסמן קבוצה זו ב־A. לכל קבוצה קיימת קבוצת החזקה, שהיא קבוצת כל תת הקבוצות שלה, ולכן קיימת קבוצת החזקה של קבוצת כל הקבוצות שאותה נסמן ב־ \mathcal{P}(A). לפי משפט קנטור עוצמתה של  \mathcal{P}(A) גדולה ממש מעוצמתה של A, ובסימונים המקובלים: |\mathcal{P}(A)| > |A|. אולם איברי  \mathcal{P}(A), כאיבריה של כל קבוצת חזקה, הם קבוצות, ולכן כל איבריה שייכים ל־A כי היא קבוצת כל הקבוצות. כלומר  \mathcal{P}(A) \subseteq A ולכן  |\mathcal{P}(A)| \le |A| והגענו לסתירה.

ניתן להראות שאם נטען שפונקציית הזהות מ־A ל־ \mathcal{P}(A) היא הפונקציה החד־חד־ערכית ועל שאנחנו מחפשים, אז הקבוצה שלא נמצאת בתמונה שלה ושאותה בונים בהוכחת משפט קנטור, היא בדיוק הקבוצה שגורמת לסתירה בפרדוקס של ראסל (קבוצת כל הקבוצות שאינן שייכות לעצמן).

## פתרון הפרדוקס
קנטור הציע פתרון לפרדוקס בכך שחילק את מושג האינסוף לשני מושגים: אינסוף מוחלט ואינסוף שאינו מוחלט. אינסוף שאינו מוחלט הוא אינסוף שניתן להתייחס אליו כעוצמה בלי שהדבר יוביל לסתירות הנובעות מתכונות ידועות של עוצמות. כך למשל אָלֶף אֶפֶס ועוצמת הרצף הם אינסופים שאינם מוחלטים. לעומת זאת, האינסוף של קבוצת כל הקבוצות הוא אינסוף מוחלט ולא ניתן לייחס לו עוצמה ולהפעיל עליו את משפט קנטור ובכך נמנע הפרדוקס.

הבעיה בפתרונו של קנטור היא שהוא לא נותן קריטריון ברור להבדיל בין קבוצות ששייכות לקטגוריה של אינסוף מוחלט לבין קבוצות אינסופיות אחרות שאינן שייכות לקטגוריה זו.

בתחילת המאה ה־20 הובן שהפרדוקס של קנטור ופרדוקסים נוספים נובעים מבעיה בסיסית בתורת הקבוצות הנאיבית, שהיא מתירה לאוספים "גדולים מדי" להיות קבוצות. אלו אותם אוספים שקנטור כינה אינסוף מוחלט וההתייחסות אליהם כקבוצות מובילה לסתירות. במסגרת תורת הקבוצות האקסיומטית אוסף כל הקבוצות אינו קבוצה בעצמו ולכן לא ניתן לייחס לו קבוצת חזקה ולהפעיל עליו משפטים מתורת הקבוצות הקשורים בעוצמות ולמעשה הפרדוקס חדל מלהתקיים.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תורת הקבוצות
קנטור
נמנמן העצים

**נמנמן העצים** או **נַמְנְמַן עֵצִים** (שם מדעי: *Dryomys nitedula*) הוא מכרסם לילי קטן אוכל-כול, הדומה במקצת לסנאי זעיר ממדים.

## מאפיינים
אורך גופו כ-10 ס"מ, אורך זנבו כ-8 ס"מ ומשקלו 15–37 גרם. הפרווה חומה-בהירה בגב ולבנה בגחון. הזנב ארוך ושעיר, צבעו חום והוא כהה מצבע הגוף (גב הזנב ותחתיתו פחוסים). סביב העיניים יש מעין משקפיים שחומים, המתמשכים מאפרכסות האוזניים עד האף. העיניים גדולות. האוזניים גדולות (אם כי קטנות מאלה של נמנמן הסלעים).

לנמנמן העצים ארבע אצבעות ברגליים הקדמיות וחמש באחוריות, ובקצות אצבעותיו טפרים חדים המסייעים בטיפוס.

הנמנמן מצוי במרכז אירופה ומזרחה, ומצוי גם באסיה מטורקיה במערב עד סין במזרח. יש חוקרים הסבורים שאוכלוסיית הנמנמנים החיה בהרי הטאורוס בדרום טורקיה נמנית עם מין אחר - נמנמן צמרי (Dryomys laniger).

ארץ ישראל היא גבול תפוצתו הדרומי של נמנמן העצים, ותפוצתו בה מוגבלת לחורשים של אלון מצוי ואלה ארץ-ישראלית בגליל העליון, בגליל המערבי ולאחרונה גם בגליל התחתון. אוכלוסיית הנמנמן בישראל הצטמצמה בגלל פגיעה בחורשים (כריתה, שרפות, גיזום, רעייה ופתיחת דרכים) והיום הוא נדיר למדי בישראל ויש סכנה שיעלם כליל. בגלל נדירותו ופעילותו הלילית, קשה לצפות בו בטבע. לעיתים אפשר לראות את קִניו, הבנויים בקבוצות של 2–6 קִנים על ענפי עצים: קִנו של נמנמן העצים בנוי בגובה של 1–7 מ', כך שקשה להגיע אליו; צורתו כדורית סגורה, קוטרו 15–25 ס"מ והוא עשוי מעלים וחזזיות ומרופד בסיבים של קליפות עצים.

