יהודה לייב מאגנס

שמאל|ממוזער|250px|מאגנס ומשפחתו, שנות ה-30
שמאל|ממוזער|250px|יהודה לייב מאגנס (1936)
250px|ממוזער|שמאל|מאגנס ומרטין בובר לשמאלו מעידים בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל בירושלים, 1946
הרב **יהודה לייב מאגנס** (באנגלית: **Judah Leon Magnes**; 5 ביולי 1877, כ"ד בתמוז ה'תרל"ז – 27 באוקטובר 1948, כ"ד בתשרי ה'תש"ט) היה רב רפורמי, ממנהיגי הקהילה הרפורמית בארצות הברית, קנצלר האוניברסיטה העברית בירושלים ונשיאהּ הראשון.

## חייו
נולד בסן פרנסיסקו שבארצות הברית לדוד מאגנס ולסופי לבית אברהמסון, במשפחה של חמישה ילדים (שלוש בנות ושני בנים). אמו הייתה במקורה מניו יורק ואביו מלודג'. אמו באה מבית דובר גרמנית.
בילדותו עברה המשפחה לאוקלנד (קליפורניה).

קיבל תואר ראשון ב-1898 מאוניברסיטת סינסינטי, ושנתיים לאחר מכן נסמך לרבנות בסמינר לרבנים רפורמיים של ההיברו יוניון קולג' בסינסינטי. במפנה המאה נסע ללמוד באירופה, למד באוניברסיטאות בברלין ובהיידלברג בגרמניה, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג. בעת שהותו בהיידלברג התקרב לציונות.
בשנת 1904 נתמנה לרב רפורמי ב"היכל עמנו-אל" בניו יורק, תוך שהתנה עם קהילתו שיוכל להמשיך בפעילות ציונית. שימש כוח מוביל בהפיכת המיעוט היהודי בארצות הברית לבעל משקל פוליטי שיש להתחשב בו. ב-1906 ייסד את הוועד היהודי-אמריקני (AJC), ועמד בראש ה"קהילה", תנועה יהודית דמוקרטית בניו יורק מ-1908 עד 1922. עסק בקידום חינוך בתפוצות ובקליטת פליטי מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1908 הוא נאם בחריפות נגד אחד מראשי הקהילה שחתן את בתו לגוי. בפסח 1910 דרש בהיכל עמנואל דרשה נגד ההתבוללות, ובעד חזרה לנוסח התפילה המסורתי, שעוררה פולמוס נגדו מצד ראשי הרפורמים והחלה את תהליך התנתקותו מהקהילה הרפורמית. הוא עזב את היכל עמנואל ועבר לכהן בקהילת בני ישורון שקיבלה את תנאיו להחזיק בנוסח התפילה המסורתי ולהחזיק לצד בית הכנסת בית מדרש ללימוד יהדות.

מאגנס התמסר לפעילות ציונית, ביקר בארץ ישראל בשנת 1907 ושוב בשנת 1912,
במהלך מלחמת העולם הראשונה הביע דעות פציפיסטיות והתרחק מן הציונות, שראשיה הביעו תמיכה במעצמות ההסכמה.

ב-1922 עלה לארץ ישראל והתיישב עם משפחתו בירושלים. גם בעיני ציוני ארץ ישראל היו עמדותיו לצנינים, משום שראה משקל שווה ליהדות התפוצות וליהודי הארץ. פריחת היישוב בארץ ישראל, הוא טען, תסייע לפריחת העם בפזורה, אך אין בכך לעודד עלייה המונית, שכן עלייה צריכה להיות נתונה לבחירה אישית.

### פעילותו באוניברסיטה העברית
מאגנס עמד לימין חיים ויצמן בייסוד האוניברסיטה העברית בירושלים ועם הקמתה ב-1925 עמד בראשה ומונה לקנצלר האוניברסיטה, תפקיד בעל סמכויות ניהול בתחום האקדמי וגם בתחום המנהלתי, שילוב של תפקידי הרקטור, נשיא ומנכ"ל. בעשור הראשון לקיומה של האוניברסיטה היה מאגנס הדמות המרכזית והמשפיעה ביותר על עיצוב דרכה. את מעמדו הרם רכש בזכות יכולתו לגייס תרומות גדולות מיהודים באמריקה שהיו מוכנים לרתום עצמם לבניין האוניברסיטה החדשה.

