open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מגורינה לוקה

**מֶגוּרִינֶה לוּקָה** (ביפנית: **巡音ルカ**, באנגלית: **Megurine Luka**, לעיתים מכונה **לוּקָה מֶגוּרִינֶה**) היא ספריית קול ודמות וירטואלית לתוכנת סינתזת השירה ווקאלואיד, שפותחה על ידי חברת קריפטון פיוצ'ר מדיה היפנית. מגורינה לוקה יצאה לאור ב-30 בינואר 2009 עבור מנוע ווקאלואיד 2, והיא הייתה אחת מספריות הקול הראשונות שתמכו באופן רשמי בשירה דו־לשונית – יפנית ואנגלית – תכונה שתרמה משמעותית לפופולריות שלה מחוץ ליפן. קולה מבוסס על קולה של המדבבת היפנית יּוּ אָסָקָאוָוה. מגורינה לוקה מאופיינת בקול נמוך ובוגר יחסית לדמויות ווקאלואיד אחרות, מה שמאפשר שימוש נרחב בז’אנרים מוזיקליים מגוונים כגון פופ, רוק, אלקטרוניקה, ג’אז ובלדות. לאורך השנים עודכנה ספריית הקול שלה לגרסאות מתקדמות יותר של התוכנה, בהן ווקאלואיד 3, ווקאלואיד 4 וווקאלואיד 6, וכללו שיפורים באיכות ההגייה, בהבעה הרגשית ובטבעיות השירה.

הדמות הוויזואלית של מגורינה לוקה עוצבה על ידי המאייר KEI, והיא מתוארת כצעירה בעלת שיער ורוד ארוך ולבוש בעל אלמנטים עתידניים. שמה של הדמות משלב משמעויות הקשורות ל"צליל" ול"נדידה", בהתאם לקונספט הדו־לשוני שלה, המסמל חיבור בין תרבויות ושפות.

מגורינה לוקה נחשבת לאחת הדמויות המרכזיות והאהובות בעולם הווקאלואיד. שירים רבים שבוצעו באמצעותה זכו להצלחה רבה בפלטפורמות מקוונות כגון Nico Nico Douga ויוטיוב, וחלקם הפכו ליצירות מוכרות בתרבות האינטרנט היפנית והבין־לאומית. בנוסף, לוקה מופיעה במופעים וירטואליים, משחקי קצב, מוצרי מרצ’נדייז ושיתופי פעולה מסחריים, והיא מהווה חלק חשוב מהתפתחות סצנת המוזיקה הווירטואלית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמרים בדיוניים
Dreadlock Holiday

"**Dreadlock Holiday**" הוא שיר רגאיי של להקת להקת הרוק הבריטית 10cc. השיר נכתב על ידי אריק סטיוארט וגרהאם גולדמן, והוקלט באלבום "Bloody Tourists" משנת 1978. השיר היה ללהיט במספר מדינות בעולם.

## הרקע לשיר
השיר מבוסס על אירועים אמיתיים שחוו אריק סטיוארט וסולן המודי בלוז, ג'סטין היוורד, בברבדוס, וגרהאם גולדמן בג'מייקה. גרהם גולדמן הגיב: "חלק מהחוויות שמוזכרות הן נכונות, וחלקן ... די נכונות!". סטיוארט נזכר שראה גבר לבן "מנסה להיות מגניב ונראה כל כך לא כזה", נכנס לקבוצת אנשים ממוצא אפרו-קריבי, וננזף במילים הבאות: "Don't you walk through my words, you got to show some respect". שורה נוספת בשיר הגיעה משיחה שגולדמן ניהל עם ג'מייקני, שכאשר נשאל אם הוא מחבב קריקט השיב הג'מייקני .

## ביקורת
השיר הפך ללהיט הבינלאומי של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים בבריטניה, בלגיה, ניו זילנד והולנד. הסינגל הגיע גם למקום השני באירלנד ובאוסטרליה, הפך ללהיט טופ 10 בנורווגיה ושווייץ ולטופ 20 בגרמניה ושוודיה.

בצפון אמריקה, השיר הגיע למקום ה-45 במצעד RPM הקנדי, ולמקום ה-44 *ב*מצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית.

בבריטניה, השיר היה הלהיט השלישי של הלהקה שטיפס למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.

בישראל, השיר הגיע למקום השביעי במצעד הלועזי השנתי של רשת ג' לשנת 1978.

## מיקומי שיא במצעדים

## מכירות

## קישורים חיצוניים
* 20px "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה Discogs **(באנגלית)**
* 30px "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה Genius **(באנגלית)**
* 20px "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה Spotify **(באנגלית)**
* 44px "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה אפל מיוזיק **(באנגלית)**
* 44px "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה Deezer **(באנגלית)**
* 55px "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה Tidal **(באנגלית)**
* 20px "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה Last.fm **(באנגלית)**
* 20px "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה Musixmatch **(באנגלית)**
* 20px "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה SoundCloud **(באנגלית)**
*  "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה Shazam **(באנגלית)**
* "Dreadlock Holiday", באתר המוזיקה SecondHandSongs **(באנגלית)**

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי רגאיי
קטגוריה:שירים על ג'מייקה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים בהוצאת מרקורי רקורדס
בית הכנסת נר תמיד

**בית הכנסת נר תמיד** (בפולנית: **Synagoga Nomer Tamid w Białymstoku**; ידוע גם בשם **בית הכנסת נומר תמיד** או **בית המדרש נר תמיד**) היה בית כנסת יהודי אורתודוקסי מעץ. בית הכנסת שכן בביאליסטוק, בירת פרובינציית פודלסיה, פולין.

בניית הבית הכנסת נעשתה במימון השלאכטה הפולני יאן קלמנס ברניצקי  והושלמה בתחילת המאה ה-18 (ההשערות נעות בין 1703 ל-1718). בית הכנסת שומש כבית תפילה לקהילת יהודי האזור עד למלחמת העולם השנייה. ב-1939, גרמניה הנאצית הרסה לחלוטין את בית הכנסת.

הריסות בית הכנסת שוכנות בסמוך לבית הכנסת הגדול בביאליסטוק, שגם כן נחרב על ידי הנאצים שנתיים לאחר מכן ב-1941.