אויביו הם דורסי לילה, נחשים ויונקים טורפים (בעיקר דלק הסלעים).

חברתיות: חי כנראה בקבוצות משפחה קטנות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1778
קטגוריה:נמנמניים
קטגוריה:ארץ ישראל: מכרסמים
קטגוריה:יוון: יונקים
קטגוריה:אוקראינה: יונקים
קטגוריה:טורקיה: יונקים
קטגוריה:סין: יונקים
קטגוריה:מונטנגרו: יונקים
רוכב ישראל

**רוכב ישראל** היה מסע אופני כביש לא תחרותי בן שלושה ימים שנערך מדי שנה בשנים 2002–2012 בהשתתפות מאות רוכבים ממורדות החרמון עד חוף אילת. "רוכב ישראל", שאורגן בתחילה על ידי חברת צימוק ולאחר מכן על ידי חברת Mediterraneo - 365, נערך במהלך חול המועד סוכות או מיד אחריו, והיה בשעתו מסע האופניים הארוך ביותר בישראל. בשנותיו האחרונות החל המסלול בשניר, המשיך לאורך הירדן עד חוף ים המלח. ביום השני רכבו המשתתפים מים המלח, דרך דימונה וירוחם עד מצפה רמון וביום השלישי ממצפה רמון ועד אילת דרך מעבר נטפים. בסך הכל כ-520 קילומטר. בשנותיו הראשונות עבר "רוכב ישראל" במסלול שונה: מהחרמון לתל אביב ביום הראשון ומתל אביב למצפה רמון ביום השני.

בשנת 2011 התקיים רוכב ישראל בפעם העשירית והיה הגדול ביותר אי פעם בהשתתפות 375 רוכבים.

בשנת 2013 בוטל האירוע עקב מיעוט משתתפים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: אופניים
קטגוריה:ישראל: אירועי ספורט עממי
קטגוריה:טרקים בישראל
אביב אולימפי

**אביב אולימפי** (מגרמנית: Olympischer Frühling) היא שירה אפית מאת הסופר השווייצרי קרל שפיטלר. שירה אפית זו זיכתה את מחברה בפרס נובל לספרות לשנת 1919.

## תוכן
"אביב אולימפי", אשר נכתבה בין השנים 1900-1905, היא יצירה מקורית החורגת מאסכולות הזמן בתוכנה ובמטריקה שלה. לדעת רבים, זוהי האידיליה של המאה ה-20, שבה נתגלה שפיטלר כמשורר רומנטי, כסאטיריקן וכנאטורליסטן בגיוון צורות, בכושר הבעה פיוטי ובאי-תלות מוחלטת בהשפעות ספרותיות כלשהן. שפיטלר הסתייע בכתיבת "אביב אולימפי" במיתולוגיה היוונית ומרחף בין הרציני והאירוני, בין הצגת אלי יוון בגבורתם ובין הצגתם כבני-תמותה שירדו מן האולימפוס ושכנו על הארץ.

קטגוריה:ספרות שווייצרית
איכרים

**איכרים** (בפולנית: Chłopi) הוא רומן רחב-יריעה מאת הסופר הפולני ולדיסלב ריימונט. רומן זה זיכה את מחברו בפרס נובל לספרות לשנת 1924.

"איכרים", אשר פורסם בארבעה כרכים בין השנים 1904-1909, הוא רומן איכרים רחב המדגיש את ההבדל שבין החיים בטבע ובין החיים בעיר. יוסף ליכטנבום כתב על יצירה זו: "אספקלריית איכרים גדולה, כאשר לא הייתה עוד בספרות העולמית עד כה, בה נתמצה כוח-העיצוב של ריימונט כמעט בשלמות".

## תרגומים לעברית
***אכרים: ספור מימי ההוה**, תרגם מפולנית ח"ש בן אברהם, הוצאת שטיבל, תל אביב, 4 כרכים, 1928.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרים פולניים
קטגוריה:ספרי 1904
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
ברכת האדמה

"**ברכת האדמה**" (בנורווגית: "**Markens Grøde**") הוא רומן מאת הסופר הנורווגי קנוט המסון. הספר זיכה את מחברו בפרס נובל לספרות לשנת 1920. תומאס מאן אמר על הספר: "ברכת האדמה הוא משהו חד־פעמי, מקרה בר־מזל ממדרגה ראשונה, יצירה של רב־אמן שתמיד תהיה לכבוד לספרות הסקנדינבית, לספרות האירופית כולה."

## תוכן
"ברכת האדמה" הוא האפוס של עובד האדמה המסור יצחק ואשתו אינגיר המקימים יחדיו, בלב אחד האזורים המוריקים והמבודדים ביותר של נורווגיה, את אחוזתם הדלה "סילנארה". הזמן עובר, השנים חולפות, ולאחר הולדתם של הבנים אלישע וסיברט, נולדת בתם הראשונה. כאשר מבחינה אינגיר כי לילדה ישנה "שפת ארנבת" שסועה, כפי שיש לה עצמה, היא ממיתה אותה כדי שלא תסבול מחיצי החברה הלעגנית.

