open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בנק מדורו וקוריאל

**בנק מדורו וקוריאל** (באנגלית: **Maduro & Curiel's Bank N.V**) הוא המוסד הפיננסי הגדול והוותיק ביותר באיים האנטילים ההולנדיים. הוא נוסד בקוראסאו בשנת 1916, על ידי המשפחות היהודיות לוי-מדורו וקוריאל, שאיחדו את עסקי הבנקאות שלהם שפעלו עד אז בנפרד. מטה הבנק ממוקם בווילמסטאד, קוראסאו, הוא מפעיל 23 סניפים ומתמחה בשירותי ביטוח, בנקאות קמעונאית, קרנות נאמנות, בנקאות פרטית ושירותי ניהול תאגידי.

## היסטוריה
בשנת 1651 הגיעו לאי קוראסאו, שהוא חלק מממלכת ארצות השפלה, משפחות יהודיות, צאצאי יהודים מפורטוגל וספרד שעברו להולנד, בהם משפחות מדורו וקוריאל; זאת לאחר שבאי ניתן חופש דת. אליהם הצטרפו יהודים שעברו קודם לברזיל (שהייתה אז תחת שלטון פורטוגל). הם ביקשו להקים מושבה חקלאית אך עד מהרה החלו לעסוק במסחר, ספנות ופיננסים ותפסו מקום מרכזי בכלכלת הקריביים, אמריקה המרכזית וונצואלה, שם הקימו קהילה יהודית בעיר קורו. 

החל משנת 1893, היעדר מטבעות ושטרות כסף בקוראסאו הוביל את חברת הסחר והתובלה "סלומון אליאס לוי מדורו ובניו" (SEL Maduro & Sons) להנפיק קופוני כסף עד לכניסתו של חוק המטבעות משנת 1901. במשך זמן רב, "כסף מדורו" זה התקבל כתשלום באיי ABC עם זאת, בתחילת המאה ה-20, התיעוש הגובר בעקבות גילוי נפט בוונצואלה הסמוכה ופתיחת תעלת פנמה הביא לביקוש לשירותי בנקאות מודרניים..

ב-16 בדצמבר 1916, לאחר ניסיון כושל להשתלט על הבנק המרכזי של קוראסאו, הקים איש הכספים המקומי ג'וזף אלוורז-קוראה (שהיה נשוי לבתו של סלומון אליאס לוי מדורו), בגיבוי פיננסי של חברת "סלומון אליאס לוי מדורו ובניו", את "בנק מדורו", הבנק המסחרי הראשון באי. בשנת 1932, "בנק קוריאל", שנוסד על ידי בני משפחת קוריאל וצמח ממחלקת הבנקאות המצליחה של חברת "מוריס אי. קוריאל ובניו", התמזג עם "בנק מדורו" ויצר את "בנק מדורו וקוריאל".

הבנק נודע בשל היותו הראשון שהעניק אשראי ליהודים ממזרח אירופה שנמלטו מרדיפות בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה.

מאז 1970, ל"בנק מדורו וקוריאל" יש הסכם לשיתוף פעולה עם "סקוטיה בנק" הקנדי.

בדצמבר 2008 ביקרה בישראל משלחת כלכלית רמת דרג מהאנטילים ההולנדיים, ובה שרים ונציגות של בנק מדורו-קוריאל. במטרה הייתה לפתוח בשיחות עם ישראל על אמנה למניעת כפל מס, ולפתח קשרים עם קהילת העסקים הישראלית.

## ראו גם
* יהדות קוראסאו

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קוראסאו
קטגוריה:הולנד: בנקים
תומאס דווייט

**תומאס דווייט** (באנגלית: **Thomas Dwight**; 29 באוקטובר 1758 – 2 בינואר 1819) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת מסצ'וסטס.

## ביוגרפיה
תומאס דווייט נולד בספרינגפילד שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס ב־29 באוקטובר 1758. אביו היה הקולונל ג'וזאיה דווייט (1715–1768) בן למשפחת דווייט מניו אינגלנד, ואמו הייתה אליזבת בקמינסטר (1731–1798). הוא היה הבכור מבין חמישה אחים.

דווייט למד לימודים קדם אקדמאיים, והשלים את לימודיו בקולג' הרווארד בשנת 1778. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בספרינגפילד.

ב־14 באפריל 1791 נשא דווייט לאישה את האנה וורת'ינגטון. היא נולדה ב־17 ביוני 1761; סבה מצד אמה היה הכומר סמואל הופקינס (1721–1803). דווייט נבחר לבית הנבחרים של מסצ'וסטס בשנים 1794–1795, ולסנאט של מסצ'וסטס לשתי כהונות: בשנים 1796–1803 ובשנים 1814–1818.

דווייט נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לקונגרס השמיני וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1803 עד 3 במרץ 1805. הוא שימש כחבר מועצת העיר של ספרינגפילד והיה חבר במועצת המושל. לאחר מכן פרש מן החיים הפוליטיים ושב לעסוק במקצועו בספרינגפילד שבמסצ'וסטס עד מותו ב־2 בינואר 1819. הוא נטמן בבית הקברות פיבודי.

אלמנתו נפטרה ב־10 ביולי 1833.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1758
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1819
תומאס וינטרברג

**תומאס וינטרברג** (בדנית: **Thomas Vinterberg**; נולד ב-19 במאי 1969) הוא במאי קולנוע ותיאטרון ותסריטאי דני. ייסד יחד עם הבמאי לארס פון טרייר את התנועה הקולנועית דוגמה 95. וינטרברג זכה בפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר על סרטו "עוד סיבוב".

## ביוגרפיה

## פילמוגרפיה
### קולנוע
* (De største helte (1996 – במאי ותסריטאי. סרטו הראשון, סרט קומדיה המספר על פושע משוחרר שמגלה להפתעתו יום אחד שיש לו בת.
* החגיגה (1998) – במאי ותסריטאי. בסרט מסופר על התכנסות משפחתית לחגיגת יום הולדתו ה-60 של האב, במהלכה נחשף סוד משפחתי.
* חומה מול הים (2003) – במאי ותסריטאי. סרט דרמה-רומנטי-מדע בדיוני-אפוקליפטי על זוג נשוי המתמודד עם משבר בזוגיות תוך כדי שגלי קור עזים ופתאומיים פוקדים את כדור הארץ.
* וונדי היקרה (2005) – במאי. הסרט מספר על נער מתבגר פציפיסט המגלה אקדח עתיק ולאט לאט מפתח כלפיו אובססיה, בעוד מסביבו קם ארגון פשע של נערים.
* En mand kommer hjem (2007) – במאי ותסריטאי. סרט קומי על סבסטיאן, עובד מטבח יתום המאוהב באחת העובדות, בעוד זמר אופרה מפורסם יליד העיירה עומד לחזור, אך שמועות על כך שאותו זמר קשור איכשהו לסבסטיאן גורמות לבלגן שלם להתפתח.
* סאבמרינו (2010) – במאי ותסריטאי. סיפורם של שני אחים בדנמרק שגדלו בנסיבות קשות ודרכיהם נפרדו עד שנפגשו שוב בכלא לאחר שהידרדרו לאלימות ולסמים קשים.
* ניצוד (2012) – במאי ותסריטאי. הסרט עוסק בגבר אשר חייו נהרסים לאחר שהוא נחשד על לא עוול בכפו בהתעללות בילדים.
* הרחק מהמון מתהולל (2015) – במאי. עיבוד לספרו הנודע של תומאס הרדי, המספר את סיפורה של אישה בעיירה קטנה ושל המחזרים אחריה.
* הקומונה (2016) – במאי ותסריטאי. סרט המבוסס על מחזה שכתב ויטרברג לבורגתיאטר, העוסק בקהילת משפחות החיות ביחד בעיירה מצפון לקופנהגן שהיחסים ביניהן מתערערים.
* גיבורים במצולות (2018) – במאי. סרט על טביעתה של הצוללת הרוסית קורסק ועל תגובת הממשלות לאחר מכן.
* עוד סיבוב (2020) – במאי ותסריטאי. הסרט עוסק בחבורת מורים המפתחים התמכרות לאלכוהול.

### טלוויזיה
* משפחות כמו שלנו (2024) – במאי ותסריטאי. מיני-סדרה המספרת את סיפורה של משפחה דנית שנאלצת להתמודד עם פינוי מביתה עקב עליית פני הים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע דנים
קטגוריה:במאי תיאטרון דנים
קטגוריה:תסריטאים דנים
קטגוריה:זוכי אוסקר
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1969
סיילס קונדיט

**סיילס קונדיט** (באנגלית: **Silas Condit**; 18 באוגוסט 1778 – 29 בנובמבר 1861) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי, וכיהן כהונה אחת בשנים 1831–1833.

## ביוגרפיה
קונדיט נולד ב-18 באוגוסט 1778 באורנג' שבניו ג'רזי, והיה בנו של ג'ון קונדיט. קונדיט השלים את לימודיו בקולג' פרינסטון בשנת 1795. הוא עסק במסחר באורנג', ולאחר מכן עבר לניוארק.

הוא שימש כמזכיר מחוז אסקס בשנים 1804–1811, וכשריף של מחוז אסקס בשנים 1813–1816. הוא כיהן כחבר האספה הכללית של ניו ג'רזי בשנים 1812, 1813 ו־1816, וכן שירת במועצה המחוקקת של ניו ג'רזי בשנים 1819–1822.

בשנים 1820–1842 שימש כנשיא חברת הבנקאות של ניוארק.

קונדיט נבחר מטעם סיעת מתנגדי ג'קסון לקונגרס ה־22, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1831 עד 3 במרץ 1833. לאחר מכן עסק בבנקאות. בשנת 1844 שימש ציר לוועידה החוקתית של מדינת ניו ג'רזי.

