open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
צינקוגרפיה

[שמאל|ממוזער|250px|תמונה פנורמית של [קייב, אוקראינה (בסביבות 1870–1880) באמצעות תהליך צינקוגרפי.]]
**צִינְקוֹגְרַפְיָה** הייתה תהליך  שהשתמש בלוחות אבץ. אלויס זנפלדר הזכיר לראשונה את השימוש הליטוגרפי באבץ כתחליף לאבן גיר בווארית במפרט הפטנט האנגלי שלו משנת 1801. בשנת 1834, פדריקו לאצ'לי (Federico Lacelli) רשם פטנט על תהליך הדפסה צינקוגרפי, שבאמצעותו הפיק מפות גדולות שכונו "גאורמות" (géoramas). בשנים 1837–1842, אז'ן-פלוראן קפלן (Eugène-Florent Kaeppelin; 1805–1865) שכלל את התהליך ליצירת מפה גאולוגית רב-צבעונית גדולה.

## תהליך
ניתן היה להשיג לוחות אבץ בעלות נמוכה יותר מאשר אבן גיר ליטוגרפית משובחת, וניתן היה להשיגם בקנה מידה גדול מאוד. האבץ צופה בתמיסה שהכילה חומצה גאלית וחומצה זרחתית, שגרמה למלחים היגרוסקופיים להיווצר על פני הלוח. לאחר מכן, המדפיס היה מכסה את לוח האבץ בשכבת לכה מאספלט, חושף אותו תחת רישום ומפתח אותו. האבץ שהושפע מקווי הרישום היה מתכסה במלחים היגרוסקופיים. טבילת הלוח בחומצה אצטית גרמה להמסת המלחים, בעוד לכת האספלט הגנה על שאר פני הלוח. אז המדפיס היה מצפה את הלוח בלכה צבעונית שנקראה , מייבש אותה, וטובל בבנזן. פעולה זו הייתה ממיסה את הלכות, ומשאירה רק את לכת הפוקסין באזורים המשויכים לקווים המצוירים, ואת המלחים ההיגרוסקופיים ביתר המקומות. לאחר מכן, המדפיס היה מרטיב את הלוח, והמים היו מתמקמים על המלחים. בדומה לליטוגרפיה, דיו שנמרח על הלוח נדחה על ידי האזורים ההיגרוסקופיים ונמשך לאזורי הפוקסין. לעיתים, מדפיסים צינקוגרפיים יצרו הדפסות מבחן על ניירות בציפוי מיוחד.

גרסאות של התהליך הצינקוגרפי כללו צורה מוקדמת של תחריט צילומי, : האבץ צופה בתערובת אלבומין/כרום-מלח הרגישה לאור, נחשף במגע עם תשליל זכוכית, נמרח בדיו, והאלבומין הוסר בשטיפה ליצירת הדפסת מבחן יחידה. לאחר מכן, המדפיס היה מעביר את עיצוב המבחן ללוח אבץ תחת מכבש, וחרט ביד את הרישום על הלוח באמצעות חרט. הלוח היה נמרח אז בשמן, שלא היה נדבק לציפוי הדוחה, אך נצמד לאזורים שנחרטו. אז יכול היה המדפיס למרוח את הלוח בדיו, והוא היה נשאר בחריצים. בדומה ל, צבעים הודפסו במעברים עוקבים של המכבש, תוך שמירה על התאמה בין הלוחות.

לעיתים קרובות טועים בין צינקוגרפיה להדפסה ליטוגרפית מודרנית על לוחות אבץ. היא השפיעה ישירות על התפתחות ה, צורה מוקדמת של פוטוגרבור.

## קישורים חיצוניים


* Zincography 


קטגוריה:הדפס
קטגוריה:אבץ
קטגוריה:טכנולוגיות מיושנות
Where Do I Belong

**"Where Do I Belong"** (בעברית: **"לאן אני שייך"**) הוא סינגל של להקת הסקא והרגאיי הישראלית התקווה 6, שיצא לאור בתאריך 29 ביולי 2012. השיר נכלל באלבום האולפן הרביעי של הלהקה, "קול ישראל" אשר בהמשך יצאה לו גרסת רמיקס של ההרכב אינפקטד מאשרום שנכללה באלבומם של מאשרום "Friends on Mushrooms".

## רקע וכתיבה
"Where Do I Belong" נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה, עמרי גליקמן, והופק על ידי חבריה. השיר יצא לאור ב-29 ביולי 2012 כסינגל הרביעי מתוך האלבום "קול ישראל".

השיר בולט בכך שבוצע כולו בשפה האנגלית, בניגוד למרבית הרפרטואר של הלהקה. סגנונו המוזיקלי משלב רגאיי ודאנסהול. מבחינה תמטית, השיר עוסק בחיפוש אחר תחושת שייכות, בנושאי הגירה ובדיקת מקומו של הדור הצעיר בעולם. במסגרת ביקורות על האלבום של יוסי חרסונסקי, צוין כי השיר מציג ניסיון של גליקמן לשיר ב**היגוי ג'מייקני מתגלגל** באופן שנשמע **אותנטי לאוזן המערבית**.

## גרסת הרמיקס

בתאריך 22 בינואר 2013 יצאה לשיר גרסת רמיקס בסוגת טראנס-פסיכדלי על ידי ההרכב הישראלי הבינלאומי אינפקטד מאשרום.

הרמיקס, יצא ב-22 בינואר 2013 ונכלל באלבום האולפן של מאשרום, "Friends on Mushrooms". שיתוף הפעולה ביסס חיבור בין שני ההרכבים, ועמרי גליקמן והתקווה 6 אירחו והתארחו מאז בהופעות של אינפקטד מאשרום על מנת לבצע את השיר בנוסף ביצעו בהמשך מספר שירים ביחד כמו "קופנגן" ו"יום חדש עולה".

## הצלחה
על אף שלא הגיע למקומות הראשונים במצעדי הפזמונים המרכזיים בישראל, הסינגל "Where Do I Belong" בגרסת הרמיקס של אינפקטד מאשרום, מדורג ברשימת רשימת השירים הישראליים המושמעים ביותר בספוטיפיי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי התקווה 6
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי עמרי גליקמן
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי עמרי גליקמן
קטגוריה:שירי רגאיי
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הד ארצי
בהצלחה, תהנו, אל תמותו

**בהצלחה, תהנו, אל תמותו** (באנגלית: **Good Luck, Have Fun, Don't Die**) הוא סרט מדע בדיוני הרפתקאות ופעולה בבימויו של גור ורבינסקי על פי תסריט מאת מתיו רובינסון. מככבים בו סם רוקוול, היילי לו ריצ'רדסון, מייקל פניה, זאזי ביטס, ג'ונו טמפל, דינו פצ'ר ואנה אקטון.

הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל Fantastic Fest  ב-2025. הוא עלה לאקרנים בארצות הברית ב-13 בפברואר 2026.

## רקע עלילתי
אדם מהעתיד חוזר לעבר ומגייס את לקוחותיו של דיינר בלוס אנג'לס להצטרף אליו למסע של לילה אחד כדי להציל את העולם מאיומה של בינה מלאכותית סוררת.

## שחקנים
* סם רוקוול – האדם מהעתיד
* היילי לו ריצ'רדסון – אינגריד
* מייקל פניה – מארק
* זאזי ביטס – ג'נט
* ג'ונו טמפל – סוזן
* דינו פצ'ר
* אנה אקטון
* אסים צ'אודהרי
* דניאל בארנט
* דומיניק מאהר

## הפקה
בפברואר 2024 הוכרז כי גור ורבינסקי עובד על סרט נוסף לאחר שמונה שנים של הפסקה בקריירת הבימוי שלו. נודע כי הסרט ייקרא **Good Luck, Have Fun, Don't Die**, והוכרזו כי סם רוקוול, היילי לו ריצ'רדסון, מייקל פניה, זאזי ביטס, וג'ונו טמפל לוהקו לצוות השחקנים, כאשר חברת ההפקה וההפצה הגרמנית Constantin Film  תפיק את הסרט.

הפקת הסרט החלה במאי 2024 בדרום אפריקה.

בסטמבר 2025 נודע כי ג'ף זאנלי ילחין את פסקול הסרט, לאחר שהשתתף בעיבוד המוזיקה בסרטו של ורבינסקי "רנגו".

טריילר ראשון לסרט יצא ב-12 בנובמבר 2025.

הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל פנטסטיק פסט ב-28 בספטמבר 2025. הוא עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-13 בפברואר 2026.

## ביקורות
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 94 אחוזי טריות המבוססים על 16 ביקורות. באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 79 המבוסס על 4 מבקרים, נתון המצביע על הערכה 'חיובית בדרך כלל'.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2026
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני
קטגוריה:סרטי פעולה
קטגוריה:סרטי מסע בזמן
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
אנריקה אדולפו חימנס

**אנריקה אדולפו חימנס ברין** (בספרדית: **Enrique Adolfo Jiménez Brin**; 8 בפברואר 1888 – 28 באפריל 1970) היה נשיא פנמה בין 15 ביוני 1945 ל-7 באוגוסט 1948, כנציג המפלגה הליברלית הלאומית.