הדבר מתגלה, אינגיר מושמת במשך שש שנים במאסר בעיר רחוקה, ושם נולדת בתה השנייה. ימים אלו, בהם היא מבלה בכלא, הם לה הכרות ראשונה עם אנשים עירוניים, והיא לומדת מהם את גינוני החברה על הטוב והרע שבהם. כאשר היא משתחררת וחוזרת לביתה, אשר הורחב מאז צאתה עשרות מונים, יצחק מתקשה להכירה: היא תופרת במקום לעבוד בשדה, מבקשת ממנו טבעות זהב, נחה ארוכות בצהריים, דורשת משרתת ועוד. כאשר היא מבחינה כי אלישע, שגדל והיה כבר לגבר צעיר, חכם דיו כדי לעבוד בעיר, היא שולחת אותו לעבוד כפקיד בבית המהנדס. אלישע משחית את נפשו, מבקש סכומי כסף עצומים מהוריו, הולך אחר בנות העיר ונעשה ל'עירוניסט' של ממש. סיברט לעומתו נותר בבית יחד עם אביו, ועוזר לו במשק הגדל מיום ליום מתוך שמחה אמיתית של עבודת אדמה טהורה. 

עם הריחוק מהעיר הסואנת ומתוך הקרבה לשקט שמעניקה לה האחוזה, נעשית אינגיר דתייה אדוקה, מצטרפת במלא המרץ לעבודה בשדה, ואף מנסה לגרום לאלישע לחזור לדרך האמונה – אך ללא הועיל. בעוד היבולים פורחים, הבקר מתרבה, ו"סילאנרה" הופכת למעצמה אזורית בזכות התמקדותו של יצחק בחיי האדמה ללא פניות מיותרות, אלישע נאלץ לחזור הביתה לאחר שכילה את כל כוחותיו בעיר. הוא לא מוצא את עצמו בחווה, ומתוך רתיעה של ממש נמנע מעבודת כפיים. יצחק קונה עבורו בית-ממכר (שלא ברצון), אך במקום להשתקע בעבודה החדשה שוקע אלישע בתהליך דקדנטי הרסני שמוביל אותו לעוגמת נפש מהורהרת ולמאיסה בחיים. "אלישע אינו מתעניין במיוחד בנערות... ייתכן כי מעולם לא השתוקק לאהוב ממש... אדם מוזר מאוד בין אנשי האחוזות: אדון בעל ידיים ענוגות של פקיד, שנוטה כמנהג הנשים אחר תפנוקים, ומתהלך עם מטרייה וערדליים... הוא חי באווירה מלאכותית ואיבד את דרכו. מכל מקום, הוא עומד לפנינו – חלוש, אדיש, חסר-תאווה. היה עליו לקנא בכל גבר שבין האיכרים, אבל גם לכך לא מצא כוח." אלישע מחליט לנסוע לאמריקה, ממנה הוא לא ישוב עוד. הרומן נחתם בדמות בה נפתח, ביצחק, הזורע בשדות כשהוא שרוי בהרמוניה מושלמת עם הטבע ועם החיים. "הוא מפריח את השממה מטבעו, והוא איכר מכף רגל ועד ראש. אדם קדמון – שקם לתחיה ומביא אתו בשורה לעתיד, אדם מהתקופה הראשונה לעבודת-האדמה. הוא ידוע מאוד, מניין שנותיו הוא תשע מאות שנה [כאדם הראשון], אבל הוא בן זמננו."

## מהדורות בעברית
***ברכת האדמה**, תרגם ניסן טורוב, הוצאת שטיבל, 2 כרכים, 1922
***ברכת האדמה**, תרגם ניסן טורוב, הוצאת שוקן, 363 עמודים, 1979.

## לקריאה נוספת
* גל אורן, **כשהטבע הופך לדת** (קנוט המסון ו"ברכת האדמה"), מוסף "שבת", מקור ראשון, 1.10.2010

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1917
קטגוריה:ספרי הוצאת שוקן
קארי (תבלין)

ממוזער|מחיות קארי בצבעים שונים
אבקת **קארי** הוא כינוי מסחרי מערבי למספר נוסחאות לתערובות תבלינים המבוססת על המטבח ההודי והמטבח התאילנדי. השימוש במונח "**קארי**" לציון אבקה, תערובת תבלינים או משחה אינו מקובל במטבחים אלה; המונח המקביל בקירוב הוא מסאלה, לדוגמה בצירוף גאראם מסאלה, או "תערובת תבלינים מחממת".

מקור המילה האנגלית curry הוא במילה הטמילית "kari", שמשמעותה רוטב לתיבול תבשיל אורז.

בישראל נמכרות מספר תערובות תבלינים בשם קארי או קארי צהוב והן כוללות לרוב כורכום, כמון וזנגביל יבש טחון, ותבלינים נוספים בהתאם למקור, בדומה לחוויאג' התימני או ראס אל חנות הצפון-אפריקאי. בנוסף נמכרות גם מחיות קארי השאולות מהמטבח התאילנדי. אלו מסווגות לרוב לשלושה צבעים, אדום, ירוק וצהוב, ותמיד יכללו פלפל חריף (בצבע המחית) ומרכיבים דרום-מזרח אסייתים נוספים כגון עשב לימון, גלנגל, זנגביל ועוד.

