שיתוף אופניים

[שמאל|ממוזער|250px|מתקן שיתוף אופניים בעיר [ליון שבצרפת]]
**שיתוף אופניים** הוא שירות השכרת אופניים לקהל הרחב, באמצעות תחנות אופניים הממוקמות במקומות ציבוריים. מערכות אלו עשויות להיות יוזמה אישית של חברות פרטיות, או יוזמה ציבורית של רשויות מקומיות. השימוש העיקרי במערכות אלו הוא לנסיעה למרחקים קצרים באזורים עירוניים. בניגוד לאופניים פרטיים, המשתמשים בשירות אינם צריכים לדאוג לתחזוקה, חניה ואבטחה של האופניים. זמינות השירות התרחבה מתחילת המאה ה-21 והוא מוצע כיום על ידי למעלה מ-200 עיריות וחברות ברחבי העולם, במיוחד בצרפת, כאמצעי לקידום רכיבה על האופניים. מערכת השיתוף הגדולה ביותר פועלת כיום בהאנגג'ואו שבסין, המספקת כ-60,000 זוגות אופניים.

שיתוף אופניים החל כיוזמה א-ממשלתית על ידי קבוצות וארגונים עצמאיים, בניסיון להגדיל את השימוש באמצעי תחבורה לא מזהמים, וכדי לספק יותר אפשרויות ניידות עבור אלה שאינם יכולים להרשות לעצמם אמצעי תחבורה אחרים. מאז 1974 החלו גם רשויות מקומיות להציע שירות זה. המצדדים בשירות טוענים כי שיתוף אופניים עשוי להפחית את פליטות גזי החממה ואת זיהום האוויר, וכן לשפר את בריאות הציבור, באמצעות פעילות גופנית.

## סוגים
שמאל|ממוזער|200px|משתמשת ב"Nextbike" בגרמניה
שמאל|ממוזער|250px|מרכז שיתוף אופניים בבית החולים "דל מאר" שבברצלונה.
על אף שמשתמשים של מערכות שיתוף אופניים נוהגים בדרך כלל לשלם עבור השימוש באופניים אשר לא בבעלותם, מערכות שיתוף האופניים נבדלות מעסקים מסורתיים של השכרת אופניים תמורת רווח. מערכות שיתוף האופניים הראשונים הוקמו בעיקר על ידי ארגונים קהילתיים מקומיים, כמו גם מפעלי צדקה אשר ייעדו את השירות לאוכלוסיות מעוטות יכולת או כדי לקדם את השימוש באופניים בשל היותם כלי תחבורה שאינו מזהם את הסביבה. במאמץ להפחית את ההפסדים הכספיים הנובעים מגנבות של אופניים ומוונדליזם, חברות שיתוף אופניים רבות החלו לדרוש שהמשתמשים ישאירו פיקדון כספי או שיהפכו למנויים בתשלום. רוב חברות שיתוף האופניים העירוניות הגדולות מפעילות תחנות רבות, ופועלות למעשה במידה רבה באופן הדומה למערכות תחבורה ציבוריות, ומשרתות בעיקר את התיירים והמבקרים בערים, בנוסף לתושבים המקומיים.

נכון ל-2010, אף מיזם שיתוף אופנים ציבורי לא הצליח לפעול בעקביות על בסיס ההכנסות בלבד. כתוצאה מכך, רוב מיזמי שיתוף האופניים הציבוריים מנוהלים באמצעות מימון ממשלתי ו/או מתרומות. מיזמי שיתוף אופניים לעיתים גם מנוהלים על ידי גופים ממשלתיים, ארגונים פרטיים ללא כוונות רווח, או דרך שותפות ציבורית-פרטית.