חימנס ברין מונה למזכיר הפרטי של הנשיא בליסריו פוראס בראונה בגיל 25, וכיהן בהמשך כסגן שר המדינה, נשיא הבנק הלאומי של פנמה ושגריר פנמה בוושינגטון הבירה, בארצות הברית — תפקיד בעל חשיבות רבה בשל ההשפעה הרבה שהייתה לארצות הברית על פנמה בזכות בעלותה על תעלת פנמה.

הוא נבחר לשמש כממלא מקום לנשיאות הראשון על ידי האספה הלאומית של פנמה לתקופות 1924–1926 ו־1934–1936.

ביוני 1945 מונה לנשיא פנמה על ידי האספה המכוננת הלאומית, וכיהן בתפקידו עד 7 באוגוסט 1948.

## הישגים
במהלך כהונתו כנשיא, בלטו כמה מהישגיו המרכזיים של חימנס:
* הקמת נמל התעופה הבין-לאומי טוקומן
* ייסוד אזור הסחר החופשי קולון
* בית הספר פליקס אוליברס במחוז צ'יריקי ובית הספר אבל בראוורו בקולון נוסדו.
* הקמת בית הספר לאמנויות מכניות של המטבע
* נבנו מבנים חדשים לבית הספר לאמנויות ומשרדים
* חקיקת חוקים לקידום חינוך ואוטונומיה אקדמית
* קידום פרויקטי פיתוח כלכלי ומסחר, כגון עיר האוניברסיטה ומלון אל פנמה (שהפך מאוחר יותר למלון פנמה הילטון)

## ספריו
בין ספריו הבולטים נמנים:
* ** – "זיכרונות פוליטיים"
* *For History and Memories* – "לשם ההיסטוריה והזיכרונות"

## חשיבותו לפנמה
* הוא פטריארך של אחת המשפחות המכובדות והמוכרות ביותר בפנמה, שצאצאיה שומרים עד היום על מעורבותם הפוליטית.
* נמל התעופה אנריקה אדולפו חימנס בקולון, פנמה, נקרא על שמו.

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי 1888
קטגוריה:נפטרים ב-1970
ויליאם ג'קסון הוקר

**סר ויליאם ג'קסון הוקר** (באנגלית: **Sir William Hooker**  6 ביולי 1785 - 12 באוגוסט 1866) היה בוטנאי אנגלי ומאייר בוטני, שהיה למנהל הראשון של גני קיו, כשהומלץ להעבירם לבעלות המדינה כגן בוטני. בקיו ייסד הוקר את חממת צמחי המרפא והרחיב את הגנים ואת המשתלה הבוטנית לצרכי מחקר.  

## ביוגרפיה
הוקר נולד והתחנך בנורוויץ'. ירושה אפשרה לו לצאת למסעות וללמוד מדעי הטבע, בעיקר בוטניקה. הוא פרסם את התרשמויותיו ממסע לאיסלנד ב-1809, אף כי רשימותיו והדגימות שאסף נהרסו במהלך מסעו חזרה. הוא נשא לאישה את מריה, בתו הבכורה של בנקאי מנורפוק, דוסון טרנר, ב-1815, והזוג חי 11 שנים בהיילסוורת', שם ייסד משתלת צמחים ועשבי מרפא, שנודעה לתהילה בקרב בוטניקאים בני תקופתו/

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בוטנאים
תומאס טרנר

**תומאס גודווין טרנר** (באנגלית: **Thomas Goodwin Turner**; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן מושל רוד איילנד בשנים 1857–1859, ולאחר מכן ועד 1860 כמושל רוד איילנד ה-26.
## ראשית חייו
תומאס טרנר נולד בעיירה וורן שברוד איילנד, כבנם של ויליאם טרנר ושל אביה (לבית גודווין) טרנר. בגיל 14 הוא החל לעבוד כפקיד בבית מסחר בניופורט. הוא היה אוטודידקט, ושב לוורן כדי להקים שם בית מסחר ועסק לחייטות.

במהלך השנים 1857–1858 נעשה טרנר חבר פעיל בכנסייה הבפטיסטית בוורן. הוא היה גם חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בראון וחבר באגודה ההיסטורית של רוד איילנד.
## קריירה פוליטית
במהלך מרד דור בשנים 1841–1842 שירת טרנר במיליציה של רוד' איילנד, ופיקד על הכוחות שתמכו במושל סמואל וורד קינג בגבעת אקוט. לאחר דיכוי המרד, נבחר טרנר לאספה הכללית של רוד איילנד מטעם וורן. בשנים 1857–1859 הוא כיהן כסגן מושל רוד איילנד.

ב-1859 נבחר טרנר כמושל רוד איילנד ה-26, וירש את עמיתו למפלגה הרפובליקנית אלישע דייר. הוא כיהן כמושל במשך שנה עד מאי 1860.

טרנר היה תומך של אברהם לינקולן, אך בבחירות של 1860 לא עלה בידו להיבחר לתקופת כהונה שנייה. לאחר תום כהונתו כמושל, הוא מונה על ידי לינקולן לגובה המס הראשי של המחוז הראשון של רוד איילנד.

בשנותיו האחרונות היה טרנר נשיא חברת ביטוח בפרובידנס.
## חיים אישיים
ב-1833 נשא טרנר לאישה את מרי פירס לותר. לשניים נולדו שבעה ילדים, שמתוכם ארבעה נפטרו בילדותם.

תומאס טרנר נפטר בביתו שבוורן ב-3 בינואר 1875. הוא נטמן בבית הקברות הדרומי שבעיירה.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, Raimo, John, eds. **[https://archive.org/details/biographicaldire0004unse/page/1348/mode/2up Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4]**, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1348


## קישורים חיצוניים

* תומאס טרנר באתר אגודת המושלים הלאומית 
* תומאס טרנר באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:סגני מושלי רוד איילנד
קטגוריה:חברי האספה הכללית של רוד איילנד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1810
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1875
אישם טלבוט

**אישם טלבוט** (באנגלית: **Isham Talbot**; 1773 – 25 בספטמבר 1837) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי.

## ביוגרפיה
אישם טלבוט נולד ב-1773 במחוז בדפורד שבמושבת וירג'יניה, ובסביבות שנת 1784 עבר עם הוריו, אישם ואליזבת (דייוויס) טלבוט, להרודסבורג שבקנטקי. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק בעריכת דין בעיר ורסאי, קנטקי. לאחר מכן עבר לפרנקפורט, שם המשיך לעסוק במקצועו כעורך דין.

טלבוט כיהן כחבר הסנאט של קנטקי בין השנים 1812–1815. בהמשך נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לסנאט של ארצות הברית, כדי למלא את מקומו של הסנאטור המתפטר ג'סי בלדסו, וכיהן מ־2 בפברואר 1815 עד 3 במרץ 1819. בפעם השנייה נבחר לסנאט כדי למלא את מקומו של ויליאם לוגן שהתפטר, וכיהן מ־19 באוקטובר 1820 עד 3 במרץ 1825. לאחר סיום כהונתו חזר לעסוק בעריכת דין, וב-25 בספטמבר 1837 נפטר באחוזתו סמוך לפרנקפורט. הוא נקבר בבית הקברות המדינתי בפרנקפורט.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1773
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1837
דב שמורק

**דב שמורק** (15 בנובמבר 1929 בפולין -25 באפריל 2015) היה דיפלומט ישראלי.

## ביוגרפיה
שמורק עלה לישראל בשנת 1950. בין השנים 1952 ל-1954, עבד במשרד החוץ. בין השנים 1954 ל-1956 שירת בצה"ל. בין השנים 1961 ל-1962 היה דובר היועץ המשפטי לממשלה ואיש קשר למשקיפים זרים במהלך משפטו של אדולף אייכמן. לאחר מכן, בין השנים 1962 ל-1966, היה שמורק המזכיר הראשון בשגרירות ישראל בשוודיה, ובין השנים 1966 ל-1968, המזכיר הראשון ולאחר מכן יועץ בשגרירות ישראל בבריטניה.

בין השנים 1972 ל-1975 כיהן כשגריר ישראל באורוגוואי. בין השנים 1980 ל-1985 כיהן כשגריר ישראל בארגנטינה. בין השנים 1987 ל-1991 כיהן כשגריר ישראל במקסיקו.

## קישורים חיצוניים
* דב שמורק, באתר משרד החוץ

## הערות שוליים

קטגוריה:שגרירי ישראל באורוגוואי
קטגוריה:שגרירי ישראל בארגנטינה
קטגוריה:שגרירי ישראל במקסיקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
ישיבת דרישה

**ישיבת דרישה** (או: **דרישה**) היא ישיבה לנשים, הפועלת בכפר עציון. הישיבה מאוכלסת בתלמידות בגילאים שאחרי תיכון (לפני או אחרי שירות לאומי או צבאי). ישיבת דרישה מכווינה את תלמידותיה ללימוד תורה ברמה מתקדמת (ובדגש על לימוד עיון), ומציעה תוכניות לימוד מתקדמות לתלמידות שנשארות במקום למספר שנים.

הישיבה הוקמה בראש צורים בשנת הלימודים תשע"ט, על ידי הרבנית חנה גודינגר (דרייפוס) (העומדת בראשה מאז) והרבנית יעל שמעוני. בשנת תשפ"ב עברה הישיבה למקום מושבה הנוכחי בכפר עציון, ובאותה שנה נפתחה במקום לראשונה מסגרת לתלמידות בלי ידע תורני קודם ("שיעור א'"). 