## לקריאה נוספת
* גרג ג'נר, **שאל היסטוריון - תשובות מרתקות לשאלות מפתיעות**, כתר ספרים, 2022, הפרק "בן כמה הקארי?", עמ' 96–103

## קישורים חיצוניים


* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:תערובת תבלינים
קטגוריה:המטבח ההודי
קטגוריה:המטבח התאילנדי
קטגוריה:המטבח המלזי
קטגוריה:המטבח האסייתי
קארי
ווקלוז (פרוור)

**ווקלוז** (באנגלית: **Vaucluse**) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וייברלי (Waverley Council) ומועצת וולהרה (Municipality of Woollahra).

## גאוגרפיה
ווקלוז מהווה כמחצית משטח חצי האי סאות' הד, כשמצפונו מצוי וטסונס ביי האייקוני עם הצוקים המשקיפים על פתח מפרץ ג'קסון, ומדרום לו דובר הייטס ורוז ביי. ממזרח גובל הפרוור בים טסמן (כחלק מהאוקיינוס השקט), וממערב במפרץ ג'קסון. דרך הפרוור עוברות שתי דרכים ראשיות: דרך סאות' הד הישנה ודרך סאות' הד החדשה.

## היסטוריה
לאחר הגעת המתיישבים הבריטים לאזור סידני, התפנה אזור ווקלוז משבט בירבירגל האבורוג'יני. המתיישבים השתמשו באזור החדש למטרת איתות לספינות המתקרבות לאזור הצוקים של סאות' הד, בתחילה במגדלי איתות מאולתרים. בשנת 1816 נבנה מגדלור מקוורי, על פסגת גבעה בולטת בצוק. המגדלור הלבן תוכנן על ידי אחד האדריכלים הראשונים שפעלו בסידני, פרנסיס גרינוויי.

בשנת 1802 הוענקה נחלה באזור לסר הנרי בראון הייז (שהגיע למושבת העונשין בעקבות חטיפת נכדתו של בנקאי אירי עשיר בעבור כופר נפש), שבנה במקום את בית ווקלוז, המשקיף על נמל סידני. הייז העריץ את המשורר פרנצ'סקו פטרארקה, ובמיוחד את אחד משיריו שתיאר את מעיין ווקלוז בצרפת, וקרא לביתו החדש על שם אותו שיר. על שם אותו מעיין קרוי מחוז ווקלוז בצרפת. בשנת 1822 קנה קפטן ג'ון פייפר, בעל הנכסים ברוז ביי ופוינט פייפר הסמוכים מדרום, את נחלתו של הייז. פייפר מכר את בית ווקלוז לג'ון ונתוורת', ממגלי הארצות הבולטים באוסטרליה ואחד מהבודדים שחצו את ההרים הכחולים בתקופתו.

בצידו הצפון מערבי של הפרוור מצויות סוללות תותחים, שנועדו להגן על נמל סידני מפולשים. אלו נבנו ובוצרו בשנות השבעים של המאה ה-19, בעיקר משום חשש מפלישה רוסית.

בשנת 1883 מגדלור מקוורי המקורי נהרס עד היסוד, ובמקום בו עמד בנה האדריכל ג'יימס ברנט העתק מושלם שלו, תוך שימוש בחומרי בנייה שיבטיחו שרידות לאורך שנים.

## תרבות
ווקלוז נחשב במשך שנים לאחד הפרוורים היקרים ביותר בסידני, ונכון לשנת 2010 עדיין ממוקם בין חמשת הפרוורים בעלי ערך הנכסים הגבוה ביותר. בשנת 2007 קנו האחים קרוק (מהגרים מדרום אפריקה) את אחוזת טהיטי בווקלוז בעבור 29 מיליון דולר אוסטרלי, סכום שיא באותו זמן.

בפרוור מספר שמורות טבע המוגנות מפיתוח. שמורת הטבע של מגדלור מקוורי משמשת רקע פופולרי לצילומי אירוסין וזוגות נשואים, ופארק כריסטינסון משמש ריאה ירוקה לתושבי המקום.

בית העלמין סאות' הוקם בשנת 1869 במפגש בין דרך סאות' הד הישנה והחדשה בווקלוז. אף על פי שהפרוור מנוהל על ידי מועצת וולהרה, בית העלמין נחשב כשלוחה של בית העלמין וייברלי, ולפיכך האזור מקבל שירותים ממועצת וייברלי הסמוכה. בבית העלמין קבורים רבים משועי אוסטרליה, כולל אדמונד ברטון, ראש ממשלת אוסטרליה הראשון, ג'ון רוברטסון, ראש ממשלת ניו סאות' ויילס לשעבר וולטר דייווידסון, מושל ניו סאות' ויילס לשעבר.

## קישורים חיצוניים

* ווקלוז באתר "Dictionary of Sydney"
* ווקלוז באתר "Sydney Suburbs" 

קטגוריה:פרוורי סידני
אוברז' דה ל'יל

שמאל|ממוזער|250px|אוברז' דה ל'יל
**אוברז' דה ל'יל** (בצרפתית: **Auberge de l’Ill**; מילולית: הפונדק על גדת האִיל) היא מסעדה בכפר אילהאוזן, לגדות נהר האיל, באלזס, צרפת. המסעדה החזיקה ברציפות מאז שנת 1967 ועד 2019 בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום.

## פול אברלן

פול אברלן, (24 בנובמבר 1923 – 10 במאי 2008) הוא שף ומסעדן צרפתי. 

