איוואן צנקר

**אִיוַואן צַנְקַר** (בסלובנית: **Ivan Cankar**; ) היה סופר, מחזאי, מסאי, משורר ופעיל פוליטי סלובני. יחד עם ,  ו, הוא נחשב למייסד המודרניזם בספרות הסלובנית. הוא נחשב לסופר הגדול ביותר בשפה הסלובנית, ולעיתים מושווה לפרנץ קפקא ולג'יימס ג'ויס.

## קורות חיים
ימין|ממוזער|250px|בית הולדתו של צנקר ב
איוואן צנקר נולד בעיירה  שבקרניולה, ליד ליובליאנה. הוא היה אחד מילדיו הרבים של אומן עני, שהיגר לבוסניה זמן קצר לאחר לידתו של איוואן. אימו, נז'ה צנקר (לבית פיבק) גידלה אותו, והוא פיתח כלפיה מערכת יחסים קרובה אך אמביוולנטית. דמות האם המשתמשת בהקרבה עצמית כדי לשלוט ולדכא הפכה לימים לאחד המאפיינים המזוהים ביותר בפרוזה של צנקר. לאחר שסיים את בית הספר היסודי בעיר הולדתו, למד בבית הספר התיכון הטכני (Realka) בליובליאנה (1888–1896).

בתקופה זו החל לכתוב ספרות, בעיקר שירה, בהשפעת משוררים רומנטיים ופוסט-רומנטיים כמו פרנצה פרשרן, היינריך היינה,  ו. בשנת 1893 גילה את השירה האפית של , שהייתה לה השפעה עצומה על התפתחות סגנונו והאידיאלים שלו. תחת השפעתו של אשקרץ, דחה צנקר את השירה הפוסט-רומנטית הסנטימנטלית ואימץ את ה ואת ה.

בשנת 1896 נרשם לאוניברסיטת וינה, שם למד הנדסה, אך מאוחר יותר עבר לפילולוגיה סלאבית. בווינה, הוא החל במהרה לנהל אורח חיים בוהמייני. הוא הושפע מהספרות האירופית בת זמנו, במיוחד מזרמי , הסימבוליזם והנטורליזם. הוא התיידד עם פראן גובקר, סופר ואינטלקטואל סלובני צעיר שהתגורר בווינה, אשר הכיר לו את הפוזיטיביזם והנטורליזם. בין השנים 1897 ל-1899, רעיונותיו המרכזיים של צנקר היו פוזיטיביסטיים במהותם. באביב 1897 חזר לוורחניקה. לאחר מות אמו בסתיו של אותה שנה, עבר לפולה וב-1898 חזר לווינה, שם התגורר עד 1909.

במהלך שהותו השנייה בווינה, עברה תפיסת עולמו של צנקר שינוי עמוק ומהיר. במכתב מפורסם לסופרת הפמיניסטית הסלובנית  בשנת 1900, הוא דחה את הפוזיטיביזם ווהנטורליזם. הוא אימץ את הספיריטואליזם, הסימבוליזם והאידיאליזם, ומאוחר יותר נפרד מפראן גובקר באופן פומבי. במקביל, הוא הפך לביקורתי מאוד כלפי הליברליזם הסלובני, פרסם ביקורת קטלנית על שירתו של אנטון אשקרץ, ונע בהדרגה לכיוון הסוציאליזם. הוא הושפע עמוקות מהכומר וההוגה הסלובני הקתולי , שתמך באקטיביזם חברתי רדיקלי על בסיס נוצרי. עם זאת, הוא המשיך להתנגד לקלריקליזם ולשמרנות של המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית בכלל, ושל  של קרק בפרט. הוא הצטרף ל, מפלגה  שפעלה ב ובאיסטריה. בבחירות הכלליות הראשונות ל בשנת 1907, הוא התמודד כמועמד המפלגה במחוז הבחירה - שבקרניולה, שרוב תושביו היו פועלים, אך הפסיד למועמד של מפלגת העם הסלובנית.

[שמאל|ממוזער|200px|איוואן צנקר כ[מרטיר: קריקטורה מאת , 1913.]]
בשנת 1909 עזב את וינה ועבר לסרייבו שבבוסניה והרצגובינה, שם עבד אחיו קארלו ככומר. במהלך שהותו בסרייבו, הוא התרחק בהדרגה מה הלוחמני שאימץ בעבר, והפך פתוח יותר לרוחניות נוצרית. באותה שנה, התיישב ברובע  שבליובליאנה.