ביולי 1935 נאלץ מאגנס להתפטר מתפקיד הקנצלר בעקבות דו"ח ועדת הרטוג (בראשות היהודי הבריטי פיליפ הרטוג), ועדת סקר שמינה חבר הנאמנים של האוניברסיטה. בדו"ח מ-1934 ביקרה הוועדה את הסמכות הריכוזית של מאגנס, שחלש בתפקידו הן על האדמיניסטרציה והן על ההיבטים האקדמיים. במושב התשיעי של חבר-הנאמנים של האוניברסיטה שנפתח בלוצרן ב-8 בספטמבר 1935 הוחלט לבטל כליל את משרת הקנצלר. מאגנס נבחר לנשיא האוניברסיטה - תפקיד בעל אופי ייצוגי, בעיקר כלפי חוץ, והמשיך לכהן בתפקיד זה עד ליום מותו.
ב-11 בנובמבר 1935 בחר סנאט האוניברסיטה העברית בפרופ' הוגו ברגמן לרקטור האוניברסיטה הראשון. סמכויות הניהול האקדמי שהיו בידי הקנצלר מאגנס עברו לרקטור האוניברסיטה.

### פעילות פוליטית
#### במהלך תקופת המנדט
במקביל לתפקידו באוניברסיטה עסק מאגנס בפעילות ציבורית ופוליטית. מאגנס תמך ברעיונות קבוצת "ברית שלום", שהטיפה להקמת מדינה דו-לאומית בארץ ישראל ובה היהודים יהיו מיעוט. מאגנס האמין שהקונפליקט הלאומי היהודי ערבי עלול להמיט אסון על העמים, ולכן האמין שמדינה עתידית צריכה לכלול ייצוג לאומי של שני העמים. במסגרת אגודת איחוד שהקים, היה פעיל עם גרשם שלום, מרטין בובר ואחרים בניסיונות להתקרבות בין יהודים וערבים. עמדתו זו הביאה לא אחת ביקורת עליו, וייתכן שהשפיעה גם על השינוי במעמדו באוניברסיטה. "ברית שלום" נתפסה כהתארגנות אינטלקטואלית ולא הצליחה לסחוף אחריה המונים. מאגנס היה מראשי חוג העול של מלומדים ואקדמאים ירושלמים, שבו השתתפו גרשם שלום ושמואל הוגו ברגמן.

ב-1936 נפגש מאגנס עם מוסא אל-עלמי, והביע את הסכמתו להגבלת העלייה היהודית ל-30 אלף נפש בשנה. בשנת 1937 הוא תמך בהצעת ניוקומב-חיימסון שתמכה בהקמת מדינת לאום ערבית, בעלת מיעוט יהודי שלא יעלה על שליש מאוכלוסיית הארץ. בסוף 1937 או בתחילת 1938 נפגש גם עם המדינאי העיראקי נורי א-סעיד. אולם מאוחר יותר הכחיש מאגנס כי הסכים למעמד של מיעוט קבע ליהודים.
העיד עם מרטין בובר בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל ב-1946.