אברלן גויס לצבא הצרפתי במלחמת העולם השנייה, תקופה בה לא עסק בבישול. הפונדק המשפחתי שלו, "ל'ארבר ור", אותו פתחו סביו ב-1878, נהרס בפצצה ממטוס ב-1945, בסמוך לסיום המלחמה. אחרי מלחמת העולם השנייה המשפחה בנתה מסעדה וקראה לה "אוברז' דה ל'יל" (Auberge de l’Ill). פול אברלן ואחיו, ז'אן-פייר אברלן, צייר ורשם במקצועו, בנו ביחד מבנה חדש למסעדה ב-1950.

המסעדה קיבלה כוכב ראשון במדריך מישלן האדום ב-1952, כוכב שני ב-1957, וכוכב שלישי ב-1967. היא המסעדה המחזיקה במספר השנים הרב ביותר בשלושה כוכבי מישלן, אחרי פול בוקיז שמחזיק בהם מ-1965.

## מארק אברלן
**מארק אברלן** (בצרפתית: **Marc Haeberlin**; נולד ב-28 בנובמבר 1954) בנו של פול. למד במסעדות של פול בוקיז, האחים טרואגרו ורנה לאסר ונעשה שף ובעלים ב-1977. מכהן כנשיא ארגון "השולחנות הגדולים בעולם" (Les Grande Tables du Mond),

אביו פול היה נשיא הארגון בשנים 2001-1996.

## אוברז' דה ל'יל
המסעדה נבחרה כשישית בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2002.

נבחרה במקום 18 בשנת 2003,

נבחרה במקום 43 בשנת 2004,

נבחרה במקום 37 בשנת 2005.

המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

במסעדה התלמדו כמה שפים שהיו אחרי כן מהשפים הצרפתים המובילים כמו רולאן מאזר, ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן ויוברט קלר ממסעדת "פלר דה ליס" וכן השף הישראלי שלום קדוש. 
שמאל|ממוזער|150px
שמאל|ממוזער|150px

סרז' דובס, הסומלייה (אוֹצֵר היין) של המסעדה, עובד בה מאז 1972, זכה בתואר "בכיר הסומלייה של צרפת" ב-1983, "בכיר הסומלייה של אירופה" ב-1988 ואחר-כך זכה בתואר "בכיר הסומלייה של העולם".

בצמוד למסעדה יש מלון בן תריסר חדרים, Hotel de Berges, אותו מנהל מרקו באומן, גיסו של אברלן. מארק אברלן מעסיק בחברה שלו שישים עובדים ומגלגל מחזור מכירות של חמישה מיליון אירו. במטבח המסעדה עובדים 25 איש וסך-כול צוות המלון והמסעדה מונה 80 איש, רבים מהם בני המשפחה המורחבת של אברלן. 

למסעדה שני סניפים ביפן: בערים טוקיו ונגויה.

ואלרי ז'יסקר ד'אסטן העניק את אות לגיון הכבוד לפול אברלן. ב-2007 קיבל את האות בנו מארק.

## לקריאה נוספת

* "המסעדה הטובה והנעימה ביותר באלזאס"; בתוך: אביטל ענבר, **אווז בנוסח אשכנז - זכרונות מאלזאס**, הוצאת המחבר, 2011; עמ' 33, 37, 39, 40, 42, 65, 76, 78, 81, 90, 104, 113, 114, 149, 158-151, 180.

* שגיא כהן,** מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם**, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 106.

* אביטל ענבר, **[[גלובס]]**, G מגזין גלובס, 30 בנובמבר 2006, עמ' 51.

## קישורים חיצוניים

* אוברז' דה ל'יל באתר dininginfrance
* עמוד הבית של מסעדת אוברז' דה ל'יל באילהאוזן, אלזס
* עמוד הבית של מסעדת אוברז' דה ל'יל בטוקיו, יפן
* עמוד הבית של מסעדת אוברז' דה ל'יל בנגויה, יפן
* ויליאם גריימס, "פול אברלן, שף 3 כוכבים, מת בגיל 84" הניו יורק טיימס, 13 במאי 2008
* פיטר לינהארד, "פול אברלן הלך לעולמו", webjournal.ch 5 בנובמבר 2008
* "פול אברלן נפטר", n-tv.de, 12 במאי 2008
* רות סירקיס, שלושה כוכבים ארבעים שנה, **יין וגורמה** 129, פברואר 2009, עמ' 33-30.

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: מסעדות
קטגוריה:אלזס
אלי גלמן

**אלי גלמן** (נולד ב-1958) שימש מנכ"ל חברת אמדוקס מ-2010 ועד 2018, חבר דירקטוריון החברה משנת 2002 ויו"ר ריטליקס. מכהן מאז שנת 2018 כיושב ראש הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב.

## ביוגרפיה
גלמן שירת בחיל הקשר ונמנה עם צוות שפיתח את אחת ממערכות הקשר המובילות בצה"ל. בהמשך דרכו עבד בנאס"א ובג'נרל דיינמיקס בפיתוח פתרונות טכנולוגיים שונים.