אף שנותר חבר פעיל במפלגה היוגוסלבית הסוציאל-דמוקרטית, הוא דחה את עמדת המפלגה בנושא בניית האומה היוגוסלבית: בהחלטה משנת 1909, המפלגה תמכה באיחוד הדרגתי של התרבות והשפה הסלובנית עם אלו של הסרבו-קרואטיות במטרה ליצור אומה תרבותית יוגוסלבית משותפת. צנקר, לעומת זאת, הגן בתוקף על הייחודיות הלאומית והלשונית של הסלובנים. יחד עם , הוא הפך למגן הקולני ביותר של הייחודיות הסלובנית במסגרת מדינית דרום-סלאבית. כבר לאחר תבוסתו בבחירות ב-1907, החל צנקר לפרסם מאמרים רבים שהסבירו את השקפותיו ודעותיו הפוליטיות והאסתטיות.

לאחר שובו לקרניולה ב-1909, החל לנסוע ברחבי , כשהוא נושא הרצאות ומנחה כנסים. ההרצאות המפורסמות ביותר היו "העם הסלובני והתרבות הסלובנית" (Slovensko ljudstvo in slovenska kultura), שנשא בטריאסטה ב-1907, ו"סלובנים ויוגוסלבים" (Slovenci in Jugoslovani), שנשא בליובליאנה ב-1913. בהרצאה האחרונה, הביע צנקר דעה חיובית על איחוד פוליטי של כל ה, אך דחה מיזוג תרבותי ביניהם. בשל ההרצאה, הוא נידון לשבוע מאסר בגין השמצת האימפריה האוסטרו-הונגרית.

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, הוא נכלא שוב בטירת ליובליאנה בחשד לעמדות פרו-סרביות, אך שוחרר במהרה. ב-1917 גויס לצבא האוסטרו-הונגרי, אך שוחרר עקב בריאותו הלקויה. בהרצאתו האחרונה, שנשא ב"מועדון הלאומי" בטריאסטה מיד לאחר תום המלחמה, קרא לטיהור מוסרי והתחדשות של הפוליטיקה והתרבות הסלובנית. הוא עבר מרוז'ניק למרכז ליובליאנה, שם נפטר בדצמבר 1918 מדלקת ריאות, סיבוך של מגפת השפעת הספרדית שהשתוללה באותה עת. בהלווייתו נכח קהל עצום והנציגים הבכירים ביותר של חיי התרבות והפוליטיקה בסלובניה. בשנת 1936, קברו הועבר ל בליובליאנה, שם נקבר לצד חברי נעוריו ועמיתיו הסופרים  ו.

## כתביו
שמאל|ממוזער|200px|Pohujšanje v dolini Šentflorjanski (שערורייה בעמק סנט פלוריאן, 1908)
איוואן צנקר כתב כ-20 ספרים ונחשב לאחד הנציגים הבולטים של הספרות המודרניסטית הסלובנית, לצד אוטון ז'ופנצ'יץ', דרגוטין קטה ויוסיפ מורן. צנקר נחשב גם לאחד מהיוצרים החשובים באירופה של מפנה המאה ה-20. הוא עסק בנושאים חברתיים, לאומיים ומוסריים.

בסלובניה, יצירותיו המוכרות ביותר הן המחזה "הצמיתים" (Hlapci), הסאטירה "שערורייה בעמק סנט פלוריאן" (Pohujšanje v dolini Šentflorijanski) והרומן "על הגבעה" (Na klancu). עם זאת, חשיבותו לספרות הסלובנית והאירופית טמונה ככל הנראה במערכונים הסימבוליסטיים שלו ובסיפוריו הקצרים האחרים, אשר בתערובת של סימבוליזם, מודרניזם ואף אקספרסיוניזם, מבטאים מקוריות רבה.

