סולטנות אדאל

[ממוזער|סולטנות אדאל ו[קיסרות אקסום בסביבות 1500 לספירה]]
**סולטנות אדאל** (או **ממלכת אדאל**) הייתה ממלכה וסולטנות מוסלמית סומלית בקרן אפריקה. היא הוקמה על ידי סבר א-דין השני לאחר נפילת סולטנות יפאט. הסולטנות שגשגה בשנים 1415–1577. הסולטנות והמדינה הוקמו על ידי תושביה המקומיים של זיילה . בשיאו שלט המשטר על מרבית השטח באזור קרן אפריקה מזרחית לאימפריה האתיופית (אביסניה). האימפריה האדאלית שמרה על קשר מסחרי ופוליטי חזק עם האימפריה העות'מאנית. במאה ה -16 הייתה אדאל לזמן קצר בעלת חשיבות בינלאומית עקב תקיפות חוזרות ונשנות על האימפריה האתיופית הנוצרית.

## מקור השם
על פי הסברה הרווחת אדאל הוא קיצור של חוילה , שם ומקום המאוזכרים בספר בראשית בהקשר של צאצאיו של נח. במאה השמונה עשרה, נתן הגאוגרף א-דמשקי לבירת אדאל, זיילה, את השם הסומלי עבדאל (Awdal), על שמו של הא'מיר של הרר במאה השבע עשרה - איידל (Eidel), או או עבדאל (Aw Abdal).

## היסטוריה
### הקמת הסולטנות
סולטנות אדאל (גם עוואדל, עדל או אדל) התרכזה סביב זיילה, בירתה. והוקמה על ידי השבטים הסומלים המקומיים בראשית המאה התשיעית. זיילה משכה אליה סוחרים מרחבי העולם, ותרמה להתפתחות המסחר והכלכלה בעיר. זיילה הייתה אחת הערים הקדומות ביותר בעולם שאימצה את דת האסלאם. בסוף המאה ה-9 כתב ההיסטוריון והגאוגרף אל-יעקובי שסולטנות אדאל הייתה ממלכה קטנה אך עשירה וכי זיילה שימשה כבירתה.

### ההשפעה המוסלמית
האסלאם הגיע לאזור הקרן בשלב מוקדם יותר מחצי האי ערב, זמן קצר לאחר ההג'רה. המסגד "אל-קיבלאטין" בעל שני-המחראבים (מחראב הוא גומחה בקיר המסגד המצביעה על הקיבלה, כיוון הכעבה אליו צריכים להתפלל המוסלמים) של זיילה מתוארך למאה השביעית, והוא המסגד העתיק ביותר באפריקה.  בסוף המאה התשיעית כתב אל-יעקבי כי מוסלמים חיים לאורך חוף הים הצפוני של סומליה.  המדיניות נשלטה על ידי שושלות סומליות מקומיות שהוקמו על ידי האדליים.  ההיסטוריה של אדאל מתקופת היסוד הזו ואילך אופיינה ברצף של קרבות עם ממלכת אתיופיה השכנה. יוסוף בן אחמד אל-קוויין נולד בזיילה בתקופת סולטנות אדאל. אל-קוויין הוא קדוש מוסלמי סומלי.  על פי ההערכה, הוא המייסד והאב הקדום של משפחת המלוכה המכונה "שושלת וולאשמה", ששלטה אחר כך הן בסולטנת יפאט והן בסולטנת אדאל במהלך ימי הביניים. 