## גלריה

קובץ:Synagoga Nomer Tamid 02.jpg|בית הכנסת נר תמיד (בצד שמאל) ובית הכנסת הגדול בביאליסטוק (בצד ימין)
קובץ:Stara Synagoga Białystok.jpg|תמונה של בית הכנסת נר תמיד אשר צולמה לפני 1906


## ראו גם
* קהילת יהודי ביאליסטוק

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי כנסת שנחרבו בשואה
קטגוריה:יהדות ביאליסטוק
קטגוריה:פולין: בתי כנסת
העיט של זאוס

**העיט של זאוס** (ביוונית עתיקה: **ἀετός Διός**) במיתולוגיה היוונית הוא עיט זהוב ענק ששימש כשליח ובן הלוויה של זאוס, מלך האלים. העיט היה אחד מסמליו הבולטים ביותר של זאוס.
ממוזער|250x250 פיקסלים|זאוס עם נשר על גביע מ-560 לפנה"ס

## מיתולוגיה
יש מספר מקורות למקורו של העיט של זאוס.

### אאטוס

על פי המיתוס, אאטוס היה נער יפה תואר שנולד לגאיה, האדמה. כאשר זאוס היה צעיר, הוא הסתתר בכרתים כיוון שאביו קרונוס טרף את כל אחיו ואחיותיו. אאטוס נעשה ידידו של זאוס והיה הראשון שנשבע לו אמונים כמלך החדש. שנים לאחר מכן, לאחר שזאוס הפיל את אביו ותפס את מקומו כמלך, אאטוס הפך לנושא גביע באולימפוס. אשתו של זאוס הרה, חשדה שזאוס אהב אותו ולכן הפכה את אאטוס לעיט. הסיפור של אאטוס מזכיר את סיפור חטיפתו של גנימדס.

### פריפאס

במקור אחר לעיט של זאוס, הוא היה בעבר מלך בן תמותה: פריפאס היה מלך קדום ששלט באטיקה (לפני שאתונה הוקמה על ידי קקרופס). הוא תואר להיות מלך צדיק והוגן שעקב אחרי תורת האלים והקריב לאפולו קורבנות רבים. אנשיו אהבו אותו כל כך שהם גזלו את הכבוד המגיע לזאוס ושייכו אותו לפריפאס. זאוס הזועם רצה להטיל עליו ברק ולשרוף את ביתו, אך אפולו ביקש ממנו לרחם עליו. זאוס הסכים ולכן הפך את פריפאס לעיט ומינה אותו למלך כל הציפורים ונתן לו את המשימה לשמור על שרביטו הקדוש. אשתו של פריפאס ביקשה מזאוס להפוך גם אותה לציפור, כדי שתוכל להישאר עם בעלה ולכן זאוס הפך אותה לנשר והעניק לה את הזכות להיות אות מבשר טובות לאנושות.

### טיטנומאכיה
אזכור אחר של העיט בתור סמל של זאוס היה לפני מלחמתם של האלים נגד הטיטאנים (המכונה הטיטנומאכיה) זאוס הקריב קורבן לאורנוס וראה עיט עף בשמיים. עיט נחשב לאות לבשורות טובות, וזאוס ראה את הציפור בתור סימן לניצחונו העתידי. לאחר ניצחונו נגד הטיטאנים זאוס שם את דמותו של העיט על דגל המלחמה שלו והקדיש אותו לכוח הגנתו. לפי היגינוס, זאוס אימץ את העיט שראה והפך אותו לקבוצת כוכבים.
### חטיפת גנימדס
זאוס התאהב בנסיך הטרויאני גנימדס, שאמרו עליו כי הוא היפה מבין כל בני התמותה, ושלח את העיט שלו לחטוף אותו. גנימדס הפך לנושא גביע האלים באולימפוס ולמאהב של זאוס.

### עונשו של פרומתאוס
זאוס שלח עיט מדי יום עם שחר, כדי לקרוע ולאכול את כבדו של פרומתאוס, אשר היה מתחדש כל לילה, וכך העונש התחיל מחדש מדי בוקר. העיט נהרג לבסוף על ידי הרקלס במהלך המשימה ה-11 שלו. הרקלס ראה עיט אוכל את כבדו של פרומתאוס. הוא ירה בו חץ והרג אותו ושחרר את פרומתאוס. בתמורה פרומתאוס עזר להרקלס, ונתן לו את המידע שאחיו אטלס יודע היכן נמצא הגן עם תפוחי הזהב.
### משימתה של פסיכה

בחמור הזהב של אפוליוס, פסיכה נשלחה על ידי ונוס, אלת האהבה, לבצע שלוש משימות בלתי אפשריות על מנת לזכות באמונו של בנה, קופידון. במשימתה השלישית, ונוס שלחה את פסיכה לאסוף מים מנהר הסטיקס בצנצנת אך המסע היה קשה מדי בשבילה. העיט של זאוס ראה אותה בצרתה ועזר לה להשלים את משימתה השלישית. הוא לקח את הצנצנת מפסיכה ואסף עבורה ממי הנהר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יצורים מהמיתולוגיה היוונית
מייל המיליונרים

"**מייל המיליונרים**" (באנגלית: The **Millionaires' Mile**, **Millionaires' Row**, **Billionaires' Row**, **Golden Mile** or **Alpha Street**) הוא אזור מגורים יוקרתי כמו שכונות המגורים היוקרתיות של ערים שונות, לרוב לאורך רצועה נופית אחת כמו דרך על גדת נהר או ראש גבעה, או שדרה עירונית רחבה.

## מאפיינים
מיילים של מיליונרים נמצאים לעיתים קרובות בשכונות בשם "**חוף הזהב**", נגזר מהשם חוף הזהב (אזור), במערב אפריקה. ישנם גם את  של לונג איילנד,  של בוסטון ו של שיקגו, בין היתר. לעיתים קרובות מדובר באזור תיירותי או אזור מגורים אקסקלוסיבי.

מיילים של מיליונרים מאופיינים בנוכחותם של בתים גדולים בסגנונות אדריכליים  שונים. בהתאם למיקום, אלה עשויים להיות , אחוזות, בתים עירוניים, יצירות מודרניות אזוטריות או עיצובים מרשימים אחרים.

## דוגמאות
220px|ממוזער|שמאל|שכונת כיכר ריטנהאוס בפילדלפיה
220px|ממוזער|שמאל|כיכר דו בואה, בריסל
### ארצות הברית
* אשוויל, צפון קרוליינה, 
* בוורלי הילס, קליפורניה, 
* , פלורידה, 
* טמפה, פלורידה, דרום טמפה
* לוס אנג'לס, בל אייר, 
* מאליבו, קליפורניה
* ניו יורק, לאורך השדרה החמישית באפר איסט סייד
* פילדלפיה, ,  ו

### דוגמאות בין-לאומיות
* אוטווה, 
* בריסל, , 
* דובאי, פאלם ג'ומיירה
* הונג קונג, הדרך השביעית
* ונקובר, מערב ונקובר ו
* מונטריאול, אזור מעגל הפסגה, , , 
* ניופורט, 
* ציריך, 
* קהיר, 
* קלגרי, 
* שיקגו, רחוב נורת' ברלינג, , במיוחד  הצפונית, 

## ראו גם
* "שדרת הבישופים" - הוא רחוב בלונדון המכונה "שורת המיליארדרים".
* "שורת המיליארדרים" - הוא מערך גורדי שחקים יוקרתיים למגורים, שנבנו וממוקמים לאורך הקצה הדרומי של סנטרל פארק במנהטן.