רבים ממיזמי שיתוף האופנים פותחו על ידי ארגונים שונים לאורך השנים אשר מבוססים על אחד או יותר של מהמערכות הבאות:

### מערכות ללא פיקוח
בסוג זה של מערכות שיתוף האופניים מאפשרים לכל אחד להשתמש באופניים באזור נתון. במקרים מסוימים, כגון בקמפוס של אוניברסיטה, האופניים מיועדים רק לשימוש בתוך גבולות מסוימים. המשתמשים מתבקשים שלא לנעול את האופניים כאשר הם מגיעים ליעדם ולהשאיר אותם במקום ציבורי על מנת שאחרים יוכלו להשתמש בהם באותו האזור. בשל העובדה שבסוף היום המשתמשים אינם נדרשים להחזיר את האופניים לתחנה מרכזית אחת, זמינותם של שירותי שיתוף אופניים מסוג זה הוא נדיר, ומשום שכל עובר אורח יכול לקחת את האופניים אשר אינם נעולים לשימושו בכל עת, הרוכב המקורי לעיתים רבות נאלץ למצוא כלי תחבורה חלופי כאשר הוא צריך לנסוע חזרה. כמו כן, מיזמי שיתוף אופניים בהם האופניים לא נעולים במקומות ציבוריים, ושבהם המשתמשים אינם מתבקשים להזדהות בפני המערכת או להשאיר פיקדונות, סבלו משיעורים גבוהים של גנבות וונדליזם.

### מערכות המתבססות על השארות פיקדונות
בסוג זה של מערכות שיתוף האופניים המשתמשים נדרשים להשאיר פיקדונות כספיים נמוכים יחסית כדי לשחרר את האופניים מהמסוף. פיקדונות אלה מוחזרים ללקוחות רק לאחר החזרת האופניים למסוף. משום שהפיקדון נמוך ומכסה רק חלק קטן יחסית מהשווי האמיתי של האופניים, מערכות אלו אינן יעילות בהתרעה נגד גנבים פוטנציאלים של אופניים. מסיבה זו, בין השאר, מערכות שיתוף אופניים רבות מאפשרות למשתמשים לשחרר את האופניים מן המסוף רק לאחר שהמשתמשים מספקים כרטיסי אשראי בתוקף, בנוסף לפיקדונות כספיים בשיעור גבוה יחסית.

### מערכות המתבססות על חברים מנויים
בסוג זה של מערכות שיתוף האופניים, האופניים נשמרים לרוב במרכזים המנוהלים על ידי מתנדבים או במסופי שירות עצמי הפזורים ברחבי העיר. אנשים הרשומים לתוכנית מזדהים באמצעות כרטיס החבר שלהם (או על ידי כרטיס חכם, באמצעות הטלפון הסלולרי ובשיטות נוספות אחרות) בכל אחד ממרכזי שיתוף האופניים כדי להשתמש באופניים למשך זמן קצר יחסית - לרוב, שלוש שעות או פחות. בתוכניות רבות מהסוג הזה חצי השעה הראשונה היא חינם. בסוג זה מערכות שיתוף האופניים המשתמשים נושאים באחריות לכל נזק שייגרם לאופניים או לגנבתם. מספר ערים באירופה, בהם הערים הצרפתיות ליון ופריז, כמו גם לונדון, ברצלונה, סטוקהולם ואוסלו, חתמו על חוזים עם סוכנויות פרסום פרטיות ("JCDecaux" בבריסל, ליון, פריז, דבלין וסביליה; "Clear Channel" בסטוקהולם, אוסלו, ברצלונה, פרפיניאן וסרגוסה) אשר מספקים את אלפי זוגות האופניים בחינם (או תמורת תשלום מזערי). בתמורה, הסוכנויות רשאיות להציב פרסומות הן על האופניים כמו גם במיקומים נבחרים בעיר. תוכניות אלה מנסים לצמצם את הפסדים מפני גנבות על ידי דרישה שהמשתמשים ירכשו מנויים באמצעות כרטיסי אשראי ועל ידי התקנת מערכות מתקדמות למניעת גנבות. במידה והאופניים לא מוחזרים לתחנה בזמן הנקוב, או שהוחזרו עם נזק משמעותי, מפעיל מרכז שיתוף האופניים מחייב את כרטיס האשראי של המנוי בעלות הנזק. ישנן גם מערכות שיתוף אופניים דומות אשר אינן מסתמכות על שיתוף פעולה עם סוכנויות פרסום ובמקום זאת מתבססות על מימון ממשלתי או תרומות.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|200px|מרכז שיתוף אופניים בצרפת
מערכת השיתוף אופניים המוקדמת או לפחות הידועה ביותר, החלה לפעול באמסטרדם בשנת 1960 על ידי "Luud Schimmelpenninck", בשיתוף עם הקבוצה האנרכיסטית "Provo". תוכנית זו שכותנה "האופניים הלבנות" סיפקה אופניים בחינם, שהיו אמורים לשמש לנסיעה אחת ולהימסר לאחר מכן למישהו אחר. הניסוי הופסק לאחר כחודש שבו נגנבו מרבית האופניים והיתר נמצאו בסמוך לתעלות בעיר. התוכנית עדיין פעילה באזורים מסוימים בהולנד (הפארק הלאומי הוכה פלוהה (Hoge Veluwe); האופניים אמורים להישאר בתוך הפארק).