בבית המדרש לומדות כחמישים תלמידות בגילאי 18–25, רובן לפני שירות לאומי או שירות צבאי או מיד אחריו, ורובן לומדות במקום תוכנית לימודים מלאה. תוכניות הלימודים מחולקות למסגרת נפרדת לתלמידות בשנתן הראשונה בבית המדרש, ומסגרת נפרדת לתלמידות מתקדמות. תלמידות מחו"ל המשולבות באופן מלא בכיתות. 

הכינוי "ישיבה", שאינו מקובל בשמותיהם של בתי מדרש לנשים בישראל, רומז לקשרים עם דרישה העולמית , שבית המדרש שלה בניו יורק נקרא בעבר "ישיבת דרישה". בנוסף, הוא מבטא שייכות למסורת הלימוד בישיבות, בין כהבעת שמרנות ובין כהצהרת כוונות של רצינות.

## דרכה הלימודית
בישיבת דרישה פועלות מסגרות של תלמידות (המכונות לרוב: "לומדות") בעלות ניסיון של שנים אחדות בלימוד תורני, בדומה למיקוד של ישיבות גבוהות וישיבות הסדר - מה שמייחד אותה מרוב המדרשות התורניות לנשים, שתוכניות הלימודים שלהן מותאמות לשנה או שנתיים בלבד. לתלמידות בשיעורים המתקדמים ניתנת מלגת קיום. 

בהמשך לגישה זו, חויית בית המדרש של דרישה סובבת סביב לימוד הגמרא כמקובל בישיבות - כולל לימוד עיון ובקיאות בחברותות, ואף שיעורים כלליים (מאת צוות הישיבה ומאת רבנים מבחוץ), ורוב הלימוד נלמד בחברותות. זאת בשונה ממדרשות רבות שבהן עיקר הלימוד נעשה בנושאי אמונה והלכה, כאשר מטרת התוכנית היא הכנה לחיים שאחרי המדרשה. 

עם זאת, כחלק ממגמה של פתיחות לזרמים ולגישות שונים בלימוד התורה, תוכנית הלימוד של הישיבה מכילה עיסוק במגוון רחב של תחומים תורניים מלבד הגמרא, כגון הלכה, תנ"ך, מדרשים, מחשבת ישראל וחסידות, תוך שימת דגש על עיכול המקורות והתמודדות עם עם אתגרי התקופה. 

במקום פועלת תוכנית ללימוד הלכה מתקדם (המבוסס על החומר של מבחני רבנות). הישיבה מקיימת גם שבתות משותפות לתלמידותיה, ומושם במסגרתה דגש על תפילה והכנה לתפילה. תפילות נערכות בבית המדרש של הישיבה, במסגרת המותאמת למשמעויות ההלכתיות של העובדה שאין במקום מניין.

מלבד התכנים הלימודיים, מועברים בישיבה סדנאות ופעילויות שמטרתן להרחיב את הידע הכללי והתורני של התלמידות, ופעילויות התנדבות והעשרה.

הצוות המלמד בישיבה מורכב בעיקרו מנשים, כולל כל הצוות הבכיר, מתוך גישה הרואה בכך ערך. בראש הישיבה עומדת הרבנית חנה גודינגר, ולצידה הרבנית יעל שמעוני – סגנית ראש הישיבה. בישיבה מלמדות (או לימדו בעבר) גם הרבניות נחמה פורת, אילת שלזינגר, מרים רייסלר, ליאור פורת, ד"ר שפרה אסולין, וטליה עולמי-שרלו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* ישיבת דרישה ברשת החברתית אינסטגרם
* 
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:ישיבות ציוניות
קטגוריה:גוש עציון: ישיבות ומדרשות
קטגוריה:מדרשות לנשים
לואי אלפרד בקרל

**לואי אלפרד בקרל** (בצרפתית: **Louis Alfred Becquerel**; 3 ביוני 1814 – 10 במרץ 1862) היה מדען צרפתי וחוקר שהתמקד בתחום הרפואה. בן למשפחת מדענים שכוללת את אביו, אנטואן סזאר בקרל, אחיו, אלכסנדר אדמונד בקרל ואת אחיינו אנרי בקרל, זוכה פרס נובל לפיזיקה.

## ביוגרפיה
לואי אלפרד בקרל נולד ב-1814 בפריז, צרפת כאחד משלושת ילדיהם של אנטואן סזאר בקרל ואיימה ססיל אן (Aimée Cécile Anne) לבית דארלוי (Darlui).

עם סיום לימודי התיכון למד לימודי רפואה והוסמך ב-1840 לרופא על בסיס התזה שכתב בנושא "מחקר קליני על מחלות שחפתיות של צוואר הרחם".

עם תואר זה החל לעבוד בבית החולים "פיטייה".

בנוסף לעבודתו בבית החולים התקבל בקרל כמרצה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת הסורבון.

ב-1847 מונה לדרגת פרופסור.

נישא ב-1842 לאליזבת ליאונרד קרובלייה (Elisabeth Léonarde Cruveilhier) ילידת 1822. לזוג לא היו ילדים. נפטר ב-1862 בפריז.

## פרסומים
רשימה חלקית של מחקריו של בקרל:
* מחקר קליני על דלקת קרום המוח אצל ילדים, 1838 (Recherches cliniques sur la méningite des enfants)
* על מחלות שחפת והרחם, 1840 (Sur les affections tuberculeuses et le carreau)
* מסה על גמגום ואמצעי ריפויו, 1844 (Traité du bégayement et des moyens de le guérir)
* על אמפיריציזם ברפואה, 1844 (De l'empirisme en médecine)
* הסמיוטיקה של השתן, או מסה על הסימנים שמספק השתן במחלות, 1845 (La Séméiotique des urines, ou Traité des signes fournis par les urines dans les maladies)
* מסה קלינית על מחלות רחם, 1859 (Traité clinique des maladies de l'utérus)
* יישומים של חשמל לטיפול רפואי, 1853, מהדורה שנייה, 1860 (Des applications de l'électricité à la thérapeutique médicale)
* חלב אצל נשים בריאות ובחולי: ספר זיכרונות ואחריו מחקר חדש על הרכב החלב בפרות, עיזים, סוסות, כבשים וכלבים, (בשיתוף פעולה עם מקסים ורנואה), 1853 (Du lait chez la femme dans l'état de santé et dans l'état de maladie: mémoire suivi de nouvelles recherches sur la composition du lait chez la vache, la chèvre, la jument, la brebis et la chienne, (en collaboration avec Maxime Vernois))
* מסה יסודית על היגיינה פרטית וציבורית, פריז, אסלין, 1854, מהדורה רביעית. 1868 (Traité élémentaire d'hygiène privée et publique, Paris, Asselin)
* על אלבומינוריה ומחלת ברייט (בשיתוף פעולה עם מקסים ורנואה), 1856 (De l'albuminurie et de la maladie de Bright (en collaboration avec Maxime Vernois))

## אותות
* 50px "קצין" בלגיון הכבוד (1845)
* חבר האגודה לאנטומיה של פריז 

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של לואי אלפרד בקרל, באתר "אוניברסיטת פריז"
* ביוגרפיה של אלפרד בקרל, באתר deutsche-biographie.de
* פרופיל של לואי אלפרד בקרל, באתר GENI
* עץ משפחת בקרל, באתר gw.geneanet.org

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:פריז: אישים
קטגוריה:מדענים צרפתים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פריז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1814
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1862
ויליאם לוגן

**ויליאם לוגן** (באנגלית: **William Logan**; 8 בדצמבר 1776 – 8 באוגוסט 1822) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי.

## ביוגרפיה
לוגן נולד ב-8 בדצמבר 1776 בתוך המבצר שבעיירה הרודסבורג בווירג'יניה (כיום בקנטקי), ואת ילדותו המוקדמת בילה במבצר סנט אסף, שם למד בבית בהדרכת הוריו ומורים פרטיים. בסביבות שנת 1798 עבר למחוז שלבי. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק בעריכת דין. בשנת 1799 היה נציג בוועידת החוקה של מדינת קנטקי, ובאותה שנה שימש גם כנציג המדינה בבחירת מקום מושב הממשל של מחוז בארן החדש – שנקבע בעיר גלאזגו, ככל הנראה על שם עיר הולדתו הסקוטית של אביו של לוגן.

לוגן כיהן כחבר בבית הנבחרים של קנטקי בין השנים 1803–1806, ושוב בשנת 1808, ובמהלך כהונתו אף כיהן כיושב ראש הבית לשתי תקופות. הוא כיהן כשופט בבית המשפט לערעורים בין השנים 1808–1812, וכן היה אלקטור לנשיאות בבחירות של 1808, 1812 ו־1816.

בשנת 1819 נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לסנאט של ארצות הברית, וכיהן מ־4 במרץ 1819 עד שהתפטר ב־28 במאי 1820 כדי להתמודד על תפקיד מושל קנטקי (אך לא נבחר). לאחר מכן שימש נציב בחברת נהר קנטקי.