### עלייתה של הסולטנות
על פי חוקר המאה השש-עשרה, ליאו אפריקנוס, תחום הסולטנות של אדאל הקיף את האזור הגאוגרפי שבין באב אל-מנדב לקייף גארדאפוי (מצורפות תמונות). לפיכך היא הייתה מוקפת מדרום על ידי האימפריה האג'ורנית (ממלכת עג'וראן) וממערב על ידי האימפריה האתיופית (איבסניה).אדאל מוזכרת במאה הארבע-עשרה בהקשר לקרבות בין המוסלמים שחיו באזור חוף הים הסומלי לבין הכוחות הנוצרים של קיסר אתיופיה, עמדה ציון הראשון. במקור בירת הסולטנות של אדאל הייתה בעיר הנמל זיילה, שנמצאת בצפון מערב הממלכה. המשטר באותה תקופה היה אמירות שנשלטה על ידי סולטנות יפאט הגדולה, והיא נשלטה על ידי שושלת וולאשמה. בשנת 1332, מלך אדאל נהרג במערכה צבאית שנועדה לעצור את צעדת עמדה ציון הראשון לכיוון זיילה. כאשר נהרג הסולטן האחרון של יפאט, סעאד א-דין השני, על ידי דווית הראשון, קיסר אתיופיה מאתיופיה בעיר הנמל זיילה בשנת 1410, ילדיו ברחו לתימן, וחזרו לאחר מכן בשנת 1415. בראשית המאה החמש-עשרה, הועברה עיר הבירה של אדאל למרכז הממלכה לעיירה בשם דקר, שם סבר א-דין השני, בנו הבכור של סעד א-דין השני, הקים ממשל חדש באדאל לאחר שובו מתימן. במהלך תקופה זו, אדאל נעשתה למרכז התנגדות מוסלמית נגד האימפריה הנוצרית האתיופית המתרחבת. כתוצאה מכך אדאל שלטה בכל השטח שבעבר נשלט על ידי סולטנות יפאט, לאורך כל מרחב הממלכה מהמזרח כל הדרך עד לקייפ גארדאפוי.

לאחר 1468 עלתה קבוצת שליטים חדשה בזירה הפוליטית של אדאל. המתנגדים התנגדו לשלטון וולאשמה שהתקיים בעקבות הסכם שחתם הסולטן אחמד בדלאי א-דין עם השליט באדה מריאם הראשון מאתיופיה, בו בדלאי הסכים להגיש מחווה שנתית כדי להשיג שלום באזור, אם כי מעולם לא נשלחה מחווה. האמירים של אדאל, אשר ניהלו את הפרובינציות, פירשו את ההסכם כבגידה בעצמאותם ונסיגה ממדיניותה ארוכת השנים של ההתנגדות לפלישות אתיופיות. המנהיג העיקרי של האופוזיציה הזו היה הא'מיר של זיילה, המחוז העשיר ביותר של הסולטנות. מתוך כך, היה צפוי שהוא יצטרך לשלם את החלק הגבוה ביותר מהמחווה השנתית שיוענק לקיסר האתיופי. כתוצאה מכך החליט הא'מיר לדאי אוסמן לצעוד לדקר ולקחת את השלטון בשנת 1471. עם זאת, אוסמן לא פיטר את הקיסר מתפקידו, אלא במקום זאת נתן לו תפקיד טקסי תוך שמירה על הכוח האמיתי לעצמו. בתקופה זו אדאל נעשתה ממלכה רבת עוצמה כשהא'מיר שולט מארמונו של הסולטן. צבאות אדאל התנהלו בהנהגת שליטים כמו סאבר א-דין השני, מנסור א-דין, ג'מאל א-דין, שאמסה א-דין והא'מיר מחפוז, המשיכו לאחר מכן במאבק נגד ההתפשטות האתיופית.

הא'מיר מחפוז, שלחם נגד שליטים רבים וחזקים, גרם למותו של השליט נהואד בשנת 1508, אך לבסוף נהרג גם מחפוז בתורו על ידי כוחותיו של השליט דווית השני בשנת 1517. לאחר מותו של מחפוז, מלחמת אזרחים התחילה במטרה לרשת את תפקיד הא'מיר החזק ביותר של אדאל. חמישה א'מירים התחלפו בשלטון תוך שנתיים בלבד. אך לבסוף, מנהיג בוגר וחזק בשם מחמד אבו באקר מחפוז (גראד אבון) קיבל את השלטון. לאחר זמן מה בזמן שגאראד אבון היה בשלטון הוא הובס והומת על ידי הסולטאן אבו באקר מחמד, ובשנת 1554, ביוזמתו של אבו באקר, הרר הפכה לבירת אדאל. כעת לא רק הא'מירים הצעירים התמרדו, אלא כל אדאל קמה נגד הסולטאן אבו באקר, מכיוון שגראד אבון היה אדם אהוב מאוד על תושבי הסולטנות. אנשים רבים החלו להצטרף לכוח של אימאם צעיר בשם אחמד אבן איברהים אל-גאזי, שטען לנקמה בשם גאראד אבון. לבסוף הצליח אל-גאזי במרד וקיבל את השלטון באדאל לידיו בשנת 1527, אולם הוא לא ביטל את תפקידו של הסולטאן, אלא במקום זאת השאיר אותו כ"מלך בובה". עם זאת, כאשר אבו באקר המשיך וניהל מלחמה על משרתו של הסולטאן, החליט אל-גאזי להרוג את אבו באקר על מנת להחליפו באחיו עומאר דין א-מחמד.