## הערות שוליים

קטגוריה:שכונות
כשל גם אתה

**Tu quoque** (מלטינית: **גם אתה**; נהגה: טוּ קְוּוֹקְוֶוה), המכונה גם **פנייה אל הצביעות** (בלטינית: **argumentum ad hominem tu quoque**), הוא סוג של אד הומינם וכשל לוגי בלתי-פורמלי, שמטרתו היא להכפיש את טיעונו שלה היריב על ידי תקיפת התנהגותו האישית או פעולותיו כבלתי עקביות עם הטיעון שלו, כך שהיריב מצטייר כצבוע. טענה זו היא סוג של הסחת דעת, שכן צביעותו של הטוען אינה מעידה בהכרח על שקריות הטיעון עצמו.

המילון האנגלי של אוקספורד מציין את המחזה של ג'ון קוק משנת 1614, "The Cittie Gallant", כשימוש הידוע המוקדם ביותר במונח בשפה האנגלית. בעברית הביטוי המקביל הקרוב ביותר הוא "כל הפוסל במומו פוסל" או "טול קורה מבין עיניך".

## צורה והסבר
טיעון ה-*Tu quoque* (הכושל) פועל לפי התבנית הבאה:
# אדם א' טוען שטענה  היא אמת.
# אדם ב' טוען שפעולותיו או טענותיו הקודמות של אדם א' אינן עקביות עם האמת של טענה .
# לכן,  הוא שקר.

לדוגמה:
# אדם א': "עישון מקושר להפרעות בריאותיות כרוניות. לא כדאי לך לעשן."
# אדם ב': "אבל אתה בעצמך מעשן. מכאן שטיעונך מאבד מתוקפו."

אדם א' מציג טענה, ואדם ב' מסיק שמכיוון שאדם א' הוא צבוע, הרי שהטענה שלו שקרית. בפועל, העובדה שאדם א' מעשן אינה משנה את העובדה הרפואית שעישון מזיק לבריאות.

## מושגים דומים
מושג דומה בפוליטיקה הוא **[[Whataboutism|ווטאבאוטיזם]]** (Whataboutism, "מה עם..."); העלאת האשמה נגדית, לעיתים בצורת סוגיה רחבה יותר אך שאינה קשורה לעניין הנדון. בברית המועצות בשנות ה־30 של המאה ה־20 הועלתה לעיתים קרובות כלפי ארצות הברית האמירה: "ואתם תולים (מבצעים לינץ') בשחורים", כטיעון מסוג *Tu quoque*.

## ראו גם
* אד הומינם
* כל הפוסל במומו פוסל
* השלכה (פסיכולוגיה)

## לקריאה נוספת

* 
* 
* 
* 
* 


## קישורים חיצוניים
* 
* כשל Tu quoque, באנציקלופדיה האינטרנטית לפילוסופיה (באנגלית)

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:כשלים לוגיים
קטגוריה:רטוריקה
קטגוריה:לטינית
שלמה רייזנר

הרב **שלמה רייזנר** (ה'תרי"ג 1853 – ה'תרצ"ג 1933) היה רב באוקראינה ובגליציה ומחבר ספרי הלכה. מחסידי צ'ורטקוב.

## ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תרי"ג לאביו רבי אשר זליג. מצד אמו היה מצאצאי רבי מנחם מנדל מרימנוב. מציין את מורו ורבו: "מוהר"ר ש"א אבד"ק דק"ק תיראב".

משנת ה'תר"ס כיהן כרב העיירה פלשטין  (במחוז לבוב שבאוקראינה). נחשב אחד מחשובי הרבנים בדורו. אנשי עירו סיפרו שבעירו כלל לא ידעו על היותו מחסידי צ'ורטקוב, משום שהיה שקוע בלימוד התורה ובכתיבת חידושיו, ואילו בחסידות צ'ורטקוב היה נוהג כאחד החסידים, ולא הכירוהו כלמדן מופלג. 

ספרו על שולחן ערוך אבן העזר, "אבני משפט", פורסם בשנת ה'תרס"ג בפשמישל וזכה לשבחים רבים מחכמי דורו. בין המסכימים על הספר: המהרש"ם מברז'אן ורבי יצחק שמלקיש. רבי מאיר אריק שיבח את הספר והשגתו היחידה עליו הייתה שבשמונה דברים קדמוהו מחברים אחרים. בשנת ה'תרצ"ב הוציא לאור את ספרו "אבני החושן" על חלק חושן משפט של השולחן ערוך. הרב יחיאל יעקב וינברג כותב על ספר זה: "איני יודע אם מי מהמפורסמים יוכל לדמות לו בבקיאות ובחריפות אמיתית". נפטר בשנת ה'תרצ"ג. לאחר פטירתו יצא לאור מכתבי יד שהיו בידי אחיינו הספר "גנזי חיים" על אורח חיים בהוצאת מכון "מורשה להנחיל".

## משפחתו
ידועים שלושה מילדיו: רבי אהרן, זלאטא אשת רבי אליעזר מדורהוביץ', ובת נוספת מלבוב. כולם נספו בשואה.

## ספריו
*
*
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:פרשני שולחן ערוך
קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:חסידי צ'ורטקוב
קטגוריה:ילידי 1853
קטגוריה:נפטרים ב-1933
קייטי סמית'

**קייטי סמית**' (באנגלית: **Katie Smith**; נולדה ב-4 ביוני 1974) היא כדורסלנית אמריקאית ששיחקה בעמדת הקלע במספר קבוצות מליגת ה-WNBA ובנבחרת ארצות הברית. סמית' זכתה בשלוש מדליות זהב אולימפיות. היא זכתה פעמייםב באליפות WNBA. לאחר פרישה היא החלה קריירה של מאמן.

ב-2918 סמית' נבחרה להיכל התהילה של הכדורסל ולהיכל התהילה של כדורסל הנשים.

## ביוגרפיה
סמית' נולדה בעיירה לוגאן שבאוהיו למשפחה בעלת הישגים בספורט. אביה והאחים שלה שיחקו בפוטבול אמריקאי וזכו להישגים.