הוא נפטר בניוארק שבניו ג'רזי, ב־29 בנובמבר 1861, ונטמן בבית הקברות של הכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה בעיר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו ג'רזי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1778
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1861
ז'וזיאן בלסקו

**ז'וזיאן בלסקו** (בצרפתית: **Josiane Balasko**; נולדה ב-15 באפריל 1950) היא שחקנית צרפתייה.

## ביוגרפיה
בלסקו נולדה בפריז, ב-1973 שיחקה בסרט הראשון שלה "L'An 01" המבוסס על רצועה קומית, ב-1976 שיחקה בסרטו של רומן פולנסקי "Le locataire".

ב-1985 יצא סרטה הראשון כבמאית "Sac de noeuds" בו שיחקה איזבל הופר, ב-1987 גילמה מפקחת משטרה העוקבת אחר סרסורים בסרט "Les Keufs" ב-1989 גילמה מזכירה המנהלת רומן עם גבר נשוי בסרט "Trop belle pour toi".

ב-1993 גילמה פעילה קומוניסטית בסרט "Tout le monde n'a pas eu la chance d'avoir des parents communistes", ב-1995 ביימה, שיחקה ולקחה חלק בכתיבה של הסרט "Gazon maudit", עליו זכתה בפרס סזאר בקטגוריית התסריט, ב-2001 שיחקה בסרט שהיווה עיבוד קולנועי לקומדייה הבריטית "פשוט נהדרת", ב-2004 שיחקה בקומדיית הפשע "Madame Édouard", ב-2008 ביימה את הסרט ג'יגולו צרפתי בו גם שיחקה אודות ג'יגולו המסתיר את חייו הכפולים מאשתו, בשנה זו גם גילמה את רופאת הילדים פרנסואז דולטו בסרט טלוויזיה.

בתה היא השחקנית מרילו ברי, בנוסף היא אימצה בן.

## קישורים חיצוניים

*
*

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה צרפתיות
קטגוריה:במאיות קולנוע צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1950
4 חודשים, 3 שבועות ויומיים

**4 חודשים, 3 שבועות ויומיים** (ברומנית: **4 luni, 3 săptămâni și 2 zile**) הוא סרט דרמה רומני משנת 2007 שביים כריסטיאן מונג'יו. הסרט מתרחש במהלך תקופת רומניה הקומוניסטית, תחת שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו, ומספר את סיפורה של אישה הנכנסת להיריון בעל כורחה ורוצה להפיל בניגוד לחוק, ושל חברתה המנסה לסייע לה. הסרט זכה בפרס דקל הזהב ובפרס פיפרסקי.

הסרט זכה לתשבחות רבות בכל העולם ונחשב לסרטו הידוע והטוב ביותר של מונג'יו. אי-הכנסתו לחמשת המועמדים הסופיים לפרס אוסקר לסרט הזר בשנת 2007 עוררה תגובות נזעמות בכל רחבי העולם. הסרט דורג על ידי מגזין ה־BBC במקום ה-15 ברשימת הסרטים הטובים ביותר במאה ה-21, וע"י מגזין הרולינג סטון במקום השישי.

## רקע
הסרט מבוסס על סיפור אמיתי של סטודנטית ברומניה הקומוניסטית, שנחלצה לעזרת חברתה שנכנסה להריון וסייעה לה לבצע הפלה, בניגוד לחוק. הבמאי מונג'יו פגש אותה והיא סיפרה לו את פרטי הסיפור. בעקבות סיפורה של הסטודנטית וגם בעקבות סדרת סיפורים קצרים קומיים על התקופה הקומוניסטית שמונג'יו יצר ותכנן ליצור סרטים על פיהם (סדרה שלטענתו לא מימש כי הבין שתיצור הבנה שגויה לגבי אותה תקופה, ועדיף להעביר את זה בדרך אחרת), החליט מונג'יו ליצור את הסרט. הסרט אינו נאמן לחלוטין לכל הפרטים בביוגרפיה של שתי הנשים, אך נותר נאמן ביתר הפרטים. בגלל החוסר בבתי קולנוע במולדתו, היה עליו לשכור קרוואן, שתי משאיות ומסכי הקרנה ולנדוד עם כל אלה ברחבי רומניה. בעקבות הצלחת הסרט, אמר מונג'יו שהוא מתכנן לביים סדרה שלמה של סרטים, שתיקרא "תור הזהב": סדרה שכל סרטיה יעסקו בחיים ברומניה בתקופה הקומוניסטית.

## עלילה
העלילה מתרחשת בתקופת רומניה הקומוניסטית. אוטיליה וגביטה הן שתי חברות שחולקות חדר משותף במעונות הסטודנטים. גביטה בהריון והיא רוצה לעבור הפלה, אך הפלות אינן חוקיות. כחברה טובה ומסורה, אוטיליה מחליטה לעזור לה. שתיהן מגיעות אל ויורל, רופא המבצע ניתוחים לא חוקיים, אך כוונותיו של ויורל אינן טהורות. אף אחת מהן לא מוכנה למחיר שהן עלולות לשלם.

## צוות השחקנים
* אנמריה מרינקה - אוטיליה מיהרטסקו
* לאורה וסיליו - גביטה דראגות
* ולאד איוואנוב - ויורל בבה

## ייחודיות הסרט
הסרט מאופיין בצילום ייחודי, כל סצנה מצולמת כשוט אחד, כמעט ללא תנועות מצלמה, כשהמצלמה פשוט מונחת בזווית מסוימת כלפי המתרחש, למעט מקרים חריגים, בהם אחת הדמויות נעה ממקום למקום, והמצלמה יחד איתה.

הסרט ידוע בריאליזם הבלתי מתפשר שלו, ובכך שהוא מראה בפרוטרוט וללא צינזור את כל פרטי ההפלה. הסרט נחשב לקשה מאוד לצפייה.

## ביקורות והכנסות
הסרט הכניס כמעט 1.2 מיליון דולר ברחבי רומניה, מה שהיה לסרט השביעי המצליח ביותר במדינה באותה שנה. ברחבי העולם הסרט הכניס כתשעה מיליון דולר.

הסרט דורג ברוב המגזינים המובילים כאחד הסרטים הטובים ביותר בשנת 2007. הסרט מחזיק בציון מבקרים ממוצע של 96% באתר Rotten Tomatoes.

## מחלוקות וצנזורה
למרות זכייתו בפרס לסרט החינוכי הטוב ביותר בפסטיבל קאן, שר החינוך של צרפת החליט לא לממן הפצת DVD של הסרט לבתי הספר, בשל הסצנות הקשות שבו. בעקבות ביקורות על החלטה זו, אושר הסרט לצפייה מגיל 15 ומעלה.

הסרט צבר מחאות מצד ארגונים המתנגדים להפלות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים רומניים
פרשמק

**פורשמק** (ביידיש: **פֿאָרשמאַק**, ברוסית: **форшмак**), או **וורשמעק**, מהמילה הגרמנית Vorgeschmack ("טעם מוקדם") או Vorspeise ("מנה ראשונה"), הידוע גם כ**הרינג קצוץ**, הוא מאכל מסורתי של המטבח היהודי האשכנזי, המקושר במיוחד לקהילות היהודיות במזרח אירופה, כולל פולין, ליטא, אוקראינה ורוסיה. זהו מתאבן מלוח העשוי בעיקר מהרינג מלוח קצוץ, ביצים קשות, בצל, תפוחים או תפוחי אדמה, ולחם או מצה מושרת, שלעיתים קרובות מתובלים בחומץ או שמן. המנה מוגשת בדרך כלל קרה, לעיתים קרובות מורחת על לחם שיפון או קרקרים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:המטבח האשכנזי
קטגוריה:מתאבנים
ג'יזל פסקל

**ג'יזל פסקל** (בצרפתית: **Gisèle Pascal**; נולדה ב-1921) היא שחקנית צרפתייה.

## ביוגרפיה
פסקל נולדה בקאן להורים שעסקו במכירת פרחים, תפקידה הקולנועי הראשון היה בסרט "L'Arlésienne" המתבסס על מחזה של אלפונס דודה, ב-1946 הופיעה בסרט "Les J3" העוסק בקבוצת תלמידי תיכון בצרפת הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-1948 גילמה יורשת אמריקאית מפונקת בסרט "Mademoiselle s'amuse".

ב-1950 הייתה בתפקיד הראשי בסרט המוזיקלי "La petite chocolatière" ובאותה שנה שיחקה בסרט "ורוניק" המבוסס על אופרה מאת אנדרה מסאז'ה, ב-1953 גילמה את הטייסת הלן בושה בסרט ביוגרפי עלייה, ב-1955 שיחקה בסרט מדמואזל מפריז העוסק באופנה וקידם את המראה החדש של כריסטיאן דיור.

ב-1956 הופיעה בסרט "Si Paris nous était conté" העוסק בהיסטוריה של פריז, ב-1962 שיחקה בסרט המבוסס על הרומן הוויקונט דה בראז'לון, ב-1984 שיחקה בדרמה הארוטית "La femme publique"

היא הייתה במערכת יחסים עם רנייה השלישי, נסיך מונקו והם גרו ביחד, אחותו של רנייר, הנסיכה אנטואנט, שהייתה מעוניינת שבנה ייקח את כס נסיכות מונקו, הפיצה שמועות לפיהן פסקל אינה יכולה להביא ילדים לעולם, נישואיהם בוטלו לאחר שבדיקה רפואית דיווחה בטעות שהיא עקרה, ב-1955 נישאה לשחקן ריימונד פלגרין וב-1962 נולדה בתה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה צרפתיות
המצוק באוואל, אטרטה

**המצוק באוואל, אטרטה** הוא ציור משנת 1885 מאת קלוד מונה, עשוי צבעי שמן על בד, מידותיו 65 על 92 ס"מ. היצירה נמסרה בעיזבון מארי דאבק, פריז, למדינת ישראל לזכר ז'אק ומימי דאבק, והיא מצויה בהשאלת קבע למוזיאון ישראל, ירושלים, מטעם האפוטרופוס הכללי, משרד המשפטים.

