open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קארי פישר

250px|ממוזער|פישר, 1978
**קארי פרנסיס פישר** (באנגלית: **Carrie Frances Fisher**; 21 באוקטובר 1956 – 27 בדצמבר 2016) הייתה שחקנית, מחזאית וסופרת אמריקאית ממוצא יהודי. נודעה בעיקר בתור הנסיכה ליאה, בסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים".

## ביוגרפיה
פישר נולדה בבוורלי הילס, קליפורניה שבארצות הברית, לזמר היהודי אדי פישר ולשחקנית והזמרת הנוצרייה דבי ריינולדס. הוריה התגרשו כשהייתה בת שנתיים. אביה נישא בשנית לשחקנית האנגלייה אליזבת טיילור.

ב-1983–1984 הייתה נשואה למוזיקאי האמריקאי-יהודי פול סיימון. היא מוזכרת ברבים משיריו ואף הופיעה בווידאו קליפ לשירו .

ב-1991–1994 הייתה נשואה לסוכן האמריקאי בריאן לורד. לזוג נולדה בת ב-1992, השחקנית בילי לורד. לורד עזב את פישר ועבר לחיות עם גבר.

חשפה בתקשורת את התמודדותה עם הפרעה דו-קוטבית ועם התמכרותה לקוקאין.

### קריירה

#### מלחמת הכוכבים
פישר כיכבה בתור הנסיכה ליאה בשלושת סרטי "מלחמת הכוכבים" שיצאו בשנות ה-70 וה-80 ושבה לגלם את הדמות בשלושת הסרטים שיצאו בעשור השני של המאה ה-21.

קארי פישר נפטרה ב-27 בדצמבר 2016, לאחר סיום צילום החלק שלה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי". הסרט מוקדש לזכרה.

#### איש משפחה
בעשור האחרון לחייה דיבבה ב-20 פרקים בסדרה הקומית "איש משפחה" את דמותה של אנג'לה, הבוסית של פיטר גריפין. בפרק "זוהי מלכודת!", אשר מהווה הומאז' לסרט השישי בסדרת מלחמת הכוכבים, "שובו של הג'דיי", דיבבה פישר את מון מותמה, אחת ממנהיגות המורדים, אליה מתייחסים כאישה היחידה השנייה בגלקסיה, ודמותה של הנסיכה ליאה (לויס גריפין) אומרת כי "אינה מחבבת אותה".

### מותה
פישר נפטרה ב-27 בדצמבר 2016 בבית חולים בלוס אנג'לס, זאת לאחר שלקתה בדום לב שבוע לפני כן, במהלך טיסה מלונדון לקליפורניה. אמה, השחקנית דבי ריינולדס, נפטרה משבץ יום אחריה.

לאחר מותה זכתה בפרס גראמי על הקראת ספר הזיכרונות שלה "The Princess Diarist".

## פילמוגרפיה
### קולנוע

## ביבליוגרפיה
### רומנים
* 1987 – גלויות מהחיים
* 1991 – Surrender the Pink
* 1993 – Delusions of Grandma
* 2001 – Hollywood Moms
* 2004 – The Best Awful There Is

### תסריטים
* 1990 – גלויות מהחיים
* 2001 – These Old Broads
* 2007 – E-Girl

### מחזות
* 2006 – Wishful Drinking
* 2008 – A Spy in the House of Me

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר המוקדש לשחקנית
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:סופרות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:מתמודדים עם מגבלה נפשית: אמריקאים
קטגוריה:זוכות פרס גראמי
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער
קטגוריה:אגדות דיסני
קטגוריה:יהודים שגווייתם נשרפה
קטגוריה:מלחמת הכוכבים: שחקנים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2016
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2016
ג'ירולמו פריולי

**ג'ירולמו פריולי** (באיטלקית: **Girolamo Priuli**; 1486 – 4 בנובמבר 1567) היה הדוכס ה-83 של ונציה. פריולי כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-1 בספטמבר 1559 ועד פטירתו משבץ.
## ביוגרפיה
פריולי היה אחיו הבכור של קודמו, הדוג'ה לורנצו פריולי, ובנם של אלויזה פריולי ורעייתו כיאה ליאון.

קודם לבחירתו עשה פריולי הון רב כסוחר (אף שלא נחשב לסוחר מוצלח במיוחד). במהלך שירותו הפוליטי עבור לה סרניסימה כיהן כפרוקוראטור (המנהלן האחראי) של מבני השלטון בכיכר סן מרקו.

כהונתו של פריולי, שהיה איש ספר מחד, אולם לא היה נואם מוצלח ולכן לא היה פופולרי בקרב תושבי העיר, מאופיינת כתקופת שלום. פריולי שמר על יחסים טובים עם האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרומית הקדושה, דבר שאפשר לו לפתח את הסחר, וליפות את העיר בעבודות ציבוריות שונות.

פריולי נשא לאישה את אלנה דיידו, ונולד להם בן אחד.

## גלריה

Monumente ai dogi Lorenzo e Gerolamo Priuli (Venezia).jpg


## קישורים חיצוניים

פריולי, ג'ירולמו
קטגוריה:ילידי 1486
קטגוריה:נפטרים ב-1567
אלוויזה מוצ'ניגו הראשון

[שמאל|ממוזער|250px|[דיוקן|דיוקנו של אלוויזה מוצ'ניגו הראשון, מעשה ידי דומניקו טינטורטו. הדיוקן מתאר את אלוויזה ומשפחתו לפני מרים, אם ישו.]]
**אלוויזה מוצ'ניגו הראשון** (באיטלקית: **Alvise I Mocenigo**;  1507–1577) היה הדוכס ה-85 של ונציה. מוצ'ינגו כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1570 ועד פטירתו.

בתקופת כהונתו נמשכו פעולות האיבה בין לה סרניסימה לבין האימפריה העות'מאנית, והצי העות'מאני כבש את המצודות בניקוסיה ובפמגוסטה שבקפריסין. מתקפת הנגד, והניצחון הנוצרי הגדול בקרב לפאנטו לא הצליח להשיב את השליטה הוונציאנית בקפריסין, ועל מנת לסיים את המלחמה מוצ'ניגו חתם על הסכם שלום בשנת 1573 במסגרתו ויתרה ונציה על קפריסין לטובת העות'מאנים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מוצ'ניגו, אלוויזה הראשון
קטגוריה:ילידי 1507
קטגוריה:נפטרים ב-1577
סבסטיאנו ונייר

[שמאל|ממוזער|250px|מנצחי קרב לפאנטו (משמאל): [דון חואן מאוסטריה, מרקאנטוני קולונה וסבאסטיאנו ונייר.]]
**סבסטיאנו ונייר** או **סבסטיאנו וניירו** (באיטלקית: **Sebastiano Venier** או **Veniero**;  1496 לערך - 3 במרץ 1578) היה הדוכס ה-86 של ונציה. ונייר כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-11 ביוני 1577 ועד פטירתו.

## קורות חיים
ונייר נולד בוונציה בשנת 1496 למויזה ונייר ורעייתו אלנה דונה, והיה אחיינו של צואן פרנצ'סקו פנייר, שליט קוריגו. 

בצעירותו עבד ונייר כעורך דין. לימים, למנהלן הכללי של ממשלת לה סרניסימה, ובשנת 1570 מונה לתפקיד פרוקוראטור ובדצמבר באותה שנה מונה לתפקיד מפקד הצי (**capitano generale da mar**) ועמד בראש הצי במהלך המלחמה בין ונציה לבין האימפריה העות'מאנית בין השנים 1570–1573. ונייר היה אחד ממפקדי הצי הנוצרי בקרב לפאנטו, ב-7 באוקטובר 1571. לאחר שהושג הסכם השלום שב ונייר לוונציה, בה זכה לפופולריות רבה בשל ניצחונו, ובשנת 1577, בהיותו בן 81, נבחר ונייר לתפקיד הדוג'ה. בבחירות שנערכו, בשל פופולריותו, זכה ונייר בכל קולות הוועדה הבוחרת.

ונייר נשא לאישה את צ'צ'יליה קונטאריני, ונולדה להם בת אחת - אלנה ונייר, ושני בנים.

סבסטיאנו ונייר נפטר בשנת 1578. על פי המסורת הוונציאנית, ונייר נפטר משברון לב לאחר שראה את נזקי השריפה שפרצה בארמון הדוג'ה בשנת 1578.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:דוכסי ונציה
קטגוריה:פרוקורטורים של סן מרקו
קטגוריה:ילידי 1496
קטגוריה:נפטרים ב-1578
דגל קנטבריה

**דגל קנטבריה** הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית קנטבריה. עיצובו הוא שני פסים אופקיים בצבעי לבן ואדום והוא מוטען בסמל קנטבריה במרכזו.

הדגל אומץ באופן חוקי ב-22 בדצמבר 1984 מתוקף חוק של האספה הלאומית של קנטבריה והוא מתבסס על דגל הרישום הימי של סנטנדר, בירת הקהילה, בתוספת סמל הקהילה - המגן המוכתר אשר מכיל את סמליה.

## קישורים חיצוניים
* 

קנטבריה
קטגוריה:קנטבריה
קנטבריה
קנטבריה
דגל האיים הקנריים

**דגל האיים הקנריים** (בספרדית: **Bandera de Canarias**) הוא טריקולור צהוב, כחול ולבן המשמש כדגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית האיים הקנריים. הדגל אומץ באופן חוקי ב-16 באוגוסט 1982 לאחר קבלתו של החוק הקהילתי העוסק בדגל הקהילה. לדגל שתי גרסאות לשימוש אזרחי ומדיני כאשר הגרסה המדינית מוטענת בסמל האיים הקנריים.