בתקופת התיכון סמית' החלה לשחק כדורסל.

### כדורסל מכללות
בשנים 1992 עד 1996 סמית' למדה תואר ראשון בזואולוגיה באוניברסיטת המדינה של אוהיו ושיחקה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה. היא זכתה עמה פעמיים בטורניר אליפות המכללות בכדורסל, בשנים 2000 ו-2002, פעם נוספת העפילה הקבוצה לפיינל פור. בירד זכתה בפרס נייסמית' ובפרס וייד לשחקנית המכללות הטובה ביותר בשנת 2002 וכן בפרס ESPY מטעם ESPN לספורטאית המכללות הטובה ביותר לשנה זו לאחר שהובילה את קונטיקט לעונה מושלמת של 39 ניצחונות ללא הפסד.

### WNBA
לאחר סיום הלימודים סמית' החלה לשחק בקבוצת Columbus Quest בליגת ABL וזכתה איתה ב-2 אליפויות. לאחר סגירת הליגה סמית' החלה לשחק בליגת WNBA בקבוצת מינסוטה לינקס. היא שיחקה עד לשנת 2005 כאשר הועברה לדטרויט שוק.

בהיותה בקבוצה זו היא בשנת 2005 הייתה כדורסלנית אמריקאית הראשונה שהגיע ל-5,000 נקודות ליגה. בשנצתצ 2007 היא הגיעה ל-7,000 נקודות ובשנת 2013 בסיום הקריירה הייתה עם 7,887 נקודות ליגה.

בשנים 2006 ו-2008 סמית' זכתה עם קבוצתה בלאיפות הליגה.

בשנת 2010 היא עברה לוושינגטון מיסטיקס וסיימה את הקריירה בשנת 2013 בניו יורק ליברטי.

במהלך הקריירה סמית' זכתה במספר תארים אישיים בליגת WNBA.

### כדורסל באירופה
בתקופה בה WNBA הייתה בפגרה סמית' שיחקה באירופה. בעונת 2001/2002 היא שיחקה ב"לוטוס גדיניה" והגיעה לגמר יורוליג נשים.
### נבחרת ארצות הברית
סמית' שיחקה ב-3 אולימפיאדות וזכתה ב-3 מדליות זהב.

בשנת 1998 ו-2002 היא זכתה עם נבחרתה באליפות העולם בכדורסל נשים.

### קריירת מאמן
לאחר סיום הפועות על המגרש סמית' מונתה לעוזרת מאמן של ניו יורק ליברטי וקודמה למאמן ראשי בשנת 2017. היא כיכנה בתפקיד זה עד לשנת 2019. בהמשך היא עברה לתפקיד עוזר מאמן במינסוטה לינקס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלופות עולם בספורט
קטגוריה:שחקניות WNBA
קטגוריה:כדורסלניות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:כדורסלניות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:כדורסלניות אמריקאיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:כדורסלניות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת המדינה של אוהיו
קטגוריה:כדורסלניות סיאטל סטורם
קטגוריה:זוכי פרס ESPY
קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: כדורסלנים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של כדורסל הנשים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1974
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1974
ג'ורג' ביר הבן

**ג'ורג' ביר הבן** (באנגלית: ****; 1763 – 3 באפריל 1834) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת מרילנד. הוא כיהן בשנים 1797–1801 ושוב בשנים 1815–1817. ביר היה בעל עבדים.

## ביוגרפיה
ג'ורג' ביר הבן נולד בשנת 1763 בעיר פרדריק שבפרובינציית מרילנד. הוא למד בבתי ספר יסודיים מקומיים.

ביר עסק במסחר. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של מרילנד בשנת 1794 ובשנים 1808–1809. הוא נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרסים החמישי והשישי, וכיהן מ־4 במרץ 1797 עד 3 במרץ 1801.

בשנת 1813 כיהן בר כשופט בבית המשפט לענייני יתומים של מחוז פרדריק. לאחר מכן נבחר שוב מטעם המפלגה הפדרליסטית לקונגרס ה־14, וכיהן מ־4 במרץ 1815 עד 3 במרץ 1817. לאחר תום כהונתו חזר לעיסוקיו המסחריים. בשנת 1820 כיהן כראש עיריית פרדריק.

ביר נפטר בעיר פרדריק ב־3 באפריל 1834, ונטמן בבית העלמין מאונט אוליבט.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממרילנד
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1763
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1834
פרי וייס

**פרי וייס** (בגרמנית: **Ferry Weiss**) היה שחקן טניס שולחן יהודי-אוסטרי, בעל 2 מדליות ארד קבוצתיות באליפויות עולם בטניס שולחן (1933 ו-1935).

## ביוגרפיה
וייס התאמן בבהדרכתו של פאול פלוסמן בווינה.

### 1933
באליפות העולם שנערכה בבאדן אוסטריה בשנת 1933 הוא זכה במדליית ארד בצוותא עם אנגליה אחרי הונגריה וצ'כוסלובקיה בטורניר הקבוצתי ביחד עם חבריו היהודים מנפרד פהר, פאול פלוסמן, ארווין קון ואלפרד ליבסטר.

### 1935
באליפות העולם שנערכה בלונדון בפברואר 1935 זכה במדליית ארד בצוותא עם פולין אחרי הונגריה וצ'כוסלובקיה בטורניר הקבוצתי ביחד עם ארווין קון, אלפרד ליבסטר וקרל שדיווי. 
#### מדליית זהב במכבייה
חודשיים לאחר מכן, בתחרויות המכביה השנייה שנערכו באפריל הוא זכה במדליית זהב בטורניר הקבוצתי מעורב בתוצאה של 854 נקודות, ביחד עם אגון אלטמן, קרל פישר, פריץ הורן, ארנסט שפילר, ופאני וייס לפני פולין (826 נקודות) וצ'כוסלובקיה (798 נקודות).
 
## קישורים חיצוניים

* פרי וייס, באתר *Table Tennis Guide* 
* 100 JAHRE Wiener Tischtennis-Verband 
* Wiesław Pięta, Aleksandra Pięta, Czech and Polish Table Tennis Players of Jewish Origin in International Competition (1926-1957), PHYSICAL CULTURE AND SPORT. STUDIES AND RESEARCH 

קטגוריה:יהודים אוסטרים
קטגוריה:שחקני טניס שולחן יהודים
קטגוריה:שחקני טניס שולחן אוסטרים
בית המשפט הצבאי של הרייך

בית המשפט הצבאי של הרייך (בגרמנית: **Reichskriegsgericht**, ובקיצור RKG) היה בית המשפט הצבאי העליון בגרמניה בין השנים 1900 ו-1945.