## רקע ליצירה
מונה בילה את מרבית שנות נערותו בעיר הנמל לה האבר, והכיר היטב את הכפרים הקטנים שלאורך חופי נורמנדי. בהמשך חייו שב לאזור זה פעמים רבות, תחילה לבדו ובהמשך עם משפחתו, כדי לצייר את הצוקים והחופים המפורסמים. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-19 התמקד באטרטה, כפר דייגים שהפך לעיירת נופש. בשנים 1883–1886 יצר שם יותר עבודות מאשר בכל מקום אחר מחוץ לביתו בז'יברני. ידועים כשבעים וחמישה ציורים מאטרטה מתקופה זו, וכחמישים מהם מיוחסים לסתיו ולחורף 1885–1886. ציור זה נמנה עם קבוצה זו.

כבר בעשור השלישי של המאה התשע עשרה "גילו" סופרים ואמנים את חופי נורמנדי כאזור מתאים לנופש. כשלושים שנה לאחר מכן היו הכפרים הקטנים לאתרי תיירות פעילים ובהם מלונות, בתי קזינו, אכסניות ווילות. במדריכי מסע הומלץ למבקרים היכן לטייל ומה לראות. לפיכך, כאשר מונה יצא לצייר באטרטה, היו הנופים שצייר מוכרים היטב לציבור. לפי תיעודו של הרברט, האמן ביקש מטעמים מסחריים לתאר מראות מוכרים, אך העניק להם את רגישותו האמנותית ואת לשונו הציורית הייחודית.

## מאפייני הסדרה
בעבודות מוקדמות יותר שצייר בסנט אדרס ובטרוויל תיאר מונה את חיי הנופש ואת הדמויות שעל החוף. לעומת זאת, בציורי אטרטה אין כמעט זכר לנופשים או לתיירות. הוא מתמקד בצוקים עצמם ומתעלם מן הבניינים ומהמבקרים, המבטאים את השינוי שחל במקום. בתיאורים אלה ניכרת איכות רומנטית והרואית, אך משיכות המכחול הנועזות והקומפוזיציות הלא שגרתיות מעניקות להם אופי מודרני מובהק.

## תיאור היצירה
בציור מוצג הסלע העצום של אוואל על מדרונו התלול והקשת שבקצהו, מראה שהיה מוכר היטב באזור. נקודת התצפית היא שביל המגיע עד מחצית הדרך במעלה המצוק. "המחט", חוד סלע המתנשא לגובה של כשבעים מטרים ואשר מופיע לעיתים קרובות בנופי אוואל של מונה, מוסתר כאן מאחורי המצוק. אף שהזווית איננה יוצאת דופן, התיאור מצטיין ברעננותו. מונה מקרב את הצופה אל פני המצוק ובוחן אותם באמצעות ריבוי משיחות מכחול ונגיעות צבע, המשקפות את השפעת המים, הרוח, האור והאוויר. עבודת המכחול ההבעתית והצבעוניות החיה מבטאות את תגובתו הישירה של האמן לעוצמת הטבע.

על אף שמונה נהג לעיתים להשלים ציורים בשטח, בתקופה זו נהג לא אחת לסיים בסטודיו עבודות שהחל באוויר הפתוח. משום כך התאריך המופיע על ציורים אלו מציין את מועד תחילת העבודה ולא בהכרח את השלמתה.

## הערות שוליים

קטגוריה:קלוד מונה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קניון אוקיאניה

**קניון אוקיאניה** (ברוסית: **ТРЦ Океания**) הוא מרכז קניות הנמצא בקוטוזובסקי פרוספקט במוסקבה.

מרכז הקניות והבידור אוקיאניה נפתח בשנת 2016 ומאז ביסס את מעמדו כאחד מיעדי הקניות והפנאי הפופולריים ביותר במוסקבה.
לקניון נגישות תחבורה מצוינת, תחנת המטרו סלאביאנסקי בולוואר  ותחנה בשם זהה  של הטבעת המרכזית של מוסקבה נמצאות במרחק של 5 דקות הליכה ממנו.

במרכז הקניות יש יותר מ-300 חנויות כולל קולנוע IMAX הגדול ביותר באירופה.
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוסקבה: מרכזי קניות
התזמורת הפילהרמונית של דבלין

**התזמורת הפילהרמונית של דבלין** (באנגלית: **Dublin Philharmonic Orchestra**) היא תזמורת סימפונית אירית שבסיסה בדבלין, בירת אירלנד. היא נוסדה בשנת 1997 ופועלת בחסות "אגודת התזמורת הפילהרמונית של דבלין", תאגיד המוגבל בערבות ועמותה רשומה אירית. התזמורת הפילהרמונית הקודמת של דבלין הייתה פעילה מהמאה ה-18 ועד שנות ה-30 של המאה ה-20. הכנר, המנצח והאמרגן המפורסם פייר ואן מלדרה ניצח עליה החל משנת 1751. המנהל המוזיקלי והמנצח הנוכחי של הוא דרק גליסון.

## היסטוריה
התזמורת הפילהרמונית החדשה של דבלין קיימה את קונצרט הבכורה שלה במהלך פסטיבל קילקני לאמנויות בשנת 1997, בקתדרלה הנורמנית מהמאה ה-13, "סנט קניס", בעיר העתיקה קילקני. בנוסף לביצוע רפרטואר של יצירות מופת קלאסיות סטנדרטיות, התזמורת נותנת במה למלחינים אירים עכשוויים. התזמורת הקליטה רפרטואר קלאסי ועכשווי עבור חברות תקליטים מסחריות, כולל אולבני רקורדס מארצות הברית, בי.אם.ג'י/ווינדהם היל רקורדס, ובשנת 2006 הופיעה בתקליטור של המרכז למוזיקה עכשווית של אירלנד, "מוזיקה עכשווית מאירלנד, כרך 6", בהקלטה של היצירה "בגינבון 1170" מאת המלחין וינסנט קנדי. בנוסף, התזמורת הקליטה פסקולים לסרטי קולנוע ולטלוויזיה.

בשנת 2008, התזמורת הופיעה בפסטיבל המוזיקה הקלטית הגדול ביותר באירלנד, יחד עם פרנקי גאווין ודה דנאן, מויה ברנן, בריאן קנדי ואנתוני קירנס מהרכב שלושת הטנורים האיריים.

בשנת 2009, יצאה התזמורת לסיבוב ההופעות הראשון שלה בארצות הברית עם 49 מועדי קונצרטים ב-24 מדינות, תחת חסותה של חברת הניהול קולומביה ארטיסטס מנג'מנט. בשנת 2010 היא סיירה בסין, והופיעה בתוכנית הרשמית של התיאטרון הגדול של שאנגחאי במסגרת תערוכת האקספו 2010. היא גם פתחה את פסטיבל הקיץ של בייג'ינג, "לשוטט עם הקלאסיקות", עם קונצרטים ששודרו מהמרכז הלאומי לאמנויות הבמה בבית האופרה בבייג'ינג, בטלוויזיה, ברדיו ובאינטרנט ליותר מ-400 מיליון איש. תחנת הטלוויזיה פיניקס שבסיסה בהונג קונג הפיקה סרט תיעודי על סיבוב ההופעות של התזמורת בסין בשנת 2010.

בשנת 2010, התזמורת שיתפה פעולה עם סמואל ל. ג'קסון, קרן סמואל ג'קסון ודיון וורוויק בהצגת אירוע גאלה לגיוס כספים עבור "פעולה למען אוטיזם באירלנד" באולם או'ריילי באוניברסיטת קולג' דבלין.

בינואר 2016 קיימה הפילהרמונית של דבלין את סיבוב ההופעות השני שלה בסין.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

דבלין
קטגוריה:מוזיקה אירית
קטגוריה:דבלין
קטגוריה:אירלנד: תרבות
ליגת העל הצ'כוסלובקית בכדורסל

**ליגת העל הצ'כוסלובקית בכדורסל** (בשמה הרשמי **Československá basketbalová liga**, הייתה הליגה העליונה המקצועית בכדורסל לגברים בצ'כוסלובקיה. היא פעלה החל משנת 1929 וחדלה להתקיים עם התפרקות המשינדה בשנת 1993. על בסיסה הוקמו ליגת העל הצ'כית בכדורסל וליגת העל הסלובקית בכדורסל.

במהלך קיומה קבוצות מסלובקיה זכו ב-7 עונות ומצ'כיה ב-57 עונות.

מלך הסלים של הליגה היה ייז'י זידק עם מעל ל-10,000 נקודות. הוא היה הצ'כיה הראשון שנכלל בהיכל התהילה של פיב"א.
## הופעות לפי מועדון

קטגוריה:צ'כוסלובקיה: ספורט
סרביה ומונטנגרו
קטגוריה:תחרויות כדורסל לא פעילות
ספרות פיימונטית

**ספרות פיימונטית** היא מכלול הטקסטים שנכתבו לאורך המאות בשפה הפיימונטית.

## מקורות
העדות הראשונה להיווצרות השפה הפיימונטית נמצאה בכנסיית סנטה מריה מאג'ורה בוורצ'לי, בפסיפס רצפה משנת 1040. הטקסט המשמעותי הראשון שנשמר הוא ה-*Sermoni Subalpini* (דרשות סובאלפיניות) משנת 1150, הכולל 22 דרשות ליטורגיות שנכתבו עבור בתי ספר של אבירי הטמפלרים בפיימונטה.

