open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פנק

**פֶנֶק** או **שועל המדבר** (מערבית: **فَنَك**, תעתיק: פַנַכּ; אנגלית fennec; שם מדעי: *Vulpes zerda*; שם נרדף *Fennecus zerda*) הוא המין הקטן מכל השועלים ומכל המינים במשפחת הכלביים.

## מאפיינים
משקלו הממוצע של פנק בוגר הוא כ־1 ק"ג. מזונו העיקרי הוא חרקים. אזורי המחיה הטבעיים שלו הם מדבריות צפון אפריקה (סהרה), חצי האי ערב וחצי האי סיני. גרעיני רבייה של הפנק הוקמו גם בערבה וב על ידי גיורא אילני.

קרובו האבולוציוני הקרוב ביותר של הפנק הוא שועל צוקים, אולם הפנק שונה באופן מהותי משאר מיני השועלים, הן גנטית והן התנהגותית. לפנק 32 זוגות כרומוזומים, לעומת 35 ו־39 בשאר מיני השועלים. הפנק חי בלהקות, בעוד שאר מיני השועלים הם חיות מתבודדות.

לפנק דרכים רבות לשרוד במזג אוויר המדברי העוין. ביום הוא מתחפר במהירות בחולות ויוצר שם מנהרות המשמשות הגנה הן מטורפים והן מהשמש. הוא צד את טרפו בלילות. מזונו מורכב מכל הבא ליד, ומאחר שאינו יכול להיות בררן במדבר, הוא צד אף בעלי חיים הקרובים לגודלו, כגון נחשים ועקרבים. מזון שאינו נאכל בו־במקום נשמר במחילות.

סימן ההיכר של הפנק הוא אוזניו הגדולות במיוחד. בנוסף להיותו בעל חוש שמיעה מצוין, משמשות האוזניים לקירור גופו, בשל היותן משטח נרחב הבא במגע עם האוויר. הפנק כמעט ואינו מקרר את גופו כדרך הכלביים (על ידי הלחתה – אידוי מים מדרכי הנשימה), ומחקרים הראו כי בשיטה זו הוא חוסך נוזלים רבים. עיניו הגדולות והחומות ואפו הקטן משווים לו מראה גורי.

הפנק מסוגל לקפוץ ממצב מנוחה לגובה מטר. כך הוא יכול לתפוס חרקים במהירות, בלי להבריח אותם בתנועות מיותרות.

עונת הייחום מתרחשת בחודשים ינואר–פברואר. הזכר מגן על השטח באגרסיביות רבה ומונע כניסת זרים לתחומו. הוא חופר את המחילות בסביבות חודש מרץ, מעט לפני הולדת הצאצאים (2–5 גורים בהמלטה). הזכר הוא שמביא מזון לאם ולוולדות בזמן ההמלטה ולאחריה.

## תמונות

קובץ:Wüstenfuchs (Vulpes zerda).jpg|פנק במנוחה
קובץ:Artis Fennek (36406865301).jpg|זוג שועלי פנק בארטיס
קובץ:TAzooAnimal3.jpg|פנק בגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב
Vulpes zerda MHNT.ZOO.2010.11.236.5.jpg |*Vulpes zerda* 


## קישורים חיצוניים

* 
* TETOism - צילומים של מין זה
* פנק באתר הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אברהרד אאוגוסט וילהלם פון צימרמן
קטגוריה:שועל
קטגוריה:ארץ ישראל: כלביים
קטגוריה:מצרים: יונקים
קטגוריה:מרוקו: יונקים
קטגוריה:לוב: יונקים
קטגוריה:תוניסיה: יונקים
קטגוריה:אלג'יריה: יונקים
קטגוריה:הסהרה: בעלי חיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1780
קטגוריה:אלג'יריה: סמלים לאומיים
נחשון אפריקאי

[ממוזער|240px|ביצי נחשון אפריקני, שנאספו ב[ימת אמיק בסוריה ב-1930, מוצגות במוזיאון טולוז, צרפת]]
**נחשון אפריקאי** (שם מדעי: *Anhinga rufa*) היא מין עוף מים המשתייך לסוג נחשון ממשפחת הנחשוניים הקרובה לקורמורנים. הנחשון האפריקאי נפוץ בעיקר באזור אפריקה שמדרום לסהרה.

בעבר היה הנחשון האפריקאי נפוץ באזור הגליל ובעמק החולה וכתוצאה מהתייבשות האזור נעלם מישראל. הנחשון נמצא בסכנת הכחדה מכל אזור הסהר הפורה (איראן, עיראק וסוריה), בעקבות ייבוש הנהרות הגדולים, בניית סכרים והטיית הנהרות למטרות חקלאיות.

הנחשון האפריקאי מקנן בקן הממוקם על עץ ועשוי לרוב מענפים, והנקבה מטילה בין 3 ל-6 ביצים. לעיתים קרובות סמוכים אתרי הקינון לאלה של אנפות, קורמורנים ועופות מים אחרים. תזונתו של הנחשון האפריקאי מתבססת אך ורק על דגים.

על הנחשון האפריקני סיפר חוקר הטבע ישראל אהרוני במכתב ממסעו לסוריה ב-1910: 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרנסואה מארי דודין
קטגוריה:נחשוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: סולתאים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1802
קטגוריה:זמביה: עופות
קטגוריה:קניה: עופות
קטגוריה:פאונת מים מתוקים באפריקה שמדרום לסהרה
קטגוריה:טנזניה: עופות
קטגוריה:מוזמביק: עופות
קטופה מצויה

**קֵטוּפָּה מצויה** (שם מדעי: *Ketupa zeylonensis*) היא דורס לילה הנפוץ ברחבי איראן, הודו, פקיסטן, סרי לנקה, עיראק וטורקיה. הקטופה המצויה נמצאת בקרבת מקווי מים וניזונה בעיקר מדגים, מצפרדעים ומסרטני נחל, שאותם היא משיגה בסביבת נחלים זורמים. קריאת הקטופה נשמעת כ"הוּפהוּפהוּפ" חלשה או כ"הוּהוּהוּ" חלשה.

## מאפיינים
אורכה של הקטופה המצויה כ-55 סנטימטרים. במראה החיצוני שלה בולטות ה"אוזניים" הארוכות. גופה מכוסה בנוצות (למעט החלק התחתון של הרגליים), שעליהם פסים חומים-שחורים עדינים. נוצות החלקים העליונים הן חומות-אדומות, ונוצות החלקים התחתונים - חומות-צהבהבות. על אצבעות רגליה מצויים קשקשים עם בליטות חדות, המסייעים לה לתפוס טרף חלקלק כמו דגים. עיני הקטופה צהובות. ההבדלים בין הזוויגים אינם משמעותיים. הקטופה מטילה ביצה אחת או שתיים, לרוב בקניהן של עופות אחרים או בבקיעי סלעים. הדגירה היא בת 38 ימים, והצאצאים מסוגלים לעוף בגיל שבעה שבועות.

בישראל קיננו פרטים בודדים בלבד. בשנת 1863 צד הנרי בייקר טריסטראם (חוקר טבע שפעל בארץ) קטופה בנחל כזיב. מאז לא נראו יותר קטופות במערב הגליל. עוד חמש קטופות ניצודו בשנים 1879 - 1913 בצפון-מערב הכנרת. שני פרטים נוספים ניצודו באזור בשנים 1946 ו-1950, הקטופה האחרונה שתועדה בישראל נצפתה וצולמה ב-1975 באזור חמת-גדר. בשנות השבעים נמצאו צנפות שהכילו בעיקר שרידי דגים וסרטנים, בדרום הגולן, אך סקר בשנים 1983 - 1984 לא גילה אף קטופה מצויה או שרידים לפעילותה - ונראה שנעלמה מהאזור.

## מיון
לקטופה מצויה ארבעה תת-מינים:
**Ketupa zeylonensis leschenaultii*
**Ketupa zeylonensis orientalis*
**Ketupa zeylonensis semenowi*
**Ketupa zeylonensis zeylonensis*

## במקרא
הקטופה המצויה אינה מוזכרת בשמה המוכר לנו היום בתנ"ך. אבל הרבה חוקרים סבורים שהקיפוד המוזכר בכמה מקומות בספרי הנביאים הוא הקטופה. יוצא מפה שהקטופה מופיע בספרי הנביאים בשלושה מקומות. בדרך כלל מתארים אותה כחיה המאכלסת מקומות שוממים וככל הנראה מסמלת חורבן:
*וְשַׂמְתִּ֛יהָ לְמוֹרַ֥שׁ קִפֹּ֖ד וְאַגְמֵי־מָ֑יִם וְטֵאטֵאתִ֙יהָ֙ בְּמַטְאֲטֵ֣א הַשְׁמֵ֔ד נְאֻ֖ם ה' צְבָאֽוֹת׃()
*וִירֵשׁוּהָ קָאַת וְקִפּוֹד, וְיַנְשׁוֹף וְעֹרֵב יִשְׁכְּנוּ-בָהּ; וְנָטָה עָלֶיהָ קַו-תֹהוּ, וְאַבְנֵי-בֹהוּ.()
*וְרָבְצוּ בְתוֹכָהּ עֲדָרִים, כָּל-חַיְתוֹ-גוֹי--גַּם-קָאַת גַּם-קִפֹּד, בְּכַפְתֹּרֶיהָ יָלִינוּ; קוֹל יְשׁוֹרֵר בַּחַלּוֹן, חֹרֶב בַּסַּף, כִּי אַרְזָה, עֵרָה.()
כמו כן ב מוזכר עוף בשם קיפוז, שגם הוא ככל הנראה הקטופה.
יש גם סבורים שהשלך המוזכר ברשימת העופות האסורים הוא קטופה

אחרים גורסים שמקור השם הוא בשפה המלאית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1788
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:ינשופיים
קטגוריה:ארץ ישראל: דורסי לילה
קטגוריה:עופות מים
קטגוריה:הודו: עופות
קטגוריה:סרי לנקה: עופות
קטגוריה:סין: עופות
2003

__TOC__

## אירועים בולטים בעולם
[שמאל|ממוזער|150px|[הריסת פסלו של סדאם חוסיין|מופל פסלו של סדאם חוסיין במרכז בגדאד, יומיים לאחר כיבוש העיר, 9 באפריל 2003.]]
[שמאל|ממוזער|200px|[סדאם חוסיין נלכד על ידי כוחות צבא ארצות הברית בתיכרית, 13 בדצמבר 2003.]]