לוגן נפטר ב-8 באוגוסט 1822 בביתו שבמחוז שלבי ונקבר בחלקת הקבר המשפחתית של משפחת לוגן סמוך לעיר שלביוויל.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ממוצא סקוטי
קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1776
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1822
ליגת המשנה הבלגית

**ליגת המשנה הבלגית** או בשמה הרשמי **צ'לנג'ר פרו ליג** (**Challenger Pro League**), שנודעה בעבר בשם **ליגה פרו 1B**, היא הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל הבלגי, רמה אחת מתחת לליגת העל הבלגית. היא הוקמה בשנת 2016, והחליפה את הליגה הבלגית השנייה שהייתה קיימת עד אז.

## היסטוריה
ליגת המשנה הבלגית בתצורתה הנוכחית הוקמה בשנת 2016 כיורשת של הליגה הבלגית השנייה לאחר שינוי במבנה הליגות של הכדורגל הבלגי. 

## פורמט התחרות

### עד 2020
החל מהיווסדה בשנת 2016 ועד 2020, העונה כללה שמונה קבוצות שהתחרו בשתי תחרויות נפרדות במהלך העונה בהן כל שמונה הקבוצות שיחקו זו נגד זו פעמיים. המנצחות בשתי התחרויות התמודדו זו מול זו בפלייאוף, כאשר המנצחת הוכתרה כאלופה והעפילה לליגת העל הבלגית.

עבור הקבוצות הנותרות, עד 2019, שלוש הקבוצות המובילות (לא כולל הקבוצה שעלתה) שיחקו יחד עם הקבוצות שסיימו במקומות 7 עד 15 בליגת העל הבלגית בפלייאוף על כרטיס לליגה האירופית. וארבע הקבוצות הנותרות שיחקו בפלייאוף ירידה, כאשר הקבוצה שסיימה במקום האחרון ירדה לליגה השלישית. החל משנת 2019, שש הקבוצות המובילות השתתפו כולן בפלייאוף על כרטיס לליגה האירופית  (כולל הקבוצה שעלתה), כאשר רק שתי הקבוצות האחרונות שיחקו בפלייאוף הירידה בו הן שיחקו אחת נגד השנייה בסדרת הטוב מחמישה משחקים.

### 2020 עד 2022
עונות 2020/2021 ו-2021/2022 לא כללו עוד שתי תחרויות נפרדות, אלא ליגה אחת שכללה ארבעה סיבובים, בסוף העונה, הקבוצה שדורגה ראשונה הוכתרה כאלופה ועלתה לליגת העל, בעוד שהקבוצה שסיימה במקום השני התמודדה בפלייאוף עלייה/ירידה מול הקבוצה שסיימה במקום האחד לפני אחרון בליגת העל, על מקום נוסף בליגת העל בעונה העוקבת. והקבוצה שסיימה במקום האחרון ירדה לליגה השלישית.

### 2022 עד 2023
החל מעונת 2022/2023 הורחבה הליגה ל-12 קבוצות,  והפורמט השתנה לעונה סדירה בת שני סיבובים, סה"כ 22 משחקים. ולאחר מכן פיצול הליגה לשני חצאים, כאשר 6 הראשונות התמודדו בפלייאוף על עלייה לליגת העל וה-6 האחרונות התמודדו בפלייאוף ירידה לליגה השלישית. בפלייאוף כל קבוצה פגשה את 5 הקבוצות האחרות שבפלייאוף שלה פעמיים, פעם אחת בבית ופעם אחת בחוץ, כשלאחר 32 משחקים (22 בעונה הסדירה ועוד 10 בפלייאוף) הקבוצה שבמקום הראשון בפלייאוף העליון העפילה לליגת העל והקבוצה שבמקום האחרון ירדה לליגה השלישית. בנוסף הוחלט שקבוצות הגיל עד 23 של המועדונים הבלגים הבכירים יוכלו להעפיל גם כן לליגת המשנה (אך לא לליגה הבכירה). כמו כן שמה של הליגה שונה ל- **Challenger Pro League**. 

### משנת 2023 ואילך
החל מעונת 2023/2024 הליגה הורחבה ל-16 קבוצות, כאשר החל מעונה זו 4 קבוצות עד גיל 23 ממועדונים מהליגה הראשונה משחקים בעונה הסדירה יחד עם שאר הקבוצות אך לא יכולות להעפיל לפלייאוף. לאחר סיום העונה, שתי הקבוצות בשני המקומות הראשונים עולות ישירות לליגת העל הבלגית, בעוד ארבע הקבוצות שמסיימות במקומות 3–6  מתמודדות בפלייאוף בן 6 משחקים לכל אחת, והמנצחת מתמודדת בפלייאוף עלייה/ירידה מול קבוצה מליגת העל שמסיימת שני מקומות מהסוף. שתי הקבוצות שמסיימות במקומות האחרונים בליגה יורדים לליגה השלישית.

## קבוצות
קבוצות הליגה בעונת 2025/2026

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ליגות כדורגל משניות באירופה
קטגוריה:בלגיה: כדורגל
קטגוריה:תחרויות כדורגל בבלגיה
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
מקס אוב

**מקס אָוב** (בספרדית: Max Aub; יוני 1903, פריז – 22 ביולי 1972, מקסיקו סיטי) היה סופר, מחזאי ותסריטאי יהודי-ספרדי שפעל בצרפת, בספרד ובגלות במקסיקו. הוא נמנה עם חוג דור 27 הספרדי, תמך ברפובליקה הספרדית השנייה בתקופת מלחמת האזרחים הספרדית, ולאחר תבוסתה חי כגולה במקסיקו ושם חיבר את יצירותיו המרכזיות.

## ביוגרפיה
אוב נולד בפריז לאב גרמני ולאם צרפתייה ממוצא יהודי-גרמני. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה (1914) עברה המשפחה לולנסיה שבספרד, משום שאביו – שהיה אזרח גרמני – לא יכול היה להישאר בצרפת. בספרד רכש אוב ספרדית, וב־1916 קיבלה המשפחה אזרחות ספרדית. בצעירותו יצר קשרים ספרותיים בולנסיה ובברצלונה, ולאחר שנות ה־20 עבד כפקיד וסוכן נוסע, דבר שאפשר לו להכיר מקרוב את חיי התרבות הספרדיים. ב־1926 נישא לפרפטואה ברחאו מרטין וב־1928 הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית.

במהלך מלחמת האזרחים הספרדית מילא תפקידים תרבותיים עבור הרפובליקה הספרדית השנייה: עסק בארגון תיאטרון רפובליקני, שירת בשליחות דיפלומטית בפריז, וסייע לרכישת ציורו של פבלו פיקאסו "גרניקה" לתערוכה העולמית בפריז (1937). בשלהי המלחמה עבד עם אנדרה מלרו על הסרט *Sierra de Teruel*.

## גלות ומקסיקו
לאחר התבוסה הרפובליקנית (1939) יצא אוב לצרפת, נאסר והוחזק במחנות שונים, ובהם מחנה לה ורנה ומחנה דז’לפא שבאלג'יריה. חוויות אלו הופיעו אחר כך ביצירתו. ב־1942 הצליח לצאת דרך קזבלנקה והגיע לוראקרוס שבמקסיקו, שבה השתקע וקיבל אזרחות. רק ב־1956 חזר לביקור באירופה, ולספרד עצמה שב לראשונה רק ב־1969; את ביקורו המאוחר תיאר ביומנו הידוע *La gallina ciega* ("התרנגולת העיוורת", 1971).

במקסיקו היה אוב לדמות מרכזית בחיי התרבות של גולי ספרד. שם חיבר את מחזור הרומנים הגדול שלו על מלחמת האזרחים, **"El laberinto mágico"** ("המבוך הקסום"), הכולל את *Campo cerrado* (1943), *Campo de sangre* (1945), *Campo abierto* (1951), *Campo del moro* (1963), *Campo francés* (1965) ו־*Campo de los almendros* (1968). במחזור זה תיאר את המלחמה, התבוסה והגלות של המחנה הרפובליקני. לצד הרומנים כתב סיפורים, מחזות – הבולט בהם *San Juan* – וכן את הביוגרפיה המדומה של הצייר הדמיוני חוספ טורס קמפלנס (*Jusep Torres Campalans*, 1958).

## מותו ומורשתו
אוב נפטר ב־22 ביולי 1972 במקסיקו סיטי ונקבר ב"פנתאון הספרדי" בעיר. ב־1997 הוקמה בעיר סגורבה (מחוז קסטיון) **קרן מקס אוב** (Fundación Max Aub) שמטרתה לחקור ולהפיץ את יצירתו. יצירותיו הוסיפו להתפרסם ולהועלות על בימות בספרד ובמקסיקו גם בסוף המאה ה־20 ובראשית ה־21.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:מחזאים ספרדים
קטגוריה:סופרים יהודים
קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1903
קטגוריה:נפטרים ב-1972
נרי אלומה

**נרי אלומה** (נולדה ב-1963) היא סופרת ועורכת ישראלית.

אלומה נולדה בשנת 1963 בקיבוץ מזרע, בוגרת מכללת אורנים בלימודי ספרות ולשון ובוגרת תואר שני בספרות וכתיבה יוצרת מטעם אוניברסיטת חיפה. ב־2005 זכתה בפרס ליס מלר מטעם אוניברסיטת חיפה על קובץ סיפורים וב־2007 זיכה אותה ספרה "אוגי" בפרס זאב לספרות ילדים ונוער לשנת תשס״ז. מאז שנת 2007 היא עורכת ספרי ילדים בהוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים.