במהלך המאות ה-12 וה-13 הגיעו טרובדורים רבים לחצרות המלוכה של סלוצו, מונפראטו וסבויה, והביאו עמם את ערכי "האהבה החצרנית". במאות שלאחר מכן הפכה הפיימונטית לשפת המנהל והמשפט במקום הלטינית, ונכתבו בה מסמכים רשמיים, כרוניקות היסטוריות ומחזות דתיים כגון "*Ël Gelind*".

## הספרות היהודית-פיימונטית
לקהילה היהודית בפיימונטה תרומה ייחודית וחשובה לספרות המקומית. נוצר בה ניב ייחודי המכונה "יהודית-פיימונטית", המשלב אוצר מילים עברי בתוך המבנה הפיימונטי.

חוקר הלשון הנודע **[[בנבנוטו אהרון טרצ'יני]]** (Benvenuto Aron Terracini) היה מהבלשנים המרכזיים שחקרו וקידמו את ערכה של השפה והספרות הפיימונטית, תוך התמקדות במורשת היהודית. מחקרים מודרניים בארכיון טרצ'יני חשפו "שירת אירועים" (Poesie d'occasione) מהמאה ה-19, שנכתבה בעברית, איטלקית ופיימונטית.

פרימו לוי, בסיפורו "ארגון" (Argon) מתוך "הטבלה המחזורית", הקים לתחייה את השפה והז'רגון של אבותיו היהודים-פיימונטים, תוך שימוש במונחים כמו "סוד" (Sod) או "חכם" (Khakham) שהיו חלק בלתי נפרד מחיי היום-יום של הקהילה.

## העת החדשה והמאה ה-19

במאה ה-18 הגיעה התודעה הלאומית הפיימונטית לשיאה. ב-1783 פרסם מאוריציו פיפינו את הדקדוק הפיימונטי הראשון. **אדוארדו איניאציו קאלבו** (Edoardo Ignazio Calvo) נחשב לאחד מגדולי המשוררים האזרחיים עם יצירתו "*Fàule moraj*". המאה ה-19 ראתה פריחה של סופרים ומחזאים, בהם אנג'לו ברופריו ו**ויטוריו ברסציו**, שיצר את דמותו האיקונית של "Monsù Travet".

## המאה ה-20 והתקופה העכשווית
המאה ה-20 עמדה בסימן התחדשות לירית ופוליטית. קבוצת ה-*Companìa dij Brandé*, שנוסדה ב-1927 על ידי פינין פאקוט (Pinin Pacòt), הפכה לקבוצה המשפיעה ביותר לשימור השפה. משוררים כגון נינו קוסטה וסופרים כגון לואיג'י אוליברו המשיכו את המסורת.

החל משנות ה-80, הספרות הפיימונטית עברה תהליך של "בינלאומיות" הודות לחוקרים כמו ג'אנרנצו קליביו וסרג'ו ג'ילארדינו. כיום, חיוניות השפה באה לידי ביטוי בדור חדש של יוצרים המשתמשים במדיה דיגיטלית, בלוגים ומוזיקה עכשווית, המגדירים מחדש את הזהות התרבותית של פיימונטה במאה ה-21.

## ראו גם
* פיימונטית

## ביבליוגרפיה

* Camillo Brero, *Storia della letteratura piemontese*, Torino, 1981.
* Gianrenzo P. Clivio, *Profilo di storia della letteratura in piemontese*, Torino, 2002.
* Alberto Cavaglion, *Letteratura ebraica in Piemonte*, Rassegna Mensile di Israel, 2020.
* Chiara Pilocane, *Le poesie d'occasione come fonte per la storia degli ebrei piemontesi*, 2021.

קטגוריה:ספרות איטלקית
קטגוריה:פיימונטה
ג'בל טארוג'ה

**ג'בל טארוג'ה** (בערבית: **جبل طاروجة**) הוא הר הממוקם בחלקו העליון של הכפר לובאן א-שרקיה שבדרום נפת שכם, בדרום השומרון. ההר מתנשא לגובה של כ-800 מטרים מעל פני הים. אזור ההר ומורדותיו מוקפים בעצי אלון ובפריחת כלניות וצמחי השומר והחרדל. 

## שם ההר
על פי אגדה עממית, ההר נקרא על שם צדיק שחי בכפר, וכאשר מת והוכן לקבורה גופתו התעופפה להר הסמוך, ומאז הוא נקרא על שמו. 

## ממצאים ארכאולוגיים
בהר יש מקאם המשוייך לאדם בשם שייח' זאיד, ולידו מסגד. בקרבת ההר ישנם שרידים מתקופת הברזל, מהאלף העשירי לפני הספירה, ושרידים השייכים לתקופות מאוחרות יותר, כמו התקופה היוונית, הצלבנית, הרומית, הממלוכית והעות'מאנית. 

בשנות ה-70, הוציא משה דיין ממערה הממוקמת בין הר טארוג'ה והעיר סלפית, שני סרקופגים משיש אדום. הסרקופגים הוצגו מאוחר יותר במוזיאון רוקפלר.

קטגוריה:ישראל: הרים
טקאנורי נגאסה

**טַקַאנוֹרִי נָגָאסֶה** (ביפנית: 永瀬貴規) הוא ג'ודוקא יפני. פעמיים אלוף אולימפי (טוקיו 2020 ופריז 2024) ואלוף העולם (אסטנה 2015) בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1993
קטגוריה:ג'ודוקא יפנים
הבחירות לסנאט של ארצות הברית (1980)

**הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנת 1980** נערכו ב־4 בנובמבר, במקביל לניצחונו של רונלד רייגן בבחירות לנשיאות. בבחירות הרגילות עמדו לבחירה 34 מושבים מקבוצה 3 של הסנאט. ניצחונו הגדול של רייגן על הנשיא המכהן ג'ימי קרטר העניק תנופה משמעותית למועמדי המפלגה הרפובליקנית לסנאט, ואפשר להם להפוך 12 מושבים שהוחזקו בידי הדמוקרטים ולזכות בשליטה בסנאט לראשונה מאז סיום הקונגרס ה־83 בינואר 1955. זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1966 שבה מפלגה כלשהי הצליחה להגן על כל המושבים שהחזיקה בהם.

מדובר באחת מחמש הפעמים בלבד שבהן עשרה מושבים או יותר בסנאט החליפו ידיים בבחירות אחת; המקרים האחרים היו בשנים 1920, 1932, 1946 ו־1958. זוהי מערכת הבחירות המוקדמת ביותר לסנאט שבה נבחר סנאטור שעדיין מכהן, והוא צ'אק גראסלי מאיווה.

זה היה השינוי הגדול ביותר בהרכב הסנאט מאז 1958, והגידול המשמעותי ביותר של הרפובליקנים מאז 1946, אז גם כן הוסיפו 12 מושבים. זו הייתה גם הפעם האחרונה שבה השליטה בסנאט עברה מיד ליד בשנת בחירות לנשיאות עד שנת 2020, אז הדמוקרטים השיגו שליטה; הפעם האחרונה שבה הרפובליקנים השיגו שליטה בסנאט בשנת בחירות לנשיאות עד 2024; והפעם האחרונה שבה מדינת מרילנד בחרה רפובליקני לסנאט.

