המחאות במצרים (2019)

**המחאות במצרים (2019)** היו סדרת הפגנות המוניות שהתפרצו ב-20, 21 ו-27 בספטמבר 2019, במספר ערים ברחבי המדינה, בהן קהיר, אלכסנדריה, דמיאט וערים נוספות. המפגינים קראו להתפטרותו של נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, בעקבות האשמות לשחיתות שלטונית ודיכוי פוליטי.

כוחות הביטחון המצריים הגיבו בפיזור אלים של ההפגנות, תוך שימוש בגז מדמיע ובכדורי גומי. עד 23 באוקטובר, לפי ארגוני זכויות אדם מקומיים ובינלאומיים, נעצרו כ-4,300 בני אדם, מתוכם 111 קטינים, במה שנחשב לגל המעצרים הנרחב ביותר מאז עליית א-סיסי לשלטון ב-2014. בין העצורים היו פעילים בולטים, עיתונאים, אנשי אקדמיה ועורכי דין לזכויות אדם.

ארגון Human Rights Watch קרא לשחרור מיידי של כל העצורים שנעצרו בגין מחאה לא-אלימה, ואילו ארגון אמנסטי אינטרנשיונל טען כי השלטון "נרעש עד היסוד" מההפגנות, והגיב במסע דיכוי רחב נגד מתנגדים פוליטיים ועיתונאים.

ביום ההפגנות השלישי, 27 בספטמבר, דווח על חסימות כבדות סביב כיכר תחריר, לצד הפגנות אנטי-ממשלתיות באי אל-וראק, גיזה, בחלוואן, בקוס, ובמחוזות לוקסור, אסואן, אל-מניא וסוהאג. במקביל, נערכו עצרות תמיכה בנשיא ביוזמת גורמי ביטחון.

אירוע בינלאומי בולט היה מעצרו של סטודנט סודני, וואליד עבד א-רחמן חסן, והופעתו בהודאה טלוויזיונית בערוץ מצרי. בתגובה לכך נערכו הפגנות הזדהות בח'רטום, והנושא עורר משבר דיפלומטי בין סודן למצרים.

ב-3 בנובמבר 2019 הציע חבר הפרלמנט אחמד טנטאווי כי א-סיסי יבחר שלא להתמודד לכהונה נוספת ויפרוש ב-2022.

## רקע
הפגנות המוניות במהפכת ינואר 2011 במצרים הובילו להתפטרות הנשיא חוסני מובארכ, בחירות לנשיאות ב-2012 שבהן ניצח מוחמד מורסי, מחאות 2012–2013 במצרים נגד שלטון מורסי, ההפיכה הצבאית ב-2013 שהדיחה את מורסי, הובילו להתנגשויות אלימות עם כוחות הביטחון בפיקוד הגנרל עבד אל-פתאח א-סיסי, ומשטר סמכותני תחת א-סיסי, שנבחר לנשיא ללא מתחרים משמעותיים ב־2014 ו־2018. מחאות נגד כליאת אזרחים רגילים הובילו להפגנות המוניות בתחילת השנה. הגל הראשון של מחאות המוניות התקיים מפברואר עד יוני, כולל שביתות נגד מחירי החשמל, הלחם, התירס, הדלק, המצב הכלכלי, מחסור במזון, מים ושמן. מחאות אלו לא הובילו להישגים משמעותיים.

## סרטונים אנטי-סיסי ברשת
ב־2 בספטמבר 2019 החל מוחמד עלי, קבלן בנייה מצרי לשעבר ששהה בגלות בספרד, לפרסם ברשתות החברתיות סדרת סרטונים בהם האשים את נשיא מצרים עבד אל־פתאח א־סיסי ובכירים בצבא בשחיתות חמורה ובבזבוז כספי ציבור. לדבריו, עבד במשך 15 שנה על חוזים עם הצבא, ובנה בין היתר חמש וילות לבכירים וכן ארמון נשיאותי עבור א־סיסי במחנה צבאי. עלי טען כי השלטון מעלה את השחיתות "לרמה חדשה", והציג מקרים פרטניים, תוך אזכור שמותיהם של בכירים בצבא – כולל האלופים כמאל אל־ווזיר ואיסאם אל־ח'ולי.