ימין|ממוזער|200px|ארוטיקה (1899)
צנקר החל את דרכו כמשורר. הוא פרסם את שיריו הראשונים כבר כנער במגזין הספרותי הליברלי . בווינה, נהג לפקוד חוג של אמנים וסופרים סלובנים צעירים, ובהם אוטון ז'ופנצ'יץ', פראן אלר ופראן גובקר, שהכירו לו את הזרמים המודרניסטיים בספרות האירופית. בשנת 1899 פרסם צנקר את קובץ שיריו הראשון, "ארוטיקה" (Erotika). השפעות דקדנטיות וחושניות ניכרו ביצירה, והבישוף של ליובליאנה, אנטון בונאוונטורה יגליץ', הזדעזע כל כך מהספר עד שרכש את כל העותקים והורה על השמדתם. מהדורה נוספת יצאה שלוש שנים מאוחר יותר, אך עד אז צנקר כבר נטש את השירה ועבר לספרות מחויבת פוליטית.

בשנת 1902 כתב את מחזהו הראשון, "לטובת האומה" (Za narodov blagor), שהיה פרודיה חריפה על האליטה הלאומנית-ליברלית בארצות הסלובניות, במיוחד בקרניולה. באותה שנה פרסם את הנובלה "על הגבעה" (Na klancu), שבה תיאר את דלותו של הפרולטריון הכפרי הקטן ואת תנאיהם החומריים והרוחניים הירודים של פשוטי העם. הרומן, שעדיין הציג מאפיינים נטורליסטיים חזקים, בשילוב עם סמליות אלגורית וסגנון יוצא דופן בהשראת הביבליה, הקנה לו הכרה נרחבת.

ברומנים "מאדאם יודית" (Gospa Judit), "ביתה של " (Hiša Marije Pomočnice) ו"צלב על ההר" (Križ na gori), שכולם פורסמו ב-1904, הוא פנה לספיריטואליזם ואידיאליזם, תוך שמירה על נושא מרכזי של אנשים מדוכאים וגעגועיהם לחיים טובים יותר. ב-1906 כתב את הנובלה "מרטין קאצ'ור" (Martin Kačur) עם כותרת המשנה "סיפור חייו של אידיאליסט", המהווה ניתוח עצמי חסר רחמים של כישלונו של אידיאליסט מופשט. במהלך הבחירות הכלליות של 1907, הוא פרסם את הסיפור הקצר "המשרת ירניי והצדק שלו" (Hlapec Jernej in njegova pravica), בו הוא מתאר את העימות בין הפועל הבודד לבין החברה הקפיטליסטית והמסורתית כאחד, שאת חוקיה אינו יכול להבין.

בעקבות ניצחונה בבחירות של , הוא כתב את מחזהו המשפיע ביותר, הסאטירה "הצמיתים" (Hlapci), שבה לעג לקונפורמיות של עובדי הציבור הפרוגרסיביים והאגנוסטים לשעבר, שאימצו את הקתוליות לאחר תבוסת המפלגה הליברלית. הן המפלגות הליברליות והן השמרניות-קתוליות בארצות הסלובניות הגיבו בחריפות נגד המחזה: העלאתו על הבמה נדחתה עד לאחר התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית בסתיו 1918.

במחזה "שערורייה בעמק סנט פלוריאן" (Pohujšanje v dolini Šentflorjanski), שפורסם ב-1908, צנקר שם ללעג את הנוקשות המוסרית והמנטליות הנחשלת מבחינה תרבותית של החברה העירונית-למחצה הקטנה בקרניולה.

צנקר התפרסם גם במאמריו, שרובם פורסמו בין השנים 1907 ו-1913, ובהם הפגין שליטה סגנונית ואירוניה רבה.

קובץ סיפוריו הקצרים האחרון, "תמונות מן החלום" (Podobe iz sanj), שפורסם לאחר מותו בשנת 1920, הוא תיאור ריאליסטי-קסום ואלגורי של זוועות מלחמת העולם הראשונה. הקובץ מראה מעבר ברור מסימבוליזם לאקספרסיוניזם, והוא נחשב לדוגמה המשובחת ביותר לפרוזה הפואטית של צנקר.