## סיכום התוצאות

להלן התרגום המלא, בדיוק לפי המבנה והעיצוב שביקשת:

```
## שינויים בהרכב הסנאט
### לפני הבחירות

### לאחר הבחירות

## ניצחונות ושמירת מושבים
### פרישות
שלושה סנאטורים רפובליקנים ושני דמוקרטים פרשו במקום להתמודד לבחירה מחדש.

### הפסדים
רפובליקני אחד ושנים עשר דמוקרטים התמודדו לבחירה מחדש אך הפסידו בבחירות המקדימות או בבחירות הכלליות.

### שינויים לאחר הבחירות
דמוקרטי אחד התפטר ב-12 באפריל 1982, ומאוחר יותר הוחלף על ידי מינוי רפובליקני.

## סיכום ההתמודדויות
### בחירות מיוחדות
לא התקיימו בחירות מיוחדות לסנאט ב-1980.

## סיכום ההתמודדויות
### בחירות לקראת הקונגרס הבא
בבחירות הכלליות הללו, הזוכים נבחרו לכהונה המתחילה ב־3 בינואר 1981; מסודר לפי מדינה.

כל הבחירות נערכו למושבי הסנאט מקבוצה 3.

## המרוצים הצמודים ביותר
**ב-19 מרוצים מרווח הניצחון היה פחות מ-10%:**

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

קטגוריה:בחירות לסנאט של ארצות הברית
המפלגה הירוקה (ברזיל)

**המפלגה הירוקה** (בפורטוגזית: **Partido Verde, PV**) היא מפלגה פוליטית בברזיל, שנוסדה לאחר תקופת הדיקטטורה הצבאית, וכמו מפלגות ירוקות אחרות ברחבי העולם, היא מחויבת לקדם שוויון חברתי ופיתוח בר-קיימא.

## מצע
בין הנושאים המרכזיים בסדר היום של PV נמצאים פדרליזם, סביבתנות, זכויות אדם, קידום דמוקרטיה ישירה, פרלמנטריזם, רווחה, זכויות אזרח, פציפיזם ולגליזציה של מריחואנה בתנאים מסוימים. עם זאת, ארבעת עמודי התווך המרכזיים שלה הן קיימות אקולוגית, דמוקרטיה של העם, צדק חברתי ואי-אלימות.

המפלגה טוענת שהיא נמצאת בעמדה על הספקטרום הפוליטי שחורגת מפרדיגמת ה"שמאל-ימין", שנחשבת על ידי חבריה לאנכרוניסטית ולא מציאותית.

## היסטוריה
המפלגה הירוקה הוקמה בינואר 1986 על ידי פעילי סביבה ופעילים נוספים מתנועות חברתיות, כאשר המנהיגים היו  (שחזר בהמשך למפלגת הפועלים), , , דומינגוס פרננדס, ז'וזה לואיז פנה וסארני פיליו.

לאחר בחירתו של לואיז אינסיו דה סילבה כנשיא ברזיל ב-2002, המפלגה קיבלה את משרד התרבות, ולתפקיד השר מונה זמר הפופ ז'ילברטו ז'יל.

בבחירות לנשיאות 2010, מועמדת מפלגת הירוקים מרינה סילבה קיבלה 19.3% מהקולות, מה שהוביל לכישלונה של דילמה רוסף להשיג 50% מהקולות, וגרם לסיבוב שני בבחירות.

בבחירות לנשיאות ב-2014 מועמד המפלגה אדוארדו חורחה קיבל 0.61% מהקולות, והמפלגה קיבלה 6 צירים וסנאטור אחד. המפלגה הצביעה בעד הדחתה של דילמה רוסף, ובהמשך תמכה בנשיא מישל טמר. במאי 2016 המפלגה משכה את תמיכתה בטמר ועברה לקרוס בנצ'רס.

לקראת הבחירות הכלליות בברזיל ב-2018 השתתפה המפלגה בקואליציית United to transform Brazil, בתמיכה במועמדותה של מרינה סילבה.

בשנת 2022, יחד עם מפלגת הפועלים ו המפלגה הקימה את ברית  כהכנה לבחירות הכלליות במדינה. בבחירות לנשיאות, המפלגה תמכה במועמדותו של לולה דה סילבה.

## ייצוג בממשלה
המפלגה אינה כוח פוליטי מרכזי במדינה, בניגוד לכמה מקבילותיה האירופיות. במשך זמן רב, נציגה היחיד בקונגרס היה פרננדו גביירה, שנבחר על ידי ריו דה ז'ניירו (1995–1998, 1999–2002) וב-2005 חזר למפלגת הפועלים. החל מ-2003, המפלגה היוותה את בסיס התמיכה בממשלתו של לולה, והתפרקה במחצית השנייה של מאי 2005, לאחר שהביעה אי שביעות רצון כללית מהמדיניות הסביבתית של הממשלה.

הנשיא הלאומי של ה-PV הוא ז'וזה לואיז פנה, שהחליף את חבר הקונגרס לשעבר אלפרדו סירקיס. שם חשוב נוסף במפלגה הוא סרני פיליו, שהיה שר הסביבה בממשלות פרננדו אנריקה קרדוזו ומישל טמר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1986
קטגוריה:ברזיל: מפלגות
קטגוריה:מפלגות ירוקות
ועדת אד הוק לשאלת ארץ ישראל

**ועדת אד הוק לשאלת ארץ ישראל** (באנגלית: **Ad Hoc Committee on the Palestinian Question**) הייתה ועדה שהוקמה בהצבעה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-23 בספטמבר 1947, בעקבות פרסום דו"ח ועדת אונסקו"פ ב-3 בספטמבר 1947.

הוועדה נוהלה על ידי  מאוסטרליה, שלימים כתב בזיכרונותיו: "אני רואה בהקמת ישראל ניצחון גדול של האומות המאוחדות".

בהצבעה באספה הכללית על הקמת הוועדה הסתיימה בתמיכה של 29 חברות, 11 מתנגדות ו-16 נמנעות. הקמת הוועדה עוררה התנגדות עזה מצד מדינות ערב, שרצו שהשאלה תועבר לוועדה הרביעית של העצרת הכללית, מחשש שוועדה אד-הוק תהיה פגיעה יותר להשפעת "קבוצות לחץ מסוימות".

שתי ועדות משנה הוקמו ב-22 באוקטובר להערכת הצעות הרוב והמיעוט של אונסקו"פ.

## הוועדה
אבא הלל סילבר, יו"ר הסניף האמריקאי של הסוכנות היהודית, הציג בפני הוועדה את הטיעון בעד מדינה יהודית והודיע בשם הסוכנות היהודית על קבלת 10 מתוך אחת עשרה המלצות פה אחד לתוכנית החלוקה של האו"ם ודחיית דו"ח המיעוט. בעוד ששלושה חברים תמכו בהקמת מדינה פדרלית (על פי דו"ח המיעוט) בדומה לתוכנית מוריסון-גריידי שנדחתה על ידי היהודים והערבים כאחד, ועדת אונסקו"פ מצאה שמערכת של קנטונים "עלולה בקלות לכלול פיצול מופרז בתהליכי הממשל, ובסופו של דבר, תהיה בלתי ישימה לחלוטין". אף אחד מחברי אונסקו"פ לא תמך בפתרון מדינה אחת כפי שהומלץ על ידי הוועד הערבי העליון, וב-29 בספטמבר ג'מאל אל-חוסייני, סגן נשיא הוועד הערבי, הודיע על התנגדותו לתוכנית החלוקה של האו"ם.

## ועדות משנה
ב-22 באוקטובר הוועדה הקימה שתי תת-ועדות. תת-ועדה 1 (בראשות ) כללה תשעה חברים (ארצות הברית, ברית המועצות, בריטניה, קנדה, פולין, צ'כוסלובקיה, אורוגוואי, גואטמלה והסוכנות היהודית) והייתה אחראית להכנת תוכנית ליישום דו"ח הרוב של ועדת אונסקו"פ. ועדת משנה 2 (בראשות מוחמד זפרוללה ח'אן) כללה שישה נציגים ערבים ושלושה תומכים של תוכנית המיעוט ובחנה את דו"ח המיעוט להקמת מדינה פדרלית אחת, עם מחוזות יהודיים וערביים וירושלים מפוצלת כעיר בירה. עם זאת, תת-ועדה 2 מעולם לא נלקחה ברצינות משום שארצות הברית, ברית המועצות ובריטניה ישבו בוועדת משנה 1. הסוכנות היהודית התייעצה עם תת-ועדה 1 בעוד הוועד הערבי העליון התייעץ עם תת-ועדה 2.

דוחות ועדת משנה 1 ותת-ועדה 2 נמסרו ב-19 בנובמבר 1947.

ועדת משנה 2 ביקשה מבית הדין הבין-לאומי לצדק לקבל חוות דעת מייעצת בנושאים משפטיים רלוונטיים. לבקשת נציג צרפת, התקיימו שתי הצבעות, אחת על שבע השאלות הראשונות, והשנייה על השאלה השמינית, שהייתה כך:

: האם האומות המאוחדות, או כל אחת מהמדינות החברות בו, מוסמכות לאכוף, או להמליץ על אכיפה, של כל הצעה הנוגעת לחוקה ולממשלת ארץ ישראל העתידית, ובפרט כל תוכנית חלוקה שמנוגדת לרצון או שאומצה ללא הסכמת התושבים.

לגבי שבע השאלות, נדחתה ההצבעה עם שמונה עשרה בעד, עשרים וחמש נגד ואחד עשר נמנעים. בשאלה השמינית נדחתה ההצבעה עם תוצאה של עשרים בעד, עשרים ואחד נגד ושלושה עשר נמנעים.

הוועדה הזמנית דחתה את החלטת תת-הוועדה 2 להקים מדינה מאוחדת ואישרה את תוכנית החלוקה המוצעת של ועדת משנה 1.

## התפתחויות לאחר הוועדה
בריטניה לא הייתה מוכנה ליישם מדיניות שאינה מקובלת על שני הצדדים ולכן היא סירבה לשתף עם ועדת האו"ם את ניהול ארץ ישראל בתקופת המעבר, וב-20 בנובמבר 1947 הודיעה ממשלת בריטניה לאו"ם על לוח זמנים לפינוי הארץ. על סיום המנדט, החלוקה והעצמאות.

ב-29 בנובמבר 1947 המליצה העצרת הכללית של האו"ם על אימוץ ויישום תוכנית החלוקה.

## הערות שוליים

קטגוריה:הסכסוך הישראלי-ערבי: ועידות
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-ערבי: החלטות האו"ם
לושיוס אלמר