הרשויות המצריות השיבו בקמפיין תקשורתי שנועד לערער את אמינותו של עלי, אך לדברי חוקרים ועיתונאים מ־Mada Masr, הקמפיין לא הפריך את טענותיו המרכזיות. לאחר כשבוע, נשיא מצרים התייחס בפומבי לסרטונים, וציין כי שירותי הביטחון המליצו לו להתעלם מהם, אך הדגיש כי הוא "סומך על הקשר בינו לבין העם". עלי הגיב מיד ופרסם סרטונים נוספים, בהם האשים את בנו של א־סיסי, מחמוד, בקשרים מושחתים, ואף התייחס למצב הביטחוני בסיני.

באותה תקופה פרסם מוסעד אבו פגר, פעיל זכויות אדם ממוצא בדואי החי בגלות, סרטונים בהם טען כי ממשלת מצרים דחתה יוזמה של שבטי סיני לחסל תאי טרור באזור, ובמקום זאת שיתפה פעולה עם מבריחי סמים. לדבריו, הנשיא ובנו מחזיקים באינטרסים כלכליים בהברחות בין סיני לרצועת עזה. הוא אף האשים את צבא מצרים ב"הרס כפרים שלמים" לאורך גבול עזה.

התגובות הציבוריות ברשת לא איחרו לבוא: עורך הדין מוחמד חמדי יונס הודיע שיפנה לתובע הכללי בדרישה לחקור את טענותיו של עלי – אך נעצר והואשם בקשרים לטרור. קצינים לשעבר כמו אחמד סרהאן והאני שרף, וכן גורמים שטענו להיותם אנשי מודיעין לשעבר, פרסמו סרטונים בהם אימתו חלק מהטענות, האשימו את א־סיסי בטיהור פוליטי בתוך הצבא, ואף טענו לשיתוף פעולה ביטחוני מוגבר עם ישראל.

ואאיל רונים, שמילא תפקיד מפתח ברשת במהפכת ינואר 2011 במצרים ומתגורר בארצות הברית ומבקר חריף של המשטר, סיפר כי שגרירות מצרים בוושינגטון פנתה אליו בבקשה להפסיק את פעילותו – והציעה לו תמריצים לשוב בבטחה למצרים. לאחר שסירב, נעצר אחיו בקהיר, במהלך שנתפס בעיניו כנקמה אישית. רונים פרסם סרטונים דומים, וטען כי בנו של א-סיסי, מחמוד, ממלא תפקיד משמעותי בניהול הפוליטיקה היומיומית במצרים.

הסרטונים של מוחמד עלי, שהפכו לוויראליים, זכו למיליוני צפיות והציתו תנועה דיגיטלית של מחאה תחת האשטגים אנטי־משטריים. לפי פרופ' מוחמד אל־מסרי ממכון דוחה ללימודים מתקדמים, "בשלב מסוים, עלי היה כנראה האדם הפופולרי ביותר במצרים", והפך לדמות מרכזית באופוזיציה החוץ־מצרית.

ב־21 בספטמבר 2019, בעקבות ההפגנות הראשונות, קרא עלי ל"צעדת מיליון" שתמלא את כיכרות מצרים ביום שישי, 27 בספטמבר. לדבריו: "זו מהפכת העם... עלינו להתאחד כגוף אחד... ולרדת לכיכרות המרכזיות."

## מעצרים והטרדות
בתגובה לדיווחים הראשונים על מעצרים, ארגון Human Rights Watch קרא למצרים לכבד את האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, המחייבת אותה מבחינה משפטית, ומבטיחה חופש ביטוי, התאגדות והפגנה שלווה. הארגון קרא לשירותי הביטחון המצריים לפעול על פי עקרונות היסוד של האו"ם בנוגע לשימוש בכוח ונשק חם על ידי גורמי אכיפת החוק על ידי שימוש באמצעים לא אלימים לפני נקיטת כוח ונשק.