## יסודות משפטיים ואחריות
ימין|ממוזער|בניין ''הרייכסמיליטרגריכט'' החדש (משמאל), גלויה, c. 1915
לאחר איחוד גרמניה בהובלת פרוסיה, הקימה האימפריה הגרמנית, החל מ-1 באוקטובר 1900, סמכות שיפוטית מיוחדת של בית דין צבאי (Militärgerichtsbarkeit) לשפוט עבריינים מקרב חיילי הצבא הגרמני, כאשר בית המשפט הצבאי של הרייך (*Reichsmilitärgericht* - RMG) היה בית המשפט העליון. השופט הראשי בדרגת גנרל או אדמירל מונה ישירות על ידי הקיסר הגרמני. משנת 1910, בית המשפט שכן בבניין יוקרתי חדש שהוקם בשרלוטנבורג. במהלך מלחמת העולם הראשונה, החוק הצבאי הגרמני איפשר לבתי משפט צבאיים לשפוט לא רק חיילים אלא גם אזרחים שנמצאו כמי שהפרו את החוק הצבאי. ברפובליקת ויימאר שלאחר המלחמה (1919–1933), בוטלה הסמכות השיפוטית הנפרדת לאנשי צבא בחוק מיום 17 באוגוסט 1920, המבוסס על סעיף 106 לחוקת ויימאר.

לאחר תפיסת השלטון על ידי הנאצים בשנת 1933, בתי דין צבאיים הוחזרו לתפקידם בחוק מ-12 במאי 1933, החל מ-1 בינואר 1934. במהלך החימוש מחדש של גרמניה ופריסת הכוחות המזוינים של הוורמאכט, בית המשפט הצבאי של הרייך הוקם מחדש כבית משפט עליון ב-1 באוקטובר 1936. על פי קוד סדר הדין הפלילי בזמן המלחמה (*Kriegsstrafverfahrensordnung*, KStVO) שחוקקו הפיהרר הגרמני אדולף היטלר והפילדמרשל וילהלם קייטל ב-17 באוגוסט 1938, לבית המשפט הצבאי של הרייך הייתה סמכות שיפוטית על מעשי בגידה וסיוע לאויב (*Kriegsverrat*) אם הנאשם לא היה חייב ישירות בהעמדה לדין על ידי מפקדו העליון. בית המשפט היה גם אחראי בלעדית לכל ההליכים המשפטיים נגד קציני ורמאכט בכירים.

ממוזער|לוח זיכרון לסרבני המצפון ולחברי המחתרת שנידונו בבית המשפט הצבאי של הרייך
בכל המקרים החמורים של פגיעה במאמץ המלחמתי (*Wehrkraftzersetzung*) על פי חוק העונשין המיוחד לתקופת מלחמה (*Kriegsonderstrafrechtsverordnung*, KSSVO), בית המשפט הצבאי של הרייך היה הערכאה הראשונה והאחרונה. במסגרת האשמה זו, בית המשפט גזר דין מוות על סרבני מצפון רבים. בצו מיום 18 במאי 1940, הליכים נגד אזרחים הועברו לבתי המשפט המיוחדים (Sondergericht); החל מ-29 בינואר 1943, ל"בית המשפט העממי" (*Volksgerichtshof*) הייתה סמכות שיפוט בלעדית על כל ההאשמות בפגיעה במורל הצבאי (*Wehrkraftzersetzung)* באופן ציבורי והאשמות בהתחמקות מכוונת משירות צבאי.

## ספרות

* Norbert Haase: *Das Reichskriegsgericht und der Widerstand gegen die nationalsozialistische Herrschaft,* Berlin 1993, (= Katalog der Sonderausstellung der Gedenkstätte Deutscher Widerstand)
* Günter Gribbohm: *Das Reichskriegsgericht – Die Institution und ihre rechtliche Bewertung*, Berliner Wiss.–Verlag, Berlin 2004,


## ראו גם
* מצב חירום
* בית דין שדה
* פשעי המלחמה של הוורמאכט
* משפט צבאי
* בית דין צבאי

## קישורים חיצוניים


* (in German) Justizgeschichte aktuell: Karrieren und Selbstrechtfertigungen 
* (in German) Luise Berlin – Reichskriegsgericht (Gedenktafel, Geschichte, Literatur)
* (in German) Berlin-Lexikon: Reichskriegsgericht


קטגוריה:גרמניה הנאצית: צבא וביטחון
קטגוריה:גרמניה הנאצית: חוק ומשפט
הכל יעבור

"**הכל יעבור**" הוא שיר מאת אברהם טל וטוהר גדסי, אשר נכתב והולחן בשיתוף על ידי השניים ויצא לאור ב-11 בינואר 2026. השיר נולד מתוך מפגש חברים ושיחת סלון שעסקה בפערים חברתיים, בשיח הציבורי ובתחושת עייפות מן הקיטוב, לצד תקווה משותפת להמשך ולחיים טובים יותר.

## רקע
הרקע ליצירת השיר טמון במפגש חברתי אינטימי, שבו עלו שיחות על פערים, חילוקי דעות והעייפות מהשיח הציבורי. מתוך שיחה זו התגבשה ההבנה בדבר רצון משותף להמשיך יחד למרות הקשיים, ורעיון זה הפך לבסיס הרעיוני של השיר. בריאיון לרדיו 103FM סיפר טל כי החיבור עם גדסי נוצר דרך היכרות אישית, וכי התרשם מיד מגוון קולה והביע רצון מיידי לשיתוף פעולה. גדסי ציינה מצידה כי ראתה במפגש חיבור טבעי, שבו כל אחד מהשניים מביא עמו עולם מוזיקלי שונה, וכי החיבור נתפס בעיניה כחיבור נשמתי ואמיתי.

## ניתוח מוזיקלי
מילות השיר מתייחסות במישרין לעייפות, שחיקה ואגו הנלווים לשיח הציבורי, ומכירות בקיומם של פערים וחילוקי דעות. שורות הפתיחה מבטאות בחירה מודעת לעצור, לשתוק ולא להיגרר להעמקה במקום הנתפס כתקוע. הבחירה הלירית להימנע מעימות גלוי משקפת עמדה של ריסון ושל ניסיון להנמיך את עוצמת הקונפליקט. לצד הקושי, הטקסט נע בהדרגה לעבר תקווה, פיוס ופתיחת לב. מופיעים בו ביטויים יומיומיים של אמונה ושל חיפוש משמעות, כגון התייחסות לכל יום כמתנה והבקשה לניגון של אמונה. המסר המובע בשיר מדגיש את השותפות האנושית ואת הדמיון הבסיסי בין בני האדם, תוך קריאה לשחרור הגדרות ולשלום פנימי ובין-אישי.