אלומה כתבה ספר שירים, 12 ספרי ילדים וספר למבוגרים בשיתוף עם בנה חנן. ספריה "אוגי" (זוכה פרס זאב) ו"אבא הכי חזק" נבחרו למקומות הראשונים במצעד הספרים של משרד החינוך בשנים תשס"ז-תשס"ח.

הספר ששמו "אביב משוגע" עוסק בהתמודדות הנפש של הגיבור ובחוויית האימהות. הספר היה מועמד לפרס ספיר לספרי ביכורים בשנת 2022. הספר עובד לסרט בשם זה על ידי הקולנוען חן שלח, ויצא לאקרנים בשנת 2025.

## ספריה
* גלות־הדעת (תל אביב: מרתף 29 ליד עקד, תשמ"ה 1985), שירים, בחתימת: נרי שלח
* תני הלויתן הקטן (תל אביב: ציבלין, 2004) בשיתוף זהר טל־ענבר
* אוגי (בני־ברק: ספרית פועלים, 2006), איורים – זהר טל־ענבר, עריכה: עדנה קרמר ומירה מאיר
* אבא הכי חזק (בני־ברק: ספרית פועלים, 2008), איורים – זהר טל־ענבר
* אמא׳לה! (בני־ברק: ספרית פועלים, תש"ע 2010), איורים – כרמית גלעדי-פולארד
* מה הייתי עושה בלי ברונו (בני־ברק: הקיבוץ המאוחד, 2010), איורים – דני קרמן; עורכת: יונה טפר
* להתראות ים (בני־ברק: הקיבוץ המאוחד, תשע"א 2011), איורים - ענת שמעון
* הסוס הכי מהיר בעולם (בני־ברק: הקיבוץ המאוחד, תשע"ב 2012), איורים – נעם נדב; עריכה: יונה טפר
* כשאהיה ראש ממשלה (בני־ברק: הקיבוץ המאוחד, תשע"ה 2015), איורים – נעם נדב; עריכה: יונה טפר
* איך זה שמפסיקים לאהוב (בני־ברק: הקיבוץ המאוחד, תשע"ו 2016), איורים – אור רוזנשטיין; עריכה: יונה טפר
* הגיבור שלי ברקו (בני־ברק: הקיבוץ המאוחד, תשע"ט 2019), איורים – עידן ברזילי; עריכה: יונה טפר
* אביב משוגע (בני־ברק: ספרית פועלים, תשפ"ב 2021) בשיתוף חנן אלומה
* הקפוד שאמר מה אכפת (בני־ברק: הקיבוץ המאוחד, תשפ"ג 2022), איורים – עמית טריינין; עריכה: יונה טפר
* שולם לעולם (בני-ברק: הקיבוץ המאוחד, תשפ"ד 2024), איורים - רותם טפלו.

## לקריאה נוספת
נרי אלומה, המגדלור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:עורכות ספרותיות ישראליות
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:זוכות פרס זאב
קטגוריה:זוכי פרס זאב
קטגוריה:מזרע: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1963
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
מוזיאון היידי הורטן

**מוזיאון היידי הורטן** (באנגלית: **Heidi Horten Collection**) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית ולאמנות עכשווית הממוקם באינרה שטאדט, וינה סמוך לאלברטינה ולבית האופרה. המוזיאון נפתח ביוני 2022 ומציג את אוסף האמנות הפרטי של היידי הורטן, מיליארדרית אוסטרית ואספנית אמנות. האוסף כולל מאות יצירות מופת מהמאה ה-20 וה-21, בהן עבודות של אמנים כמו קלימט, וורהול, פיקאסו, וז'אן מישל בסקיה. המוזיאון שוכן במבנה היסטורי ששופץ והותאם למטרה זו, ומשלב ארכיטקטורה מודרנית עם אלמנטים קלאסיים.

## היסטוריה
אוסף היידי הורטן החל להתגבש בשנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר היידי גס-הורטן, אלמנתו של איש העסקים הלמוט הורטן, החלה לרכוש יצירות אמנות. הורטן, שהייתה אחת הנשים העשירות באירופה, בנתה אוסף מגוון שכלל ציורים, פסלים ויצירות גרפיות. חלק מהאוסף הוצג בתערוכות זמניות לפני פתיחת המוזיאון הקבוע, בהן תערוכה במוזיאון לאופולד בשנת 2018.

הרעיון להקמת מוזיאון קבוע עלה בעקבות רצונה של הורטן להנגיש את האוסף לציבור. המוזיאון נפתח רשמית ב-10 ביוני 2022, זמן קצר לפני מותה של הורטן. מאז הפתיחה, המוזיאון מארח תערוכות מיוחדות, כגון "קלימט וורהול" (KLIMT⇄WARHOL), שמדגישה קשרים בין אמנים מודרניים.

## האוסף
האוסף כולל כ-700 יצירות אמנות, רובן מהמאה ה-20, ומתמקד במודרניזם ואמנות עכשווית. בין האמנים הבולטים: גוסטב קלימט – יצירות אייקוניות מהתקופה הווינאית, אנדי וורהול – סדרות פופ ארט, פבלו פיקאסו – ציורים ופסלים מהתקופה הקוביסטית, פרנסיס בייקון ולוסיאן פרויד דיוקנאות אקספרסיוניסטיים וכן אמנים עכשוויים כמו דמיאן הירסט וג'ף קונס.

האוסף כולל גם גן פסלים.

## ארכיטקטורה ומבנה
המוזיאון שוכן בפאלאיס גס-הורטן (Palais Goëss-Horten), מבנה היסטורי מהמאה ה-19 ששימש בעבר כמשרדים של ארכידוכסית. המבנה שופץ על ידי משרד האדריכלים The Next Enterprise, ששילב אלמנטים מודרניים כמו חזית זכוכית וחללי תצוגה מוארים והוא כולל ארבע קומות תצוגה, חנות ובית קפה.

## מחלוקות
מקור עושרה של היידי הורטן, שירשה את רכוש בעלה הלמוט הורטן, מעורר מחלוקת. הלמוט הורטן רכש חנויות כלבו מידי בעלים יהודים בתקופת הנאצים, תחת לחץ של אריזציה. בעקבות זאת, מכירות תכשיטים מעיזבונו של הורטן בבית המכירות כריסטי'ס ב-2023 עוררו ביקורת, והובילו לתרומות לחינוך על השואה. המוזיאון עצמו התמודד עם שאלות דומות בעת הפתיחה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אינרה שטאדט
קטגוריה:וינה: מוזיאונים לאמנות
דוד שחף

**דוד (שפי) שחף** הוא איש צבא ישראלי בדרגת תת-אלוף שכיהן כראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון (1995–1998). כאזרח כיהן כסמנכ"ל התאחדות הקבלנים.

## ביוגרפיה
שירת בחיל המודיעין.

ב־1985 מונה שחף למושל נפת חברון. ב־1989 מונה לסגן ראש המנהל הזארחי.

לאחר פרישת ראש המנהל האזרחי תא"ל גדי זהר ב־17 בפברואר 1995 מונה שחף לממלא מקום ראש המנהל. ב־9 במרץ קודם שחף למינוי קבוע והועלה לדרגת תא"ל. במהלך כהונתו נחתם הסכם אוסלו ב' בו נקבע כי המנהל האזרחי יפורק. המנהל האזרחי העביר את מערכות הממשל בערים וביישובים הפלסטיניים לידי הרשות הפלסטינית בהתאם להסכם ועל פי החלוקה לשטח A, B, ו־C, בו נותרו למנהל סמכויות אזרחיות מסוימות. המנהל האזרחי שינה את ייעודו לדרג מתאם, והוקמו מנהלות תיאום וקישור (מת"ק) בהן התקיימו במקביל מדור ישראלי ומדור פלסטיני.

שחף כיהן בתפקיד עד 26 במרץ 1998, והוחלף בתא"ל דב צדקה.

לאחר שחרורו שימש כסמנכ"ל ומנהל אגף התשתיות והבנייה החוזית בהתאחדות הקבלנים. בדצמבר 2010 הגישה רשות ההגבלים כתב אישום נגדו, לצד שאר בכירי ההתאחדות ו־14 חברות קבלניות, בעריכת הסדר כובל בעקבות המלצת ההתאחדות לחברות להימנע מלהשתתף במכרז למיגון בעוטף עזה בו לתחושתם לא הותירה ממשלת ישראל שולי רווח סבירים לחברות. ביוני 2012 ביטל בית המשפט המחוזי בירושלים את האישומים בשל אכיפה בררנית, אך בספטמבר 2013 בית המשפט העליון קיבל את ערעורה של פרקליטות המדינה על ההחלטה.

בספטמבר 2018 זוכה שחף מאחד משני האישומים נגדו. בהסדר טיעון ממרץ 2019 נקבע כי שחף יקנס בסכום של 30,000 ש"ח ויגזרו עליו שלושה חודשי מאסר על-תנאי.

שחף חבר ב"צוות הישראלי-אמריקני למחקר דמוגרפי" שהקים יורם אטינגר במטרה לבחון את הדמוגרפיה הפלסטינית.