ב-1987 הגיע לארצות הברית בעקבות אשתו תהילה (תילי), בתו של צבי לוז ונכדתו של קדיש לוז, והצטרף לאמדוקס, בסניף החברה בסנט לואיס. בעת שהותו בארצות הברית מילא מגוון רחב של תפקידים ובהם ראש צוות טכנולוגי, ניהול פיתוח מוצרים וניהול לקוחות. בהמשך דרכו ניהל לקוחות בצפון אמריקה, באירופה, בדרום אמריקה ובאסיה. כמנהל אסטרטגיה באמדוקס, תפקיד בו החזיק כ-10 שנים, הוביל עסקאות רכש ומיזוגים רבים תוך הרחבת פעילות החברה. עם העסקאות הגדולות והידועות נמנות רכישת Clarify ומערכת ה-CRM שלה, Cramer ומערכת ה-OSS שלה, DST Cable TV.

בשנותיו האחרונות באמדוקס כיהן גלמן כמשנה למנכ"ל החברה דב בהרב וכן כ-COO, כאשר מרבית עובדי החברה כפופים לו ישירות.

ב-2008 פרש גלמן מאמדוקס וחבר לבכירי אמדוקס לשעבר, בהם המנכ"לים בועז דותן ואבי נאור, להקמת "קבוצת אלפא", שרכשה את השליטה בחברת ריטליקס. גלמן כיהן כיו"ר ריטליקס עד למכירתה לחברת NCR.

ב-15 בנובמבר 2010 החליף גלמן את בהרב כמנכ"ל ונשיא אמדוקס. פרש מתפקידו בסוף ספטמבר 2018 והוחלף על ידי שוקי שפר.

יחד עם עו"ד שמואל מיתר ופז ליטמן פעיל גלמן ב"עת הדעת" - מיזם ישראלי לקידום למידה באמצעות טכנולוגית מחשוב.

מדצמבר 2018 משמש גלמן כיו״ר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב.

במאי 2024 לאחר שנשיא איראן אברהים ראיסי נהרג בהתרסקות מסוק, כתב גלמן על ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו: "חבל שנתניהו לא היה איתם גם, תאונה אחת יכולה לסגור לנו ולעולם הרבה בעיות", "לפלל לתאונה שתמחוק את הנבלה הזאת מחיינו", "נתניהו תכנן וביצע בצורה מוקפדת את הרס מדינת ישראל, ברוח קרה ובכוונה תחילה - אשם בכוונת תחילה. אין לו מחילה". זמן קצר לאחר מכן, גלמן הביע חרטה על דבריו, ציין שהדברים נכתבו בקבוצה פרטית ומחק את הפוסט.

## חיים אישיים
גלמן בעל תואר בהנדסת חשמל מהטכניון ונשוי לתהילה (תילי) גלמן. לזוג שני ילדים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* Eli Gelman, The Future Of Connectivity In The U.S. Will Rely On Just A Handful Of Consolidated Providers, Forbes, 27-10-2017

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לי אמדוקס
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת חשמל
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:משפחת לוז-לוז'ינסקי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
נמל התעופה הבין-לאומי חורחה צ'אבס

**נמל התעופה הבין-לאומי חורחה צ'אבס** (בספרדית: **Aeropuerto Internacional Jorge Chávez**) הוא נמל התעופה הראשי והגדול ביותר של פרו. הוא ממוקם בעיר קייאו, סמוך לנמל, כ-10 ק"מ דרומית-מערבית ממרכז עיר הבירה לימה. כמו כן הוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הפרואנית LAN פרו ושל רוב חברות התעופה הפרואניות.

נמל התעופה קרוי על שם חורחה צ'אבס דרטנל (Jorge Chávez Dartnell) שהיה האדם הראשון שחצה את הרי האלפים בדרך האוויר, בשנת 1910.

בשנת 2009 עברו בנמל התעופה 8,786,003 נוסעים, מהם 3,955,721 בטיסות פנים ו-4,830,282 בטיסות בינלאומיות.

בנמל התעופה יש שירותים נלווים נרחבים: חנויות דיוטי פרי ומרכז קניות, מגרשי חניה, חברות השכרת רכב, מלון קוסטה דל סול, מסעדות וברים, תאים לשמירת מטען, בנקים וכספומטים.

## היסטוריה
בניית נמל התעופה החלה בשנת 1960, והוא נפתח רשמית ב-30 בדצמבר 1965. בזמנו הוא היה אחד מנמלי התעופה המודרניים ביותר באמריקה הלטינית, בעיקר בשל עיצוב טרמינל הנוסעים. במשך כ-30 שנה לא נערכו בו שינויים משמעותיים.

בשנת 2001, בהחלטת ממשלת פרו, נמסרה הפעלת נמל התעופה לחברת "לימה איירפורט פרטנרס" (Lima Airport Partners), במטרה להשיג ניהול יעיל וכדי שנמל התעופה יורחב. כיום (2010) החברה שייכת ברובה לחברה הגרמנית "פראפורט" (Fraport AG), שמנהלת מספר נמלי תעופה ברחבי העולם, בהם נמלי התעופה של פרנקפורט, קהיר, ניו דלהי ונמל התעופה הבינלאומי המלך פהד בסעודיה.