מקורותיו של הטריקולור הקנרי נעוצים בדגלה של תנועת השחרור של האיים אשר פעלה בשנות השישים של המאה העשרים, אשר עוצב בידי קרמן סרמינטו ובניה ארתורו וחסוס, והוצג לראשונה ב-8 בספטמבר 1961.

צבעי הדגל מסמלים את צבעי הכחול-לבן של מחוז סנטה קרוס דה טנריפה וצבעי הצהוב-כחול של מחוז לאס פאלמס.

## קישורים חיצוניים

* 

האיים הקנריים
האיים הקנריים
קטגוריה:האיים הקנריים
האיים הקנריים
האיים הקנריים
דגל אסטוריאס

**דגל אסטוריאס** (בספרדית: **Bandera de Asturias**) הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית אסטוריאס. הדגל מעוצב כדגל כחול המוטען בצלב הניצחון.

צלב הניצחון המופיע בדגל הוא צלבו של פלגיוס אשר נישא על ידו בקרב קובאדונגה בשנת 722 כנגד המורים. הקרב, אשר נערך בהרים האסוטוריים, נחשב כתחילתו של תהליך הרקונקיסטה - כיבושה מחדש של ספרד מידי המוסלמים.

סמל אלפא ואומגה תלוי מן הזרוע האופקית מציין את פסוק א', 11 מתוך חזון יוחנן: 

הדגל אומץ כדגלה הרשמי של הקהילה עם קבלתו של חוק הדגל של אסטוריאס ב-19 בדצמבר 1990.

## ראו גם
* סמל אסטוריאס

## קישורים חיצוניים

* 

אסטוריאס
קטגוריה:אסטוריאס
אסטוריאס
החזן הצבאי הראשי

שמאל|ממוזער|150px|חיל הרבנות הצבאית
**החזן הצבאי הראשי** הוא החזן הצבאי הבכיר ביותר והאחראי על ייצוג מדינת ישראל, צה"ל וחיל הרבנות הצבאית בכל האירועים הרשמיים והממלכתיים.

## תפקיד החזן הצבאי הראשי
החזן הצבאי הראשי הוא החזן הרשמי של צה"ל ומדינת ישראל ולפיכך מחויב להשתתף באופן פעיל בכל הטקסים והאירועים הממלכתיים, המחייבים השתתפות חזן, החל מהלוויות לאישי ציבור, אזכרות ממלכתיות ושאר אירועים וטקסים הקשורים למוסדות השלטון - ראש ממשלה, שר, צבא או המוסד בהתאם להחלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים.

בין הטקסים הבולטים ניתן לציין את הטקס הממלכתי לפתיחת אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה המתקיים מדי שנה ברחבת הכותל בירושלים, הטקס המרכזי בהר הרצל, טקסי יום העצמאות וטקסי יום הזיכרון לשואה ולגבורה.

החזן הצבאי הראשי משתתף גם בכל הטקסים המרכזיים של צה"ל ומערכת הביטחון החל מטקסי ההתייחדות של החילות השונים, הלוויות ואזכרות לחללי צה"ל, וכלה באירועים חגיגיים כגון חידון התנ"ך העולמי, הטקס המרכזי להדלקת נרות חנוכה בלטרון, הכנסות ספרי תורה וחניכת בתי כנסת. עולם החזנות והשירה היהודית מהווה כלי לחזן הצבאי הראשי, אשר באמצעותו הוא מסייע בקידום ההסברה הלאומית והצבאית, חיזוק התודעה היהודית, שמירה על קשר עם יהדות התפוצות, קירוב לבבות, וחיזוק הקשר בין צה"ל לחברה הישראלית. לפיכך הוא מוזמן באמצעות דובר צה"ל לייצג את הצבא והמדינה באירועים, טקסים, קונצרטים, פסטיבלים, ותפילות הן בארץ והן בקהילות היהודיות בעולם. החזן הצבאי הראשי משתתף בהפקות מוזיקליות תוך שיתוף פעולה עם גורמי תרבות ואמנות בארץ ובצה"ל באמצעות חיל החינוך והרבנות הצבאית. (הופעות עם מקהלת הרבנות הצבאית, מקהלות חזנים שונות, תזמורות ולהקות צבאיות).

סגנון החזנות הצבאית הוא לפי נוסח ספרד ובהברה ספרדית.

## החזנים הראשיים
* סג"ם משה קראוס (1948–1952) – החזן הצבאי הראשון בצה"ל, מונה לתפקיד על ידי יגאל ידין. לאחר שחרורו מצה"ל שימש במשך שנים רבות כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול באוטווה בירת קנדה.
* רס"ן אברהם כרמל (1952 – 1976) מילא את התפקיד במשך 24 שנים.
* סא"ל אריה בראון (1976–1998) – שירת בשירות חובה בחיל המודיעין ובמילואים בחיל השריון. ב־1971 הועבר לרבנות הצבאית ושובץ כחזן צבאי במילואים. עם שחרורו מצה"ל של רס"ן אברהם כרמל, גויס לשירות קבע.
* סא"ל חיים ויינר (1998–2008) – איש הרבנות הצבאית ששימש כראש לשכתו של הרב הצבאי הראשי, הרב גד נבון. ויינר עזב את הצבא, נסע להיות חזן בקנדה, ולאחר שחזר לארץ קיבל את התפקיד. ויינר שימש בתפקיד כשמונה שנים.
* סא"ל שי אברמסון (2008 - היום) – אברמסון שימש כראש מדור אמל"ח תקשוב באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. הוא פרץ לתודעה הציבורית כחזן בעקבות אותו טקס פרידה  ממפקד זרוע היבשה, האלוף בני גנץ, שהוזמן לשאת את התפילה לשלום המדינה. מאז מונה לחזן הצבאי החמישי. לאחר שחרורו מצה"ל בדרגת סגן-אלוף בשנת 2017, הוא שב לשירות כאזרח עובד צה"ל, דבר המאפשר לו להמשיך ולכהן בתפקיד החזן הצבאי הראשי גם ללא המדים הרשמיים של קצין בשירות קבע.

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הרבנות הצבאית
B&H

250px|ממוזער|עובדי החנות עוזרים ללקוחות
**B&H תמונות ווידאו** (באנגלית: **B&H Photo Video**) היא החברה הגדולה ביותר בארצות הברית לצילום ולמדיה שאינה רשת. החברה נוסדה ב-1973 בניו יורק, בידי הבעלים צבי הירש (הרמן) שרייבר, חסיד סאטמר.

## סקירה כללית
חנות הבית של החברה נפתחה בתחילה בלואר איסט סייד בניו יורק. בתחילת דרכה הייתה זו חנות צילום קטנה, ושמה נבע מראשי התיבות של מנהל החנות, הירש, ואשתו בלומה.

חנות הבית של החברה ממוקמת כיום בשדרה 34 במנהטן ומשרתת בין 11 ל-12 אלף לקוחות ביום. סכום ניכר של הכנסות החברה מגיע גם מאתר האינטרנט של החברה. בחנות שתי קומות ובהם מספר רב של מוצרי מדיה, כגון: מצלמות, מחשבים, מצלמות וידאו, מיקרופונים, טלפונים סלולריים, אורגנים חשמליים, טאבלטים, ועוד. העובדים בחנות הם צלמים וצלמי וידאו מקצועיים.

שרייבר עצמו ורוב עובדי החנות הם יהודים שומרי מצוות, ולכן החנות ואתר האינטרנט סגורים בשבת ובחגי ישראל.

עקב מגוון הרב של התיירים הפוקדים את החנות, רבים מעובדי החנות נותנים שירות בשפות אנגלית, ספרדית, צרפתית ואף עברית ויידיש.

בשנת 2007 הוסיפה גוגל את החנות המקוונת של B&H ל-Google Pay, שירות מקוון של גוגל לרכישות ברשת.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:צילום בארצות הברית
קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:ארצות הברית: חברות שהוקמו ב-1973
פאסקואלה צ'יקוניה

[שמאל|ממוזער|250px|[דיוקן|דיוקנו של פסקואלה צ'יקוניה, מעשה ידי פאלמה ג'וואנה. הדיוקן מתאר את פסקואלה צ'יקוניה כשהוא נוכח במיסה.]]
**פסקואלה צ'יקוניה** (באיטלקית: **Pasquale Cicogna**; נפטר בשנת 1595) היה הדוכס ה-88 של ונציה. כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1585 ועד פטירתו.
## ביוגרפיה
בעת כהונתו כדוג'ה, תמך צ'יקוניה בטענתו של אנרי מנווארה לכס צרפת, ושכנע את האפיפיור סיקסטוס החמישי לתמוך אף הוא באנרי, בתמורה לשכנועו של אנרי להמיר את דתו מהוגנוטיות לקתוליות.

צ'יקוניה שינה את המנהג הוונציאני לפיו הדוג'ה מפזר דוקטים מזהב על הקהל במהלך תהלוכת ההכתרה שלו, וזרק לקהל דוקטים עשויים כסף. מאז כונו דוקטים אלה בשם "צ'יקוניני", על שמו.

צ'יקוניה היה דוג'ה פופולרי בשל הצלחותיו בתחום הדיפלומטיה, השלום והשפע הכלכלי ששררו בלה סרניסימה בתקופת כהונתו.

בתקופתו נבנה מחדש גשר ריאלטו מעל התעלה הגדולה. גשר זה, שהיה עשוי עץ, נבנה מחדש מאבן בין השנים 1588–1591. אמנים רבים הציעו תוכניות עבור הגשר, ובהם אף מיכלאנג'לו, אולם צ'יקוניה בחר בתוכניתו של האדריכל אנטוניו דה פונטה לתכנון הגשר.

צ'יקוניה נפטר בשנת 1595. לאחר מותו הוצבה על דופן הגשר מצבה לזכרו.