מספר המעצרים בגין ההפגנות של 20 ו-21 בספטמבר הוערך בכ-500 על ידי המרכז המצרי לזכויות כלכליות וחברתיות (ECESR), שפרסם רשימה של שמות העצורים. קודם לכן, דיווחה הוועדה המצרית לזכויות וחירויות (ECRF) על מעצרים ב-12 ערים, כולל קהיר, גיזה, אלכסנדריה, סואץ וערים במחוזות א-דקהלייה, אל-קליוביה וכפר א-שיח'. הוועדה ציינה כי הקימה "חדר חירום" לסיוע עקב הזינוק הפתאומי במעצרים.

עורכת הדין לזכויות אדם מחינור אל-מסרי נעצרה על ידי שלושה שוטרים בלבוש אזרחי מול מטה התביעה לביטחון המדינה העליון בקהיר ב-22 בספטמבר, בעת שיחה טלפונית עם חברתה נוהא כמאל. היא צעקה לכמאל: "הם עוצרים אותי, לוקחים אותי" ונלקחה במיניבוס.

ארגון Human Rights Watch קרא לשירותי הביטחון המצריים לשחרר לאלתר את כל מי שנעצר בשל מימוש זכויותיהם.

ב-23 בספטמבר, מוחמד עלי, שסרטוניו עוררו את הדיון ברשת ואת ההפגנות ברחובות, טען כי "קצינים" עקבו אחריו בספרד במשך שבועיים וכי הוא "התחבא וברח מהם". עלי טען כי הקצינים רצו להרוג אותו וכי הוא עייף מ"לברוח יותר". הוא הצהיר כי הרשויות הספרדיות אחראיות לביטחונו וכי אם ייהרג בספרד, הדבר יוכיח כי "אירופה משקרת בדיוק כמו ארצות הברית ומוכנה לוותר על כל אחד."

עד 25 בספטמבר, מספר המעצרים הוערך בכ-1,100 על ידי הרשת הערבית למידע על זכויות אדם (ANHRI), ECESR ו-ECRF וב-1,400 על ידי *[[Middle East Eye]]*. בנוסף לאל-מסרי, בין העצורים הבולטים היו מנהיג לשעבר של מפלגת החוקה חאלד דאווד ושני פרופסורים למדעי המדינה באוניברסיטת קהיר, חזם חוסני וחסן נפעה. דאווד, חוסני ונפעה הואשמו ב"הפצת חדשות כוזבות והשתייכות לארגוני טרור".

## תפקיד האחים המוסלמים
על פי פרופסור למדעי המדינה בהאוניברסיטה האמריקאית בקהיר, מוסטפא כאמל א-סייד, האחים המוסלמים תמכו והגבירו את הביקורת של מוחמד עלי נגד א-סיסי ואת קריאותיו להפגנות. א-סייד ציין כי "האחים המוסלמים נהנו בהחלט מהסרטונים שלו, והערוצים שלהם ניצלו את דבריו כדי להציג דימוי שלילי של מנהיגותו של א-סיסי." הוא צפה כי האחים המוסלמים כ"רעיון המבוסס על האסלאם ימשיכו למשוך רבים."

חבר פרלמנט לשעבר וחבר במרכז אל-אהראם ללימודים פוליטיים ואסטרטגיים, עמר א-שובאקי, שפט כי תפקיד האחים המוסלמים היה חלש, וציין כי לאחים "אין את היכולת לקרוא לעצרת והיכולת שלהם לגייס חברים חדשים נחלשה." הוא אמר כי מחאות 20 בספטמבר היו של "צעירים יומיומיים, המודרים כלכלית" וכי "האחים לא עמדו מאחורי ההפגנות ולא השתתפו בהן."

## הערות שוליים

קטגוריה:מחאות ב-2019
קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:2019 במצרים
קטגוריה:מצרים: פוליטיקה