## נולדו

## נפטרו
[140px|ממוזער|שמאל|[אילן רמון]]
[140px|ממוזער|שמאל|[נינה סימון]]
[140px|ממוזער|שמאל|[גרגורי פק]]
[140px|ממוזער|שמאל|[ג'וני קש]]

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
גבעת עוז

200px|ממוזער|שמאל|סמל קיבוץ גבעת עוז הישן
**גִּבְעַת עוֹז** הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השומר הצעיר השוכן בדרום מערב עמק יזרעאל, סמוך לצומת מגידו.

הקיבוץ הוקם בשנת 1949 על ידי גרעין בוגרי תנועת השומר הצעיר, רובם ניצולי השואה מהונגריה****, כחלק מהתיישבות קיבוצית ישראלית לאחר מלחמת העצמאות. הקיבוץ נקרא כך לציון עוז הלוחמים בקרב משמר העמק, שקרה בסמוך, במהלך מלחמת השחרור .

במהלך שנות ה-50 הצטרפו לגרעין המייסד גם חברי השומר הצעיר מברזיל, ואף הצטרפו לקהילה בוגרים ממקורות שונים, כולל גרעיני נח"ל ובוגרי עלית הנוער. 

בתחילת דרכו הקיבוץ התמודד עם קשיים לוגיסטיים, ובהם מחסור במים, בהיעדר מפעל מים מסודר לניצול המעיינות בסביבה, שגרם להבאת מים במיכלים מעפולה עד חיבור לרשת המים של מקורות בשנת 1953, שפתח אפשרויות פיתוח חקלאיות. בנוסף סבלו התושבים בצריפים הראשונים מקדחת שנגרמה ממלריה, בשל ביצות ממוקשות בסביבתו ומעבר לגבול. 

האזור בו הוקם הקיבוץ היה קרוב לגבול עם ירדן (לפני 1967) ולכן נשא מעמד סטטוס של יישוב גבול ונהנה מתמיכות בהתאם. אנשי הקיבוץ קשרו קשרים עם ערביי כפרי הסביבה והזמינו אותם לחגיגותיהם.

ענפי הייצור המרכזיים בקיבוץ כוללים חקלאות, כמו פלחה, לולים ורפתות, לצד שירותים קהילתיים כמו חדר אוכל, כלבו, מרפאה, בריכת שחיה ומתקני ספורט נוספים.

היישוב אינו גדול ושטחו עומד על כ-4 קמ"ר.

במהלך השנים הקהילה עברה שינוי משמעותי ממבנה קיבוצי שיתופי קלאסי למודל **[[קיבוץ|קיבוץ מתחדש]]**, שבו האחריות לפרנסה נתונה יותר למשפחות החברים, בעוד הקיבוץ מוסיף לתמוך ברשת ביטחון קהילתית וחברתית.

## גלריית תמונות

קובץ:Givatoz02.jpg|מבנה מגורים טיפוסי בקיבוץ
קובץ:Givatoz03.jpg|אולם חדר האוכל בשעת ארוחת בוקר
קובץ:Givatoz04.jpg|בית זיכרון בתכנון אדריכל חיליק ערד
קובץ:Givatoz05.jpg|לוח המודעות בכניסה לחדר האוכל


## קישורים חיצוניים

* גבעת עוז באתר הרשות לפיתוח הגליל
*מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על מבנה חדר האוכל ומבנים נוספים בקיבוץ גבעת עוז, באתר 'חלון אחורי', 24 בפברואר 2015
*אתר הבית של גבעת עוז קהילנט גבעת עוז
*אתר לרגל 75 שנה לייסוד הקיבוץ. מכיל תמונות, מסמכים ורקע היסטורי רב. 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:קיבוצי הקיבוץ הארצי
קטגוריה:עמק יזרעאל
קטגוריה:קיבוצים במחוז הצפון
קוסמוגוניה

**קוֹסְמוֹגוֹנְיָה** (המילה **גנסיס** ביוונית פירושה **לידה**, והמילה **קוסמו** פירושה **יקום**) היא התורה בתחום מדעי החלל אשר עוסקת באופן היווצרות היקום מראשיתו ועד למצבו הנוכחי.

## מקור השם

בעבר, המושג היה קשור לאופן היווצרות מערכת השמש, וכיום לאופן בו נוצר היקום, כשהמפץ הגדול הוא המודל המקובל על דעת המדענים.

## היסטוריה
שאלת היווצרות היקום הטרידה את האדם מראשית קיומו, והיה ניסיון לתת תשובה לחידה קרדינלית זו מצד המיתולוגיה הדת והפילוסופיה, אך תשובות מדעיות משמעותיות החלו לקבל ביסוס עם גלויו של האבל על התפשטות היקום, וכתוצאה מגילוי זה התפתחו שני וריאנטים עיקריים לגבי היווצרות היקום: "המצב היציב" ו"המפץ הגדול".

כיום שולטת תאוריית "המפץ הגדול" בלבד, הרבה הודות לגילויה המקרי של קרינת הרקע הקוסמית שנתנה אישוש משמעותי ל"מפץ הגדול".

## ראו גם
* קוסמולוגיה
* מיתוסים סינים של בריאה

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:מושגים באסטרונומיה
תסביך אדיפוס

[ממוזער|200 פיקסלים|"אדיפוס והספינקס", ציורו של [ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר|אנגר שהיה אחד הציורים על הקירות בחדר הטיפול של פרויד בביתו בווינה]]
**[[תסביך]] [[אדיפוס]]** הוא השם שניתן על ידי זיגמונד פרויד לשלב תאורטי בהתפתחות בנים שבו הם מאוהבים באימם ומקנאים באביהם שנתפס על ידם כמתחרה. התסביך נקרא על שם אדיפוס מהמיתולוגיה היוונית, שנשא לאישה את מלכת תבאי מבלי ששניהם ידעו שהיא אימו. פרויד הסתמך על פרשנותו לתיאורי מקרה שטיפל בהם בפסיכואנליזה ועל סיפורי מיתולוגיה וסיפורים מתחום האנתרופולוגיה. 

## מאפיינים
פרויד התייחס לראשונה לאדיפוס בהקשר הפסיכולוגי במכתב שכתב ב-1897 על "כוחו המרתק של אדיפוס המלך"; הוא שאל את הדימוי מהטרגדיה היוונית כדי להסביר את הנוירוזה אצל הגבר. את המונח "תסביך אדיפוס" טבע לראשונה פרויד במאמרו "סוג מיוחד של בחירת אובייקט שעושה האדם" משנת 1910. פרויד מייחס לכל זכר תשוקה מינית לאם וקנאה רצחנית כלפי האב.

פרויד האמין כי חולים רבים לא הצליחו להתגבר על רגשות ילדות שרוב האנשים מצליחים לכבוש; אלה הם האהבה לאם והקנאה לאב. לטענתו, האב הוא המתחרה המיני של הילד על אמו, בפועל או בכוח. כשהתחושות המיניות הילדותיות של הילד כלפי אמו מציפות אותו, על פי פרויד - הילד מפתח שאיפה למות האב, ופנטזיות על "הצלתה" של האם מידי אביו ונטילת מקומו. משאלות לא-מודעות אלו מעוררות חרדה בלב הילד שמא אביו יסרס אותו כנקמה על רצונו לסלקו, במה שקרוי חרדת סירוס. פחד זה הוא שגורם לו להשלים עם מקומו של אביו בסופו של דבר, ולוותר על אהבתו המינית כלפי אימו. נערים מתגברים בדרך כלל על התסביך על ידי התקת רגשותיהם המיניים לנערות בנות גילם. 

לפי המודל הפסיכוסקסואלי ורעיון ה"אזורים הארוגניים" של פרויד, תחושת הריגוש של הילד בתקופה זו מתמקדת באזור הארוגני של איבר מינו. הורי הילד, לדברי פרויד, אינם מרוצים מתשומת הלב המופרזת של הילד לאיברו, ומאיימים "לקחת אותו ממנו" אם לא ירפה. התוצאה היא שהילד לומד לנתב ("לעדן", Sublimate) את הליבידו שלו לתחושות פחות מאיימות, כמו חיבתו העמוקה להוריו. הוא מתגבר על אהבתו לאמו ועל כעסו על אביו, בכך שהוא מזדהה עם שניהם. בדרך זו זוכה הילד באני העליון שלו, ותשוקותיו מודחקות במשך תקופת החביון, וחוזרות בתקופת ההתבגרות המינית. 

על פי התאוריה של פרויד, ילד שגדל עם דמות אב מרוחקת או עם אם מפתה, או ילד הגדל במשפחה חד הורית שחסרה בה דמות אב, יחווה קושי גדול יותר להשתחרר מאהבתו הילדותית לאימו. לדעתו של פרויד מאחורי רוב הנוירזות של האדם בבגרותו עומד אי פתרון של התסביך האדיפלי. 
 
המושג המקביל, שמתייחס לבת החושקת באביה, נקרא "תסביך אלקטרה".