#### לאחר קבלת תוכנית החלוקה
בחורף שנת 1948 מחלקת המדינה האמריקנית הסכימה עם מאגנס וחזרה בה מתוכנית החלוקה.
כשבועיים לפני הכרזת המדינה, לאחר ההתקפה על שיירת הדסה, נסע מאגנס לארצות הברית, חרף מצב בריאותו הקשה. וב-26 באפריל הוא כינס את מקורביו לדיון בשאלה איך לחזק את ההתנגדות לחלוקת הארץ. בין הנוכחים היו פרופ' עקיבא ארנסט סימון, חברו לאוניברסיטה העברית, איש 'ברית שלום', ששהה אז באמריקה, ולסינג רוזנוולד שנחשב "גדול אויבי הציונות בקרב יהודי אמריקה".
מאגנס חשש לגורלו של היישוב היהודי אם תימשך המלחמה. בכינוס בניו-יורק מאגנס התבטא בחריפות נגד המלחמה שהתנהלה בארץ ישראל וקבע כי היישוב העברי יובס, כפי שהגרמנים הובסו במלחמת העולם השנייה. זאת כיוון שיש מיליונים על גבי מיליונים של מוסלמים בעולם, והם לא לחוצים בזמן... מיליונים על גבי מיליונים של ערבים מוכנים לסבול הקרבה של חיים שהם מבחינתם זולים יחסית, לעומת השארית האומללה של היהודים בעולם".
ב-4 במאי הוא נתקבל לפי בקשתו אצל מזכיר המדינה הגנרל מרשל, ולפי הפרוטוקול שנרשם אמר מאגנס: "באפשרות ארצות הברית להפעיל לחץ כבד הן על הערבים והן על היהודים, אם תטיל אפילו סנקציות כלכליות חלקיות, כי היישוב היהודי בארץ ישראל הוא פרי התפתחות מלאכותית, ואם כי לעבודת היהודים אומנם הישגים יפים רבים, כגון חוות חקלאיות, אוניברסיטאות ובתי חולים - אך הם פועל יוצא של תרומות מארצות הברית - ועתה משמש הכסף הנתרם ליישוב היהודי רק למלחמה האוכלת את הכול. אם ארצות הברית תסגור את הברז ותמנע זרימת כספים ארצה תיעצר מכונת המלחמה היהודית בארץ ישראל בשל מחסור בדלק פיננסי." במקביל קרא גם להטלת סנקציות כלכליות אמריקניות גם על הצד הערבי. כל זאת במטרה להכריח את שני הצדדים להפסיק את שפיכות הדמים.
השיחה חיזקה את עמדותיו של שר החוץ האמריקני כנגד הכרזת מדינת ישראל. יומיים אחר כך, ב-6 במאי, מרשל דאג להפגיש את מאגנס עם הנשיא הארי טרומן. לפי החוקר יוסף הלר, מאגנס שטח בפני הנשיא את השקפותיו, אך לא העלה הצעה קונקרטית של פתרון מדיני.

באותה תקופה מאגנס גם עמד בקשר רצוף עם איש האו"ם ראלף באנץ', שעמד בראש ועדת ארץ-ישראל שתפקידה היה להוציא לפועל את תוכנית החלוקה. באנץ' העריך מאוד את מאגנס ואת רעיונותיו ואף הציע לו לשלבו בממשלה הזמנית היהודית שתוקם בחסות האו"ם. מאגנס סירב להצעה זו.

לאחר פלישת צבאות ערב והתגברות החשש כי ישמידו את המדינה שזה עתה נוסדה, שלח מאגנס מברק נוסף למחלקת המדינה האמריקנית, ובו הודיע כי הגנת ישראל הצעירה עולה למדינה 4 מיליון דולר בחודש, וקרא לוושינגטון לנתק אותה מהמקורות הכספיים של היהודים באמריקה, כדי לקדם את סיום המלחמה.

במקביל לפעילותו האינטנסיבית של מאגנס בארצות-הברית, הוא יצר קשר עם הרוזן פולקה ברנדוט ותלה בו את יהבו. ב-27 ביוני 1948, כאשר ברנדוט פרסם את תוכניתו, טביעות אצבעותיו של נשיא האוניברסיטה העברית ניכרו עליה בבירור. אחת מהן בלטה במיוחד: לא נאמר בה שתקום מדינה יהודית. אחרי שפורסמה התוכנית, מאגנס שלח לברנדוט מכתב ובו הצביע בגאווה על הדמיון הרב בין עמדותיו ובין אלו שביטא הרוזן השוודי. הקשרים בין השניים נמשכו עד סמוך למות שניהם.

ידוע על מכתב שכתב ברנדוט לנשיא האוניברסיטה העברית בשלהי יולי 1948, ובו הסביר לו כי צריך להעביר את ירושלים לידיים ערביות "מסיבות כלכליות". כמה שבועות אחר-כך, ב-17 בספטמבר, נורה ברנדוט.