**לושיוס קווינטיוס קינקינטוס אלמר** (באנגלית: **Lucius Quintius Cincinnatus Elmer**; 3 בפברואר 1793 – 11 במרץ 1883) היה פוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הדמוקרטית, שייצג את מחוז הקונגרס הראשון של ניו ג'רזי בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1843–1845. הוא היה בנו של אבנעזר אלמר ואחיינו של ג'ונתן אלמר, ושניהם כיהנו אף הם בקונגרס.

## ביוגרפיה
אלמר נולד בברידג'טון שבניו ג'רזי, ב־3 בפברואר 1793. הוא למד בבתי ספר פרטיים והשלים את לימודיו באוניברסיטת פנסילבניה. במהלך מלחמת 1812 שירת במיליציה בדרגת לוטננט בחיל התותחנים, וקודם לדרגת מייג'ור חטיבתי ומפקח.

הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1815 והחל לעסוק בעריכת דין בברידג'טון. בשנת 1824 שימש כתובע מטעם המדינה. הוא כיהן כחבר האספה הכללית של ניו ג'רזי בשנים 1820–1823, ובשנת כהונתו האחרונה שימש כיושב ראש האספה. בשנת 1824 כיהן כתובע של מחוז קמברלנד, וכיהן כתובע הפדרלי של מחוז ניו ג'רזי בשנים 1824–1829.

בשנת 1843 נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרס ה־28, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1843 עד 3 במרץ 1845. במהלך כהונתו שימש כיושב ראש ועדת הבחירות. בשנת 1844 לא הצליח להיבחר מחדש לקונגרס ה־29. כחבר קונגרס בתקופת 'ברווז צולע', היה אלמר הדמוקרטי היחיד מניו ג'רזי שהצביע נגד סיפוח טקסס בינואר 1845.

לאחר שעזב את הקונגרס, כיהן כתובע הכללי של ניו ג'רזי בשנים 1850–1852, וכשופט משנה בבית המשפט העליון של ניו ג'רזי בשנים 1852–1859 ושוב בשנים 1861–1869, אז פרש לגמלאות. הוא נפטר בברידג'טון ב־11 במרץ 1883, ונטמן בבית הקברות של כנסיית אולד ברוד סטריט הפרסביטריאנית בברידג'טון.

אלמר נשא לאישה את קתרין היי ב־6 באוקטובר 1818 בפילדלפיה. היא נולדה בפילדלפיה בשנת 1794, בתם של דניאל היי וקתרין פרייר. היא נפטרה ב־27 באוקטובר 1884 בברידג'טון, ניו ג'רזי, בגיל 90, ונטמנה בבית הקברות של כנסיית אולד ברוד סטריט הפרסביטריאנית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו ג'רזי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:התובעים הכלליים של ניו ג'רזי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1793
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1883
הקונגרס ה-27 של ארצות הברית

**הקונגרס ה־27 של ארצות הברית** היה מושב של הרשות המחוקקת של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, וכלל את הסנאט של ארצות הברית ואת בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא התכנס בוושינגטון די. סי. בין 4 במרץ 1841 ל־3 במרץ 1843, במהלך חודש כהונתו של הנשיא ויליאם הנרי הריסון ובשנתיים הראשונות לכהונתו של מחליפו, ג'ון טיילר. חלוקת המושבים בבית הנבחרים התבססה על מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1830. בשני הבתים היה רוב למפלגה הוויגית, מה שהפך את הקונגרס ה־27 לקונגרס היחיד בתקופת 'המערכת המפלגתית השנייה' שבו שלטה המפלגה הוויגית.

## אירועים מרכזיים
* 4 במרץ 1841: ויליאם הנרי הריסון הושבע כנשיא ארצות הברית.
* 4 באפריל 1841: הנשיא הריסון נפטר וסגן הנשיא ג'ון טיילר הפך לנשיא.
* 16 באוגוסט 1841: הווטו שהטיל הנשיא טיילר על הצעת חוק להקמתו מחדש של הבנק השני של ארצות הברית הוביל חברים במפלגה הוויגית להתפרע מחוץ לבית הלבן, במה שנחשב להפגנה האלימה ביותר בשטח הבית הלבן בתולדות ארצות הברית.
* 19 במאי 1842: מרד דור .
* 17 בדצמבר 1842:  מקרוליינה הדרומית הפך לאיטלקי־אמריקאי הראשון שכיהן בקונגרס.

## חקיקה מרכזית
* 19 באפריל 1841: חוק פשיטת הרגל של 1841.
* 4 בספטמבר 1841: חוק זכות הקדימה של 1841 .
* 4 באוגוסט 1842: חוק ההתיישבות החמושה.
* 30 באוגוסט 1842: מכס 1842 ('המכס השחור').

## אמנות
* 9 באוגוסט 1842: נחתמה אמנת ובסטר–אשברטון, שקבעה את גבול ארצות הברית – קנדה ממזרח להרי הרוקי.

## סיכום מפלגתי
### סנאט

### בית הנבחרים

## מנהיגות
[ממוזער|175px|נשיא הסנאט<br>[ג'ון טיילר]]
### סנאט
* נשיא: ג'ון טיילר (W), עד 4 באפריל 1841, לאחר מכן ריק
* נשיא זמני:
** ויליאם רופוס קינג (D), מ-4 במרץ 1841
** סמואל סאות'רד (W), מ-11 במרץ 1841
** וילי מנגום (W), מ-31 במאי 1842

### בית הנבחרים
* יו"ר: ג'ון וייט (W)

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

27
דיים אנטוניה רומיאו

**דיים אנטוניה רומיאו** (באנגלית: **Dame Antonia Romeo;** נולדה ב-20 באוקטובר 1974) היא פקידה בשירות המדינה הבריטי, המשמשת כמזכירת הקבינט וראש שירות המדינה של הממלכה המאוחדת מאז 19 בפברואר 2026.

## ביוגרפיה
רומיאו נולדה וגדלה בלונדון, להורים מדענים לביוכימיה. רומיאו למדה באוניברסיטת אוקספורד שם סיימה תואר בפילוסופיה, כלכלה ומדעי המדינה. בהמשך פנתה לתואר שני בכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון. לאחר מכן השלימה רומיאו דיפלומה בבית הספר לניהול של אוניברסיטת קולומביה. עם סיום לימודיה האקדמיים עבדה רומיאו במשך שלוש שנים כיועצת אסטרטגית בפירמת הייעוץ האסטרטגי אוליבר ווימן.

בשנת 2000 הצטרפה לשירות המדינה הבריטי ככלכלנית מקצועית, ותחילה הוצבה במשרד הלורד צ'נסלור. לאחר מכן, קודמה רומיאו לתפקיד המזכירה הפרטית הראשית תחת שרי המשפטים צ'רלי פלקונר, וג'ק סטרו בממשלות הלייבור של טוני בלייר וגורדון בראון. במסגרת תפקיד זה רומיאו הייתה אחראית על ניהול לשכות השרים, תיאום מדיניות וייעוץ ישיר לשרים.

ב-2010 עם זכייתה של המפלגה השמרנית בבחירות והקמת ממשלת הקואליציה בראשות דייוויד קמרון, עברה רומיאו למשרד הקבינט שם הייתה ממונה על קידום רפורמות במנגנוני השלטון וחיזוק הקשר עם המגזר העסקי. לאחר מכן שבה רומיאו למשרד המשפטים וכיהנה במספר תפקידים בהם ראש אגף המשפט הפלילי, וראש אגף דיגיטציה.

ב-2015 מונתה רומיאו לתפקיד הקונסולית הכללית של הממלכה המאוחדת בניו יורק ולמנהלת הכללית לענייני כלכלה ומסחר בארצות הברית, שם פעלה כשליחה מיוחדת לחברות טכנולוגיה אמריקאיות.

ב-2017 חזרה רומיאו לבריטניה, ומונתה לתפקיד המזכירה הקבועה של המשרד לסחר בינלאומי, תחת השר ליאם פוקס, שם הובילה את גיבוש מדיניות הסחר חוץ של בריטניה בתקופה שלאחר פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.

ב-2021 מונתה לתפקיד פקידת הכתר בצ'נסרי והמזכירה הקבועה במשרד המשפטים. ב-6 במאי 2023 במסגרת היותה פקידת הכתר, רומיאו הייתה אחראית על הרישום הרשמי של טקס הכתרתם של המלך צ'ארלס השלישי והמלכה קמילה היא כתבה את רשימת ההכתרה של צ'ארלס השלישי והגישה את רשימת הטקסים ואת הגרסה הדיגיטלית שלה למלך ולמלכה בארמון בקינגהאם במאי 2024.

במרץ 2025 מונה רומיאו למזכירה הקבועה של משרד הפנים, וכיהנה תחת מזכירות הפנים איווט קופר ושבאנה מחמוד.

בפברואר 2026, מונתה רומיאו על ידי ראש ממשלה קיר סטארמר לתפקיד מזכירת הקבינט וראש שירות המדינה הבריטי.

### חיים אישיים
רומיאו נשואה לג'ון רומיאו אותו הכירה במהלך עבודתה בפירמת הייעוץ האסטרטגי אוליבר ווימן. לזוג שלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ממשלת בריטניה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1974
קטגוריה:עובדי מדינה בריטים
עיקול הנהר