## ביקורת

הפסיכואנליטיקאית מלאני קליין טענה כי דחפים תוקפניים קודמים לתקופה האדיפלית בחיי הילד ואינם מופנים רק כלפי ההורה מהמין השני אלא גם כלפי ההורה מאותו מין.
היו חוקרים שטענו כי תסביך אדיפוס אינו מתקיים בכל התרבויות ואינו אוניברסלי.

## ראו גם
* פסיכואנליזה - מונחים
* תסביך אלקטרה
* תסביך יוקסטה

## לקריאה נוספת
* ברוניסלב מלינובסקי (2004), "מין והדחקה בחברה הפראית"', תל אביב, הוצאת רסלינג
* אנדרה גרין (2006),"תסביך הסירוס"', תל אביב, הוצאת רסלינג

## קישורים חיצוניים

* 
*בטיפולנט - מונח תסביך אדיפוס
* שמעון גלבץ, אדיפוס והספינקס: על תסביך אדיפוס וחשיבותו בהגותו של פרויד, באתר האייל הקורא
*
* 
* 

## הערות שוליים

אדיפוס
אמריקה המרכזית

ממוזער|שמאל|250px|מיקומה של אמריקה המרכזית
[שמאל|ממוזער|250px|[יער גשם בקוסטה ריקה]]
[שמאל|ממוזער|250px|הר הגעש [סרו נגרו בניקרגואה]]
**אמריקה המרכזית** או **אמריקה התיכונה** הוא שמה של רצועה גאוגרפית צרה בדרומה של אמריקה הצפונית ובצפונה של אמריקה הדרומית. היא גובלת בצפון עם מקסיקו (אשר יש המחשיבים גם אותה לחלק ממנה), במערב עם האוקיינוס השקט, בדרום עם קולומביה ובמזרח עם הים הקריבי.

שטחה של אמריקה המרכזית הוא כ-540,000 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה כ-42 מיליון נפש. רוחבה (מרחק חוף האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי אחד מן השני) נע בין 540 ק"מ ל-50 ק"מ. האקלים הוא טרופי לח.

## היסטוריה
עד לגילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס ישבו במקום קבוצות ילידיות. התרבויות המפורסמות ביותר מאותה התקופה היא תרבות מאיה ואצטקים.

בשנת 1523 הספרדים החלו לכבוש את האזור. עד לשנת 1821 רוב השטח (למעט פנמה ובליז) היה חלק קפיטניה חנרל של ספרד (Capitanía General de Guatemala). במאה ה-19 התקיימה ברוב משטח אמריקה המרכזית הרפובליקה הפדרלית של הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. זו כללה את המדינות גואטמלה, הונדורס, אל סלוודור, ניקרגואה וקוסטה ריקה. איחוד זה החל להתפרק בשנת 1838 ותהליך זה הסתיים בשנת 1841.

## דמוגרפיה
### תרבות ושפה
מבחינה תרבותית שייכת אמריקה המרכזית לאמריקה הלטינית והלשון העיקרית המדוברת בה היא ספרדית. שפה זו היא השפה הרשמית בכל מדינות מרכז אמריקה, מלבד בליז, שבה השפה הרשמית היא אנגלית.

### קבוצות אתניות
למרות הגיוון האתני, קבוצת המסטיסים היא הקבוצה השכיחה במרכז אמריקה, והיא הקבוצה הגדולה בכל המדינות מלבד קוסטה ריקה, שבה יש רוב לבן. אינדיאנים מהווים קבוצה משמעותית רק בגואטמלה.

### דת
הדת הנפוצה במרכז אמריקה היא הנצרות (95.6%). עם תחילת הקולוניזציה הספרדית של מרכז אמריקה במאה ה-16, הנצרות קתולית הפכה לדת הפופולרית ביותר באזור עד המחצית הראשונה של המאה ה-20. מאז שנות ה-60, חלה עליית קבוצות נוצריות אחרות, במיוחד זו הפרוטסטנטית, כמו גם דתות וזרמים אחרים, ועם זאת ישנם גם מיעוטים גדולים של אלו המגדירים עצמם כחסרי דת.

## מדינות אמריקה המרכזית
[ממוזער|נוף מ[פנמה סיטי, בירת פנמה.]]

## ראו גם
* כלכלת מרכז אמריקה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
קטגוריה:אמריקה
קטגוריה:אמריקה: אזורים
הג'רה

ממוזער|העיר מדינה אליה היגר מוחמד
ה**הִיג'רה** (בערבית: **هجرة**) הוא מונח בערבית המתאר את הגירתו של מוחמד, מייסד האסלאם, מהעיר מכה לעיר ית'רב, שאחר כך החלה להיקרא אל-מדינה (קיצור של "מדינת א-נבי", "עיר הנביא"). ההג'רה התרחשה בשנת 622 לספירה ונקבעה מאוחר יותר כנקודת ההתחלה למניין השנים המוסלמי.

מוחמד היגר עם קומץ מאמינים (מוהאג'רון) מן העיר מכה לעיר אל-מדינה, משום שבמכה לא קיבלו את רעיונותיו והטפותיו ואף רדפו אותו. מעבר זה נמשך מספר ימים, כך שלמעשה אין להג'רה תאריך מדויק. עם זאת, המוסלמים קבעו את היום השמיני לחודש רביע אל-אוול, היום שבו הגיע מוחמד לקובא שבפאתי אל-מדינה (לימים ההיג'רה), ויום זה מצוין כחג על ידי המוסלמים. באל-מדינה התקבלו מוחמד ופמלייתו על ידי תומכיהם, ה"אנצאר", ושם ביסס מוחמד את עצמו ואת דתו החדשה, ותוך שמונה שנים בלבד הוא כבש את מכה ונכנס אליה כמנצח.

ההיג'רה נקבעה כנקודת ההתחלה של הלוח המוסלמי, הקרוי גם "הלוח ההיג'רי", בשל חשיבותה כנקודה שממנה הפך הנביא ממטיף לראש קהילה דתית ופוליטית – האומה האסלאמית. היא נקבעה כנקודה זו על ידי עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליף השני, בשנת 638, שנהייתה שנת 17 להיג'רה.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:לוח השנה האסלאמי
לטו

**לֶטוֹ** (ביוונית: **Λητώ**, **Λατώ**) היא ביתם של הטיטאנים פויבה וקואאוס במיתולוגיה היוונית, אחותה של אסטריה (אלת הכוכבים), שביתה היא הקטה, אלת הקוסמות. זאוס אהב אותה עד מאוד, אך משהרתה נאלץ לזנוח אותה מזעם אשתו הרה. לטו נאלצה לנדוד בין האיים השונים שסירבו לקבלה בשל כעסה של הרה. הרה מנעה מביתה איליתיה (אלת הפריון) לעזור ללטו. לבסוף מצאה לטו את האי דלוס שצף על פני הים וטולטל בידי הרוחות, אי עלוב ובזוי. משהחליטה לטו להתיישב באי, עלו מתחתית הים עמודים גדולים שהתחברו אליו. בדלוס ילדה לטו את התאומים אפולו וארטמיס. ברבות הימים הוקם בדלוס היכלו המפואר של האל אפולו. על פי גרסה אחרת ילדה לטו את ארטמיס באורטיגיה.

במלחמת טרויה מוזכרת לטו פעם נוספת. היא נעמדת לצד שני בניה ונלחמת למען טרויה. היא נלחמה בהרמס בזמן מלחמת האלים הגדולה.

האסטרואיד   שהתגלה ב-1861 על ידי רוברט לות'ר נקרא על שמה. האסטרואיד   שהתגלה ב-1907 על ידי קרל לונרט, נקרא לפי שמה בלטינית - לטונה (Latona).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיתולוגיה יוונית
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה שעל שמן כוכב לכת מינורי
נוקליאון

**נוקליאון**, בפיזיקת חלקיקים, הוא שם כללי לבאריונים: **[[פרוטון]]** ו**[[נייטרון]]**, המרכיבים את גרעין האטום. עד לשנות ה-60 של המאה ה-20, נהוג היה לחשוב כי שני הנוקליאונים הם חלקיקים יסודיים, אך כיום ידוע כי הם מורכבים מקווארקים וגלואונים. הבנת תכונות הנוקליאונים היא אחת המטרות המרכזיות של הכרומודינמיקה הקוונטית, התאוריה המודרנית העוסקת בתגובות חזקות.

הפרוטון הוא הבאריון הקל ביותר ויציבותו תלויה במספר הבאריון שלו. לפיכך, מטיל אורך חייו של הפרוטון מגבלות חמורות על תאוריות המנסות להרחיב את המודל הסטנדרטי. הנייטרונים מתפרקים לפרוטונים באמצעות ההתפרקות החלשה.

## הפרוטון

מספרו הקוונטי הוא 1/2+, מטענו \ 1.602176462\times10^{-19} קולון, ומסתו עומדת על 938.272029±0.000080 MeV/c2. הפרוטון מרכיב את כל גרעין האיזוטופ הקל של אטום המימן.

על-פי מספר תאוריות GUT, ייתכן כי הפרוטון דועך. במקרה כזה, זמן מחצית החיים המינימלי הוא  שנים. רדיוס המטען נמדד בעיקר באמצעות פיזור אלקטרון־פרוטון, והוא עומד על 0.870±0.008 fm.

בסוגי דעיכה מסוימים, לאנטי־לפטון או לפטון ומזון, זמן הדעיכה עשוי לעמוד על  שנים. לפיכך, נהוג לראות בפרוטון חלקיק יציב, ומספר הבאריון שלו נשמר.