במאה השש עשרה הצליחה סולטנות אדאל לבסס צבא אפקטיבי בראשות האימאם אחמד אבן איברהים אל-גאזי שפלש לאימפריה האתיופית. פלישה זו ידועה באופן היסטורי ככיבוש אתיופיה או פוטוה אל חבש (חבשים). במהלך המלחמה אחמד החל לראשונה את השימוש בתותחים שסופקו על ידי האימפריה העות'מאנית, אשר נפרסו נגד הכוחות העות'מאנים ובנות בריתם הפורטוגזיות בראשות כריסטובאו דה גמה (Cristovão da Gama) . יש חוקרים הטוענים כי סכסוך זה, באמצעות השימוש בשני הצדדים, הוכיח את ערכם של כלי נשק כמו הנשק הנישא הראשון, תותחים והארקבוז על כלי הנשק המסורתיים שהיו אז. 
## מוצא אתני
שושלת וולאשמה של סולטנות יפאט וסולטנות אדאל היו בעלי מסורות סומליות. בתקופה הראשונית של סולטנות אדאל, כשהיא מרוכזת בעיר זיילה באזור הצפון-מערבי של מחוז איידל של ימינו, הממלכה הייתה מורכבת מסומלים (בעיקר), ערבים וגם מאנשים שהגיעו מעפר והרר.

אחד האזכורים המוקדמים ביותר של הסומלים בשמם, מופיע בשיר הניצחון שכתב הקיסר יסחק הראשון מהאימפריה האתיופית על סולטן אדאל.  על פי דבריו של ליאו אפריקנוס (1526) וג'ורג' סאל (1760), האדליים היו בעלי גוון חום-צהבהב או צבע זית, בחלק החוף הצפוני, והלכו והתרחבו לעבר האזור הפנים הדרומי. בדרך כלל היה להם שיער ארוך, ורובם לבשו סרונג מכותנה אך ללא כיסוי ראש או סנדלים, עם הרבה תכשיטים מזכוכית ואבני חן סביב צווארם, מפרקי כף היד, זרועותיהם וקרסוליהם. לעיתים קרובות, המלך ושליטים אחרים לבשו במקום בגד באורך הגוף ועליו כיסוי ראש. כולם היו מוסלמים.

## כלכלה
במהלך קיומה היו לאדאל קשרים ועסקאות סחר עם מדינות אחרות בצפון מזרח אפריקה, במזרח הקרוב, באירופה ובדרום אסיה. רבות מהערים ההיסטוריות בקרן אפריקה, כמו עבאסה וברברה, פרחו תחת שלטונה עם בתי חצר, מסגדים, מקדשים, חומות ובורות מים. אדאל הגיעה לשיאה במאה ה-14 כשסחרה בעבדים, שנהב ומצרכים אחרים, עם אתיופיה וממלכות ערביות דרך הנמל הראשי של זיילה. ערי האימפריה ייבאו צמידי זכוכית צבעוניים מורכבים לקישוט ארמון ועיצוב בית.

## שפה
שפות שונות ממשפחת השפות אפרו-אסיאתיות דוברו ברחבי אדאל. השפה הערבית שימשה כשפה המשותפת, ושימשה את שושלת וולאשמה השולטת. סומלית הייתה השפה הנפוצה ביותר בממשל ובחיי החברה בסולטנוות, בעוד שהשפה הערבית שימשה בצורה הבולטת ביותר ללימודי דת.