בשנת 2001, החלה חברת "לימה איירפורט פרטנרס" בהרחבת נמל התעופה ונכון ל-2010 הסתיימו רוב שלבי ההרחבה, בהם הרחבת טרמינל הנוסעים ל-84,570 מ"ר (לעומת 39,467 מ"ר בשנת 2001) והקמת מרכז מסחרי (קניון) בשם "פרו פלאסה". עוד מתוכנן סיום סלילתו של מסלול הטיסה השני של נמל התעופה, המקביל למסלול הטיסה הנוכחי, עד שנת 2014 לכל היותר.

בשנת 2013 נעצרו בנמל שתי נשים וברשותם מעל ל-10 ק"ג קוקאין.

בשנת 2020 בעקבות וירוס הקורונה - נחתו בנמל 4 טיסות של חברת אל על לראשונה במדינה.

## חברות תעופה ויעדים
בנמל התעופה פועלות 41 חברות נוסעים ו-16 חברות תעופה של מטען, המכסות למעלה מ-60 יעדים פנימיים ובינלאומיים, ובכך מחברות את לימה אל רוב הערים המרכזיות בצפון, מרכז ודרום אמריקה; וכן למדריד, פריז ואמסטרדם באירופה (נכון לספטמבר 2010).

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר נמל התעופה

## הערות שוליים

צ'אבס
קטגוריה:פרו: תחבורה
קטגוריה:לימה
קטגוריה:פרו: מבנים
ז'אק לאמלואז

**ז'אק לאמלואז** (בצרפתית: **Jacques Lameloise**; נולד ב-6 באפריל 1947 בשאני) הוא שף צרפתי, שמסעדתו "למלואז", בשאני שבבורגון מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום.

## אבותיו
### פייר לאמלואז
שמאל|ממוזער|180px|מסעדת לאמלואז בשאני, 2007
סבו של ז'אק, פייר לאמלואז, התלמד בלוזי ובנייבר ואחרי-כן עבד בלדואיין, לפרוס ופלזה אתנה בפריז ובמלון סבוי בלונדון עם השף אוגוסט אסקופייה.

אחרי ששירת ארבע שנים במלחמת העולם הראשונה ושנתיים נוספות בצבא, הוא נישא לדניז, שעמה הוא חידש ב-1920 פונדק דרכים מהמאה ה-16 בשאני בשם 'Hôtel Restaurant du Commerce . לפונדק תקרה קמורה האופיינית לארכיטקטורה הבורגונדית, המעוטרת בציורים מהמאה ה-18. הוא קיבל כוכב במישלן ב-1935 ועזב את המסעדה ב-1937, כיוון שעבר ניתוח.

### ז'אן לאמלואז
ז'אן לאמלואז (בנם של פייר ודניז) התלמד בגיל 16 בשָׁאלוֹן-סוּר-סוֹן ואחר-כך במלון פלזה אתנה ובScribe בפריז לפני ששב עם אשתו סימון וארבעת ילדיהם למסעדת הוריה, הוא זכה בכוכב במישלן ב-1952 והם לה קראו מחדש "לאמלואז" על שמו, ב-1960.

## ז'אק לאמלואז
שמאל|ממוזער|180px
שמאל|ממוזער|180px
ז'אק לאמלואז (בנם של ג'ון וסימון) נולד ב-6 באפריל 1947 בשאני במלון שהיה בבעלות הוריו.

בגיל 15 הוא הצטרף לבית ספר למלונאות פראנדי בפריז, ממנו קיבל תעודת הסמכה, אחר-כך הוא התלמד בלוקה קרטון (שם הכיר את אשתו ניקול), עבד שנה במלון סבוי בלונדון ב-1967 (כמו סבו), בקפה-מסעדה פוקט'ס (Fouquet's) בפריז ב-1968 ואחר-כך בלדואיין במשך שנה ולבסוף בלאסר ב-1970. הוא גם התלמד אצל שף הקינוחים גסטון לנוטר.

ב-1971 הוא לקח את המושכות על המסעדה המשפחתית של אביו וסבו בשאני והעלה אותה לשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום ב-1979. ב-2005 הוריד אותו המישלן לשני כוכבים וב-2007 הוא זכה מחדש בשלושת הכוכבים. הוא מגיש מטבח צרפתי בורגיניוני קלאסי עם פרשנות מודרנית. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. בשנת 2008 אריק פרה מונה לשף של המסעדה.

המסעדה שוכנת במלון השייך לרשת מלונות הבוטיק רלה א שאטו.

ז'אק לאמלואז זכה בתואר לגיון הכבוד.

## מבחר ממנותיו
* רביולי של חלזונות בורגון בציר שום עדין (המאכל המקורי נוצר ב-1979)
* יונה צלויה בפירורי כמהין
* חתיכות תפוחי אדמה צלויות עם חלזונות בורגון
* מילפיי פילה בקר בפואה גרא, סופלה של תפוחי אדמה
* עלים פריכים ודקים של שוקולד קרמל, פטל וקרם ברולה
* מילפיי לובסטר הומאר בעגבניות

## לקריאה נוספת
* שגיא כהן, **מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם**, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 113.