## הנייטרון

לנייטרון אין מטען חשמלי ומסתו עומדת על 939.565360±0.000081 MeV/*c*&sup2;. אורך חייו של הנייטרון הוא כ־880 שניות. הוא מתפרק התפרקות חלשה:
::n\to p+e+\overline\nu_e

## אנטי־נוקליאונים
סימטריית CPT מטילה הגבלות חמורות על תכונותיהם של חלקיקים ואנטי־חלקיקים. לדוגמה, מטעניהם של הפרוטון והאנטי־פרוטון חייבים להיות שווים. השוויון בין השניים נמדד בדיוק של , וכך גם לגבי מסתם.

## מיון במודל הקווארקים
במיון קווארקים בטעם (SU(2, שני הנוקליאונים משתייכים למצב הבסיסי השני, בו הפרוטון מורכב מהרכב של הקוורקים UUD, ואילו הנייטרון מורכב מ־UDD. בטעם (SU(3, הם משתייכים למצב הבסיסי ה־8 של באריונים בעלי ספין 1/2. בהרחבה ל־(SU(4 (תוך הכללה של הקווארק מטעם "קסום"), ניתן לשייך אותם למצב הבסיסי ה־20.

## ראו גם
*מיון החלקיקים

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:באריונים
בית מדרש

ממוזער|שולחנות בית המדרש בישיבת הר עציון
250px|שמאל|ממוזער|חדר בית מדרש בתוך בית כנסת
[250px|שמאל|ממוזער|בית המדרש של הרב [יוסף שלום אלישיב]]
**בית מדרש** הוא מקום המשמש ללימוד תורה, לדיון ולתפילה. בעבר שימש גם כבית-ועד לענייני ציבור. המונח בית מדרש מציין מקום מיוחד ללימוד התורה, במובחן מבית כנסת המציין מקום תפילה. אף על פי שגם בראשון מקיימים תפילות, עיקרו הוא בלימוד דווקא.

במזרח אירופה רווח הכינוי "קְלוֹיְז" לבית המדרש, ו"קלויזים" מפורסמים פעלו בברודי ובווילנה.

## הלימוד בבית המדרש
[שמאל|ממוזער|175px|הכתובת "זה בית מדרשו של רבי [אליעזר הקפר" שנמצאה בח' דבורה בגולן]]
האגדה תיארה את שם ועבר כראשונים שהקימו בית מדרש, שבו למדו אבות האומה. בסוף ימי בית שני היו בתי מדרשות ללימוד תורני לתלמידים מבוגרים, ואליהם באו ללמוד גם מבוגרים שתורתם עראי.

צורת המדרש הקדומה הייתה אוראטורית; כלומר, הרב יושב ומסביביו תלמידיו והוא דורש להם בעל פה מקראות ופירושם, מפני ש"דברים שבעל פה אי אתה רשאי לכותבן", והם מחדדים לו בקושיות. עם השנים, מאחר שנכתבה המשנה, צורת הלימוד הלכה ונעשתה אוטו-דידקטית או על ידי חברותות, מול חומר כתוב.

## דיני בית המדרש
[שמאל|ממוזער|175px|בית המדרש ב[ישיבת שבי חברון שבחברון, 11/2005]]

בית המדרש הוא מקום קדוש, ונוהגים בו כבוד ואין מקלים בו ראש, בדומה לבית הכנסת. יתרה מזו, קדושתו, על פי ההלכה, גדולה מקדושת בית הכנסת, ולכן אסור להפוך מקום המשמש כבית המדרש לבית הכנסת, כי אין מורידים בקדושה.

למרות זאת, בהלכה ישנן הקלות מסוימות ללומדי בית המדרש בענייני אכילה ושינה בבית המדרש לעומת בית הכנסת. הטעם הוא, שבבית הכנסת נמצאים זמן מועט ובקלות אפשר להימנע מאכילה ושינה, אולם בבית המדרש שוהים במשך שעות רבות וקשה יותר להימנע מזה. מכל מקום, נאמר בגמרא, שכל הישן בבית המדרש תורתו נעשית קרעים קרעים, וזאת משום שכדי לקנות תורה צריך להשקיע.

## בתי מדרש פלורליסטים בישראל

בעשורים האחרונים מוצאים גם יהודים שאינם דווקא דתיים עניין בלימוד בית מדרשי, במוסדות דוגמת 'עלמא בתל אביב, בית מדרש אלול בירושלים, 'מדרשת השילוב נטור' ברמת הגולן, 'במידבר' בירוחם ועוד.
בתי המדרש הפלורליסטים (מכונים גם מתחדשים) יוצאים מנקודת מוצא שונה מבתי המדרש הישיבתיים הקלאסיים: בעוד שבבתי המדרש הללו התפיסה בדרך כלל היא של אמת אחת שיש להנחילה (ומכאן שיטת הלימוד הפרונטלית הנהוגה ב'שעור הכללי' בישיבות), הרי שבבתי המדרש המתחדשים הגישה היא ריבויית (פלורליסטית) לכתחילה, מבוססת על עירוב של ז'אנרים ספרותיים שונים (הלכה, שירה, הגות וכו'). הלימוד מתקיים תוך ישיבה במעגל, מה שמבטא את הדמוקרטיות והניסיון להכלה של הדעות השונות הקיימות בקבוצה: "בית מדרש פלורליסטי הוא לכן מקום שאליו אנשים מרקעים שונים ומתפיסות עולם שונות באים ללמוד יחדיו ולקיים שיח עם טקסטים יהודיים ושיח ביניהם, לימוד לשם התרחבות אישית והכרת הזולת, לשם צמיחה, לשם מדרש אישי וציבורי גם יחד.".

## ראו גם
* ישיבה

## קישורים חיצוניים

*בית מדרש ב-Jewish Encyclopedia 
* 
* 
* אהרון אופנהיימר, יחודו של בית-המדרש, **קתדרה 18**, ינואר 1981
* ר' אחיטוב, א' גולדווין, י' ורטה, ע' ישראלי, ש' מור, ד' מרום, **לימוד הלימוד** (עורך: יורם ורטה), המדרשה באורנים וקרן מנדל, טבעון וירושלים 2008
* רינה חבלין, 'לימוד דיאלוגי בבתי המדרש הפלורליסטים', אתר 'צו פיוס'
*נדב ברמן שיפמן, 'בית מדרש בית', עמודים 754 (אדר-ניסן תשע"ב), עמ' 18–20
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוסדות יהודיים
קטגוריה:מוסדות לימוד תורניים
קרקס פרעושים

ממוזער|upright=1.3|מרוץ פרעושים
** קרקסי פרעושים** היו קרקסים נודדים באירופה של המאה ה-19 והיו תופעה נפוצה באותה תקופה. הקרקסים הראשונים מסוג זה היו כבר לפני כ-300–400 שנה.
התכלית המקורית הייתה דווקא להציג את השכלול ביצירת כבלי מתכת דקים יותר ויותר, ותצוגה טכנית של אמני צורפות ושעונים. הדרך להראות זאת הייתה ביצירת כלי תחבורה קטנים אך עובדים, שהכוח המניע בהם היו הפרעושים הכבולים באותם כבלים. בשנות ה-40 של המאה ה-19 הבין האיטלקי לואיס ברטולוטו שהוא יכול להפוך זאת למיצג בידורי מניב כסף.

יכולת זו של הפרעוש נובעת מכמות הכוח המתפרץ שהוא יכול להפיק, השקולה לכך שאדם היה מזיז מטוס ג'מבו.

הקרקסים הציגו תחרויות ריצה של פרעושים, שהיו רתומים למרכבות מיניאטוריות מגולפות וצבועות. הפרעושים היו מסיעים את המרכבות לאורך המסלול, והצופים שהתגודדו מסביב לקרקס הזעיר היו מהמרים על הפרעוש המהיר ביותר, בדומה להימורים במרוצי סוסים. 

בעליהם של הפרעושים ענבו לפרעוש לולאה זעירה ורתמו אותו לכרכרה זעירה. הפרעושים שלא הצליחו לנתר הוסיפו לנוע בהליכה בלבד. בסוף המופע היה בעל הקרקס מרשה לפרעושים להרוות את צימאונם מדמו לעיני כל. 

מופע נוסף כלל תחרות קפיצה בין הפרעושים. כדי למדוד את קפיצת הפרעוש, החזיקו אותו בעדינות באמצעות מלקחיים וטבלו את רגליו בצבע נוזלי. אחר כך הניחו את הפרעוש על השולחן, אפשרו לו לנתר ומדדו את המרחק בין טביעות רגליו בין קפיצה לקפיצה.

בסרטו של צ'ארלי צ'פלין "אורות הבמה" יש קטע עם מופע של קרקס פרעושים.

לקראת אמצע המאה ה-20 עבר מן העולם קרקס הפרעושים. בין הסיבות לכך – ההיגיינה שאנו שומרים וקוטלי החרקים הנפוצים, הגורמים לכך שפחות ופחות פרעושי אדם נמצאים בבתים. פרעושי אדם הם גדולים וחזקים יותר מפרעושי כלבים וחתולים, שאינם מצליחים לעמוד בדרישות הקרקס.

## קישורים חיצוניים

* Is there really such a thing as a flea circus?, באתר "The Straight Dope" 
* סרטונים המציגים קרקסי פרעושים, באתר British Pathé
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:פרעושים
קטגוריה:קרקס
קטגוריה:חרקים בתרבות
ישימונית מצויה

**ישימונית מצויה** (שם מדעי: *Stenodactylus sthenodactylus*) היא שממית קטנה, שאורכה עד 10 ס"מ. בקיץ היא פעילה בלילה, ובחורף היא פעילה לעיתים אף באמצע היום.

הישימונית המצויה חיה בשטחי מזרח התיכון וצפון אפריקה.