**עיקול הנהר** הוא ציור שמן על בד מאת פול סזאן, שנוצר בשנות ה-60 של המאה ה-19. היצירה נמנית עם עבודותיו המוקדמות ומשקפת שלב של חיפוש וגיבוש לשון אישית. היצירה מוצגת במוזיאון ישראל.

## רקע
פול סזאן היה למעשה אוטודידקט בציור, ולכן יצירתו המוקדמת אינה משקפת מסלול התפתחות אקדמי מסודר. כאינדיבידואליסט מובהק, שנזהר מפני השפעות חיצוניות, התמיד ללמוד מתוך התבוננות עצמית. בין השנים 1864–1870 הרבה לנוע בין פריז לאקס אן פרובאנס. בפריז נרשם לאקדמי סוויס כדי לרשום מודל חי והקדיש שעות ארוכות ללימוד יצירות בלובר. אף שהיה בן זמנם של האמנים שכונו לימים אימפרסיוניסטים ונפגש עמם באקדמי סוויס ובקפה גרבואה, בחר בדרך שונה ועקבית משלהם.

## מאפייני התקופה ביצירה
הציור מגלם היבטים מתקופה מוקדמת זו של ניסיונות וחיפושים. מבחינת נושאו הוא משקף את עקרון הריאליזם, שלפיו גם קטע נוף אקראי ראוי לתיאור אמנותי. צבעוניותו הכהה מזכירה את נופי היער של גוסטב קורבה, הנציג המרכזי של הריאליזם. עם זאת, פרשנותו של סזאן לנוף מקרבת את העבודה גם לרוח הרומנטית, שכן היא מבטאת בראש ובראשונה את מזגו והלך רוחו של האמן בעת הציור.

איכות זו ניכרת במשיכות המכחול העצבניות, ובעיקר בעץ המופיע מימין, המצויר בתנועות מהירות וקדחתניות.

## צבעוניות וטכניקה
סולם הצבעים הירוק, שחור, כחול ולבן אופייני לנופיו המוקדמים של סזאן. לשם יצירת מתח דרמטי הוא מציב את בהירות השמים כנגד האלכסון החד של המדרון הכהה ועלוות העצים. במרכז הקומפוזיציה מופיע כתם אדום כתום, המשתקף גם במים.

הבד מכוסה שכבת צבע עבה, ומשיכות המכחול פונות לכיוונים שונים ולעיתים חופפות זו את זו. תנועתן מעניקה לאדמה תחושת נזילות, אף שעובי הצבע ממתן אותה.

## ציור בטבע
ממדיה הקטנים של היצירה והנחת הצבע הישירה מעידים כי צוירה באוויר הפתוח. בשנים אלו החל סזאן לגבש את תפיסתו בדבר חשיבות העבודה מחוץ לסטודיו. במכתב לחברו מילדות, אמיל זולא, כתב כי ציורים שנעשו בפנים אינם יכולים להשתוות לאלו שנוצרו בחוץ.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ציורים
סלעים, לסטאק

**סלעים, לסטאק** הוא ציור שמן על בד מאת פול סזאן, שנוצר בקירוב בשנת 1865. היצירה נתרמה למוזיאון ישראל בידי ג'ורג' גרינשפן, ניו יורק. היא מוצגת באגף האמנות המודרנית.

## רקע והקשר ליצירה
בשנות השישים של המאה התשע עשרה נע סזאן בין פריז לבין אקס-אן-פרובאנס, עיר הולדתו. אף שנפגש בפריז עם אמנים שכונו לימים אימפרסיוניסטים, בחר לעצמו דרך עצמאית. רוח חיפושו אחר סגנון אישי ניכרת ביצירות מתקופה זו, ובהן ציור זה.

היצירה צוירה באותה שנה שבה נוצר "עיקול הנהר", ואף הייתה במשך שנים רבות בבעלות אותם אספנים. בדומה לאותה עבודה, גם כאן בולטים הניגודים החריפים בין כהה לבהיר, אולם האווירה הכללית מתונה ושלווה יותר.

## תיאור היצירה
הקומפוזיציה בנויה על משולשים נסוגים המורכבים מן הסלעים, הים, הגבעה והשמים. מבנה זה יוצר תחושת יציבות. משיכות המכחול רגועות יחסית, ושכבת הצבע העבה הונחה בתנועות קצביות חוזרות, תוך שינוי כיוון באזורים שונים של התמונה. אופן בנייה זה, באמצעות משיחות צבע מקבילות ואחידות, עתיד היה סזאן לפתח ולשכלל ביצירותיו המאוחרות.

הממדים הקטנים והנחת הצבע הישירה מצביעים על כך שהציור נעשה מחוץ לסטודיו. בשנים אלו החל סזאן לגבש את תפיסתו בדבר חשיבות העבודה באוויר הפתוח. במכתב לחברו מילדות אמיל זולא כתב כי ציורים שנעשו בפנים אינם יכולים להשתוות לאלה שנוצרו בחוץ.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:פול סזאן
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורים ימיים
קטגוריה:מים באמנות
ארוחת הערב של הילדים

**ארוחת הערב של הילדים** הוא ציור שמן על בד מאת פול סריזייה משנת 1907. מידותיו 54 על 65 ס"מ. היצירה נמסרה בעיזבון ד"ר ג'ק חסקלסון, יוהנסבורג. היא מוצגת באגף האמנות המודרנית במוזיאון ישראל.

## רקע אמנותי
פול סריזייה, ממייסדי תנועת הנאבי שפעלה במסגרת הציור הסימבוליסטי, למד באקדמיה ז'וליאן בפריז. בסתיו 1888, בעת שהותו בפונט-אוון שבברטאן, קיבל מפול גוגן שיעור ציור שנודע בזכות תוצאתו – ציור הנוף הקטן שכונה לימים "הקמע". בעקבות זאת נעשה לדמות מרכזית בקרב ה"נאבי", קבוצה ששאבה השראה מן המיסטיקה של ימי הביניים, מן ההדפסים היפניים ומאמנותם של גוגן ואמיל ברנאר.

## תיאור היצירה
הציור מתאר ילדים ברטונים הלבושים בבגדים מסורתיים ובכיסויי ראש אופייניים, יושבים לארוחה. הדמויות אינן מוצגות כהשתקפות של מציאות יומיומית עכשווית, אלא כביטוי לכמיהה לשימור חזותי של עולם כפרי שנתפס כעבר אידילי. ניכרת הפרדה בין המינים, המשקפת ערכים מוסריים קתוליים שהיו חשובים לאמן.

הדמויות מעוצבות בצורות כבדות ומגושמות, ופניהן וידיהן חסרות פירוט ברור. אופן תיאור זה מדגיש את ההשטחה הצורנית ואת הריחוק מן תיאור ריאליסטי מדוקדק.

## סגנון ומשמעות
לאחר התנסותו בראשית דרכו באמנות לא אובייקטיבית כדוגמת "הקמע", לא שב סריזייה לעסוק במופשט טהור. תחת זאת פיתח סגנון השואב את קוויו הפרימיטיביים מחיתוכי עץ ואת הצורות הכבדות מפסלי עץ. ב"ארוחת הערב של הילדים" ניכרת מגמה זו בבירור.

היצירה משקפת מתח בין מודרניזם אסתטי לבין עמדה אידאולוגית שמרנית, ומשלבת לשון צורנית חדשנית עם תוכן מסורתי. היא מדגימה כי גם בראשית המאה העשרים המשיך סריזייה לעסוק במוטיבים הארכאיים שאימץ עשרים שנה קודם לכן.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ציורים
כפר במרטיניק

**כפר במרטיניק** (בצרפתית: **Femmes et Chevre dans le village**) הוא ציור שמן על בד מאת פול גוגן משנת 1887. היצירה נתרמה למוזיאון ישראל בידי יאן ואלן מיטשל, ניו יורק, באמצעות קרן התרבות אמריקה-ישראל.

## רקע ליצירה
בשנת 1887 יצאו פול גוגן ושארל לאוואל לפנמה ומשם המשיכו למרטיניק, בחיפוש אחר אקלים חם ובריא ומקום שבו ניתן לחיות חיים טבעיים ופשוטים. במהלך הקיץ התגוררו בבקתה כדוגמת אלו המתוארות בציור, ויצרו עבודות כה קרובות בסגנונן עד כי לעיתים טעו המבקרים בשיוכן. עם זאת, יצירה זו מזוהה בוודאות כמעשה ידיו של גוגן.

המוטיבים המופיעים בה, ובהם העז המיניקה מתחת לעץ, האישה היושבת האוחזת ברגלה והאישה ההולכת, שבים ומופיעים בהדפסי הצינקוגרפיה שיצר ב-1889 בעקבות זיכרונותיו ממרטיניק. אף שהציור עדיין מושתת על יסודות אימפרסיוניסטיים, כבר ניכר בו שינוי בגישתו של גוגן אל הנושא ואל הצבע.

## תיאור היצירה
בציור נראות דמויות השרועות באור שמש צהריים קיצית, מותשות מכדי לנוע ממקומן. אחת שוכבת על בטנה, אחרת יושבת לצידה מהורהרת, ושלישית מרימה ידה לעבר דמות המתקרבת באיטיות כשהיא נושאת סל פירות על ראשה. גזעי העצים מאחוריהן נראים ככורעים מכובד עלוותם ומעניקים צל מועט בלבד. ממול ניצבת עז המיניקה את גדייה ומצללה עליו בגופה.

האווירה הכבדה מודגשת באמצעות השמים הכחולים השטוחים, שאינם מוסיפים תחושת אווריריות אלא מצטרפים אל הגג הכתום ומבליטים את חום היום.

## צבעוניות ומבנה
האדמה והבקתות מצוירות במשיכות מכחול אימפרסיוניסטיות בגוני ורוד וצהבהב, והעלווה בירוקים מגוונים, אולם בצבעי הדמויות ניכרת העצמה ברורה. הנשים משמאל מתוארות בצבעי יסוד: כחול, אדום וצהוב – ואילו האבנט והמטפחת הירוקים של האישה ההולכת משלימים את שמלתה הוורודה. השמלה הכחולה מהדהדת את תכול השמים, וגוון החצאית האדומה יוצר זיקה לגג הכתום ולכתם האדמה שבקדמת התמונה.

לעץ שבקדמת הציור עלים גדולים המוצגים אחד אחד על רקע השמים השטוחים, בשונה מן התיאור האימפרסיוניסטי של יתר העלווה. דמויות וחפצים אחדים תחומים בקווי מתאר.