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ראשי המנהל האזרחי
דולפי טרוסט

**דולפי טרוסט** (ברומנית:**Dolfi Trost** 1916–1966) היה משורר, צייר, גרפיקאי ותאורטיקן סוריאליסטי יהודי רומני.

טרוסט נולד בבראילה, רומניה. משפחתו הגיעה לבראילה מבוטושאן וכשהילדים גדלו עברה לבוקרשט. האב היה יצרן או יבואן של שמפניה. טרוסט נרשם ללימודי ספרות באוניברסיטת בוקרשט בסביבות 1934. פרסומיו הראשונים היו בכתבי העת Reporter (המדווח), Era Nouă (הזמן החדש) ו-Azi (היום). מ-1937 מופיעים כתבים גם ב-Meridian (מרידיאן) ועל דפיו יש לו שיתופי פעולה עם ג'לו נאום, ג'או בוגזה, סאשה פאנה, סטפאן רול ואחרים. לקראת סוף שנות השלושים של המאה העשרים פרסם גם בכתבי העת Cuvântul Liber (המילה החופשית),  (רמפה) Rampa, ו-(העולם הרומני) Lumea Românească. ב-1938 עזב את רומניה ונסע לצרפת.

טרוסט היה בין מייסדי הקבוצה הסוריאליסטית הרומנית שכללה את ג'לו נאום, גרסים לוקה, וירג'יל תאודורסקו ופאול פאון. לטרוסט סגנון משלו הממוקד יותר בשינה וחלומות. טרוסט כתב בעיקר בצרפתית וברומנית.

בתקופת מלחמת העולם השנייה, כשהמשטר הלגיונרי ויון אנטונסקו הובילו להרחקת היהודים ממקטעים הולכים וגדלים של החיים ברומניה, טרוסט התקיים מהוראה בבית ספר יהודי.

ב-1951, בתקופת השלטון הקומוניסטי ברומניה, נעצר טרוסט כשניסה לברוח למערב. בהמשך עלה לארץ במסגרת איחוד המשפחות וכעבור שנה עבר לפריז, צרפת. הוא מת בשיקגו, ארצות הברית.

## מספריו בצרפתית

### יצאו לאור ברומניה
* 1945 Vision dans le cristal. Oniromancie obsessionelle. Et neuf graphomanies entoptiques.
* 1945 Le profil navigable, négation concrète de la peinture
* 1946 La connaissance des temps. Avec un frontispice et sept pantographies
* 1947 Le plaisir de flotter, rêves et délires
* 1947 Le même du même

### יצאו לאור בצרפת
* 1953 Visible et invisible
* 1955 Librement mécanique

## שיתופי כתיבה עם אחרים
* 1940 Diamantul conduce mâinile, Colecția suprarealistă כתב יד ברומנית בשיתוף פעולה עם וירג'יל תאודורסקו ועם פאול פאון.
* 1945 Dialectique de la Dialectique. Message adresee au movement surréaliste international מסר בצרפתית לתנועה הסוריאליסטית העולמית - נכתב יחד עם גרסים לוקה.
* 1945 Presentation de graphies colorées, de cubomanies et d'objets נכתב בצרפתית בשיתוף עם גרסים לוקה.
* 1946 Les orgies des quanta. Trente-trois cubomanies non-oedipiennes נכתב בצרפתית בשיתוף עם גרסים לוקה.
* 1947 L'Infra-Noir כרוז שנכתב בצרפתית בשיתוף עם ג'לו נחום, וירג'יל תאודורסקו, פאול פאון וגרסים לוקה.
* 1947 Éloge de Malombra. Cerne de l'amour absolu כרוז שנכתב בצרפתית בשיתוף עם ג'לו נחום, וירג'יל תאודורסקו, פאול פאון וגרסים לוקה.
* 1947 Le sable nocturne כרוז-פואמה שנכתב בצרפתית בשיתוף עם ג'לו נחום, וירג'יל תאודורסקו, פאול פאון וגרסים לוקה.

## קישורים חיצוניים
* יצירות גרפיות של דולפי טרוסט בוויקיארט ותמונה שלו 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים יהודים רומנים
קטגוריה:ציירים יהודים רומנים
קטגוריה:אמנים סוריאליסטים
קטגוריה:סוריאליסטים רומנים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1916
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1966
אתי (סדרת טלוויזיה)

**אתי** היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמה שהוקרנה לראשונה בפסטיבל הסרטים של ונציה 2025. הסדרה שנוצרה על ידי חגי לוי והערוץ הצרפתי ארטה (ARTE) מבוססת על היומן שכתבה אתי הילסום, ובמרכז העלילה קורותיה של הילסום ההולנדית משנת 1941 עד 1943.

## עלילה
הסדרה אתי מבוססת על יומניה של אתי הילסום, אשר פורסמו בספר ששמו השמיים שבתוכי. העלילה מתמקדת בהתפתחות האישית והרוחנית של הילסום, צעירה יהודייה מהולנד, בשנים 1941–1943, במהלך הכיבוש הנאצי. המפגש שלה עם הפסיכו-כירולוג  מניע תהליך של חקירה פנימית ושינוי עמוק בתפיסת עולמה. הסיפור מתאר את תעצומות הנפש שפיתחה נוכח המציאות המאיימת של רדיפת היהודים, ומבליט את בחירותיה יוצאות הדופן של הילסום לנוכח הסכנה הגוברת. הסדרה עוברת בין ממדי זמן שונים, ומציבה את חיפוש המשמעות של אתי כהשתקפות של שאלות קיומיות עכשוויות ובעיקר את השאלה כיצד ניתן לשמר תקווה לנוכח מציאות קשה.

## דמויות
בסדרה משתתפת השחקנית , שחקנית בולטת בתיאטרון האירופי, המגלמת את דמותה של אתי הילסום. לצידה מופיע סבסטיאן קוך , המוכר בין היתר מתפקידו בסרט "חיים של אחרים", בתפקיד הפסיכו-כירולוג יוליוס שפיר. בנוסף משחקים בסדרה גם יבגניה דודינה, חייס נאבר וקלייר בנדר.

## הפקה
הפקת הסדרה נעשתה ביוזמה ובהובלה של יעל פוגל מחברת Les Films du Poisson. לצידה לקחו חלק חברות הפקה בינלאומיות נוספות, בהן Komplizen ,TopKapi ,Quiddity ו-SIPUR. גם אנשי מקצוע מישראל לקחו חלק בהפקה, ביניהם יעל חרסונסקי, נטע דבורקיס ואסף קורמן. לצדם השתתפו גם המפיקה האמנותית מעין עדן ועורכת התסריט אוסי נשרי.

הסדרה צולמה באמסטרדם. אורון שמיר כותב על ההחלטה לצלם שם: "ההחלטה לצלם באמסטרדם של היום בהתייחס למאורעות היסטוריים היא הברקה. חוויה שלא מפסיקה להפתיע ולצמרר (...). במקום שחזור תקופתי בביגוד או צילום בשחור־לבן, "אתי" כאילו מתרחשת בשום־זמן ובלי התייחסות מילולית לנאציזם. התחושה הנוצרת היא של צפייה בהווה מתמשך, גלגולים של רדיפה ורוע אנושי, במקום בעבר מרוחק (...) שלטי "הכניסה ליהודים אסורה" על רקע אתרים מוכרים, כמו הרייקסמוזיאום וכיכר המוזיאון סביבו, לא רק צובטים בלב אלא מבהילים ממש".

הסדרה הוקרנה בפרמיירה בפסטיבל הקולנוע של ונציה ובבתי הקולנוע של רשת לב.

## קישורים חיצוניים
* קדימון הסדרה, יוטיוב

* 
* ענבר רווה, אתי, סגולה 189, מרץ 2026

## הערות שוליים

קטגוריה:פסיכולוגיה בטלוויזיה
קטגוריה:סדרות דרמה ישראליות
קטגוריה:השואה באמנות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2025
מעיין האהבה

**מעיין האהבה** (בצרפתית: **La Fontaine d'amour**) הוא ציור מאת ז'אן-אונורה פרגונאר, הממחיש אלגוריה על טבע האהבה ועל שלבי התפתחותה. היצירה נשענת על סיפור גן האהבה שמקורו בשירה מן העת העתיקה ומימי הביניים, שבו מעיין האהבה משמש מקור לכוחה של ההתאהבות. פרגונאר מחזיר את המוטיב אל יסודותיו הקלאסיים ומעניק לו אווירה רכה וחושנית המאפיינת את יצירתו. היצירה מוצגת במרכז גטי בלוס אנג'לס, קליפורניה.

## תיאור היצירה
במרכזו של יער ירוק נראים צעיר וצעירה הממהרים קדימה עד לשפת אגן מעיין. בתוך מימי המעיין וברסיסים העולים ממנו משתעשעים פוטים, ואחד מהם מושיט לזוג גביע המכיל נוזל קסום. המזרקה היא מוקד הסיפור ומשמשת את המים שבהם טובל קופידון את חציו או מהם שותים האוהבים ונכלאים באהבתם. פרגונאר מדגיש את ההתרגשות הראשונית של הרגע שבו אהבה מתחילה לפרוח.

## פרשנות והשוואות
דימוי מעיין האהבה שימש במשך דורות אלגוריה נפוצה להתקדמות האהבה. במאה השמונה עשרה הפך הנושא למעין ז'אנר של ממש, שבו זוגות בלבוש עכשווי מתוארים מחזרים סביב מזרקה דקורטיבית בגן. פרגונאר, אמן רוקוקו מרכזי, בחר בגרסה זו להשיב את האלגוריה אל שורשיה הקדומים ולהטעין אותה בתחושת התלהבות ראשונית. תגובתו לתנועה הניאו קלאסית מתבטאת בדמויות מעודנות ואווירה רכה המדגישה את הרגע.