## קישורים חיצוניים

צ'יקוניה, פסקואלה
קטגוריה:ילידי 1509
קטגוריה:נפטרים ב-1595
מארינו גרימאני

[שמאל|ממוזער|250px|[דיוקן|דיוקנו של מארינו גרימאני, מעשה ידי גבריאלה קאליארי.]]
**מארינו גרימאני** (באיטלקית: **Marino Grimani**;  1 ביולי 1532 - 25 בדצמבר 1605) היה הדוכס ה-89 של ונציה. גרימאני כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-26 באפריל 1595 ועד פטירתו.

כהונתו של גרימאני ידועה הן בשל חגיגות ההכתרה המפוארות שערך לאשתו, מורוסינה מורוסיני, והן בשל המחלוקת עם האפיפיור פאולוס החמישי אשר החלה בתקופתו והביאה לנידוי העיר ונציה כולה על ידי האפיפיור בתקופת כהונת יורשו של גרימאני, הדוג'ה לאונרדו דונאטו.

## קורות חיים
מארינו גרימאני נולד בשנת 1532 בוונציה לדונאטה פיזאני ולג'ירולאמו גרימאני. אביו של מארינו היה סוחר עשיר ופוליטיקאי ואציל ונציאני. בשל ייחוסו ומעמדו התמנה מארינו גרימאני לתפקיד פודסטה בגיל צעיר יחסית, ולאחר מכן מונה לתפקיד שגריר לה סרניסימה במדינת האפיפיור. עם שובו לוונציה התמנה לתפקיד קווליירה והחל לפעול בפוליטיקה המקומית תוך שהוא משתמש בעושרו ובמעמדו לרכוש לעצמו תמיכה.

לאחר מותו של פאסקואלה צ'יקוניה היה גרימאני מועמד לתפקיד הדוג'ה. בבחירות שנערכו שוב ושוב, שבעים פעמים, לא קיבל אף אחד מהמועמדים די קולות על מנת להיבחר. גרימאני ניצל את עושרו והעניק מתנות לבעלי זכויות ההצבעה על מנת להבטיח את בחירתו ב-26 באפריל 1595.

בשל הפופולריות הרבה שלו, חגגה ונציה את בחירתו במספר רב של פסטיבלים, אירועים ומסיבות. כאשר הגיעו אלה לסיומם, נשא מארינו לאישה את מורוסינה מורוסיני, נישואין אשר החלו סבב חדש של מסיבות ופסטיבלים אשר נמשכו זמן רב.

בין השנים 1601–1604 התקבלו בוונציה, תחת הנהגתו של גרימאני, מספר רב של חוקים המגבילים את סמכויות הכמורה והאפיפיור ברפובליקה. המשבר בין ונציה לאפיפיור הגיע לשיא חדש בשנת 1605 עת נשפטו שני כמרים בגין פשעים שבוצעו - ובכך בוטל למעשה החיסיון שהיה לכמורה מפני בתי המשפט החילוניים. ב-10 בדצמבר 1605 שלח האפיפיור פאולוס החמישי מחאה רשמית לוונציה.

גרימאני נפטר ב-25 בדצמבר 1605, בשיאו של המשבר עם האפיפיור.

## קישורים חיצוניים

גרימאני, מארינו
קטגוריה:ילידי 1532
קטגוריה:נפטרים ב-1605
לאונרדו דונאטו

**לאונרדו דונאטו** או **לאונרדו דונא** (באיטלקית: **Leonardo Donà** או **Donato**;  12 בפברואר 1536 - 16 ביולי 1612) היה הדוכס ה-90 של ונציה. דונאטו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-10 בינואר 1606 ועד פטירתו.

בתקופת כהונתו כדוג'ה הגיעו לשיאו הסכסוך של לה סרניסימה עם מדינת האפיפיור על סמכותם של בתי המשפט החילוניים של ונציה לשפוט את הכמורה שבעיר. בשיאו של הסכסוך נידה האפיפיור פאולוס החמישי את העיר - נידוי שנמשך בין השנים 1606–1607.

## קורות חיים
לאונרדו דונאטו היה בנם של ג'ובאני בטיסטה דונאטו וג'ובאנה קורנר. משפחת דונאטו הייתה משפחת סוחרים אמידה, לאונרדו המשיך בעסקי המשפחה והצליח להפוך את המשפחה לאחת המשפחות העשירות בוונציה. לאחר שצלח במסחר, פנה לאונרדו לפוליטיקה. תחילה כיהן כשגריר לה סרניסימה בקונסטנטינופוליס, ולאחר מכן כפודסטה, כמושל ולבסוף כפרוקוראטור (המנהלן הראשי) של מבני השלטון בכיכר סן מרקו. לאחר תפקיד זה כיהן דונאטו כשגריר במדינת האפיפיור והתגורר ברומא שנים רבות. התנגדותו ליוזמות המדיניות של האפיפיור הביאה אותו לעימות עם הקרדינל בורגזה, לימים האפיפיור פאולוס החמישי. 

לאחר מותו של מרינו גרימאני היה דונאטו אחד המועמדים לתפקיד הדוג'ה. בבחירות שנערכו ב-25 בדצמבר 1605 התמודד דונאטו מול שני מועמדים ובהם מארקאנטוניו ממו (אשר לימים נבחר לדוג'ה). לבסוף ויתרו שני המועמדים לדונאטו, והוא נבחר לדוג'ה ב-10 בינואר 1606.

עם עלייתו לשלטון נאלץ דונאטו להתמודד עם המחלוקת עם האפיפיור שהוריש לו קודמו - גרימאני חוקק מספר חוקים אשר הגבילו את סמכויות הכמורה בעיר והכפיפו את הכמרים לבתי המשפט החילוניים של ונציה. בשלהי 1605 הועמדו שני כמרים למשפט, ובעקבות זאת, ב-10 בדצמבר 1605, שבועיים לפני מותו של גרימאני, שלח האפיפיור פאולוס החמישי מחאה רשמית לוונציה.

דונאטו דחה את מחאת האפיפיור, ובתגובה, באפריל 1606 נידה האפיפיור את העיר ונציה. דונאטו, ביוזמת פאולו סארפי, הורה לכל הכמרים בעיר להתעלם מהצו ולהמשיך לקיים את טקסי המיסה, באיום גירושם מהעיר ונציה אם יסרבו. הכמרים צייתו להוראת דונאטו, למעט הכמרים הישועים, אשר גורשו מהעיר. המסדר הישועי לא שב אל העיר עד שנת 1655.
[ממוזער|שמאל|250px|ציור מ[המאה ה-19 המתאר את גלילאו גלילי מציג את הטלסקופ שלו ללאונרדו דונאטו בשנת 1609.]]
ממלכת צרפת ניסתה לתווך בין ונציה לבין מדינת האפיפיור וב-21 באפריל 1607 הוסגה הסכמה לפיה הכמרים שנשפטו יועברו לחזקת צרפת, ובתמורה האפיפיור יסיר את הנידוי.

דונאטו לא היה דוג'ה פופולרי, ולכן נמנע מלהשתתף בעצרות ציבוריות ובאירועים ציבוריים. דונאטו נפטר ב-16 ביולי 1612.

## קישורים חיצוניים

דונאטו, לאונרדו
דונאטו
קטגוריה:ילידי 1536
קטגוריה:נפטרים ב-1612
צבי מגנצא

הרב **צבי מגנצא** (באנגלית: **Zvi Magence**; 14 ביולי 1914, כ' בתמוז ה'תרע"ד - 9 במרץ 1989, ב' באדר ב' ה'תשמ"ט) היה רב קהילת "בית המדרש הגדול" בסנט לואיס, מיזורי שבארצות הברית, שנחשב לבית הכנסת הראשון ממערב למיסיסיפי. הוא כתב את הספר "מגן צבי - ספר קדושת הארץ" העוסק בעניינים הקשורים בארץ ישראל על פי ההלכה.

## ביוגרפיה
למד אצל הרב אלחנן וסרמן בברנוביץ', בגרודנה אצל הרב שמעון שקופ (אותו החשיב כרבו המובהק) ובישיבת מרכז הרב בירושלים בראשות הרב יעקב משה חרל"פ.

בשנת 1935 נשלח לישיבת מרכז הרב  בירושלים, בראשות הרב אברהם יצחק הכהן קוק, כנראה על מנת להינצל מן הגיוס לצבא. לפני מלחמת העולם השנייה, בשנת התרצ"ט, יצא ללמוד בשיקגו כדי לקבל תואר בהנדסה אלקטרונית ונשאר שם כיוון שלא יכל לחזור, מפני המלחמה. כמה חודשים אחרי המלחמה התחתן, ובשנת התש"ו התמנה כר"מ בישיבת "רבינו זכריה יוסף" בסנט לואיס, ועבר לגור בעיר. בשנת ה'תשי"ט התחיל לשמש כרב קהילת "בית המדרש הגדול", וברבנות זו החזיק עד סוף ימיו. פרסם מאמרים בקובץ אור המזרח של תנועת המזרחי בארצות הברית. 

ספרו "מגן צבי - ספר קדושת הארץ", שיצא בירושלים בשנת תשל"ט, הוא אוסף מאמרים תורניים בעניינים הקשורים בארץ ישראל, קדושת ארץ ישראל, הלכות מדינה, מלכות ישראל וכריתת ברית עם הגויים בארץ. בשנת התשע"ה שני בניו, מרדכי ודוד הוציאו לאור (באנגלית) את כתביו על חמישה חומשי תורה.

הרב מגנצא שאף לעלות לארץ ישראל אך בפועל חי את רוב חייו בארצות הברית, שם נפטר בגיל 75 בעקבות מחלה. הותיר אחריו שני בנים.