המנגינה של "הכל יעבור" מתוארת כלחן המעניק יציבות ואינו מבקש לערער או לזעזע, אלא לשאת את הטקסט ולתמוך בו. על פי הביקורת של יוסי חרסונסקי, אין בלחן פניות מלודיות חדות או דרמה מוזיקלית מודגשת, אלא תנועה מעגלית וחוזרת, היוצרת תחושת מנטרה והישענות על חזרתיות כדרך לחיזוק האמונה המובעת במילים. העיבוד וההפקה המוזיקלית, שבוצעו בידי עמית שגיא, משלבים כלים כגון עוד, חלילים, קלידים וגיטרות, ויוצרים מרקם שאינו משתלט על השיר אלא מאפשר תנועה משותפת. הקצב הים-תיכוני מתואר כקצב ריפוי דרך תנועה, שאינו מבקש שמחה מתפרצת אלא חוויה של נשימה ושחרור.

## ביקורות
בכתבה שפורסמה באתר "סרוגים" הוצג השיר כיצירה המכירה בכאב, בעייפות ובשחיקה של השיח הציבורי, ומבקשת לשקף תחושה אנושית מוכרת של רצון להוריד את הווליום ולמצוא מכנה משותף. הדגש הושם על השפה היומיומית והאמירה השקטה של המשכיות, לצד הצגת החיבור בין הקולות של טל וגדסי כמדויק ולא מתאמץ.

בביקורת שפרסם יוסי חרסונסקי תואר "הכל יעבור" כשיר מחבק, אופטימי ומפייס, שנולד מתוך מצב חברתי רגשי ולא מתוך שאיפה לפואטיקה מורכבת. חרסונסקי ציין כי השיר נשען על משפטים מוכרים מן השיח היומיומי, וכי השתיקה והחזרתיות משקפות בחירה מודעת להנמכת עוצמת הקונפליקט. לצד זאת, הוא הצביע על מגבלות עומק והיעדר התפתחות דרמטית, אך הדגיש כי המוזיקה, הקצב והקולות יוצרים תחושת קהילה ונחמה, ומעדיפים רצף ותנועה על פני דרמה וקונפליקט.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2026
קטגוריה:סינגלים מ-2026
קטגוריה:שירי אברהם טל
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:דואטים
פיפה סטרייצ'י

**פיליפה "פיפה" סטרייצ'י**, (באנגלית: **Philippa "Pippa" Strachey**; 19 באפריל 1872 – 23 באוגוסט 1968) הייתה סופרג'יסטית בריטית, הידועה בהפגנות הענק שארגנה במסגרת המאבק למתן זכות הצבעה לנשים.

## ביוגרפיה
פיפה נולדה בנייטסברידג', הילדה החמישית של סר ריצ'רד סטרייצ'י וליידי ג'יין מריה סטרייצ'י, אחותם של פרנל, ליטון ואוליבר. היא התחנכה בחינוך ביתי וכן בבית הספר אלנסווד בווימבלדון.

בשנת 1900, לאחר ביקור בהודו, החלה סטרייצ'י ללמד בעצמה באלנסווד. הפמיניסטית אמילי דייוויס עודדה אותה להצטרף לארגון הגג של התנועה הסופרג'יסטית (NUWSS), בו אמה של סטרייצ'י הייתה כבר פעילה. עד מהרה הפכה פיפה לחברת ועד בארגון, וב-1907 נבחרה כמזכירת הארגון. אחת ממשימותיה הראשונות הייתה ארגון "מצעד הבוץ" בפברואר אותה שנה, בדרישה למתן זכות בחירה לנשים, שצעד מהייד פארק אל הסטרנד. בעקבות הצלחת המצעד קיבלה על עצמה פיפה את האחריות לכל ההפגנות מטעם הארגון, לצד גיסתה ריי סטרייצ'י.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייסה סטרייצ'י לטובת המאמץ המלחמתי בבריטניה. מכיוון שבריאותה לא אפשרה לה לעבוד בבתי החולים הצבאיים, היא וריי ייסדו את ה-Women's Service Bureau, לשכה שעסקה בהשמת נשים למקומות עבודה הוגנים, שפיפה שימשה בה כמזכירה בהתנדבות. לאחר המלחמה הפך הארגון ל"London Society for Women's Service" ולבסוף ל"אגודת פוסט", על שמה של מיליסנט פוסט. במסגרת פעילותה של סטרייצ'י בארגון היא ייסדה בו ספרייה וסייעה לרכישת מבנה קבע ששימש כמועדון חברתי וכמטה. היא נותרה בתפקידה עד 1951, אז זכתה באות מסדר האימפריה הבריטית, אך גם לאחר פרישתה המשיכה להיות פעילה במאבק הפמיניסטי. ב-1954 חתימתה הייתה מבין הראשונות מתוך 80 אלף חותמות על עצומה שהוגשה לפרלמנט בקריאה לשכר שווה לנשים במגזר הציבורי.

## חיים אישיים
סטרייצ'י לא נישאה מעולם. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 סעדה סטרייצ'י את אמה, ובשנת 1932 טיפלה באחיה ליטון לפני מותו ממחלה. את שנותיה האחרונות הקדישה לתיעוד משפחתה. היא נפטרה בלונדון ב-23 באוגוסט 1968 בלונדון. פעילותה של סטרייצ'י תועדה ב-1977 בפרויקט תיעוד הסופרג'יסטיות של ההיסטוריון בריאן הריסון, בראיון עם אחייניתה, אורסולה מרגרט וונצל, ביתו של ראלף סטרייצ'י.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:סופרג'יסטיות בריטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1872
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1968
אירופוליס (קניון)

**אירופוליס** (ברוסית: **ТРК Европолис**) הוא מרכז קניות גדול הנמצא בפרוספקט מירה במוסקבה.

אירופוליס הוא אחד ממרכזי הקניות והבידור הגדולים ביותר באירופה, הממוקם בנפת סוויבלובו צמוד לתחנת רוסטוקינו  של הטבעת המרכזית של מוסקבה.

שנת 2019 הייתה שנה של שיפוץ נרחב עבור מרכז הקניות אירופוליס רוסטוקינו: הוא עבר תהליך של שינוי קונספט, מיתוג מחדש ושינוי שם (שנקרא בעבר "Zolotoy Vavilon"). פרויקט השינוי הקונספט פותח על ידי משרד האדריכלים הספרדי CLEVERTECK.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוסקבה: מרכזי קניות
ג'יימס אימליי

**ג'יימס הנדרסון אימליי** (באנגלית: **James Henderson Imlay**; 26 בנובמבר 1764 – 6 במרץ 1823) היה מחנך, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי. הוא שירת שתי כהונות, בשנים 1797–1801.