## אישיות ותפיסת עולם
שמאל|ממוזער|250px|איוואן צנקר עם כמה חברות ברוז'ניק, לובליאנה
צנקר היה אישיות שברירית יחסית, הן מבחינה רגשית והן מבחינה פיזית, אך ניחן במרץ אינטלקטואלי עקבי בלתי נדלה באופן יוצא דופן. הוא היה הוגה דעות חד מחשבה, שהיה מסוגל למתוח ביקורת נוקבת הן על סביבתו והן על עצמו. אישיותו הייתה רצופה פרדוקסים והוא אהב אירוניה וסרקזם. היה לו טבע סנטימנטלי באופן יוצא דופן ואף סגפני במידת מה, והוא היה רגיש מאוד לסוגיות אתיות. הוא היה אדם מופנם מאוד: יצירותיו, שהן במידה רבה אוטוביוגרפיות, התפרסמו בזכות הניתוח חסר הרחמים של מעשיו ומחדליו.

צנקר גדל כקתולי. בשנות התיכון שלו, הפך להוגה דעות חופשי ליברלי טיפוסי. הוא דחה את הדוגמות הדתיות ואימץ את ההסברים הרציונליים שסיפקו מדעי הטבע והחברה של התקופה. בין השנים 1898 ל-1902, הוא הושפע מההוגים ראלף וולדו אמרסון ופרידריך ניטשה. בכתביו של המשורר הבלגי מוריס מטרלינק מצא צנקר את רעיון קיומה של "נפש העולם" שאליה מחוברות הנשמות הבודדות, רעיון שבו השתמש ביצירותיו. עם זאת, כבר בסביבות 1903, הוא פנה לפרשנות מקורית ואנרכיסטית במקצת של המרקסיזם. חייו המאוחרים התאפיינו בהתפתחות הדרגתית לעבר נצרות אורתודוקסית, עובדה שקיבלה משנה תוקף לאחר 1910 ובמיוחד בשנה האחרונה לחייו. אף שמעולם לא דחה רשמית את אמונתו הקתולית, הוא נחשב בדרך כלל לאגנוסטיקן, אם כי גילה אהדה למרכיבים מסוימים של המסורת הקתולית.

## השפעה
צנקר היה סופר משפיע עוד בחייו. יצירותיו זכו לתפוצה רחבה, והוא היה הסופר הראשון בשפה הסלובנית שהצליח להתפרנס מכתיבה בלבד. השפעתו אף גברה לאחר מותו. בשל התעקשותו על הייחודיות התרבותית והלאומית של העם הסלובני, הפך צנקר לדמות ייחוס עבור הדורות הצעירים של אינטלקטואלים סלובנים שדחו את המדיניות הריכוזית של האליטה הפוליטית הסרבית בממלכת יוגוסלביה. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, קבוצה של קתולים צעירים, רובם בעלי אמונות סוציאליסטיות-נוצריות, אימצה את שמו של אחד הרומנים המשניים של צנקר, "צלב על ההר" (Križ na gori), כשם לכתב העת שלה. הקבוצה, שנודעה בכינוי "הצלבנים" (Križarji), הפכה למוקד בהופעתו של ה בסלובניה בשנות ה-20 וה-30.

### השפעה ספרותית ופוליטית
יצירתו של צנקר והשקפת עולמו האישית השפיעו על כל שלושת הזרמים הספרותיים המרכזיים בספרות הסלובנית בין 1918 ל-1945: האקספרסיוניזם של סופרים קתולים כמו , סטנקו מייצן ו; הריאליזם הסוציאליסטי של השמאל הליברלי וסופרים מרקסיסטים (במיוחד , ,  ו); והאוונגרד של . באותה תקופה, רעיונותיו הפוליטיים של צנקר השפיעו על האידאולוג הסוציאל-דמוקרטי הסלובני , על התאורטיקן הפוליטי הנוצרי-דמוקרטי  ועל ההוגים הדמוקרטיים  ו. ההתחבטויות הנפשיות של צנקר הפכו למקור מרכזי למחקריהם של  ואנטון טרסטניאק על ה"אופי הלאומי" הסלובני.

בזמן הדיקטטורה של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה (1929–1934), הוסרו יצירותיו של צנקר מתוכנית הלימודים, כיוון שנחשב לתומך מסוכן ב ובלאומיות סלובנית. לאחר 1935, מעמדו כאחד מגדולי הסופרים הסלובנים מעולם לא הוטל בספק רציני. בשנת 1937 פורסמה המהדורה השלמה הראשונה של כתבי צנקר, בעריכתו ובביאורו של בן דודו, היסטוריון הספרות והמבקר השמרן . לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקמה הוצאת הספרים "צנקרייבה זאלוז'בה" (מילולית: 'הוצאת צנקר'), שטיפלה בהוצאת כל כתביו.