במהלך המאה ה-18 שימש נושא מעיין האהבה כמוטיב רווח באמנות האירופית, אולם ביצירתו של פרגונאר הוא מקבל ביטוי ייחודי בזכות השיבה למקורות הקלאסיים והוספת האיכות הרוקוקית הרכה. בכך מהווה היצירה דוגמה בולטת לאופן שבו אמנות התקופה עסקה באהבה.

250px|ממוזער|שמאל|ז'אן אונורה פרגונאר, מעיין האהבה, שנות השמונים של המאה השמונה עשרה. גרסת אוסף וואלאס, המאופיינת בסגנון רגוע ובהדגשה אלגורית של כוחה של האהבה.
## הגרסה באוסף וולאס
גרסת נוספת של מעיין האהבה השמורה באוסף וולאס בלונדון. היא חלק מקבוצת ציורים אלגוריים על אהבה שציירפרגונאר בשנות ה-80 של המאה ה-18. גרסה נוספת של אותה קומפוזיציה, שהוחל בעשייתה לפני הגרסה שבאוסף וולאס, מצויה במוזיאון פול גטי בלוס אנג'לס. תחריט מאת ניקולה פרנסואה רניו משנת 1785, שהתבסס על שתי הגרסאות גם יחד, קובע תאריך אחרון אפשרי לציורים. ממצאים טכניים מחזקים את ההנחה כי שתי הגרסאות נוצרו במקביל, ולצדן מצוי רישום שמן מוקטן באוסף פרטי. 

אף שהקומפוזיציה זהה, שתי הגרסאות העיקריות שונות באופן בולט במצב הרוח ובסגנון: הציור באוסף וואלאס נוטה לכיוון ניאו קלאסי, בעוד גרסת גטי קרובה יותר לרוקוקו. בחירה זו מייצגת את נטייתו המוכרת של פרגונאר לעבוד באותה עת בסגנונות מגוונים. הסצנה עצמה מציגה את האהבה ככוח טבע וכתשוקה שאין לאדם שליטה עליה, תפיסה שהייתה חדשה יחסית סביב 1785. אף שהדימוי של מעיין האהבה היה מוכר ממקורות קדומים כגון אריסטו, התיאור החזותי הנדון הוא מקורי שאינו נשען על מקור ספרותי ישיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ז'אן-אונורה פרגונאר: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים של קופידון
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
קטגוריה:ציורי עירום
מריא

[ממוזער|399x399 פיקסלים|שור מפוטם, בקר אפריקאי  [תאו, זבו]]
**מריא** הוא בעל חיים המוזכר במקרא מספר פעמים. יש שטענו שהכוונה לבעל חיים ממשפחת הפריים, אולם הפירוש המקובל הוא בעל חיים מפוטם.

## במקרא
המריא מוזכר שמונה פעמים במקרא:
* "וַיְהִי כִּי צָעֲדוּ נֹשְׂאֵי אֲרוֹן יהוה שִׁשָּׁה צְעָדִים וַיִּזְבַּח שׁוֹר וּ**מְרִיא**" ()
* "וַיִּזְבַּח אֲדֹנִיָּהוּ צֹאן וּבָקָר וּ**מְרִיא** עִם אֶבֶן הַזֹּחֶלֶת אֲשֶׁר אֵצֶל עֵין רֹגֵל וַיִּקְרָא אֶת כָּל אֶחָיו בְּנֵי הַמֶּלֶךְ וּלְכָל אַנְשֵׁי יְהוּדָה עַבְדֵי הַמֶּלֶךְ" ()
* "וְגָר זְאֵב עִם־כֶּבֶשׂ, וְנָמֵר עִם־גְּדִי יִרְבָּץ; וְעֵגֶל וּכְפִיר וּ**מְרִיא** יַחְדָּו, וְנַעַר קָטֹן נֹהֵג בָּם" ()
* "לָמָּה לִּי רֹב זִבְחֵיכֶם יֹאמַר ה' שָֹבַעְתִּי עֹלוֹת אֵילִים וְחֵלֶב **מְרִיאִים** וְדַם פָּרִים וּכְבָשִֹים וְעַתּוּדִים לֹא חָפָצְתִּי" ()
* בְּשַׂר גִּבּוֹרִים תֹּאכֵלוּ, וְדַם נְשִׂיאֵי הָאָרֶץ תִּשְׁתּוּ; אֵילִים כָּרִים וְעַתּוּדִים פָּרִים, **מְרִיאֵי** בָשָׁן כֻּלָּם" ()
* "כִּי אִם תַּעֲלוּ לִי עֹלוֹת וּמִנְחֹתֵיכֶם לֹא אֶרְצֶה וְשֶׁלֶם **מְרִיאֵיכֶם** לֹא אַבִּיט" ()

בכל הפסוקים המריא מוזכר בהקשר של חיות בית, מתואר ככשר לאכילה ולזביחה. ומוזכר בעיקר כמאכל או קרבן חגיגי.

## זיהויים
### בעל חי מפוטם
רבים פירשו שכוונת המקרא לבעל חי מפוטם.

הפסוק בספר יחזקאל אומר "אֵילִים כָּרִים וְעַתּוּדִים פָּרִים, **מְרִיאֵי** בָשָׁן כֻּלָּם" משתמע מהפסוק שמריא הוא מצב אפשרי לבעלי חיים רבים. במספר תרגומי המקרא מתורגם מפוטם או שמן - תרגום השבעים, עקילס, הוולגטה, הפשיטתא ועוד. כך גם אצל פרשנים רבים, ביניהם רש"י, רד"ק, רשב"ם, אבן עזרא ואחרים.

יש מפרשים המוצאים כן כבר במקרא בצורת פועל, "עֵת בַּמָּרוֹם תַּמְרִיא" (), כך לפי רשב"ם, אבן עזרא ואחרים. גם במשנה נמצא פועל דומה בהקשר זה.

בערבית הגיית מריא (مَرِيء) פירושה 'מקום מעבר המזון בגוף' - וושט. באכדית marû משמעותה שמן, מפוטם. וכן באוגריתית 𐎎𐎗𐎜 (mrủ).

### כבעל חי
בחלק מהתרגומים העתיקים המריא מתפרש ככבש או אַיל רגיל, כך בתרגום השבעים ובוולגטה.

רס"ג ורבי יונה אבן ג'נאח תרגמו "ג'אמוס". מספר חוקרים קיבלו את דבריהם. יש שביקרו את זיהוי זה מפני שהג'אמוס לא היה בישראל בתקופת המקרא. והוא אינו ממשפחת השוורים.

מרדכי כסלו זיהה את המריא עם הזבו או הבקר האפריקאי .

הרמב"ם הכניס את המריא לרשימה של חיות הכשרות לאכילה, ככל הנראה הוא הבין שמדובר במין נפרד.

### במדרש
במדרש רבה המילה מריא מוזכרת ככינוי לשד - "יום השישי ברא שישה - אדם וחוה ורמש ובהמה וחיה ומריאים". רד"ל גרס במדרש "מריעים" - עושים רע. רבי מאיר חנוך בן ישי בפירושו אור המאיר למדרש מפרש שב אונקלוס מתרגם את המילה שעירים לשדים, כך גם פה יש הקשר בין שעירים לשדים. אחרים ציינו שמריאים רומז לרואים ואינם נראים, הרב דוד גאלאמב הציע שמריא הוא מלשון המרה כמו שדים המשנים את צורתם.

עוד נאמר במדרש רבה: רבי אומר אלו השדים שברא הקב"ה את נשמתן ובא לבראות את גופן וקדש השבת ולא בראן. בילקוט שמעוני ציטט את המדרש תוך כתיבת המילה מריאים. כך גם רבי בחיי בן אשר.

## השלכה הלכתית
שני הפירושים למריא משליכים להלכה. מהפסוק בישעיה מוכח שה"מריא" כשר לקרבן, וממילא דינו כבהמה שחלבה אסור באכילה. אם המריא הוא ג'אמוס הרי שמדובר בבהמה וחלבה אסור. במהלך הדורות פוסקים שונים צידדו לכאן או לכאן.

## לקריאה נוספת

* מרדכי כסלו, מריא, **על אתר**, גיליון ג, תשרי תשנ"ח, עמ' 51–62
* שמואל לוינשטם, הערך מריא, **[[אנציקלופדיה מקראית]]**, מוסד ביאליק, ירושלים תשכ"ח, כרך ה' עמ' 455–456
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך
השבעתו השנייה של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית

**השבעתו השנייה של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית** נערכה תחילה בחדר הכחול שב בוושינגטון, ביום ראשון, 20 בינואר 2013. למחרת נערכה ההשבעה הציבורית בבניין הקפיטול, ביום שני, 21 בינואר. ההשבעה ציינה את תחילת כהונתם השנייה האחרונה של ברק אובמה כנשיא ארצות הברית ושל ג'ו ביידן כסגן הנשיא. נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ג'ון רוברטס השביע את אובמה לתפקידו ושופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית, סוניה סוטומיור, השביעה את ביידן לתפקידו.