## ביוגרפיה
אימליי נולד ב-26 בנובמבר 1764 בעיירה אימלייסטאון שבפרובינציית ניו ג'רזי. הוא למד לימודים קלאסיים ובשנת 1786 השלים את לימודיו במכללת פרינסטון, שם שימש גם כמורה. הוא למד משפטים, הוסמך לעריכת דין בשנת 1791 ועסק במקצוע.

הוא שירת בדרגת מייג'ור במיליציה של מחוז מונמות' והשתתף במלחמת העצמאות האמריקאית. בשנת 1796 שימש כיועץ משפטי, ואף כיהן כחבר האספה הכללית של ניו ג'רזי בשנים 1793–1796, כאשר בשנתו האחרונה כיהן כיושב ראש האספה.

אימליי נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לקונגרסים החמישי והשישי, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1797 עד 3 במרץ 1801.

במהלך כהונתו בבית הנבחרים היה אחד ממנהלי ההדחה שמונו בשנת 1798 על ידי בית הנבחרים לנהל את הליכי ההדחה נגד הסנאטור ויליאם בלאונט מטנסי.

בשנים 1804 ו־1805 שימש אימליי כראש הדואר של אלנטאון, ניו ג'רזי, ולאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין במקום. הוא נפטר באלנטאון ב-6 במרץ 1823, ונקבר בבית העלמין של הכנסייה הפרסביטריאנית.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-18
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו ג'רזי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1764
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1823
משה גאלנטי (רב שבתאי)

הרב **משה גאלנטי** היה רב יהודי, פעיל בולט בתנועה השבתאית.

## ביוגרפיה
על פי הידוע, עם שבתאי צבי יצאו מחלב לאיזמיר ארבעה חכמים, ובהם החכם משה גאלנטי ודניאל פינטו, ועוד שני יהודים שאינם מזוהים בשמם. לאחר ששבתאי צבי עזב את חלב ועבר לאיזמיר, המשיכה המשלחת בדרכה לעזה, במטרה לראות מקרוב את נתן הנביא, נביאו של שבתאי צבי. משם נסעו החברים לאיזמיר, שם פגשו את שבתאי צבי עצמו, שהגיע לעיר זמן קצר לפניהם, בחודש ספטמבר 1665. באירוע הכתרה הוכרז גלאנטי כ"מלך יהושפט" במסגרת אווירת ההתלהבות השבתאית. גאלנטי היה בין הבודדים שליוו את שבתאי צבי בנסיעתו מאיזמיר לקושטא.

באגרת מחלב מתוארים 24 נביאים וביניהם נמנה גלאנטי "שהלך שליח מארץ ישראל". גלאנטי נמנה ברשימות שונות יחד עם חכמי חלב. שמו מובלע בתוך רשימות ולא ניתן לו דגש מיוחד.

במחקר ההיסטורי עלתה מחלוקת באשר לזהותו של משה גאלנטי המוזכר בהקשר זה. האם מדובר בר' משה גאלנטי 'הראשון לציון' (שנודע בכינוי: הרב **המג"ן**), או בחכם אחר בשם זה, שפעל בחלב. גרשום שלום, יעקב ברנאי ואחרים טענו שמדובר באדם אחד ואילו מאיר בניהו טען שאלו היו שני אנשים, בספר אחר של שלום הוא מסכים עם עמדת בניהו.

תעודה מארכיון בית המשפט המוסלמי בירושלים, מיום 4 באוקטובר 1671, מזכירה את משה בן שמואל גאלנטי כאחד מפרנסי העדה הספרדית בעיר. בעקבות ממצא זה טוענת אלישבע בן־שמעון פיקאלי, שבירושלים פעלו למעשה שני אישים שונים בשם משה גאלנטי. לאה בורנשטיין מקובצקי ראתה בממצא מסקנה מוחלטת וסיכום הדיון.

מסקנה זו מתאוששת על ידי עדותו של ר' משה בן חביב, ששמע מפי ר' אברהם יצחקי, כי הרב המג"ן עצמו העיד שבתחילה לא ביזה את שבתאי צבי ואף נמנע מלהחרימו, אף שלא האמין במשיחיותו. ואולם, לאחר שראה מכתב ששלח שבתאי צבי לירושלים ובו כתב על עצמו "האל", החל הרב המג"ן לקללו יום־יום. החיד"א מתאר את פועלו בנושא זה כ"גזירת המג"ן".

## הערות שוליים

קטגוריה:שבתאות
נורמן גרינבאום

**נורמן ג'ואל גרינבאום** (באנגלית: **Norman Greenbaum**; נולד ב-20 בנובמבר 1942) הוא זמר-יוצר אמריקאי, הידוע בזכות להיטו "Spirit in the Sky" משנת 1969. השיר הפך אותו לאחד הבולטים מבין זמרי להיט אחד בארצות הברית, בכל הזמנים.

## תחילת חייו וחינוכו
גרינבאום נולד בעיר מלדן, מסצ'וסטס, בארצות הברית. כבן למשפחה יהודית אורתודוקסית ולמד בבית ספר עברי בקהילת "בית ישראל" בעיר. התעניינותו במוזיקה החלה במוזיקת בלוז ופולק שהיו פופולריות בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60. הוא הופיע עם להקות שונות בתיכון ולמד מוזיקה באוניברסיטת בוסטון במשך שנתיים. בתקופת לימודי בקולג' הופיע בבתי קפה מקומיים אך בסופו של דבר נשר מן הלימודים ועבר ללוס אנג'לס בשנת 1965.

## קריירה
בסוף שנות ה-60, גרינבאום היה המנהיג והמלחין של להקת Dr. West's Medicine Show and Junk Band, שהקליטה את להיט ייחודי אותה עת: The Eggplant That Ate Chicago. הלהקה ניגנה בסגנון פסיכדלי והייתה חריגה מדי עבור מופעי הבידור המרכזיים. שם הלהקה רמז על מופע חדשני או קומי בשילוב מוזיקה.