### חייו האישיים
נישא ב-1908 לביאטריס לבית לוונשטיין (1879-1968), ילידת ניו יורק, שהייתה גיסתו של עורך הדין ופעיל הציבור לואי מרשל. הוריה מתו בילדותה והיא גדלה אצל הדוד מצד האב. לבני הזוג נולדו שלושה בנים.
הבן, פרופ' יונתן (ג'וני; 1912-1980) נישא לחוה דנציגר, בתו של ד"ר פליקס דנציגר ואחותו הבכורה של הפסל יצחק דנציגר. מייסד המחלקה לפיזיולוגיה באוניברסיטה העברית ודקאן הפקולטה לרפואה
הם התגוררו בשכונת רחביה בירושלים, נפטר בירושלים.
הבן, דוד מגנס, השתקע בנתניה ונישא לנורה. שניהם נפטרו שם.
מאגנס בנה בית בצפון נתניה (נהרס מאז), שהיה מוקף גינה עם צמחי ארץ-ישראל. מאגנס אפשר לחברים ומכרים להשתמש בבית לצורכי נופש.

יהודה לייב מאגנס נפטר בניו יורק ממחלת לב, לאחר שנכשל בניסיונותיו לשכנע את הממשל האמריקאי כי הקמת מדינה חדשה במזרח התיכון ללא הסדר מוסכם, עלולה להביא חורבן על תושביה היהודים והערבים של הארץ.
עצמותיו הועלו לקבורה בירושלים, והוא קבור בבית הקברות סנהדריה. רעייתו נטמנה לידו לאחר פטירתה.

## הנצחתו
* האוניברסיטה העברית עורכת את מרוץ מגנס, מרוץ עממי באורך של כ-2.3 ק"מ, החל משנת 1951
* על שמו נקראו:
** מוזיאון באוניברסיטת ברקלי הוקם ב-1962 במרכז אוקלנד. בשנת 2012 נפתח שוב באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשם "אוסף מאגנס לתרבות וחיים יהודיים" (Magnes Collection of Jewish Art and Life).
** בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה העברית - הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס,
** כיכר וגינה ציבורית ברחביה, במפגש הרחובות אלפסי ורשב"א.
** רחוב יהודה הנשיא בצפון העיר נתניה קרוי על שמו.
** השדרה המרכזית בקמפוס אדמונד ספרא, גבעת רם.

## לקריאה נוספת
*שביט, יעקב, גולדשטיין, יעקב, באר, חיים, **לקסיקון האישים של ארץ-ישראל (1799-1948)**, הוצאת עם עובד, 1983
*יוסף הלר, **מ'ברית שלום' לאיחוד: יהודה לייב מאגנס והמאבק למדינה דו-לאומית**, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ד-2004
*אריה גורן, י"ל מאגנס והשנים הראשונות של האוניברסיטה, בתוך: שאול כ"ץ ומיכאל הד (עורכים), **תולדות האוניברסיטה העברית, שורשים והתחלות**, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1997
*ספר יובל לכבודו - יעקב נחום אפשטיין ואחרים (עורכים), **ספר מאגנס: קובץ מחקרים מאת אנשי האוניברסיטה העברית**, ירושלים: הוצאת מאגנס, תרצ"ח-1938
*דויד ברק-גורודצקי, **[http://bgri-press.bgu.ac.il/cgi-webaxy/item?212 ירמיהו בציון: דת ופוליטיקה בעולמו של יהודה לייב-מאגנס]**, הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות. 2018

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*  (קטעים מיומנו של מאגנס)
* 
* 
* 
* 
*  מאגנס נואם באוניברסיטה העברית בהר הצופים, בפני חברי ועדת החקירה של האו"ם. יומני כרמל 1947 (התחלה 3:06)
* 
* 
* ארכיון מאגנס, מתוך אוספי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:רבנים רפורמים אמריקאים
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:ראשוני האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חברי ברית שלום
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:נשיאי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:נגידי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:רחביה: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סינסינטי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:פציפיסטים יהודים
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19: אנשי היישוב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1877
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1948