טקס ההשבעה נערך בסימן יום השנה ה-150 להצהרת האמנציפציה של אברהם לינקולן ואת השלמת כיפת הקפיטול בשנת 1863. אירועי ההשבעה בוושינגטון, שנערכו בין 19 ל-21 בינואר 2013, כללו, בין היתר, קונצרטים, תהלוכה, נשפים ותפילה בין-דתית.

בנאום ההשבעה השני שלו הצהיר אובמה כי "בעוד שחופש הוא מתנה מאלוהים, הוא חייב להיות מובטח על ידי עמו כאן על פני כדור הארץ". הוא קרא לחוקק חוקים למען המאבק בשינויי האקלים, לבצע רפורמה בנושאי ההגירה ובקרת הנשק. כן הצהיר כי יש צורך בהתקדמות נוספת בתחום זכויות האדם וזכויות האזרח (כולל זכויות מיעוטים גזעיים, זכויות האישה וזכויות להט"ב).

כמיליון איש נכחו בטקס ההשבעה ומיליונים נוספים צפו בו ברחבי העולם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאות ברק אובמה
אובמה
קטגוריה:2013 בארצות הברית
מחוז דלאוור (ניו יורק)

[ממוזער|מיקום מחוז דלאוור ב[מדינת ניו יורק.]]
**מחוז דלאוור** (באנגלית: **Delaware County, New York**) הוא מחוז הממוקם במדינת ניו יורק שבארצות הברית. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2020, אוכלוסייתו מנתה 44,308 תושבים כאשר 10 שנים קודם לכן היא מנתה 47,980 תושבים - ירידה של 7.6%. מושב המחוז הוא ביישוב דלהי. המחוז נקרא על שם נהר דלאוור, אשר נקרא לכבודו של תומאס ווסט, הברון דה לה וואר השלישי , שמונה למושל וירג'יניה בשנת 1609. המחוז נוסד בשנת 1797 והוא חלק מאזור הרובד הדרומי של המדינה . המחוז משתרע על פני 3,800 קמ"ר.

## גאוגרפיה
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח המחוז כולל של 3,800 קמ"ר, מתוכם 3,730 קמ"ר הם יבשה ו-65 קמ"ר (1.7%) הם מים. זהו המחוז החמישי בגודלו בניו יורק מבחינת שטח יבשתי. מחוז דלאוור ממוקם בחלק הדרומי של המדינה, מופרד ממדינת פנסילבניה על ידי נהר דלאוור. הוא נמצא ממזרח לבינגהמטון ומדרום-מערב לאולבני בירת המדינה. המחוז מכיל חלק מהרי הקטסקיל. הוא נמצא בתוך אזור הנקרא "הרובד הדרומי" של מדינת ניו יורק. הנקודה הגבוהה ביותר היא פסגת הר בירפן  בגובה של כ-1,070 מטר מעל פני הים לאורך קו מחוז גרין. הנקודה הנמוכה ביותר היא לאורך נהר דלאוור. המחוז מנוקז על ידי מוצא נהר דלאוור. יש לו פני שטח גִבְעִיִים, והאדמה בעמקים פורייה ביותר. נהרות דלאוור וסוסקהאנה ניתנים לשיט בסירות.

### מחוזות שכנים
* בצפון - מחוז אוטסגו 
* בצפון מזרח - מחוז סקוהרי
* במזרח - מחוז גרין
* בדרום מזרח - מחוז אלסטר
* בדרום - מחוז סאליבן
* בדרום מערב - מחוז ווין, פנסילבניה 
* במערב - מחוז ברום
* בצפון מערב - מחוז צ'נאנגו 

### תחבורה
במחוז דלאוור יש תחבורה מסוימת המופעלת על ידי Coach USA

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
דלאוור
קטגוריה:מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
קטגוריה:אגני הניקוז המשולבים של קטסקיל ודלאוור
דייוויד מריוות'ר (פוליטיקאי מקנטקי)

**דייוויד מריוות'ר** (באנגלית: **David Meriwether**; 30 באוקטובר 1800 – 4 באפריל 1893) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קנטקי ומושל טריטוריית ניו מקסיקו.

## ביוגרפיה
מריוות'ר נולד ב-30 באוקטובר 1800 במחוז לואיזה שבווירג'יניה, ועבר עם הוריו בשנת 1803 למחוז ג'פרסון שבקנטקי. הוא למד בבתי הספר המקומיים, ובשנת 1818 עסק במסחר בפרוות באזור שבו נמצאת כיום העיר קאונסיל בלאפס, איווה. מאוחר יותר עסק בחקלאות במחוז ג'פרסון.

הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק במקצוע. מריוות'ר היה חבר בבית הנבחרים של קנטקי בין השנים 1832–1845. בשנת 1847 ניסה להתמודד ללא הצלחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־30. בשנת 1849 שימש כנציג בוועידה החוקתית של המדינה, וב־1851 מונה למזכיר המדינה של קנטקי.

בשנת 1852 מונה מריוות'ר, מטעם המפלגה הדמוקרטית, לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של הנרי קליי שנפטר. הוא כיהן בין ה־6 ביולי ל־31 באוגוסט 1852, אז נבחר ארצ'יבלד דיקסון כיורשו. מריוות'ר לא ביקש להיבחר מחדש.

בשנת 1853 מינה אותו הנשיא פרנקלין פירס למושל טריטוריית ניו מקסיקו, לאחר שסולון בורלנד דחה את המינוי. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 1855. בתקופה שבין אפריל ליולי 1854, כשמריוות'ר שהה מחוץ לטריטוריה, שימש מזכיר הטריטוריה, ויליאם ס. מסרווי, כמושל בפועל.

לאחר מכן חזר מריוות'ר לחיים הפוליטיים בקנטקי, וכיהן שוב בבית הנבחרים של המדינה בשנים 1858–1885. בשנת 1859 נבחר לשמש כיושב ראש הבית. לאחר מכן פרש לחוותו הסמוכה ללואיוויל שבקנטקי.

מריוות'ר נפטר ב־4 באפריל 1893, בגיל 92, ונקבר בבית העלמין "קייב היל".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:מזכירי המדינה של קנטקי
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מושלי ניו מקסיקו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1800
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1893
אושן אינפיניטי

**אושן אינפיניטי** (באנגלית: **Ocean Infinity**) היא חברת רובוטיקה ימית הממוקמת באוסטין טקסס ובסאות'המפטון אנגליה. החברה, שנוסדה בשנת 2017, משתמשת ברובוטים כדי לשאוב מידע מהאוקיינוס וקרקעית הים.

מנכ"ל החברה הוא אוליבר פלנקט. אושן אינפיניטי הוקמה לאור הבנת יעילות השימוש ברובוטים ימיים בקנה מידה גדול לאיסוף וניתוח נתונים מאוקיינוסים.

## רובוטים
אושן אינפיניטי מפעילה שני ציי רובוטים; צי ארמדה וצי אינפיניטי. צי אינפיניטי מורכב מ-14 כלי רכב תת-ימיים אוטונומיים הפועלים  באוקיינוסים ברחבי העולם, וצי ארמדה יכלול 15 ספינות רובוטיות. הציים מצוידים בחיישנים ובטכנולוגיית ניווט ומסוגלים לפעול עד לעומק של 6,000 מטרים. החברה דיווחה במאי 2022 כי הראשונה מבין 23 ספינות השטח של ארמדה הושקה בווייטנאם.

## פרויקטים
סיכום משימות חיפוש מוצלחות בהן השתתפו אושן אינפיניטי:
אושן אינפיניטי הייתה מעורבת בחיפוש אחר טיסה 370 של מלזיה איירליינס בתחילת 2018, והציבה את הצוללת "סיבד קונסטרקטור" בין ינואר למאי ללא הצלחה. בנובמבר של אותה שנה, איתרה סיבד קונסטרקטור את שרידי הצוללת הארגנטינאית ARA סן חואן, שנעלמה שנה קודם לכן. בסוף דצמבר 2018, חברת אושן אינפיניטי קיבלה חוזה מממשלת דרום קוריאה לחפש אחר שרידי אוניית התכולה הטרופה סטלר דייזי, שטבעה במרץ 2017 בדרום האוקיינוס האטלנטי מול חופי אורוגוואי. ב-17 בפברואר 2019, החברה הודיעה כי היא מאמינה שמצאה את שרידי הספינה, וזמן קצר לאחר מכן איתרה את מקליט נתוני המסע.

בנוסף לחיפושי הריסות מתוקשרים, אושן אינפיניטי גם ביצעה תמיכה באיסוף נתונים עבור טוטאלאנרז'י, של, מנהלת הנפט הנורווגית, אקסון מוביל, מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי ו-פטרוברז.

אושן אינפיניטי סיפקה גם מומחיות טכנית וציוד לאיתור ספינתו של ארנסט שקלטון, "אנדורנס", שטבעה ב-27 באוקטובר 1915 לאחר שהייתה מרותקת לקרח של ים ודל מול חופי אנטארקטיקה. פרויקט "אנדורנס 22" של קרן המורשת הימית של פוקלנד הושלם בהצלחה ב-5 במרץ 2022.

בדצמבר 2024 דווח כי אושן אינפיניטי תחדש את החיפושים אחר טיסה 370 של מלזיה איירליינס הנעדרת, במסגרת הסכם "אין תוצאה, אין תשלום" בשווי 70 מיליון דולר עם ממשלת מלזיה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:חברות רובוטיקה