בישראל נפוצה הישימונית בנגב, במדבר יהודה, בכיכר ים המלח ובבקעת הירדן. היא מופיעה גם באדמות החוליות של מישור החוף, עד מפרץ חיפה.

הישימונית המצויה היא שוכנת קרקע. בחוליות היא מתחפרת במשך היום, ובמדבר היא נחבאת מתחת לאבנים.

ניזונה מחרקים ומפרוקי-רגליים אחרים.
בתחילת חודש מאי הנקבה מטילה ביצים בחול או מתחת לאבן. בכל תטולה 2 ביצים. הצעירים בוקעים מהביצים שהם באורך 5 סנטימטרים.

## גלריה

קובץ:Stenodactylus sthenodactylus.jpg
קובץ:Stenodactylus sthenodactylus00.jpg|תקריב ראש
קובץ:Gekkonidae- Stenodactylus sthenodactylus (Elegant Short-fingered Gecko) - 46801777655.jpg|בשמורת נחל שיזף


## קריאה נוספת
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **[[זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה]]**, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 62-63, 278

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ארץ ישראל: שממיתיים
קטגוריה:שממיתיים
קטגוריה:מאלי: זוחלים
קטגוריה:מרוקו: זוחלים
קטגוריה:לוב: זוחלים
קטגוריה:אלג'יריה: זוחלים
קטגוריה:תוניסיה: זוחלים
קטגוריה:בעלי חיים במדבריות המזרח התיכון
קטגוריה:הסהרה: בעלי חיים
לטאה זריזה

**לטאה זריזה** (שם מדעי: *Phoenicolacerta laevis*), היא זוחל, מין של לטאה בסוג .

הלטאה הזריזה ידועה במהירותה ויכולת התמרון שלה בעת ריצה, ומכאן קיבלה את שמהּ. יכולתה להשיר את זנבה (אוטוטומיה) מאפשרת לה להימלט לעיתים מאויביה. פעילה ביום ובלילה.

תפוצה עולמית: תפוצתה העולמית של הלטאה הזריזה מצומצמת - מדרום טורקיה עד ירדן, ישראל והאי קפריסין.

בישראל שוכנת הלטאה הזריזה ברוב חלקי החבל הים-תיכוני, והיא מן הלטאות השכיחות בארץ.

מקום חיות אופייני: סלעים, חורשים, חומות בתים ועצים שהיא מיטיבה לטפס עליהם. שכיחה במקומות יישוב. רוב הזמן מסתתרת בקליפות עצים, בסדקי סלעים ומתחת להם.
ניזונה מחרקים ומשאר חסרי חוליות קטנים, ולעיתים אף מלטאות קטנות.

## רבייה
הזכר מחזר אחרי הנקבה מציג לראווה את צבעיו העזים ומבליט את גרונו הצבעוני. באביב הנקבה חופרת גומה בקרקע או מתחת לאבן ומטילה בה 2-5ביצים. כעבור 3 חודשים בוקעים הצעירים.

ימין|ממוזער|220px|לטאה זריזה - פרט עם זנב משוחזר

## קריאה נוספת
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **[[זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה]]**, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 95-96

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:לטאיים
קטגוריה:ארץ ישראל: לטאיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1838
עגור אפור

[ממוזער|עגור אפור צעיר ב[אגמון החולה]]
**עגור אפור** (שם מדעי: *Grus grus*) הוא עוף ממשפחת העגוריים.

## מאפיינים
אורך גופו של העגור האפור נע בין 120 ל-140 סנטימטרים. מוטת כנפיו היא 220 - 245 סנטימטרים. הוא נוהג לקנן בצפון אירופה ובאסיה.

מקומות חיותם של העגורים הם שטחי ביצות נרחבים וקרקע טובענית. עם בוקר עפים העגורים לשדות המרעה. הם אוכלים נבטים בשדות ואף ירקות. הם ניזונים גם מבעלי חיים שונים המזדמנים להם: דו-חיים, זוחלים, ציפורים חולות וחלשות, מכרסמים וחרקים. בארץ הם נהנים מאוד בעיקר מגידולי הבוטנים והתירס באדמת הכבול, באזור אגמון חולה. הם יוצרים בעיה גדולה לחקלאים, לכן מפנים עבורם שטחים מיוחדים לאזורי האכלה.

העגור האפור דוגר על אדמות ביצה ביערות הצפון, בחישות קנים באגמים או לאורך נהרות באזורים מיוערים, בעיקר באזורים נידחים. זהו עגור גדול מאוד, בעל רגליים וצוואר ארוכים ודקים. צבעו כחול-אפור בהיר בעיקרו.

בישראל חולף העגור המצוי בחורף במספרים גדולים מאוד, ומצוי בעיקר בעמק החולה (ולרוב באגמון חולה בו מתקיימת האכלה יזומה של עגורים), ובמידה פחותה בעמק יזרעאל, בעמק חפר ובצפון מערב הנגב. מספרי העופות הגדולים מושכים מצידם טורפים כמו תנים ועופות דורסים.

## גלריה

Grus grus 2 (Marek Szczepanek).jpg
Common cranes before sunrise.jpg|להקת עגורים
Flying common crane.jpg|עגור עף באגמון חולה
זריחה באגמון חולה בזמן נדידת העגורים.jpg|להקת עגורים אפורים באגמון חולה
GreyCranesHula02.JPG|להקת עגורים אפורים באגמון חולה
Feeding Common crane in Agamon Hula Nature reserve, Israel.jpg|פרויקט האכלת עגורים אפורים באגמון חולה
Grus grus MHNT.ZOO.2010.11.65.5.jpg |Museum specimen - Haapajarvi, Finland


## קישורים חיצוניים

*עגור אפור בתוך מאגר המידע הלאומי לציפורי ישראל ע"ש 
*ציפורים נודדות לא יודעות גבולות - עגור אפור (עברית)
*
*
* 
* 

## הערות שוליים

אפור
קטגוריה:ארץ ישראל: עגוראים
קטגוריה:פולין: עופות
קטגוריה:צרפת: עופות
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קורא מדברי

**קורא מדברי** (שם מדעי: *Ammoperdix heyi*) הוא עוף קרקע מדברי. זכה לשמו משום שהוא מרבה לקרוא בקולו, החוזר ונשנה פעמים רבות, אשר נשמע לרוב עוד בטרם ייראה בעצמו.

## מאפיינים
לקורא המדברי אורך גוף של 22–25 ס"מ, מוטת כנפיים 39–41 ס"מ ומשקל 125–215 גרם. זהו עוף מדברי טיפוסי ותפוצתו מוגבלת לתחום צר – מהנילוס ומזרחה, במדבר הערבי לאורך חופי ערב ובמדבריות ארץ ישראל.

בישראל הוא עוף יציב המצוי לאורך כל עונות השנה ונפוץ למדי בנגב, בערבה, ובמדבר יהודה.

מקום חיות אופייני: אזורים חמים ויבשים, ולרוב מוגבל לתחום שיורדים בו פחות מ-200 מ"מ גשם בשנה. הוא חי באזורים טרשיים ונעדר ממרחבי חולות.

מחוץ לעונת הקינון מבלים הקוראים בקבוצות בנות 10–20 פרטים ובהן זכרים ונקבות או זכרים בלבד.

הקורא ניזון מזרעים ומעלים, וגם מפירות ואפילו מחרקים. הוא אינו זקוק למים רבים ועשוי להתקיים הרחק מכל מקור שתייה. הוא שותה מים מתוקים או מליחים רק לאחר שאכל זרעים יבשים או בימות הקיץ החמים והיבשים.

הקורא פעיל בעיקר בשעות היום הקרירות, ואילו בשעות החמות הוא מרבה להסתתר בצל.

אזכורים בתנ"ך:
*קֹרֵא דָגַר וְלֹא יָלָד, עֹשֶׂה עֹשֶׁר וְלֹא בְמִשְׁפָּט; בַּחֲצִי יָמָו יַעַזְבֶנּוּ, וּבְאַחֲרִיתוֹ יִהְיֶה נָבָל (ירמיהו יז, יא).
*כִּי יָצָא מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל לְבַקֵּשׁ אֶת פַּרְעֹשׁ אֶחָד כַּאֲשֶׁר יִרְדֹּף (הציד רודף אחרי) הַקֹּרֵא בֶּהָרִים (שמואל א כו, כ)

## גלריה

Timna valley 16605 (11962610325).jpg|קורא בבקעת תמנע
Ammoperdix heyi, Israel.jpg|קורא מדברי בעין עקב
Ammoperdix heyi GK.jpg|קורא מדברי, הערבה


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1825
קטגוריה:ארץ ישראל: תרנגולאים
קטגוריה:טווסים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק
קריפטון

**קְרִיפְּטוֹן** (Krypton; בשמו העברי, "**מַחְבוֹאָן**") הוא יסוד ממשפחת הגזים האצילים שסמלו הכימי Kr ומספרו האטומי 36. שמו נובע מהמלה היוונית "κρυπτός" (*קריפטוס*) - נסתר/חבוי.

## תכונות
קריפטון הוא גז אציל חסר צבע וחסר ריח הנמצא בכמויות זעירות באטמוספירה ומופק מניזול אוויר. זהו אחד מתוצרי הפירוק של אורניום. כמוצק הוא מתגבש לגבישים לבנים במבנה קובייה - תכונה אופיינית לכל הגזים האצילים.

## שימושים
בשל מחירו הגבוה יחסית, לקריפטון מספר מצומצם של שימושים בהם:
* ל-85Kr שימוש באנליזות כימיות.
* 81Kr משמש לבדיקת תפקוד הריאות.
* גז אדיש במילוי נורות להט.
* גז הדלקה בחלק מהנורות פלואורסצנטיות.
* נורת הבזק בלייזר מסוג Nd:YAG.