## צבא
צבא אדאל חולק למספר מחלקות כמו חיל רגלים המורכב מסיפים, קשתים ומרגלים שהיו בפיקודם של קצינים שונים. כוחות אלה הושלמו על ידי כוח פרשים, ובהמשך האימפריה הושלמו גם על ידי טכנולוגיית תותחים במהלך כיבוש ממלכת אתיופיה. לכל אוגדה היה דגל שונה.
חיילי אדאל חבשו קסדות משוכללות ושריונות פלדה המורכבים מטבעות מתכת קטנות הקשורות זו לזו. פרשי אדאל חבשו קסדות מגן שכיסו את כל הפנים פרט לעיניים, ומגני חזה על גופם, בזמן שהם רתמו את סוסיהם בצורה דומה. במלחמת המצור השתמשו בסולמות על מנת לטפס למבנים ולעמדות גבוהות אחרות כמו גבעות והרים. נראה כי סולטנות אדאל, שהייתה הסולטנות המוסלמית העיקרית בין 1420 ל־1560, גייסה את כוחה הצבאי בעיקר מבין הסומלים.

## מלחמת חבש–אדאל

מלחמת חבש–אדאל הייתה סכסוך צבאי בין האימפריה האתיופית לסולטנות אדאל שהתרחשה בשנים 1529–1543. חיילי חבש כללו את הקבוצות האתניות: אמהרה, טיגריאן ואגאו. כוחות אדאל כללו בעיקר את הקבוצות: עפר, סומליה, הרלה, ארגובה וערב, אשר נתמכו על ידי העות'מאנים.
בשנים 1520–1530 קיבל אימאם אחמד אבן איברהים אל-גאזי את השליטה באדאל ופתח במלחמה נגד האימפריה האתיופית, שהייתה אז תחת הנהגתו של דווית השני. אחמד, שקיבל עזרה מהאימפריה העות'מאנית שסיפקה לו נשק חם, הצליח להביס את החבשים בקרב בשנת 1529 ולתפוס את השליטה בשכבות החבשיות העשירות, על אף שהחבשים משכבות אלו המשיכו להתנגד. בשנת 1541 שלחו הפורטוגזים, שהיו להם אינטרסים באוקיינוס ההודי, סיוע לאתיופים בצורת 400 מוסקטרים. בתגובה קיבלה אדאל 900 מוסקטרים מהעות'מאנים.

האימאם אחמד הצליח בתחילה במלחמה בסתיו 1542, והרג את המפקד הפורטוגזי כריסטובאו דה גמה באוגוסט באותה שנה. עם זאת, המוסקטרים הפורטוגזים התגלו כמכריעים בתבוסתם של אדאל בקרב ויינה דגה, ליד אגם טאנה, בפברואר 1543, שם נהרג אחמד בקרב. לאחר מכן, החבשים שוב קיבלו את השליטה של אמהרה. העות'מאנים, שנאלצו להתמודד עם בעיות אחרות בים התיכון, לא הצליחו לעזור ליורשיו של אחמד. כאשר קרסה אדאל בשנת 1577 עבר מקום מושבה של הסולטנות מהרר לאוסא באזור המדבר של עפר, ושם החלה הסולטנות מחדש.

לאחר מותו של אימאם אחמד, איבדה אדאל את מרבית שטחה באתיופיה. בשנת 1550 קיבל נור מוג'אהיד את השלטון לאחר שהרג את הקיסר האתיופי גלאוודיוס. עקב התקפות חוזרות ונשנות של האורומו, נאבקו גם שליטי אדאל וגם שליטי אתיופיה לגבש את השלטון מחוץ לתחום ממלכתם. במהלך שלטונו של מוחמד ג'אסה בשנת 1577 הוא העביר את הבירה מהרר לאוסה. לאחר מכן הסתיימה סולטנות אדאל בגלל התכתשות עם שבטי עפר.
לאחר ששכך הסכסוך בין אדאל לממלכת אתיופיה, כיבוש אזורי השלטון של ממלכת אתיופיה ואדאל על ידי האורומו (באמצעות התרחבות צבאית והתקנת המערכת הסוציו-פוליטית של גאדה) הסתיים בהצטמצמות שתי המעצמות, והוא שינה את הדינמיקה של האזור במשך מאות שנים. למעשה, מה שקרה הוא שאוכלוסיות השלטון לא חדלו להתקיים כתוצאה מהתרחבות גאדה, אלא שולבו במערכת חברתית-פוליטית אחרת.