## לקריאה נוספת

* 'קונטרס לזכרו של הרב צבי מגנצא', **[[אור המזרח]]** [לח, ג-ד], ניסן-תמוז תש"ן, עמ' 250-284 (חמישה מאמרים פרי עטו)

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת שער התורה-גרודנה
קטגוריה:בוגרי ישיבת אוהל תורה-ברנוביץ'
קטגוריה:תלמידי רבי שמעון שקופ
כריסטיאן רושפור

**כריסטיאן רושפור** (צרפתית: **Christiane Rochefort**; ) הייתה סופרת צרפתייה פמיניסטית.
היא פרסמה 5 ספרים תחת הפסבדונים Dominique Féjos, בטרם החלה את הקריירה הספרותית שלה עם פרסומו של הספר "מנוחת הלוחם" והיא בת 41.

## ביוגרפיה
רושפור נולדה למשפחה ממעמד הפועלים בפריז. אביה הצטרף אל הבריגדות הבינלאומיות במהלך מלחמת האזרחים בספרד, ונהרג שם. רושפור עבדה כעיתונאית וכנספחת העיתונות של פסטיבל קאן עד שפוטרה ב-1968 בגלל דעותיה הביקורתיות ואחר כך עבדה לצדו של אנרי לנגלואה בסינמטק של פריז. 

ב-1958 פרסמה את ספרה הראשון בשמה מקורי "מנוחת הלוחם" (**Le Repos du guerrier**). הדמות הראשית בספר מבוססת על דמותו של עמוס קינן. הספר היה לרב מכר, ובשנת 1962 עיבד אותו הבמאי רוז'ה ואדים לסרט בהשתתפות בריז'יט בארדו. פרסמה 13 ספרים נוספים ובשנת 1988 זכתה בפרס מדיסיס על הרומן "La porte du fond" ("הדלת הפנימית"). הרומנים שלה מחולקים בין סאטירות ריאליסטיות חברתיות המתרחשות בצרפת של ימינו לבין פנטזיות אוטופיות או דיסטופיות. ברומנים של רושפור יש גם אלמנטים מיניים חזקים. 

שניים מספריה תורגמו לעברית "מנוחת הלוחם", תורגם לראשונה ב-1962 על ידי זאב זמיר ושוב ב-1985 על ידי אביטל ענבר. "שיר לסופי" תורגם על ידי אביטל ענבר ב-1984. סרטו של הבמאי משה מזרחי "חרוזים לסופי (Les Stances à Sophie) מ-1971 מבוסס על ספר זה.

במהלך שנות ה-50 קיימה רושפור מערכת יחסים זוגית עם הסופר הישראלי עמוס קינן. רושפור תרגמה לצרפתית שלושה מספריו של קינן.

## ספריה
### בצרפתית

*1953: Le Démon des pinceaux (nouvelle) in Les Œuvres libres, Fayard
*1955: Le Fauve et le Rouge-gorge (nouvelle) in Les Œuvres libres, Fayard
*1956: Cendres et Or, Éditions de Paris
*1957: Une fille mal élevée, Éditions de Paris sous le pseudonyme de Dominique Féjos
*1958: Tes mains, Éditions de Paris sous le pseudonyme de Dominique Féjos
*1958: Le Repos du guerrier, Grasset (Prix de la Nouvelle Vague)
*1961: Les Petits Enfants du siècle, Grasset
*1963: Les Stances à Sophie, Grasset
*1966: Une rose pour Morrisson, Grasset
*1969: Printemps au parking, Grasset
*1972: Archaos ou le Jardin étincelant, Grasset
*1975: Encore heureux qu'on va vers l'été, Grasset
*1978: Pardonnez-nous vos enfances (nouvelles) avec Denis Guiot, Denoël
*1982: Quand tu vas chez les femmes, Grasset
*1984: Le monde est comme deux chevaux, Grasset
*1988: La Porte du fond, Grasset (Prix Médicis)
*1997: Conversations sans paroles, Grasset
*2004: Oeuvre romanesque, Préface et Chrono-biographie Martine Sagaert, Grasset, 


### בעברית
* **שיר לסופי**, תרגום: אביטל ענבר, הוצאת מעריב, 1984
* **מנוחת הלוחם**, תרגום: אביטל ענבר, הוצאת מעריב, 1985

### מספרי קינן שרושפור תרגמה
***הדרך לעין חרוד**, רומאן, הוצאת אלבין מישל, 1984.
***שואה 2**, הוצאת פלאמאריון, 1976.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:פמיניסטיות צרפתיות
קטגוריה:זוכי פרס מדיסיס
קטגוריה:סופרות צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1917 
קטגוריה:נפטרות ב-1998
שמעון שלוש

**שמעון שלוש** (נולד ב-24 ביוני 1959) הוא משורר ואמן, אח פסיכיאטרי במקצועו.

## ביוגרפיה
שלוש נולד בשכונת בקעה בירושלים לאלגריה ומיכאל שלוש שעלו לישראל מטנג׳יר וממרוקו.

שלוש הוא בוגר האוניברסיטה העברית. שיריו הופיעו משנת 1980 בכתבי עת ספרותיים (שדמות, חדרים, שבו, קשת החדשה ועוד), בעיתונות (על המשמר, מעריב, דבר, ידיעות אחרונות ועוד) ובאנתולוגיות ("לנצח אנגנך", "הסדנה לשירה", "105 משוררים בכתב ידם", "האוניברסיטה של החושך" ועוד).

השתתף בפסטיבלי שירה (מטולה, "משיב הרוח", "קצה", "מטר על מטר" ועוד).

זכה בפרסים ספרותיים שונים:
* פרס הרי הרשון מטעם האוניברסיטה העברית (1983)
* פרס קרן קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב (1986, 1998, 2000)
* פרס הקרן לספרות יפה של עיריית ירושלים והקרן לירושלים (1992)
* פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול (1996).

## ספריו
* האהבה מונחת שם ממילא, כרמל, 2022
* אלגריה, כרמל, 2009
* אור הדברים היפים, כרמל, 2005
* דע שתקרא לו עמנואל, נור - הפקות דפוס, 1997
* תולע חבוי של אשם, ספרית פועלים, 1993
* רק במקום של הגן: דיאלוג שירי ואלתורים על התנ"ך: המשוררים מרים איתן, אמירה הס, שמעון שלוש, תל אביב, ירון גולן, 1992
* יוסף והפתקים, כתר, 1989
* גבריאל גבריאלה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987

## לקריאה נוספת
* קובי נסים, "משורר בעורף אהבתו", מעריב, ספרות, כ"ח בשבט תש"ן, 23 בפברואר 1990, עמ' 7. על: שמעון שלוש, יוסף והפתקים : שירים ופתקי אהבה, ירושלים: כתר, 1989

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* שמעון שלוש, בלקסיקון הסופרים העברים בהווה
* 
* שמעון שלוש באוצר השירה של מקום לשירה
* 
* הבלוג של שמעון שלוש באתר סימניה:
* חמישה שירים מתוך "אלגריה" באתר סימניה
* שישה שירים מתוך "אור הדברים היפים" באתר סימניה
* לאן את מדייקת כל כך - שיר של שמעון שלוש אצל מתי שמואלוף
* דן אלבו על "אלגריה", ספר שיריו השישי של שמעון שלוש אצל רן יגיל באתר nrg של מעריב, 1 ביולי 2010
* יערה בן-דוד על "אלגריה" - אצל רן יגיל באתר nrg של מעריב, 23 בדצמבר 2010
* מיה יהלי באתר סימניה על שני שירים של שמעון שלוש באנתולוגיה "קרבת מקום"-שירי תפילה, 22 בפברואר 2011
* שמעון שלוש - "ברשתות זהב וזוהר" - במדור "לשונות" של עינת יקיר באתר בית אבי חי, 10 בספטמבר 2013
* שמעון שלוש באתר של נילי דגן, 23 ביולי 2015
* שמעון שלוש בתוכנית "גם כן תרבות", כאן 11, קורא שיר מתוך ספרו "האהבה מונחת שם ממילא", בפתיחת התוכנית מדקה 05:42, 30 במאי 2022
* 
* רן יגיל על "האהבה מונחת שם ממילא", ספרו של שמעון שלוש ברשימת המומלצים, באתר סלונט, 18 בדצמבר 2022
* צדוק עלון על השיר "ניסחתי אושר אחר", בתוך ספרו של שמעון שלוש "האהבה מונחת שם ממילא", אצל כתב העת יקוד, 19 במרץ 2023
* שלושה מספריו של שמעון שלוש באתר הבית של הוצאת כרמל
* "יוסף" ו"ליד קדרון המים" - שני שירים מולחנים למילים של שמעון שלוש בערוץ היוטיוב של "שיר עד"
* שירים של שמעון שלוש במגזין גלויה, ספטמבר 2023
*  - על "האהבה מונחת שם ממילא"
* המשורר דר' דן אלבו על "האהבה מונחת שם ממילא", ספר שיריו של שמעון שלוש, במגזין "יקום תרבות" 13 באוקטובר 2024 

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס הרי הרשון
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:אחים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
מחלף באקה-ג'ת

**מחלף באקה-ג'ת** הוא מחלף המחבר בין כביש 6 לכביש 9 לכביש 61. מדרום למחלף עובר נחל חדרה.
## היסטוריה
המחלף נפתח לתנועה באופן חלקי, עם פתיחתו המלאה של הקטע המרכזי בכביש 6, בשנת 2004. הוא נקרא על היישוב באקה-ג'ת הנמצא מזרחית למחלף, אך עם פתיחתו לא היה קישור באופן ישיר ממנו ליישוב. בשנת 2005 החלה סלילתו של כביש 61, כביש קצר המחבר בין באקה-ג'ת למחלף. חיבור זה נפתח לתנועה בשנת 2010 וב-2014 הושלמה סלילתו של כביש 9 המוביל למחלף ממערב.