### לייזר קריפטון-פלואורי
בקריפטון משתמשים גם בבניית מספר סוגים של לייזר אקסימר, העיקרי שבהם הוא קריפטון פלואורי. בלייזר זה משקיעים אנרגיה בתערובת של גז קריפטון ובמולקולות פלואור ליצירת התגובה:

Kr (g) + F2 (g) אנרגיה→ KrF2 (g)


מולקולה זו איננה יציבה ובהתפרקותה בחזרה למרכיביה נפלטת אנרגיה בזמן קצר מאוד. אורך הגל של קרן האור הנפלטת הוא 248 ננומטר ומשך הזמן של פעימת הלייזר הוא בדרך כלל בין 20 ל-30 ננושניות.

## היסטוריה
הקריפטון זוהה ב-1898 על ידי ויליאם רמזי ומוריס טרברס (Morris Travers). הגילוי נבע מהוצאת הרכיבים המוכרים מאוויר נוזלי. יסוד זה מצוי באוויר החופשי אך בריכוז נמוך מאוד. בשנת 1960 שימש איזוטופ של קריפטון להגדרת יחידת האורך מטר. ב-1983 הגדרת המטר שונתה והיא עתה מתבססת על מהירות האור בריק.

בנוסף, ידוע הקריפטון בציבור בזכות הופעתו בקומיקס "סופרמן". לפי הקומיקס קריפטון הוא שם הכוכב שממנו הגיע סופרמן והחומר היחיד שמבטל את כוחותיו.

## צורה בטבע
ריכוז הקריפטון באוויר הוא 1.14 חלקים למיליון (ppm) והוא מזוקק בניזול אוויר.

## תרכובות
כגזים אצילים אחרים, קריפטון נחשב גז אדיש מבחינה כימית - זו טעות וישנן מספר תרכובות של קריפטון. תרכובות קריפטון שהצליחו ליצור:
* F2Kr - הופק בכמויות זעירות (גרמים בודדים) בכמה טכניקות שונות.
* היונים ArKr+ וKrH+ הופקו ונחקרו.
* ישנן ראיות לקיום התרכובות KrXe או היון KrXe+.

## ראו גם
* קריפטונייט - מינרל בדיוני שמקורו בפלנטת המוצא הבדיונית "קריפטון", בספר הקומיקס "סופרמן".

## קישורים חיצוניים

* 
* קריפטון ב-Webelements (אנגלית)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גזים אצילים
ארגון (יסוד)

**אַרְגּוֹן** (**Argon**) הוא יסוד ממשפחת הגזים האצילים שסמלו הכימי Ar ומספרו האטומי 18.

## תכונות
ארגון הוא גז חסר צבע וריח בצורתו הגזית והנוזלית והוא מסיס במים פי 2.5 מחנקן או חמצן.

לא ידוע על קיומן של תרכובות ארגון בטבע.
בשנת 2000 דיווחו מדענים מאוניברסיטת הלסינקי על ייצור התרכובת HArF. ארגון יכול ליצור עם מים מבנה שבו אטום ארגון כלוא ברשת מולקולות מים. חישובים תאורטיים וסימולציות מחשב חוזות קיום אפשרי של תרכובות ארגון יציבות, אבל בינתיים לא נמצאה דרך לייצר אותן באופן סינתטי.

גז ארגון הוא אינו רעיל אך בנשימה ישירה עלול להחליף את החמצן בריאות (בדומה להליום).

## שימושים
שימוש נפוץ בארגון הוא מילוי נורות להט, מכיוון שהוא אינו מגיב עם חוט הלהט אפילו בטמפרטורות גבוהות. שימושים נוספים:
* ארגון משמש כגז אינרטי להגנה מפני חמצון ותגובות אחרות במגוון שימושים, כגון ייצור וריתוך של טיטניום ויסודות פעילים אחרים, גידול גבישי צורן וגרמניום ויישומים אחרים.
* לארגון נוזלי שימוש בפרוצדורות רפואיות כמו למשל חיסול רקמה סרטנית על ידי קירור קיצוני.
* מסמך החוקה המקורי של ארצות הברית מוצג לקהל במכל שקוף שמכיל ארגון במקום אוויר, וכך נמנע ריקבון הנייר.
* פלזמה של ארגון משמשת בתהליכים במיקרואלקטרוניקה, בליטוש עדין של דגמי מיקרוסקופ אלקטרונים חודר, ובמגוון יישומים אחרים במחקר מדעי.
* גז ארגון משמש כמבודד רעשים בחלונות בעלי זיגוג כפול ומוזרק בלחץ לתוך הרווח בין שתי הזכוכיות של החלון.
*כגז הדלקה בנורות פולואורסצנטיות, נורות כספית ונורות מתכת הליד.

## היסטוריה
מקור השם ארגון הוא מהמילה היוונית: *Argos* שמשמעותו "לא פעיל". השם הוענק ליסוד על ידי ויליאם רמזי. היסוד התגלה לראשונה על ידי הנרי קוונדיש ב-1785 כאשר ערך ניסוי. קוונדיש לא הקדיש זמן ומחשבה ליסוד שמצא, לא היה בטוח כי אכן מדובר ביסוד, והתעלם ממנו כליל. הארגון זוהה רק ב-1894 על ידי הכימאים הבריטים לורד ריילי (Lord Rayleigh) וויליאם רמזי.

## צורה בטבע
הארגון מרכיב כ-0.934% מאטמוספירת כדור הארץ והוא הגז האציל הנפוץ ביותר על פניו. הוא מופק כשמנזלים אוויר ומפרידים את מרכיביו. אטמוספירת מאדים מכילה 1.6% ארגון. גשושית המחקר "הויגנס" גילתה נוכחות ארגון באטמוספירת טיטאן, ירחו הגדול ביותר של שבתאי.

## קישורים חיצוניים

* ארגון ב-Webelements 
* ארגון - שימושים, תכונות וישומים 

## הערות שוליים

קטגוריה:גזים אצילים
קסנון

**קסנון** (Xenon) הוא יסוד כימי ממשפחת הגזים האצילים שסמלו הכימי Xe ומספרו האטומי 54.

## תכונות
בעבר קסנון כונה "גז אינרטי". היום ידוע שהגדרה זו אינה מדויקת, כיוון שניתן ליצור מספר תרכובות שמכילות קסנון. קסנון מסוגל להתמוסס ולהיכלא בין רשת מולקולות מים.

## שימושים
השימוש העיקרי בקסנון הוא בנורות למבזקים אלקטרוניים למצלמות, מנורות סטרובוסקופיות, לייזרים, ועוד. שימושים נוספים:

הערה: השם "קסנון" משמש ברוב השפות כשם גנרי לנורות הפריקה (HID) שיש בפנסים קדמיים של רכבי יוקרה, למרות שאלו אינן נורות קסנון אלא נורות מתכת הליד.
* כמרדים כללי - למרות ששימוש זה נדיר בעיקר בשל מחירו הגבוה של קסנון והעבודה שנדרשות מכונות אנסטזיה מיוחדות בשבילו, קסנון משמש גם הוא בהרדמה.
* ייצור נורות פריקה למקרני קולנוע ושפופרות הבזק במצלמות, מערכות גילוי אש וכדומה.
* מכיוון שקסנון הוא יסוד אציל כבד יחסית, משתמשים בו במנועי יונים, היוצרים דחף באמצעות האצת סילון של יונים בניגוד לכיוון התנועה הרצוי, בדומה למנוע רקטי.
* האיזוטופ 133Xe הוא רדיואיזוטופ יעיל.
* בכימיה אנליטית, לתרכובות H4XeO6 שימושים כחומר מחמצן.
* בנורות ליבון והלוגן מסוימות (בעיקר בנורות לפנסים ניידים וכן בנורות להקרנה), משתמשים בקסנון במקום בארגון, חנקן או קריפטון כ"גז אינרטי".
* כגז הדלקה בנורות נתרן לחץ גבוה.
* כמקור האור הראשוני בנורות מתכת הליד לפנסי רכב קדמיים, ולפנסי יד גדולים. (בשניות שמרגע ההדלקה, לפני שהכספית וההלידים מתאדים). על מנת לעשות זאת, הקסנון בנורה נמצא בלחץ של כמה אטמוספירות. הדבר מאפשר גם חימום מהיר יותר של הכספית וההלידים בגלל החום הרב יותר של קשת הקסנון בתנאים כאלו.
* במאי 2025 דווח כי מטפסים לפסגת האוורסט שאפו את הגז בכדי להסתגל לרמת החמצן הדלילה בפסגה במהירות.

## היסטוריה
הקסנון (מקור השם במילה היוונית ξενος (xenos) שמשמעה "זר") זוהה באנגליה על ידי ויליאם רמזי (William Ramsay) ומוריס טרברס (Morris Travers) ב-1898, בשאריות שנשארו מאידוי אוויר נוזלי.

## צורה בטבע
קסנון נמצא בכמויות זעירות (שני חלקיקים מתוך 20 מיליון) באטמוספירת כדור הארץ ומופק מסחרית במיצוי מאוויר נוזלי. האיזוטופים 133Xe ו-135Xe מיוצרים בכורים גרעיניים בהקרנת נייטרונים.

## תרכובות
שמאל|ממוזער|150px|גבישי XeF<sub>4</sub>
לפני 1962, קסנון וגזים אציליים אחרים נחשבו לאדישים לחלוטין מבחינה כימית. מאז, יותר ויותר עדויות מעידות שקסנון ושאר הגזים האציליים יוצרים מספר תרכובות. עד היום יוצרו תרכובות קסנון עם פלואור, חנקן, מימן, נתרן ועוד מספר יסודות אחרים. בנוסף לכך, ידועות 80 תרכובות של קסנון, פלואור וחמצן.