## מורשת
סולטנות אדאל הותירה אחריה מבנים וחפצים רבים מימי השיא שלה. מספר רב של מבנים היסטוריים ופריטים נמצאים בצפון-מערב מחוז אוודל בסומליה, כמו גם בחלקים אחרים של אזור קרן אפריקה בו שלט המשטר. חפירות ארכאולוגיות בשלהי המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים בלמעלה מארבעה עשר אתרים בסביבת בוראמה בצפון מערב סומליה המודרנית של ימינו, חשפו, בין שאר החפצים, מטבעות כסף שזוהו כנגזרים מקאיתבאי (1468–1489), הסולטן הממלוכי של מצרים. מרבית הממצאים הללו קשורים לסולטנות אדאל מימי הביניים. הם נשלחו למוזיאון הבריטי לשימור זמן קצר לאחר גילויים.

בשנת 1950 הזמינה ממשלת חסות סומלילנד הבריטית סקר ארכאולוגי בשנים עשר ערי מדבר בסומלילנד של ימינו, סמוך לגבול עם אתיופיה. על פי צוות המשלחת, האתרים הניבו עדויות בולטות ביותר לשפע של ימי הביניים המאוחרים. הם הכילו חורבות של מה שהיה כנראה בעבר ערים אדאליות גדולות. בערים כמו א-בובה, א-בארה, אבאסה וגוגסה, נמצאו בין 200 ל -300 בתי אבן. על פי הדיווחים, קירות של אתרים מסוימים נותרו בגובה 18 מטרים. חפירות באזור הניבו 26 מטבעות כסף, בשונה מחתיכות הנחושת שהיו נפוצות יותר במשטחים שמתחת לאזור קרן אפריקה. הראשונים מבין המטבעות המשוחזרים הללו הוטבעו על ידי הסולטאן ברקוק (1382–1399) גם הוא משושלת בורג'י המצרית, והאחרונים היו שייכות לסולטאן קייטביי.

במהלך החפירות התגלו גם כמה מטבעות זהב, מה שהפך את האזור למקום היחיד באזור הרחב שמניב מטבעות אלו. מלבד המטבעות, שרד גם פורצלן איכותי מאתרי אדאל. כלי סלדון משובחים נמצאו או מונחים על פני השטח, או קבורים בעומק של שבעה וחצי סנטימטרים. בין החפצים היו חרסים אפורים עם זיגוג כחול-ירוק או ירוק-ים ושברי גבישים לבנים עם זיגוג ירוק-לבן סדוק. כמה כלים של שושלת מינג התגלו גם הם, כולל הרבה קערות חרס קדומות בצבעי לבן-כחול. הן היו מקושטות במגילות על רקע כחלחל ומעוטרות בעיטור שחור, בעוד שלקערות אחרות היו דפוסי פרחים בעיצובים אפורים או כחולים-שחורים. בנוסף, נמצאו כמה חרסים של מינג אדום-לבן, כמו גם שברי חרסינה לבנים עם הדגשים כחלחלים. האתרים של אדאל הגיעו עד סוף האוקיינוס ההודי באיים סעאד א-דין, על שם הסולטאן סעאד א-דין השני מסולטנות יפאט. בנוסף, המסורת המקומית מזהה את האתר הארכאולוגי של טייא במרכז אתיופיה כ-"האבן של גראן" בהתייחסות לאימאם אל-גאזי. לפי העבודות הארכאולוגיות שם, האתר חדש יחסית, והוא תוארך בין המאות האחת עשרה והשלוש עשרה לספירה. טייא מכיל מספר עמודים מגליתיים. מבנים אלה שטוחים בצורה שמאופיינת בעיטורים ייחודיים ומוארכים, ביניהם חרבות, דמות אנושית עומדת עם זרועות אקימבו וסמלים דמויי צמח.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות לשעבר באפריקה
קטגוריה:ג'יבוטי: היסטוריה