## מבנה המחלף
מבנה המחלף הוא מסוג מחלף יהלום משולב בעלה תלתן כשהלולאות משמשות את היציאות מכביש 6. גשר המחלף חולף על כביש 6 בתוואי כביש 9. בשני צידי הגשר ממוקמים צמתים, אך עקב נפח התנועה הקטן יחסית הם אינם מרומזרים. 

כביש 9 אליו מחבר המחלף הוא כביש קצר יחסית המוביל לכביש מקומי. כתוצאה מכך, נפח התנועה במחלף קטן יחסית, אך עם זאת, הוא נבנה תוך שימוש בשתי לולאות המאפשרות נפח תנועה גדול יותר בהשוואה למחלף יהלום רגיל. סיבה אפשרית לתכנון זה נעוצה בכך שכביש 9 נהפך לכביש מהיר, כביש רוחב מרכזי המוביל מכביש 2 באזור חדרה למחלף באקה-ג'ת.

## ראו גם
* כבישי ישראל

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כביש 6: מחלפים
קטגוריה:מחלפי יהלום
קטגוריה:מחלפי עלה תלתן
ג'רי טריינור

**גראלד ויליאם "ג'רי" טריינור** (באנגלית: **Gerald William Trainor** ; נולד ב-21 בינואר 1977) הוא שחקן, קומיקאי ומוזיקאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות הנוער "דרייק וג'וש" (כ"סטיב המשוגע") ו"iCarly" (כספנסר שיי).

## ביוגרפיה
טריינור נולד וגדל בסן דייגו, קליפורניה, להוריו ביל טריינור, טייס קרב בצי ארצות הברית בדימוס ומדליין (לבית מק'ננלי), מורה למתמטיקה בבית ספר תיכון. הוא למד בבית הספר התיכון שנקרא "תיכון האוניברסיטה של סן דייגו" בעיר הולדתו, ולאחר מכן נרשם ללימודי תיאטרון באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. בו זמנית, הוא למד אלתור בבית הספר גראונדלינגס שבלוס אנג'לס.

## קריירה
ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של טריינור הייתה בסדרה "לא לבושה" ששודרה בערוץ MTV בתפקיד אריק. ההופעה המחזורית הראשונה שלו בטלוויזיה הייתה בסדרה "ג'ורדן", בה הוא גילם את בריאן, "נער ה-A.V". לאחר מכן הוא השתתף בסדרות נוספות באופן חד פעמי, בהן "חוק וסדר" ו"מלקולם באמצע" והיו לו מספר תפקידים קטנים בקולנוע, כגון בסרט המדע הבדיוני "דוני דארקו" ובקומדיה "מעודדות צמודות 2". בנוסף, טריינור הופיע בתוכנית רשת בשם "Hungry Girl TV". ב-2004 קיבל תפקיד משני בסדרה "דרייק וג'וש" מבית ניקלודיאון בתור סטיב ה"משוגע", עובד בבית קולנוע. היה זה התפקיד הראשון שחשף אותו לפרסום והצלחה גדולה. ב-2007 הסדרה הסתיימה. לאחר מכן כיכב בסדרה אחרת של ניקלודיאון אותה גם יצר דן שניידר, "iCarly" בתור ספנסר שיי, האח הגדול והאפוטרופוס של הדמות הראשית של מירנדה קוסגרוב משנת 2007 עד 2012 במשך שש עונות. בין השנים האלו הוא בנוסף הופיע עם אותה הדמות בתפקידי אורח בסדרה "ויקטוריוס" ו-"סאם וקאט". שיחק לצד ג'נט מקארדי, שותפתו לסדרה iCarly, בסרט הטלוויזיוני של ניקלודיאון "שחקן הטוב ביותר" שם גילם את קווינסי ג'ונסון, שחקן משחקי וידאו נלהב שתחרותו הראשית היא עם דמותה של מקארדי והשתתף בסדרת הסרטונים של המשחק וורלד אוף וורקאפט שנקראה Project Lore. יתרה מזאת, טריינור דיבב את הדמות הראשית בתוכנית המצוירת "כלב חשאי", דאגלס "דאדלי" פאפי.

בשנת 2013 המשיך לשחק בניקלודיאון בסדרה "ונדל וויני", שם שיחק את הדמות הראשית ששמה ויני באסט, דודו של הדמות ונדל. בשל ביקורות שליליות, התוכנית בוטלה לאחר 20 פרקים בלבד. ב-2015, שיחק טריינור את המפקד מיכאל סילבן בפודקאסט של Halo. לרוב, דמויותיו של טריינור מאופיינות כבלתי צפויות ויש בהן מוטיב של שיגעון.

## מוזיקה
באוקטובר 2015, יצר טריינור את הלהקה Nice Enough People עם הגיטריסט/זמר מייק אוגורמן, המתופף אנדרו זובר, והגיטריסטית אליסון סקאגליוטי, ששיחקה בעבר בסדרה שגם טריינור שיחק בה, דרייק וג'וש, בתור מינדי. טריינור מנגן את הבס בקבוצה. הקבוצה שחררה את המיני אלבום שלה, Hanover Hideaway, ב-22 ביוני, 2סרטים16.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:פעילי אינטרנט אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1977
ארז קוחנסקי

**ארז קוחנסקי** (נולד ב-3 ביולי 1984 בתל אביב), הוא כדורסלן עבר ישראלי, שיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. גובהו 1.96 מטר.
## קריירה
קוחנסקי גדל בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. מגיל 16 היה קפטן קבוצת הנוער של המועדון והיה שותף לזכייתה באליפות ובגביע בעונות 2000-2001 ו-2001-2002. בסוף עונת 2001-2002 החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת.

בעונת 2002-2003 שיחק קוחנסקי בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, והיה שותף לזכייתה באליפות ליגת העל הישראלית ובגביע המדינה בכדורסל, ובהגעתה לגמר הליגה האדריאטית.

לאחר שלא קיבל הזדמנות אמיתית בקבוצת האם, עבר קוחנסקי בעונת 2003-2004 לקבוצת מכבי ראשון לציון. בסיום אותה העונה השתתף קוחנסקי באליפות אירופה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל וזכה איתה במקום השני.

גם בעונת 2004-2005 שיחק קוחנסקי בראשון לציון, והיה שותף לעליית הקבוצה לפלייאוף של ליגת העל ולחצי גמר גביע המדינה בכדורסל. כמו כן, שיחק ארז בסיום אותה עונה עם נבחרת העתודה באליפות העולם עד גיל 21, בה הגיעה הנבחרת למקום ה-10.

בעונת 2005-2006 שיחק ארז בקבוצת בני השרון.

בעונת 2006-2007 עבר קוחנסקי לקבוצת עירוני רמת גן, איתה הגיע לחצי גמר גביע המדינה בכדורסל. בסיום אותה עונה שיחק ארז במסגרת האוניברסיאדה עם הנבחרת האולימפית בכדורסל.

את עונת 2007-2008 פתח קוחנסקי בעירוני רמת גן, אך באמצע העונה עבר למכבי אשדוד מהליגה הלאומית עקב מיעוט הדקות שלהן זכה ברמת גן.

בעונת 2008-2009 שב קוחנסקי לליגת העל במדי העולה החדשה אליצור קריית אתא, שבה שימש כקפטן והיה שותף לירידת הקבוצה לליגה הלאומית.

בעונת 2009-2010 חזר קוחנסקי לקדנציה שנייה במדי מכבי אשדוד מהליגה הלאומית ומונה להיות הקפטן.

בעונת 2010-2011 חזר קוחנסקי עירוני רמת גן שירדה לליגה הלאומית.

בעונת 2011-2012 ירד קוחנסקי לליגה הארצית והצטרף לקבוצת מכבי עירוני רעננה, שהתפצלה מקבוצת בני השרון וזאת לאחר שכבר שיחק בעבר בקבוצה המאוחדת של בני השרון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני מכבי ראשון לציון
קטגוריה:כדורסלני בני השרון
קטגוריה:כדורסלני מכבי עירוני רמת גן
קטגוריה:כדורסלני מכבי אשדוד
קטגוריה:כדורסלני עירוני קריית אתא
קטגוריה:כדורסלני מכבי רעננה
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית תל אביב-יפו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1984
STS-35

**STS-35** הייתה המשימה העשירית של מעבורת החלל קולומביה וה-38 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-2 בדצמבר 1990, ונמשכה קרוב לתשעה ימים. המטרה העיקרית של המשימה הייתה בניצול מכשירים של ספייסלאב.

## הצוות
* **מפקד:**ואנס בראנד
* **טייס:** גאי גרדנר
* **מומחה משימה:** ג'פרי הופמן
* **מומחה משימה:** ג'ון לאונג'
* **מומחה משימה:** רוברט פארקר
* **מומחה מטען:** סמואל דורנס
* **מומחה מטען:** רונלד פאריזי

## תיאור המשימה
במקור המשימה הייתה מתוכנת לשנת 1986 אך הוחלט לדחות אותה בעקבות אסון צ'לנג'ר. מעבורת החלל קולומביה הגיע לכן שיגור בסוף אפריל 1990 במטרה לבצע שיגור ב-16 במאי. במהלך הכנות התברר שקיימת דליפה במערכת קירור. התיקון דרש חזרת המעבורת לאגף הטכני. היא חזרה לכן שיגור ב-9 באוגוסט. במהלך הכנות התגלו בעיות טכניות והיה צורך בתיקונים נוספים. בסופו של דבר יעד לשיגור היה 30 בנובמבר. הוא נדחה למספר ימים כדי לאפשר תצפיות טובות יותר במהלך הטיסה. השיגור בוצע ללא בעיות ב-2 בדצמבר.