בשנת 1974 הושקה בעיר הצרפתית לה-רושל תוכנית לשיתוף אופניים בחינם בשם "אופניים צהובות". התוכנית התקבלה בהצלחה בקרב הציבור ונמשכת גם כיום, אם כי במתכונת שונה הכוללת חיוב בדמי שכירות. בשנת 1993 יצאה לדרך יוזמת שיתוף אופניים בקיימברידג' שבבריטניה, שסיפקה צי של כ-300 זוגות אופניים. אך התוכנית ננטשה לאחר שרובם המכריע של האופניים נגנבו תוך שנה. בשנת 2001 העמיד הארגון ללא מטרת רווח BiCyBa "אופניים לבנים" ("White Bicycles") לשימוש הציבור בברטיסלבה, סלובקיה. במהלך שלושת החודשים מהשקת השירות נגנבו או נהרסו כל האופניים והפרויקט בוטל.

בניסיון להתגבר על ההפסדים והגנבות אימצו יוזמי התוכניות את השימוש בטכנולוגיה חכמה. אחת התוכניות הראשונות שעשו שימוש במערכת שפעלה באופן אוטומטית לחלוטין עם כרטיס חכם, הייתה תוכנית "Bikeabout". תוכנית זו הושקה על ידי אוניברסיטת פורטסמות' באוקטובר 1995, במסגרת תוכנית לתחבורה ירוקה ומומנה בחלקה על ידי האיחוד האירופי. באופניים הותקנו מצלמות CCT למעקב אחרי האופניים במאמץ להגביל ונדליזם.

## שיתוף אופניים בישראל

שמאל|ממוזער|250px|מתקן אופני תל-אופן בתל אביב
"תל-אופן" הוא שירות שיתוף האופניים אותו מספקת עיריית עיריית תל אביב-יפו באמצעות החברה הפרטית FSM שירותי קרקע. השירות הושק ב-28 באפריל 2011 ונכון לאוקטובר 2011 ישנם 125 תחנות פעילות ברחבי העיר המספקות מעל ל-1,000 זוגות אופניים.

בשנת 2021 החל לפעול בעיר הבירה של ישראל ירושלים מיזם "ירופאן" אותו מפעילה עיריית ירושלים בשיתוף חברת עדן. ובו מושכרות הן אופניים רגילות והן אופניים חשמליות כאשר לאחר רכישת מנוי תלת חודשי או שנתי ניתן לרכב עד חצי שעה ללא תשלום נוסף לאופניים רגליות ולחשמליות תשלום מוזל כיום לאחר פיילוט ראשוני של כ-25 תחנות התקדמו לשלב ב' ובו כבר הותקנו מעל 40 תחנות ברחבי העיר בשימת דגש על מרכז העיר והסובב לה ומרכזי קניות.

## שיתוף אופניים בשאר העולם
### [[אמריקה]]

### [[אסיה]]

### [[אוסטרליה]] ו[[אוקיאניה]]

### [[אירופה]]

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אופניים
קטגוריה:תחבורה ציבורית
קטגוריה:תחבורה בת קיימא