ביצירה זו אין גוגן ממשיך את דרכו של סזאן בשימוש במשטחים ליצירת חלל דו־ממדי ותלת־ממדי בו זמנית, אלא יוצר מורכבות מרחבית באמצעות צבע. האלכסונים הנוצרים בידי הבתים והדמויות מרמזים על עומק, אך אזורים שטוחים ועזי צבע פורצים מן הרקע אל פני השטח.

"כפר במרטיניק", בדומה ל"אישה מטיילת", היא יצירת מעבר שבה בחן גוגן יסודות שעתיד היה לגבש לכדי סגנון עצמאי.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:פול גוגן
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
האם הצעירה (חריט דאו)

**האם הצעירה** הוא ציור שמן מאת האמן ההולנדי חריט דאו, משנת 1658. חתימתו של האמן מופיעה בעדינות בחלון הוויטראז’, בציון GDOV.1658. יצירת ז’אנר זו נמנית עם אוסף מוזיאון המאוריצהאוס שבהאג מאז שנת 1822.   

## היסטוריה
כדי לפייס את מלך אנגליה צ'ארלס השני, אשר זה עתה עלה לשלטון, העניקו המדינות הכלליות של הרפובליקה ההולנדית ומדינות הולנד ומערב פריזלנד מספר רב של מתנות, ובהן כ־25 ציורים. "האם הצעירה" נמנה עם "המתנה ההולנדית" .

נושא הציור עשוי להתפרש כרמז למרי הנרייטה, אחותו של המלך ואלמנתו של הסטאדהאודר וילם השני, נסיך אורנז'. היא נדרשה לשמור על האינטרסים של בנה בנסיבות פוליטיות מורכבות. צ'ארלס השני התרשם מאוד מיצירתו של דאו וניסה להביא את האמן לאנגליה, אולם דאו לא נענה להזמנתו.  

## תיאור היצירה
אף שדאו היה תלמידו של רמברנדט, הוא לא אימץ את סגנון ציורו. דאו פיתח טכניקה מעודנת ומלוטשת, שאפשרה לו ליצור ציורים מפורטים ביותר ברמת דיוק יוצאת דופן. משום כך, ציורי ז’אנר ריאליסטיים וקפדניים מהווים את סימן ההיכר של אסכולת ה"פיינסחילדר" (Fijnschilder) מליידן, שדאו נחשב למנהיגה.

ביצירה מתוארת אישה צעירה היושבת סמוך לחלון ועוסקת במלאכת תפירה. היא מרימה את מבטה מעבודתה ופונה אל הצופה. לצדה תינוקה, השוכב בעריסה קלועה מנצרים, המטופל בידי משרתת.

בחלל הפנים, המואר באור השמש החודר מבעד לחלון, נראים חפצים רבים ומפורטים בקפידה. סמוך לחלון מוצב טבע דומם קטן: סל ובו פגר של ארנבת, ולצדו קנקן פח שנפל. בפינה הימנית התחתונה מציג האמן חפצים נוספים, הערוכים לכאורה באי־סדר: פנס שהתהפך, מטאטא, צרור גזרים, דג המונח על צלחת וציפור מתה. ברקע נראים במעומעם שני אנשים לצד אש לוחשת.

יצירות הז’אנר מן המאה ה־17 רוויות לעיתים קרובות בסמליות, אף כי משמעותה אינה תמיד ברורה לצופה בן זמננו. כך למשל, מלאכת היד של האם הצעירה מסמלת מידה טובה וצניעות, וכמוה גם ההדום המכוסה כליל בשולי שמלתה. על העמוד שמאחורי האישה נראה קופידון, כרמז לאהבה (הזוגית) שממנה נולד התינוק. על אותו עמוד תלויים גם גלימתו וחרבו של הבעל. הנעל המונחת על הרצפה וכלוב הציפור שעל העמוד נחשבים אף הם לסמלים ארוטיים.

במקומות שונים בחלל הפנים צייר דאו וילונות תלויים, אשר יחד עם הנוף הנשקף מבעד לחלון מעניקים לציור תחושת עומק ומרחב.  

## היסטוריית בעלות
לאחר שהציור הוצג במשך עשרות שנים באחד מארמונות המלוכה באנגליה, השיב הסטאדהאודר ויליאם השלישי מאוראנז' את היצירה להולנד. שם הוצבה בארמון הט לו, כיצירה מקבילה ל*שירת ההלל של שמעון* מאת רמברנדט.

לאחר תקופה של נדודים, הגיע הציור בשנת 1774 לגלריית  וילם החמישי, נסיך אורנז' שבהאג. בתקופת נפוליאון הועבר היצירה למוזיאון הלובר. לאחר שהוחזר להולנד, הוצג תחילה בגלריית הנסיך וילם החמישי ולאחר מכן, מאז 1822, במוזיאון המוריצהאוס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ילדים בציור
קטגוריה:מאוריצהאוס: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:חריט דאו: ציורים
ריץ' נייטון

סר **ריצ'רד** **"ריץ" ג'ון נייטון** (; 10 בנובמבר 1969) הוא מרשל אוויר ראשי בחיל האוויר המלכותי הבריטי המשמש כראש מטה ההגנה מאז 2 בספטמבר 2025.

## ביוגרפיה
נייטון נולד בשנת 1969. הוא גדל בדרבישייר והתחנך בבית הספר התיכון האטון. הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי הבריטי בשנת 1988 כצוער באוניברסיטה ולמד בקלייר קולג' בקיימברידג'. הוא סיים את לימודיו בשנת 1991 עם תואר ראשון בהנדסה. בתחילת דרכו עבד כקצין הנדסה במטוסי נימרוד וטורנדו F3 ולאחר מכן במטוס הרייר כמומחה מבנים ברשות התמיכה.

נייטון קודם לדרגת מפקד טייסת בשנת 1998 והפך לקצין הנדסה בכיר בטייסת 20 – יחידת ההסבה המבצעית של הרייר – בחיל האוויר המלכותי וויטרינג. לאחר שנתיים, כולל תקופה קצרה כקצין הנדסה בכיר בטייסת 1 באיטליה במהלך מלחמת קוסובו, הוצב נייטון בצוות הפרויקטים המשולב של מטוסי הטורנדו כמנהל הצי של כל סוגי הטורנדו. בשנת 2003 הוא השתתף בקורס פיקוד ומטה מתקדם וקודם למפקד כנף במהלך הקורס.

בשנת 2004, לאחר שנת לימודיו, הוא חזר לכוח הרייר, הפעם בצוות הפרויקטים המשולב בחיל האוויר המלכותי וויטון כראש הצוות האחראי על שינוי האופן שבו מטוס ההרייר נתמך על ידי התעשייה. לאחר 18 חודשים בתפקיד הוא נבחר להיות עוזר צבאי לסגן ראש מטה ההגנה (יכולת ציוד) במשרד ההגנה. הוא קודם לדרגת קפטן קבוצה באמצע 2007, כאשר מונה לסגן עוזר ראש מטה לאסטרטגיה ותוכניות בפיקוד האוויר בחיל האוויר המלכותי היי ויקומב.

נייטון למד במכללה המלכותית ללימודי הגנה בשנת 2009, ולאחר מכן נכנס לתפקידו כמפקד כוח הלוגיסטיקה של חיל האוויר המלכותי ומפקד תחנה בחיל האוויר המלכותי ויטרינג. הוא קודם לדרגת קומודור אוויר במאי 2011, כאשר מונה לראש מחלקת כספים ויכולות צבאיות (אוויר) (לשעבר משאבי אוויר ותוכניות) במשרד ההגנה, לפני שהקים והוביל את תוכנית מערכת הקרב האווירית העתידית (FCAS). AVM נייטון מונה לעוזר ראש מטה האוויר בינואר 2015.

ביולי 2016 הוכרז כי נייטון ימונה לעוזר ראש מטה ההגנה (יכולת ועיצוב כוח) החל מינואר 2017. בטקס עיטורי השנה החדשה 2017, נייטון מונה לעיטור מסדר האמבט. בדצמבר 2018, הוא קודם לדרגת מרשל אוויר, ומונה לסגן ראש מטה ההגנה (יכולת פיננסית וצבאית) במשרד ההגנה.במאי 2022, הוא מונה לסגן מפקד יכולות בפיקוד האוויר בחיל האוויר המלכותי. בטקס עיטורי יובל הפלטינה למלכות אליזבת השנייה 2022, נייטון קודם לדרגת אביר מפקד מסדר האמבט.
[ממוזער|213x213 פיקסלים|ראש מטה ההגנה היוצא, אדמירל [טוני רדקין, מברך את ראש מטה ההגנה, סר ריץ' נייטון, על מדרגות משרד ההגנה.]]
במרץ 2023, הודיע מזכיר ההגנה בן וואלאס כי נייטון ימונה לראש מטה האוויר המלכותי (CAS) ביוני 2023, הועלה לדרגת מרשל אוויר ראשי.

ב-27 ביוני 2025 הוכרז רשמית כי נייטון ימונה לראש מטה ההגנה הבא, במקומו של האדמירל סר טוני רדקין. נייטון נכנס לתפקידו בספטמבר 2025.

נייטון נשוי לקייטלין, שותפה במשרד עורכי דין גדול בקיימברידג' ולהם שתי בנות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות מפקדים
קטגוריה:ראשי מטה ההגנה (הממלכה המאוחדת)
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1969
אם בייהולד

אֶמִילִי (אֶמ) מַהִין בַּיְהוֹלְד באנגלית (באנגלית:**Emily Mahin Beihold**; נולדה ב-21 בינואר 1999) היא זמרת-יוצרת אמריקאית.

ב- 11 במאי 2017 הוציאה את מיני אלבומה הראשון "Infrared" הכולל 6 שירים.

בשנת 2021 חתמה עם חברת התקליטים "Republic Records".

היא מוכרת בעיקר בזכות הלהיט שלה "Numb Little Bug" שיצא בשנת 2022 והגיע למצעדים בין לאומיים, באותה השנה הוצאיה לאור בייהולד את מיני אלבומה השני, "Egg in the Backseat" יצא בתאריך 22 ביולי 2022 וכולל כ-7 שירים.

אלבום הבכורה שלה, "*Tales of a Failed Shapeshifter"*, יצא ב-27 בפברואר 2026.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמרות אמריקאיות