הצוות החל בביצוע תצפיות על גרמי השמיים בעזרת מכשירים שהותקנו בספייסלאב. צוות התחלק ש-2 משמרות. תצפיות בוצעו בעל-סגול וקרני רנטגן תוך שימוש ב-4 טלסקופים שהיו ברשות הצוות. במהלך הטיסה בוצעו תצפיות על 130 גרמי שמיים.

צוות ביצע מספר ניסויים מדעים נוספים והעביר שיעורים לבית ספר מהחלל. 

לאור צפי למזג אוויר קשה באזור הנחיתה, משימה קוצרה ביום ונחיתה בוצע ב-10 בדצמבר בבסיס חיל האוויר אדוארדס.

## ראו גם
* משימות מעבורות החלל

## קישורים חיצוניים

* דף המשימה באתר נאס"א
* תיאור המשימה
* דיווח לעיתונות
* [סרטון על המשימה



[קטגוריה:משימות מעבורות החלל|STS-035]
קטגוריה:1990 בארצות הברית
פנאיוטיס ואסילופולוס

**פנאיוטיס "פאנוס" ואסילופולוס** (ביוונית: **Παναγιώτης Βασιλόπουλος**; נולד ב-8 בפברואר 1984 באתונה) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל יווני ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.

## קריירה
ואסילופולוס החל את הקריירה שלו בקבוצת היראקליס פירגו מהליגה הרביעית ביוון בשנת 1998, ושיחק בה במשך שלוש שנים. 

ב-2001 עבר לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית, והחל בה את הקריירה המקצוענית שלו. בעונתו הראשונה בפאוק מיעט ואסילופולוס לשחק, אך בשנים שלאחר מכן הפך לאחד מהשחקנים החשובים בקבוצתו. הוא פיתח בפאוק שותפות מוצלחת יחד עם הגארד קוסטאס וסיליאדיס והפורוורד לוקאס מברוקפלידיס שכונתה "השלישייה האגדית", והצטיין במשחק ההגנה. באותה תקופה הוא ביסס את מעמדו בנבחרת יוון עד גיל 21.

בקיץ 2005 חתם ואסילופולוס באולימפיאקוס. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2005/2006, הגיעה הקבוצה לראשונה מזה ארבע שנים לגמר פלייאוף הליגה היוונית, בו הפסידה לפנאתינאיקוס. בעונה זו שיחק לראשונה במסגרת היורוליג, והעפיל עם קבוצתו עד לרבע הגמר לאחר שקלע 7.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2006/2007 הוא שיפר את יכולתו מהעונה הקודמת, והעפיל עם אולימפיאקוס פעם נוספת לגמר הליגה היוונית ולרבע גמר היורוליג.

בעונת 2008/2009 סיימו ואסילופולוס וקבוצתו לראשונה במקום הראשון בעונה הסדירה בליגה היוונית, אך הפסידו שוב בגמר לפנאתינאיקוס. הוא אף העפיל עמה לראשונה בקריירה שלו לפיינל פור היורוליג, לאחר ניצחון על ריאל מדריד ברבע הגמר. הוא קלע 4.5 נקודות בממוצע למשחק ביורוליג בעונה זו. בעונת 2009/2010 זכה עם אולימפיאקוס בגביע היווני.

## נבחרת לאומית
ואסילופולוס שיחק בנבחרות הצעירות השונות של יוון. הוא זכה במדליות ארד באליפות אירופה עד גיל 18 ב-2002 ובאליפות אירופה עד גיל 19 ב-2003, וכן שיחק עם הנבחרת הצעירה של יוון באליפויות אירופה עד גיל 20 ועד גיל 21.

בשנת 2005 שיחק ואסילופולוס לראשונה עבור הנבחרת הלאומית של יוון באליפות אירופה בכדורסל. הוא זכה עם נבחרתו במדליית הזהב, אך בשל גילו הצעיר כמעט ולא קיבל דקות משחק בטורניר זה. באליפות העולם בכדורסל בספטמבר 2006 הוא הפך לשחקן חשוב יותר בנבחרת, והיה שותף לזכייתה במדליית הכסף.

ואסילופולוס השתתף עם נבחרת יוון גם באליפות אירופה 2007, והיה שותף להצלחה נוספת שלה - הגעה לחצי הגמר וזכייה בכרטיס לטורניר הקדם-אולימפי, תוך שהוא קולע 3.4 נקודות למשחק.

בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג 2008, אליה הצליחה יוון להגיע מהטורניר הקדם-אולימפי, קלע ואסילופולוס 7 נקודות בממוצע למשחק. הוא העפיל עם נבחרתו לרבע גמר הטורניר האולימפי, וסיים עמה במקום החמישי.

בנוסף, זכה ואסילופולוס ארבע פעמים רצופות עם נבחרת יוון בטורניר אקרופוליס, בשנים 2005–2008.

## סגנון משחק
ואסילופולוס מסוגל לשחק הן בעמדת הפאוור פורוורד והן בעמדת הסמול פורוורד ולעיתים אף כגארד, ובעל יכולות בהתקפה ובהגנה. הוא מצטיין במשחק מתחת לסל - בלקיחת ריבאונדים ובחסימות, וכן בעל יכולת מסירה טובה ויכולת טובה בזריקות מטווח שלוש הנקודות.

ואסילופולוס נחשב גם לשחקן בעל יכולת אתלטית טובה, ולשחקן הגנה שנצמד ליריביו ומקשה עליהם מאוד. בעקבות זאת, הוא נחשב לאחד משחקני ההגנה המועילים ביותר באירופה, וגורר השוואות לשחקן העבר יורגוס סיגלאס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורסלנים יוונים
קטגוריה:כדורסלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורסלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורסלני קולוסוס רודוס
קטגוריה:כדורסלני אריס סלוניקי
קטגוריה:כדורסלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורסלני פריסטרי אתונה
קטגוריה:כדורסלני נבחרת יוון
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1984
צאי גוו-צ'יאנג

**צַאי גְּוּוֹ-צְ'יַאנְג** בכתב סיני: 蔡国强; בפין-יין: **Cài Gúoqiáng**; נולד ב-1957 בצ'ו'אנג'ואו שבפוג'יין) הוא אמן ואוצר אמנות סיני עכשווי.

צאי נולד בשנת 1957 בעיר צ'ו'אנג'ואו במחוז פוג'יין שבסין, בנו של היסטוריון וצייר. את השכלתו רכש במכון לדרמה בשאנגחאי בתחום עיצוב הבמה. בעבודותיו המגוונות ניכרות השפעות שונות של מיתולוגיות עתיקות, היסטוריה וטקטיקות צבאיות, פנג שווי, דרקונים, עפיפונים, חיות ורפואה סינית.

כבר בראשית דרכו נשאו עבודותיו מסרים פוליטיים. יצירותיו באבק שרפה נולדו מתוך תחושות הדיכוי והסירוס האמנותי שבהם חש בסין של אותה תקופה, וכתגובה למצב החברתי סביבו.
בין השנים 1986–1995 חי ביפן, ובה המשיך את התנסויותיו ביצירות עם אבק שרפה. במהלך שנים אלו זכה להכרה בינלאומית, ובשנת 1995 היגר לניו יורק. מלבד ציורים בעזרת אבק שרפה, יוצר צאי אירועי פיצוצים, בנייה ופרויקטים חברתיים.

צאי ביסס לעצמו מעמד בתחום האמנות העכשווית כיוצר בעל ביקורת חברתית.
בשנת 1999 זכה בפרס אריה הזהב בביאנלה ה-48 של ונציה, ומאז זכה בפרסים נוספים. בין תערוכות היחיד שבהן הציג: "קאי גואו- קיאנג על הגג" (במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק), "אני רוצה להאמין" (במוזיאון גוגנהיים בילבאו שבבילבאו) ועוד. 
בשנת 2008 נבחר להיות המנהל החזותי ומעצב האפקטים המיוחדים באולימפיאדת בייג'ינג, ובין היתר אחראי למופע הזיקוקין די-נור המרהיב שהוצג בה.

## קישורים חיצוניים

* אתר הבית של צאי גוו-צ'יאנג 
* 

קטגוריה:אמנים סינים
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1957
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה לציור
התזמורת הסימפונית של קוויבק

**התזמורת הסימפונית של קוויבק** (בצרפתית: **Orchestre symphonique de Québec**) היא תזמורת קנדית, שבסיסה בעיר קוויבק. התזמורת נוסדה בשנת 1902 והיא התזמורת הקנדית הפעילה הוותיקה ביותר. ז'וזף וזינה היה המנהל המוזיקלי הראשון של תזמורת קוויבק, מ-1902 עד 1924.

תזמורת קוויבק מקיימת תחרות שנתית למוזיקאים צעירים תושבי המקום, שבה יכולים המשתתפים לזכות בפרסים כספיים ובהזדמנות להופיע כסולנים עם התזמורת. תזמורת קוויבק מופיעה גם עם התיאטרון הלירי של קוויבק (Théâtre lyrique de Nouvelle-France) ועם המקהלה של קוויבק (Choeur symphonique de Québec)

מאז 2011, מנהלה המוזיקלי של תזמורת קוויבק הוא פביאן גאבל.

## מנהלים מוזיקליים

* יוזף וזינה (1902 - 1924)
* רוברט טלבוט (1924 - 1942)
* אדווין בלנז'ה (1942 - 1951)
* וילפריד פלטייה (1951 - 1966)
* פרנסואה ברנייה (1966 - 1968)
* פייר דרוו (1968 - 1975)
* ג'יימס דפריסט (1976 - 1983)
* סימון סטריטפילד (1983 - 1991)
* פסקל ורו (1991 - 1998)
* יואב תלמי (1998 - 2011)
* פביאן גאבל (2011 - ממשיך)

## קישורים חיצוניים

* 

קוויבק
קטגוריה:מוזיקה קנדית
קטגוריה:קוויבק סיטי
קטגוריה:קוויבק: תרבות
אנטוניו מוניוס מולינה

**אנטוניו מוניוס מולינה** (בספרדית: **Antonio Muñoz Molina**; נולד ב-10 בינואר 1956) הוא סופר ספרדי וחבר האקדמיה המלכותית הספרדית. מתגורר בעיר ניו יורק שבארצות הברית. ב-2004 ו-2005 כיהן כמנהל מכון סרוונטס בניו יורק.