## קישורים חיצוניים

* 
* עמוד מסעדת לאמלואז באתר dininginfrance
* אייל גרוס, הקוסם מבורגונדי

## הערות שוליים

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1947
אהרן שמי (סופר)

**אהרן שֵׁמי** (2 בפברואר 1929 – 24 בספטמבר 2010) היה עיתונאי, סופר וסאטיריקן ישראלי.

## ביוגרפיה

אהרן שמי נולד ב-1929 בקיבוץ יגור. התחנך בקיבוץ תל יוסף, שהוריו נמנו עם מייסדיו. הצטרף לחי"ש, ובמלחמת העצמאות נפצע קשה בקרב בגלבוע. בתל יוסף נישא לרות, ובעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד עברו השניים לקיבוץ בית השיטה. היה רקדן וכוריאוגרף, ועבד עם נחום היימן וזאב חבצלת. השתתף כרקדן בפסטיבלים בינלאומיים של הנוער הסוציאליסטי.

ב-1962 עבר לתל אביב, ובה עבד כעוזר במאי בסרט "יהודית", בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "מצדה", בסרטיו של אפרים קישון "ארבינקא" ו"תעלת בלאומילך", ובסרטו של מנחם גולן "פורטונה". ביים סרטי הדרכה לצה"ל וסרטי תדמית. הגה את הסיסמה "בכביש אל תהיה צודק - תהיה חכם".

כתב טורי פובליציסטיקה בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"דבר". נמנה עם מייסדי המוסף הסאטירי "דבר אחר". בתחילת פעולתו של ערוץ 2 היה חבר בצוות התוכנית "אין עם מי לדבר" שבהנחיית יאיר גרבוז.

### משפחתו
בתל יוסף נישא לרות, ולזוג נולדו שלושה ילדים, רס"ן , טייס קרב, נהרג בשנת 1984 בתאונת אימונים, איריס, זמרת בלהקת "סקסטה" ורם, עורך ויוצר תוכניות ריאליטי ("הישרדות", "היפה והחנון", "הכפר").

נישא בשנית לדניאלה שמי, עיתונאית וסופרת, ולזוג נולדו שני ילדים, אסף וגיא, גיטריסט בלהקת "מרסדס בנד".

## ספריו

יחד עם הצייר דני קרמן יצר ספרי ילדים רבים:
* **דוק מחפש בית** (מסדה, 1980)
* **א.ב. של אותיות וחיות לפי סדר האלף בית** (מודן, 1980).
* **א. ב. של אנשים גדולים : ומה עוד אפשר לעשות כשמתחילים מאלף** (שבא, 1981)
* ** כמו שאיש אחד חכם אמר פעם** (כיוונים, 1983)
* **מה? מי? למה?** (מסדה, 1987)
* **מה הם עושים?** (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002).

יצר ספרי ילדים נוספים עם הצייר אבנר כץ:
* ** הכיס הקטן** (עם עובד, 1979)
* **יופי של מספרים** (כנרת, 1987)
* ** למה יש לו לצב קול כזה?** (כנרת, 1988)

כתב גם למבוגרים:
* **פוזיטיב : למה כולם מתלוננים ואף אחד לא אומר מלה טובה**, איורים: דני קרמן (כיוונים, 1990)
* ** ואז אני אמרתי לו --- : ספר ההעלבות, מדריך למעליב האינטליגנטי**, יחד עם יורם אפק ודני קרמן (כיוונים, 1994)
* **אנחנו אבן היסוד : שירים וחיים של פעם בקיבוץ** (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007).

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 

**מכּתביו**:
* חינוך משותף, מתוך ספרו "אנחנו אבן היסוד"

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סאטיריקנים ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:בית השיטה: אישים
קטגוריה:תל יוסף: אישים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
מלול

**מלול** הוא שם משפחה שמקורו בשפה הברברית ומשמעותו לבן.

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
קונסטנטין נובוסיולוב

**קונסטנטין סרגייביץ' נובוסיולוב** (ברוסית: **Константи́н Серге́евич Новосёлов**- בבמקור ברוסית - **נובוסיולוב** ; נולד ב-23 באוגוסט 1974) הוא פיזיקאי רוסי-בריטי, שנודע בעיקר בזכות עבודותיו על הגרפן, יחד עם אנדריי גיים, שזיכו אותם בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2010. נובוסלוב הוא חבר בקבוצה לחקר מזוסקופיה באוניברסיטת מנצ'סטר כעמית מחקר של החברה המלכותית.

## ביוגרפיה
נובוסיולוב נולד בניז'ני טגיל שבברית המועצות (רוסיה כיום) בשנת 1974. בשנת 1991 החל את לימודיו במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה וסיים אותו בשנת 1997. את לימודי הדוקטורט השלים בשנת 2004 באוניברסיטת רדבוד ניימכן שבהולנד. לאחר עבודה של מספר שנים במעבדה, קיבל נובוסלוב משרת פרופסור ועמית מחקר באקדמיה המלכותית של אוניברסיטת מנצ'סטר, יחד עם מנחה הדוקטורט שלו, אנדריי גיים. הוא מחזיק באזרחות רוסית ובריטית.

נובוסיולוב פרסם יותר מ-60 מאמרים, בנושאים כמו על מוליכות מזוסקופית (מגנטומטריית הול), תנועה תת-אטומית של תחומים אטומיים מגנטיים, המצאת "סרט הגקו" (סרט הדבקה דו-כיווני), והגרפן.

בשנת 2011 נבחר לחבר בחברה המלכותית.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:קצרמר רוסים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:פיזיקאים רוסים
קטגוריה:פיזיקאים בריטים
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1974
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1974
קטגוריה:חברי האקדמיה אירופיאה