### השפעה על התיאטרון וההגות
עיקר השפעתו של צנקר הייתה כמחזאי. הוא נחשב לאבי התיאטרון הסלובני המודרני והשפיע רבות כמעט על כל המחזאים הסלובנים שבאו אחריו, החל מהתיאטרון האקספרסיוניסטי של שנות ה-20 (סלבקו גרום, סטנקו מייצן). בין שנות ה-50 לשנות ה-70, רוב המודרניסטים של התיאטרון הסלובני, כמו , , ,  ו, הושפעו ממחזותיו של צנקר. יצירותיהם של מחזאים ותסריטאים סלובנים עכשוויים רבים, כולל , ,  ו, ממשיכות להראות השפעה ברורה של רעיונותיו.

הוגים סלובנים בולטים רבים עסקו ביצירותיו של צנקר, ביניהם ,  וסלבוי ז'יז'ק.

### השפעה בינלאומית ותרגומים
עוד בחייו תורגמו יצירותיו לגרמנית, צ'כית, סרבית, קרואטית, פינית ורוסית. עבודותיו תורגמו גם לצרפתית, אנגלית, איטלקית, הונגרית, רומנית, פולנית, סלובקית, בולגרית, מקדונית, אלבנית וטורקית. השפעתו של צנקר מחוץ לאזור דובר הסלובנית הייתה קטנה, אם כי יצירתו השפיעה על כמה סופרים שאינם סלובנים, כמו הצרפתי , שפרסם מאמר על צנקר בשנות ה-20, האוסטרי יוזף פרידריך פרקוניג והאיטלקי פולביו טומיצה. לפי עדותו של מבקר הספרות , הרומן של צנקר "ביתה של מריה עוזרת הנוצרים" (Hiša Marije Pomočnice) התקבל היטב על ידי הסופר הגרמני המפורסם תומאס מאן, שסייע בפרסום מהדורה גרמנית בשנת 1930.

## מורשת והנצחה
עד היום, הפרוזה של צנקר נחשבת לאחת הדוגמאות המשובחות ביותר של הסגנון הסלובני. השפעתו כסופר דעכה מאז שנות ה-60, אך מחזותיו עדיין נמנים עם יצירות התיאטרון הפופולריות ביותר בתיאטראות סלובניה.

רחובות, כיכרות, מבני ציבור ומוסדות רבים נקראו על שמו של איוואן צנקר. במהלך מלחמת העולם השנייה, שתי יחידות צבאיות של ה, "חטיבת צנקר" ו"גדוד צנקר" האגדי, נקראו על שמו. מאז שנות ה-80, מרכז הקונגרסים הגדול ביותר בסלובניה,  (Cankarjev dom) בליובליאנה, נושא את שמו. בין יוני 1994 לינואר 2007, דמותו של צנקר הופיעה על שטר של 10,000 .  נוסד בשנת 2019 על ידי מרכז PEN הסלובני, האקדמיה הסלובנית למדעים ואמנויות, מרכז המחקר של האקדמיה הסלובנית למדעים ואמנויות ואוניברסיטת ליובליאנה.

## ביבליוגרפיה
ימין|ממוזער|210px|Hlapec Jernej in njegova pravica (המשרת ירניי והצדק שלו, 1907)




## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

* [Works by or about Ivan Cankar](https://archive.org/search?query=((subject%3A%22Cankar%2C%20Ivan%22%20OR%20subject%3A%22Ivan%20Cankar%22%20OR%20creator%3A%22Cankar%2C%20Ivan%22%20OR%20creator%3A%22Ivan%20Cankar%22%20OR%20creator%3A%22Cankar%2C%20I.%22%20OR%20title%3A%22Ivan%20Cankar%22%20OR%20description%3A%22Cankar%2C%20Ivan%22%20OR%20description%3A%22Ivan%20Cankar%22)%20OR%20(%221876-1918%22%20AND%20Cankar))%20AND%20(-mediatype:software%29) at the Internet Archive


קטגוריה:סופרים סלובנים
קטגוריה:משוררים סלובנים
קטגוריה:פוליטיקאים סלובנים
קטגוריה:ילידי 1876
קטגוריה:נפטרים ב-1918