## ביוגרפיה
מוניוס מולינה נולד בעיר אובדה שבנפת חאאן (Jaén) אנדלוסיה. הוא למד היסטוריה באוניברסיטת גרנדה ועיתונאות במדריד. את כתיבתו הספרותית החל ב-1980.

ב-1984 יצא לאור ספרו הראשון El Robinsón urbano, אוסף מאמרי עיתונות. הטורים שלו הופיעו בקביעות בעיתון אל פאיס הספרדי וביומון הגרמני די ולט.

הרומן הראשון שלו "בֵאָטוּס אילֶה או מותו וחייו של משורר" פורסם ב-1986. הוא מתאר עיירה דמיונית בשם מג'ינה המבוססת על עיר הולדתו באנדלוסיה, ומופיעה ביצירותיו המאוחרות יותר.

ב-1987 זכה בפרס הלאומי הספרדי לספרות עבור ספרו "החורף בליסבון", שהוא הומאז' (מחווה) לז'אנר של הסרט האפל ולמוזיקת ג'אז. על ספרו El jinete polaco, קיבל ב-1991 את פרס פלאנטה וב-1992 שוב את הפרס הלאומי לספרות.

ספרו "ירח מלא", עליו זכה בפרס פמינה, הוא ספר מתח פסיכולוגי, על מפקח משטרה המנסה ללכוד סוטה שהתעלל בילדה ורצח אותה. בספרו "ספרד" (במקור: Sefarad) הוא שוזר זה בזה את סיפוריהם של פליטים ונרדפים בספרד ומחוצה לה, יחד עם זכרונותיו מעיירת הולדתו ואנשים שהכיר. חלקם אנשים מוכרים כמו פרנץ קפקא ופרימו לוי וחלקם אלמונים. הספר Beltenebros הוא סיפור אהבה וקנוניה פוליטית המתרחש במדריד אחרי מלחמת האזרחים. ספרו "בלעדיה", מתאר את חייו היומיומיים של שרטט בעיר חאאן, תוך התעמקות באינטריגות בחיי נישואיו.

ב-2013 זכה מוניוס מולינה בפרס ירושלים והחליט לתרום את כספי הזכייה בפרס לעמותת “יד ביד” שעוסקת בחינוך יהודי־ערבי.

רעייתו היא הסופרת והתסריטאית אלווירה לינדו.

## ספריו

* *El Robinsón urbano*, 1984.
* *Diario de Nautilus*, 1985.
* *Beatus Ille*, 1986.
* *El invierno en Lisboa*, 1987.
* *Las otras vidas*, 1988.
* *Beltenebros*, 1989.
* *El jinete polaco*, 1991.
* *Los misterios de Madrid*, 1992.
* *Nada del otro mundo*, 1993.
* *El dueño del secreto*, 1994.
* *Las apariencias*, 1995.
* *Ardor guerrero*, 1995.
* *La huerta del Edén*, 1996.
* *Pura alegría*, 1996.
* *Plenilunio*, 1997.
* *Carlota Fainberg*, 1999.
* *En ausencia de Blanca*, 2001.
* *Sefarad*, 2001.
* *La vida por delante*, 2002.
* *Las ventanas de Manhattan*, 2004


### ספריו שתורגמו לעברית
* **החורף בליסבון** - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 1997
* **ירח מלא** - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 1998
* **אשרי האיש** - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 2001
* **ספרד** - תרגמה פרידה פרס-דניאלי, הוצאת עם עובד, 2008
* **בלעדיה** - תרגמה יערית טאובר, הוצאת כתר, 2010
* **הפרש הפולני** - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 2013
* **כצל נטוי** - תרגמה ליה נירגד, הוצאת מודן, 2017

## מאמרים
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* על אנטוניו מוניוס מולינה באתר עם עובד
* הפרק הראשון של הספר "ספרד" באתר עם עובד
* 
* עינת טלמון, היהודי שבתוכם, '''שבת''' - מוסף מקור ראשון לתורה, ספרות הגות ואמנות, 15 בפברואר 2013
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לספרות
קטגוריה:זוכי פרס פמינה
קטגוריה:זוכי פרס הים התיכון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גרנדה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
טום אטקינס

**טום אטקינס** (באנגלית: **Tom Atkins**; נולד ב-13 בנובמבר 1935) הוא שחקן אמריקני.

## ביוגרפיה
אטקינס נולד בפיטסבורג, פנסילבניה, לדורותי אי. וויליאמס ולג'ורג' ס. אטקינס.

אטקינס החל את הקריירה שלו בשני סרטיו של ג'ון קרפנטר: "הערפל (1980)", בתור ניק קאסטל, וב"הבריחה מניו יורק" בתור רהם. בשנת 1982 כיכב אטקינס בתור ד"ר דניאל צ'אליס בסרט "ליל המסכות 3: עונת המכשפה", אשר בוים על ידי טומי לי וואלאס, והופק על ידי ג'ון קרפנטר.

בשנת 1986, אטקינס גילם את הבלש ריי קמרון בסרט האימה "ליל השרצים". שנה לאחר מכן, אטקינס הופיע בלהיט "נשק קטלני" בתור מייקל הונסקר. מלבד הופעות בסרטי קולנוע, אטקינס הופיע גם בטלוויזיה בתפקידי אורח במגוון סדרות, כגון: "מ.א.ש", "Baretta" , "הארי או" , "The Fall Guy", "זינה הנסיכה הלוחמת", "ווקר" ו"חוק וסדר".

בשנת 2009, הופיע אטקינס בסרט "בלאדי ולנטיין 3D", בתור השריף בורק.

## פילמוגרפיה
*1980 - הערפל
*1981 - הבריחה מניו יורק
*1982 - ליל המסכות 3: עונת המכשפה
*1982 - מופע האימים
*1986 - ליל השרצים
*1987 - נשק קטלני
*1988 - שוטר משוגע
*2001 - בריון
*2009 - בלאדי ולנטיין 3D
*2009 - *Shannon's Rainbow*
*2018 - מפגש
*2019 - *Trick* 

### טלוויזיה

* *Lemon Sky* (1988, סרט טלוויזיה של PBS)
* זינה הנסיכה הלוחמת (1996)
* אוז (2003)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:פיטסבורג: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1935
הצילו את המציל

**הצילו את המציל** הוא סרט קולנוע ישראלי שביים אורי זוהר בשנת 1977. הסרט מתאר את התלבטויותיו של מציל תל אביבי, נשוי ואב לילדים, בין נאמנותו לאשתו ולילדיו לבין הפיתויים במקום עבודתו. זהו סרט הקולנוע האחרון של אורי זוהר, והוא נעשה בזמן השלבים המתקדמים של חזרתו בתשובה. הסרט מכר 331,500 כרטיסים בבתי-הקולנוע בישראל.

## עלילה
אורי זוהר מגלם בסרט מציל תל אביבי, נשוי ואב לשלושה ילדים, את אשת המציל מגלמת גילה אלמגור, המציל המתגורר בסמיכות למקום עבודתו. בסוכת המציל עובדים איתו "הזקן" (אריה ליאון קסבינר), "היפה" (גבי עמרני) ועוזר בסוכת המציל נער בן 15 (מוטי מזרחי-ארבל). אביה של אשתו (יוסף שילוח) חושד בו כי הוא נואף, ובכך שהוא ועבודתו כמציל אינם ראויים לבתו. בשל רצונו לגרום לגירושי בתו מהמציל הבוגדני, הוא שולח אליו שחקנית (אותה מגלמת חנה לסלאו), כדי שתפתה אותו ותוכיח שהוא בוגדן, ואינו נאמן לאשתו ולמשפחתו.
אשתו שרוצה שגם הוא יקנא, עושה לו תרגיל יחד עם חברו "היפה", כאשר הם גורמים לו לחשוב שיש ביניהם רומן, דבר המטלטל את המציל.

## מאחורי הקלעים של הסרט
הסרט נעשה בתקופה של מיתון בארץ ולכן מפיק הסרט, איציק קול קבע שהצוות והשחקנים לא יקבלו כסף מראש, אלא אחוז מההכנסות העתידיות.

כבר מהיום הראשון לצילומים, זוהר היה בתהליך של חזרה בתשובה, ולימים אמר כי אילולא התחייב לאיציק קול ולצוות השחקנים, היה נמנע מלעשות את הסרט.

אורי זוהר היה מתפלל בסוכת המציל בהפסקות בין הצילומים, ועורך שיחות טלפון כדי לגייס כסף לישיבה. הסרט בוים בידי זוהר בחוסר חשק מובהק, כאשר הוא ואשתו כבר החלו בהליך תשובה מתקדם.

חזרתו בתשובה של זוהר הייתה ידועה בקרב השחקנים, והשפיעה על צילומי הסרט. דוגמה לכך הייתה כשזוהר עזב באמצעו של יום צילום כדי להגיע הביתה לפני כניסת השבת. את המשך הסצנה ביים מפיק הסרט, איציק קול.

אורי זוהר סיפר כי מעולם לא צפה בסרט במלואו בצורתו המוגמרת. הוא צפה רק פעם אחת בעשר הדקות הראשונות של הסרט, במהלך הקרנת הבכורה שלו.