## אמצעי זהירות
קסנון אינו יסוד רעיל, אך תרכובות שלו הן חומרים מחמצנים חזקים ורעילים, שמסוגלים לגרום לנזק.

כיוון שקסנון כבד יותר מהאוויר, מהירות הקול בו נמוכה יותר. כששואפים אותו לריאות, הוא גורם לקול עבה ונמוך (בניגוד לשאיפת הליום). עם זאת, בדומה לגז צחוק ולהליום, שאיפת קסנון עלולה לגרום למחסור בחמצן בגוף ולחנק.

לקסנון יש השפעה מאלחשת, והוא משמש ברפואה כמרדים כללי. כיום, בשל הסכנה הטמונה בו והשפעתו המאלחשת (וגם בגלל מחירו הגבוה), הפסיקו אוניברסיטאות רבות להשתמש בשאיפה שלו להדגמה במעבדות כימיה. כתחליף לו הן משתמשות בגז גופרית שש-פלואורידית בהדגמה זו (אף שגם הוא גורם לאספיקסיה).

## קישורים חיצוניים

* קסנון ב-Webelements 
* קסנון כחומר מאלחש 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גזים אצילים
קטגוריה:אנטגוניסטים ניקוטינים
שפיפון

**שפיפון** (שם מדעי: *Pseudocerastes*) הוא סוג של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים. 

בעבר היה ידוע כי השפיפון הוא מין יחיד בסוג וכולל שני תת-מינים: שפיפון הנגב (*Pseudocerastes p. fieldi*) ושפיפון פרסי (*Pseudocerastes p. persicus*), אשר בהמשך הופרדו למינים עצמאיים. ב-2006 תואר מין חדש - שפיפון עכבישי (*Pseudocerastes urarachnoides*). מין זה אנדמי למערב איראן, והייחודיות שלו שהוא משתמש בזנב בתור פיתיון על מנת לפתות ציפורים, התנהגות שלא נצפתה בשפיפונים עד אז. 

## אטימולוגיה
על פי פירוש רש"י לתורה מקור שמו של השפיפון הוא בשל נשיפתו לפני הכשתו (ספר בראשית מט יז וכן בבראשית ג' ט"ו) משורש נש"ף. על פי הרמב"ן (שם) שמו נגזר מכך שהוא ישוף וינשוך את עקבו של האדם משורש שו"פ, המהר"ל סובר שם (גור אריה על רש"י שם) שמקור השם המדויק יותר הוא משורש שפ"ף, שהשפיפון הוא שפוף וזוחל נמוך על האדמה.

### בתנ"ך
שבט דן בברכת יעקב מדומה לשפיפון, המסווה את עצמו בדרך, ומכיש בהפתעה את הסוס בעקביו:

קיים רמז לשפיפון כבר בפרשת גן עדן שם כתוב על הנחש .

## תיאור המין
השפיפון הוא נחש עבה ומגושם, בעל ראש משולש ושטוח, וצבעו הכללי צהוב. צבע גבו חום אפור עם פס מפותל כהה לאורכו וכן שורות כתמים בצידי הגב. בטנו אפורה-לבנה או כתומה, קצה זנבו שחור. בפיו של השפיפון שיני ארס חלולות בצורת וו, הנמצאות בלסת העליונה. מעל עיניו ישנן מעין זוג "קרניים", אשר בניגוד לעכן החרטומים, לשפיפון קרניים אלו עשויות ממספר קשקשים, ולא קשקש אחד, והן קצרות ועבות יותר.

אורכו נע בין 40-70 ס"מ ואורכו המרבי מגיע ל-1.2 מטר. הנקבות לרוב גדולות מן הזכרים. נחש זה כבד יחסית לאורכו ופריטים מסוגלים להגיע למשקל של 500 גרם ויותר. 

השפיפון הפרסי נבדל משפיפון הנגב במספר הקשקשים שלו ובסוג הארס שלו.
יש חוקרים הרואים בשני תת-המינים מינים נפרדים. 

## תפוצה
נחשים אלו אנדמיים לאזור המזרח התיכון.

## מיון
סוג זה כולל, נכון למאי 2025, 3 מינים. 
* תת-משפחה צפעונים (Viperinae)
** סוג **שפיפון** (*Pseudocerastes*)
*** מין שפיפון הנגב (*Pseudocerastes fieldi*)
*** מין שפיפון פרסי (*Pseudocerastes persicus*)
*** מין שפיפון עכבישי (*Pseudocerastes urarachnoides*)

## תמונות

שפיפון הנגב (pseudocerastes fieldi).jpg|שפיפון הנגב - נמצא בישראל
Pseudocerastes persicus.jpg|שפיפון פרסי
Pseudocerastes urarachnoides.jpeg|שפיפון עכבישי


## התנהגות
השפיפון פעיל בלילה ובשעות היום בדרך כלל חבוי. הוא נמצא לרוב בין שיחים, בעיקר בתוואי ואדיות במדבר וסמוך אליהם, אך בניגוד לעכן אינו מסוגל להתחפר בחול. הוא נע באיטיות יחסית. את טרפו, מכרסמים, זוחלים וציפורים, הוא בולע בשלמותו בהכניסו תחילה את ראשה של החיה אל תוך פיו. העיכול איטי וממושך. בשעת זחילתו המפותלת, נשמעת מעין נשיפה (שיפה), הנובעת מחיכוך הקשקשים אלה באלה. הנקבה מטילה בין 11-20 ביצים במקומות לחים. הביצים בוקעות כעבור כמה שבועות.

## מאפייני הארס
הארס החודר לגוף כתוצאה מהכשה, מתערבב בנוזל הלימפה ובהמשך גורם לשטפי דם קשים, המלווים בכאבים עזים. הארס קטלני ועלול לגרום לאי ספיקת לב. ארס השפיפון נחשב כמסוכן לאדם, אך עד כה לא דווח על מקרי מוות עקב הכשתו. לא קיים נוגדן לארס לאף אחד מהמינים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צפעונים
קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך
תור מצוי

ממוזער|ביצת תור מצוי
**תור מצוי** (שם מדעי: *Streptopelia turtur*) הוא עוף ממשפחת היוניים שתפוצתו עולמית וכוללת את מרבית אירופה ואסיה. הוא מצוי גם בישראל.

מקום החיות האופייני של התור המצוי הוא נופים פתוחים עם עצים פזורים, יערות דלילים, יערות פארק, שולי יער ומטעים. הוא נפוץ ביותר בנופי הפרדסים, אך מצוי גם בשדות מרעה עם עצים פזורים בחורשים דלילים ואף בתוך יישובים.

התורים אוכלים מזון צמחוני בלבד, זרעים ועלים, שהם מלקטים על פני האדמה.

בישראל התור המצוי הוא עוף קיצי, המקנן בכל רחבי ישראל, וכמו כן הוא חולף מצוי ביותר.

התור המצוי הוא אחד הזיהויים לתור המוזכר במקרא ובחז"ל אותו הקריבו כקרבן עוף במקדש בירושלים.

אוכלוסיית התור המצוי הצטמצמה באופן ניכר בסוף המאה ה-20 וראשית המאה ה-21, בין השאר כתוצאה מציד נרחב. ב-2015 הוכרז כמין בסכנת הכחדה על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע.

ב-2020 החליט המשרד להגנת הסביבה לאסור על ציד התור המצוי, בעקבות קמפיין נגד ציד של החברה להגנת הטבע, תנו לחיות לחיות ואנימלס והסיכון לאוכלוסיית התורים.

## קישורים חיצוניים

* 
* תור מצוי
* תור מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:יוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: יוניים
קטגוריה:יוון: עופות
קטגוריה:רומניה: עופות
קטגוריה:דנמרק: עופות
קטגוריה:קפריסין: עופות
קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
שעיר מצוי

**שעיר מצוי** (שם מדעי: *Otus scops*) הוא דורס לילה ממשפחת הינשופיים. הוא הקטן בדורסי הלילה בארץ.

## מידות ותפוצה
אורך גופו הוא בין 18 ל-19.5 סנטימטרים, מוטת כנפיו בין 53 ל-60 סנטימטרים. רגליו חזקות בעלות ארבע אצבעות, האצבע הרביעית יכולה להיות לפנים או אחור כדי לסייע באחיזת הטרף.
השעיר נודד בחורף למרכז אפריקה ומקייץ בדרום אירופה, במרכז אסיה ובצפון אפריקה. לפי חלק מהחוקרים שעיר קפריסאי מהווה תת-מין של שעיר מצוי.

בישראל השעיר הוא חולף שכיח בדרכו מאירופה לאפריקה וחזרה. הוא גם מקייץ שכיח למדי ברוב חלקי הארץ, בעיקר בעמקים שבחבל הים תיכוני (בקעת כינרות, עמק בית שאן ועמק החולה). לעיתים גם חורף בדרום הארץ. בשנים האחרונות נצפה השעיר המצוי בשרון ובעמק חפר, לאורך כל השנה.

## מקום חיות ותזונה
השעיר חי בשטחים פתוחים שפזורים בהם עצים בודדים, ביערות דלילים, בכרמי זית, במטעי דקל ואף בתחומי יישובים כפריים.

הוא צד את טרפו בלילה וניזון בעיקר מחרקים המהווים 95% מתפריטו. שאר מזונו כולל ציפורים, יונקים, דו-חיים וזוחלים.

בשעות הערב והלילה, משמיע השעיר קולות קצרים, גבוהים ונוקבים הנשמעים למרחוק במשך שעות רבות וללא הפסקה. הקולות, אשר מורכבים מצליל אחד חזק וקצר ומצליל דומה נוסף שקט יותר במרווחים שווים, נשמעים כמו צלילי סונאר ומשמשים כהכרזה טריטוריאלית.

## קישורים חיצוניים

* שעיר מצוי, באתר החברה להגנת הטבע

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ינשופיים
קטגוריה:ארץ ישראל: דורסי לילה
קטגוריה:ערב הסעודית: עופות
קטגוריה:קפריסין: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
כוס החורבות

ימין|ממוזער|כוס חרבות על סלע
ממוזער|''Athene noctua vidalii''
**כּוֹס הֶחֳרָבוֹת**, (שם מדעי: *Athene noctua*), מין בסוג כוֹס שבמשפחת הינשופיים.

כוס החורבות הוא דורס לילה קטן – אורכו עד 22 ס"מ, השכיח ברחבי ישראל. צבע הנוצות: חום כהה מוכתם בלבן, הבטן בהירה מוכתמת בחום. הרגליים מכוסות בניצוי עדין ("גרביים"). פרצופו שטוח, עיניו גדולות ומבהיקות בצהוב.

נפוץ בכ-84 מדינות באזור הפלארקטי ובצפון מזרח האזור האפרוטרופי. בישראל חיים תת-המינים A. n. indigena, A. n. glaux ו־A. n. saharae (יש המזהים תת-מין זה עם הקאת) המופיעה במקרא.

מקום החיות האופייני של כוס החורבות הוא נופים יבשתיים פתוחים, יערות דלילים, פרדסים, כרי מרעה ושטחים מעובדים, נופי טרשים, ערבות, מדבריות ומצוקים. יבחרו לעיתים יישובים כפריים ועליות גג.

הכוס הוא עוף טריטוריאלי החי בזוגות. על פי רוב קיים מקום דגירה קבוע. הטריטוריה משתרעת על מאות דונמים. הוא פעיל במיוחד בשעות בין הערביים ובחשכה.

הדגירה על הביצים מתרחשת באביב למשך כ-27 ימים לערך, גודל התטולה הוא 3–5 ביצים לבנות כמעט עגולות, עד 2 דגירות בשנה. במלאת לגוזלים חודש ימים הם מסוגלים לעזוב את הקן. בשעה שהנקבה דוגרת, הזכר מאכיל אותה ואת הגוזלים. תוחלת החיים עד 17 שנים.

הדורס ניזון בקיץ בעיקר מחרקים גדולים – חיפושיות, עשים, חגבים, אך גם מזוחלים ומצפרדעים. בחורף הוא כולל בתפריטו גם יונקים קטנים, עכברים וכן עופות קטנים.

בימים עברו סימלו בני משפחת הינשופיים את החוכמה בקרב בעלי החיים. אחד מהמיתוסים של יוון העתיקה הוא שהאלה אתנה השתמשה בדורס הקטן כשליח לשאר האלים (ראו: הינשוף של אתנה).

העוף היה מקנן באקרופוליס באתונה, והוזכר במסורות כעוף שקיבל את אישור האלה לקנן באתר הקדוש.

## אזכורים ב[[תנ"ך]]
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* כוס החורבות באתר המרכז לטיפוח ציפורי הבר בחצר ובגינה
* גלריה המכילה צילומים רבים של כוס החורבות בטבע, מאת איליה שלמייב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'יובאני אנטוניו סקופולי
קטגוריה:ינשופיים
קטגוריה:ארץ ישראל: דורסי לילה
קטגוריה:עופות טמאים
קטגוריה:כווית: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1769
ינשוף עצים

[ממוזער|220px|[צנפה|צנפת ינשוף עצים ובה גולגולת של גוזל ושאריות עיכול נוספות, מועצה אזורית ברנר, דצמבר 2020]]

**ינשוף עצים** (שם מדעי: *Asio otus*) הוא מין בסוג ינשוף מסדרת דורסי הלילה. אוכלוסיית המין גדולה ומונה בין מיליון וחצי לחמישה מיליון פרטים, המתפרשים על פני שטח נרחב של 28,400,000 קמ"ר, רובו בחצי הצפוני של כדור הארץ. מסיבות אלה, מצב השימור של המין מוגדר כ**ללא חשש** על ידי הארגון IUCN.

## מאפיינים

גובהו של ינשוף העצים נע בין 30 ל-40 ס"מ, כשמוטת כנפיו היא כמטר. משקלו כ-200 עד 300 גרם. ראשו עגול וגדול עם ציציות שיער דמויות אוזניים גדולות. גופו מכוסה נוצות בתערובת של צבעי הסוואה כהים ובהירים כאחד. עיניו בצבע כתום-צהבהב ומקורו שחור. הנקבה לרוב גדולה, כבדה וכהה יותר מן הזכר. משך החיים הארוך ביותר של פרט בטבע שתועד הוא 27 שנים ותשעה חודשים.

ינשוף העצים פעיל בלילות בלבד; במשך שעות היום הוא שוכן בענפי עצים ובסבכי צמחים אחרים ועסוק או בשינה או בטיפוח עצמי. בשל צבעי ההסוואה שלו קשה עד מאוד להבחין בו. את הלילות הוא מנצל לציד. מזונו כולל בעיקר מכרסמים קטנים כגון נברנים ועכברים. ברם, באזורים ובעונות שההיצע דל הוא מסוגל לשנות את תזונתו בהתאם, ולצוד גם ציפורים קטנות ובעלי חיים אחרים לשם השלמת תזונה. הינשוף לוכד את טרפו בחשיכה מוחלטת בעזרת ראייתו החדה וחוש השמיעה המפותח שלו.

ינשוף העצים מגיע לבגרות מינית ומוכנות לרבייה בגיל שנה לערך. הזכרים מושכים את תשומת לב הנקבות בעזרת מעופי חיזור והשמעת קריאות וצלילים מיוחדים. הרבייה נעשית בין החודשים פברואר–יולי. הם יעדיפו לקנן בקינים נטושים של מינים אחרים ולא לבנות את קיניהם בעצמם. הקינים ממוקמים לרוב על ענפי עצים ולעיתים רחוקות יותר גם על הקרקע. גודל התטולה נע בין 2 ל-10 ביצים (לרוב בין 5–6) בהפרשים של יומיים. הדגירה נעשית במשך 25 עד 30 יום, כשהנקבה כמעט ולא עוזבת את הקן והזכר מספק לה טרף. הפרחון עתיד לעזוב את קן הוריו לאחר כ-20 יום ולטפס על הענפים השכנים. אולם, הוא יתחיל לעוף בכוחות עצמו רק בגיל 35 ימים, ולאחר כ-10–11 שבועות יהיה עצמאי לחלוטין.

ינשופי העצים חיים בזוגות בעת עונת הרבייה, ובשאר השנה הם חיים בבדידות ולעיתים בקבוצות של עד כ-20 פרטים. הינשוף הבוגר הוא בעל חיים שקט במיוחד וקולו נשמע רק בעת החיזור. הפרחונים, מאידך, בשלבים הראשונים שלאחר עזיבת קן הוריהם, ממשיכים לבקש מזון ולהודיע להוריהם על מיקומם באמצעות קולות יללה ייחודיים.

חלק מינשופי העצים נודדים במהלך החורף וחלק נשארים בארץ מוצאם. אחוז מהינשופים הנודדים, ובפרט אלו שמגיעים מאירופה, עוברים גם בשמי ישראל. בשנות השבעים הם נחשבו לדוגרים נדירים בצפון הארץ, אולם מאז הפכו לדוגרים שכיחים דווקא בדרום הארץ ובמרכזה. האוכלוסייה בישראל גדלה באופן מתמיד, וכנראה שאחת הסיבות להתפשטותם הרבה נובעת מריבוי קיני העורבים שמספקים להם את מקומות הקינון.

ידוע על שישה תת-מינים של ינשוף העצים. אל אחד מהם, שהוא אנדמי למדגסקר, נהוג להתייחס כמין בפני עצמו (Asio madagascariensis).

## קישורים חיצוניים

* 
* ינשוף העצים, מתוך אתר המרכז לטיפוח ציפורי הבר בחצר הבית (כולל אלבומי תמונות וקישור לסקר דגירת ינשוף העצים בישראל ב-2007, שנערך על ידי אהוד דוברת). 
* סקרי ינשוף העצים שנעשו על ידי אהוד דברת בשנים 2002-2007

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ינשופיים
קטגוריה:ארץ ישראל: דורסי לילה
קטגוריה:צרפת: עופות
לילית מדבר

[ממוזער|לילית מדבר ב[עין גדי (שמורה)|עין גדי]]
250px|ממוזער|לילית מדבר על בול דואר ישראלי
**לילית מדבר** (שם מדעי: *Strix hadorami*) היא מין בסוג לילית. יש המזהים את הקאת המקראית עם לילית המדבר. שמה הלטיני ניתן לה לכבודו של הצפר הדורם שיריחי.

לילית המדבר היא עוף דורס לילה בגודל בינוני. אורך גופה יכול להגיע עד ל-32 ס"מ ומשקלה מגיע ל-225 גרם.

בגלל פניה, הדומים במראה העיניים לפני האדם, ובשל הקולות שהיא משמיעה בלילות, זיהו אותה עם שֵדת הלילה – לילית, הנחשבת בספרות העממית של הדתות המונותאיסטיות לאשתו של השטן.

תחום תפוצתה משתרע מאזור הנילוס עד לפקיסטן.

לילית המדבר היא עוף מדברי מובהק, וחיה בוואדיות מצוקיים בקרבת מקור מים.

לילית המדבר ניזונה ממכרסמים, עופות קטנים, זוחלים ומחרקים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ארץ ישראל: דורסי לילה
קטגוריה:ינשופיים
קטגוריה:הסהרה: בעלי חיים
קטגוריה:מצרים: עופות
קטגוריה:לוב: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-2015