לאורך הקריירה הקולנועית שלו חווה אורי זוהר מספר כישלונות מסחריים שאף הכניסו אותו ואת מפיקיו לחובות, כאשר סרטים שיצר לא זכו להצלחה לה קיווה. דווקא הסרט "הצילו את המציל", שאותו יצר בחוסר חשק, זכה לאחת ההצלחות המסחריות הגדולות ביותר בקריירה שלו, עם 331,500 הכרטיסים שמכר.

## פרסום סמוי
בראיון שנתן המפיק בפועל מיכה שרפשטיין לעיתון מעריב בשנת 1990, כחלק מתחקיר שערך על פרסום סמוי, הוא הודה כי הסרט נעשה במימון חברת הבנייה "האחים משה ויגאל גינדי" וחברת הסיגריות דובק, בתמורה לפרסום. בסצנת הפתיחה נראה גבי עמרני מדבר עם תיירת כשברקע שלט גדול של האחים משה ויגאל גינדי, והוא מציע לה סיגריה "סמייל" מתוצרת דובק. בסצנה אחרת, יוסף שילוח מדבר עם בתו שגולמה על ידי גילה אלמגור במטרה לשכנע אותה לעזוב את בעלה באומרו "אני אקנה לך דירה של גינדי". כמו כן, נעשה שימוש בדירות חדשות שבנתה חברת גינדי באותה עת, בסצנות רבות בסרט.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטי אורי זוהר
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1977
אל-איאם

**אל-איאם** (בערבית: **الأيام**, מילולית: **היָמים**) הוא עיתון פלסטיני היוצא לאור ברמאללה. זהו העיתון השני בתפוצתו בשטחי הרשות הפלסטינית. העיתון בבעלותו של איש העסקים הפלסטיני בשאר אל-מסרי.

העיתון הוקם בדצמבר 1995 על ידי אכרם הניה, שהוציא לאור את העיתון "אל־שאב" מ־1972 ועד לגירושו מישראל ב־1986 עקב קשריו עם האש"ף.

העיתון נחשב לתומך בתנועת הפת"ח. בפברואר 2008 אסר בית משפט ברצועת עזה את הפצת העיתון עקב קריקטורה שהוצגה בו שלעגה לאיסמעיל הניה, ראש ממשלת הרשות הפלסטינית מטעם החמאס.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תקשורת פלסטינית
איאם
מארקאנטוניו ממו

[ממוזער|שמאל|250px|[שלט אצולה|שלט האצולה של מארקאנטוניו ממו.]]
**מארקאנטוניו ממו** (באיטלקית: **Marcantonio Memmo**;  11 בנובמבר 1536 - 31 באוקטובר 1615) היה הדוכס ה-91 של ונציה. ממו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-24 ביולי 1612 ועד פטירתו.

## קורות חיים
מארקאנטוניו ממו נולד בוונציה, למשפחת סוחרים אמידה והיה בנם של ג'ובאני ממו וביאנקה סאנודו. בצעירותו היה סוחר זהיר אשר הצליח לעשות הון רב תוך לקיחת סיכונים מסחריים מועטים.

ממו שירת את לה סרניסמה בתפקידים פרוודיטורה, פודסטה ופרוקורטור, והיה מועמד לתפקיד הדוג'ה בשנת 1606 אולם לא נבחר בשל היותו בן לאחת ממשפחות האצולה ה"ותיקות" (*vecchie*) של ונציה, בעוד שכל הדוג'ים שנבחרו משנת 1382 היו בנים לאחת מהמשפחות ה"חדשות" (*nuove*) - עובדה שמנעה ממנו להשיג את התמיכה הנדרשת מקרב האצילים לבחירתו.

במהלך כהונת קודמו, לאונרדו דונאטו, פעל ממו מאחורי הקלעים בניסיון להשיג תמיכה של האצולה, ולאחר מותו של דונאטו, ב-16 ביולי 1612 המשיך בפעילות זו באופן גלוי על מנת להביא לבחירתו בבחירות שנערכו ב-24 ביולי 1612. בבחירות אלה ממו נבחר ברוב של 38 קולות מתוך 41 הקולות, בהצבעה הראשונה שנערכה.

בעקבות זכייתו ארגון ממו פסטיבל ממושך לחגוג את זכייתו, וזאת על מנת לזכות בפופולריות בקרב תושבי העיר (אשר למראית עין היו צריכים לאשר את הבחירה באירוע ציבורי).

תקופת כהונתו של ממו הייתה תקופה שלווה, למעט מתקפה של שודדי ים בשנת 1613 על אוניות סוחר וונציאניות.

ממו הלך לעולמו ב-31 באוקטובר 1615.

## קישורים חיצוניים

ממו, מארקאנטוניו
ממו
קטגוריה:ילידי 1536
קטגוריה:נפטרים ב-1615
סטפן קרשניניקוב

**סטפן קרשניניקוב** (11 בנובמבר 1711 - 8 במרץ 1755) היה מגלה ארצות, בוטנאי וגאוגרף רוסי.

## ביוגרפיה

קרשניניקוב נולד במוסקבה במשפחת איש צבא. עוד בהיותו סטודנט היה חבר של משלחת, שיצאה בשנת 1733 לחקר סיביר. הוא חזר לסנקט פטרבורג רק כעבור 10 שנים, בשנת 1743. במהלך השנים 1733 - 1736 הוא היה חבר במשלחת שחקרה אזורים דרומיים של סיביר כולל אזור הרי סאיין, נהר יניסיי ואגם באיקל. בחורף 1737 הוא הגיע לעיר יקוטסק. לקראת קיץ 1737 הוא הגיע לחוף האוקיינוס והחלו הכנות למעבר ימי לקמצ'טקה. בחצי האי קמצ'טקה הוא השתתף במסעות רבים במשך 4 שנים, עד לשנת 1741. הוא חקר שטחים נרחבים כולל אזורי החוף ואזורים הפנימיים של חצי האי. במהלך השנים הוא טיפס על כל הרי הגעש הגדולים בקמצטקה, חקר את הנהרות, תיאר תיאור מפורט של האקלים והחי והצומח באזור. בקיץ 1741 הוא התחיל בדרך חזרה לסנקט פטרבורג.

בסנקט פטרבורג הוא עבד בגן הבוטני של האקדמיה למדעים והחל משנת 1747 היה מנהלו. בשנת 1750 הוא נבחר להיות חבר של האקדמיה הרוסית למדעים.

קרשניניקוב נפטר באופן פתאומי בשנת 1755.

עבודתו הראשית "תיאור אדמת קמצ'טקה" (Описание Земли Камчатки) פורסמה כבר לאחר מותו. היא תורגמה למספר שפות והייתה מקור ללימוד האזור במשך שנים רבות.

על שמו נקראו מספר מקומות בחצי האי קמצ'טקה (אי, כף, מפרץ והר) ומספר סוגי צמחים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מגלי ארצות רוסים
קטגוריה:בוטנאים רוסים
קטגוריה:גאוגרפים רוסים
קטגוריה:חבל מנהלי קמצ'טקה
קטגוריה:ילידי 1711
קטגוריה:נפטרים ב-1755
ירון בנימיני

**ירון בנימיני** (נולד ב-1961) הוא אמן לחימה ישראלי ומייסד מכללת ילון (לשעבר אינטרנשיונל גוג'ו ריו).
## ביוגרפיה
בנימיני נולד בפתח תקווה, אח תאום ל, שנפל במבצע שלום הגליל. החל ללמוד ג'ודו אצל יונה מלניק בגיל 6 עד גיל 12, אז עבר ללמוד קראטה אצל יהודה פנטנוביץ'. עד גיוסו לצה"ל הגיע לחגורה שחורה, דאן 1, בקראטה גוג'ו ריו ובמהלך שירותו הפך למדריך קרב מגע וקצין כושר קרבי, תפקידים אותם עדיין ממלא במילואים.

למד בתיכון ברנר פתח תקווה.

לאחר שרותו הצבאי המשיך ללמוד ולפתח את כישוריו כאמן לחימה ומדריך בקראטה גוג'ו ריו עם רוני קלוגר וכן בסגנונות קונג פו שונים אותם למד ממורים ביפן וסין. בשנים 1985–1987 השתתף וזכה מדי שנה באליפות ישראל בקראטה במקצה קומיטה עד 65 ק"ג וכן במקצה הקאטה.

ב-1987 היה חתן פרס הוועד האולימפי בישראל על הישגיו הספורטיביים בתחומו וכן מונה לשופט באליפות ישראל לקראטה בשנים 1986 ו-1987 כמו גם במכביה ה-13 ב-1989. בשנת 1997 זכה בגביע עולם באליפות הבינלאומית השישית לאמנויות לחימה, בקטגוריית אמני לחימה בכירים. בשנים 1994–1998 שירת בתפקיד המזכיר הכללי בארגון EWF - European WuShu Federation ואף מונה לשופט בינלאומי מטעם ארגון זה.

בשנת 1989, במקביל להמשך לימודיו במזרח, פתח בית ספר פרטי תחת השם אינטרנשיונל גוג'ו ריו, כיום בשם מכללת ילון.

בשנת 2008 פרש מתחום הקראטה וכיום מלמד אמנויות סיניות בלבד: קונג פו, טאי צ'י וצ'י קונג, וממשיך ללמד באופן אישי את תלמידיו במכללתו.

מופיע לעיתים בתוכנית "בתנועה" של ערוץ הבריאות, שם מציג את סגנון הטאי צ'י יאנג - 40 משפטי התנועה.

## קישורים חיצוניים

* ירון בנימיני באתר מכללת ילון
* אתר מכללת ילון
* דף הנצחה לאמיר בנימיני, באתר בי"ס אמיר שנבנה לזכרו
* ירון בנימיני מלמד טאי צ'י בערוץ הבריאות

קטגוריה:אמני לחימה ישראלים
קטגוריה:אמנויות לחימה
קטגוריה:קראטיסטים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון ברנר