גרינבאום החל דרכו כמוזיקאי סוליסט בסגנון פולק ושלח שיר שהלחין בשם Spirit in the Sky, לחברת התקליטים רפרייז רקורדס. הדמו היה גרסת פולק פשוטה, בה גרינבאום מלווה את עצמו בגיטרה אקוסטית. רפרייז שלחה את גרינבאום למפיק החברה אריק ג'ייקובסן, שערך שינויים קיצוניים בשיר לקראת הקלטה חדשה. הגרסה המעודכנת כללה גיטרה חשמלית, זמרי ליווי בסגנון גוספל, ותיפוף קצבי שליווה את שירתו של גרינבאום, שהוקלטה בשני ערוצים. התקליט יצא לאור בסוף שנת 1969, והוא זינק למקום הראשון כמעט בכל מצעדי הפזמונים בעולם. התקליט נמכר בשני מיליון עותקים ב-1969 וב-1970 וקיבל תקליט זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. הוא שימש בסרטים, פרסומות ותוכניות טלוויזיה רבות.

אף שלשיר Spirit in the Sky נושא נוצרי ברור, גרינבאום התחנך במשפחה יהודית אורתודוקסית והמשיך לשמור על יהדותו, אף שהתרחק מקיום מצוות. הוא סיפר שקיבל השראה לשיר לאחר שצפה בטלוויזיה בשיר נוצרי שביצע זמר הקאנטרי פורטר ווגונר. גרינבאום סיפר שסרטי מערבונים היו השראה מרכזית ל-Spirit in the Sky.

ללא להקה וזמרי ליווי, בדומה לאלה שהופיעו בהקלטת הלהיט, גרינבאום לא מצא טעם בהופעות חיות עם השיר Spirit in the Sky. אלמנט מפתח בשיר היה צליל ייחודי מהגיטרה הראשית. כעשרים שנה לאחר מכן, אדי ואן היילן יצר את הצליל מחדש על ידי חיבור מתג מגע רגעי פשוט לגיטרה שלו והקשה עליו תוך כדי לחיצה על זרוע הוויברטו. כמו ברוב ההופעות הטלוויזיוניות האחרות באותה תקופה, הופעתו של גרינבאום בתוכנית American Bandstand של דיק קלארק אילצה אותו לבצע פלייבק.

בשנת 1970 יצא לאור שירו הקצבי של גרינבאום Canned Ham, אשר הגיע למקום ה-46 במצעד הלהיטים האמריקאי ולמקום ה-26 במצעד הקנדי. בשנת 1972, לאחר פרסום אלבומו Petaluma (אשר נקרא על שם העיר בקליפורניה בה התגורר), גרינבאום עזב את עסקי המוזיקה וחזר לחיות בחוותו למשק חלב. באמצע שנות ה-80 הוא שב לתעשיית המוזיקה כמנהל ומקדם מוזיקאים.

## חיים אישיים
גרינבאום מתגורר שנים רבות בסנטה רוזה, קליפורניה. ב-28 במרץ 2015, הוא נפצע קשה בתאונת דרכים קטלנית. דווח כי נכון לדצמבר 2016, גרינבאום חזר להופיע.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* אלבום להקת  באתר Internet Archive
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זמרים-יוצרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
ח'רבת אסתונא

ממוזער|שרידי מבנים עתיקים בכפר אסתונא
[ממוזער|עיטורי העיגול, הריבוע והמשולש המוזכרים בתיאורו של [ויקטור גרן]]
ממוזער|עץ "האלה הזקנה" שליד קבר "השייח' מחמד", אותו מזכיר ויקטור גרן בתיאורו את הכפר
**ח'רבת אסתונא** היא אתר ארכאולוגי על גבעה מוקפת עצי אורן הסלע בדרום מזרח עמק שילה, בה נמצאו ממצאים רבים של כפר ערבי ששכן על חורבותיו של מנזר ביזנטי ומבצר קדום.

## ממצאים ארכאולוגיים
ח'רבת אסתונא כוללת ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל. האתר ממוקם בראש גבעה מוקפת עצי אורן בדרום מזרח עמק שילה.

עד תחילת המאה ה-20 המקום היה מיושב והיה נקודת ההתיישבות המרכזית באזור עמק שילה, שמכונה בערבית על שמו "סהל כפר אִסתוּנא" (سهل كفر استونا). במקום שרידי בריכות חצובות, בורות מים, חורבות מבנים מהתקופה הרומית והביזנטית, עמודים, כותרות ומשקופים מעוטרים. המבנה המרכזי בנוי מאבני גזית ונקרא "אל-חבס" (الحبس), וניכר שהוא נועד להגן על המבוא המזרחי של העמק.

### תיעוד הכפר בספרות הרבנית
בשו"ת זרע אברהם, שנדפס בשנת 1732 באיזמיר, שנכתב על ידי הרב אברהם בן דוד יצחקי, מובא דיון בדבר התרת שתי נשים ירושלמיות מעגינותן. במהלך שנת 1704 הובאו בפני בית הדין עדויותיהם של ששה עדים אשר יצאו לחפש את בעליהם של שתי הנשים, ולאחר חקירות התברר הם יצאו מירושלים לצורכי מסחר, וגופותיהם אותרו בבית בד בכפר אסתונא.

### עדות ויקטור גרן
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן באזור ותיעד את כפרי אזור עמק שילה, ותיאר חורבות של כפר ערבי, קבר שיח' בשם מוחמד הסמוך ל"אלה זקנה", טבלת אוזניים עליה חקוק משולש, עיגול וריבוע מעל שער הכניסה, כנראה עיטור בשימוש משני על מנזר ביזנטי ממנו הוסר הצלב. גרן תיאר שיש במקום "מבצר שקדם" לבתי הכפר, אותו מסמנות אבני גזית גדולות:

## גלריה

קבר השייח' בכפר אסתונא.jpg|250px|קבר "השייח' מוחמד" בכפר אסתונא
גבעת האורנים.jpg|250px|גבעת האורנים שבדרום מזרח עמק שילה, שעליה נמצאת ח'רבת אסתונא


## לקריאה נוספת
* איתן קליין וזאב ח' ארליך, "חורבת כפר אסתונא שבעמק שילה – פרקים עלומים בתולדות האתר", בתוך: אהרן טבגר, זהר עמר ומרים ביליג (עורכים), **במעבה ההר – מחקרי הר אפרים ובנימין – קובץ שלישי**, אריאל – טלמון, תשע"ד, עמ' 17–106
* Israel Finkelstein. & Zvi Lederman, (eds.), **Highlands of Many Cultures - The Southern Samaria Survey**, Tel Aviv, 1997, pp. 727–730
* Denys Pringle, **Secular Buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: An Archaeological Gazetteer**, Cambridge University Press, 1997, pg. 51
* Michael Avi-Yonah, "Mosaic Pavements in Palestine", **Quarterly Of The Department Of Antiquities in Palestine** III, 1934, pg. 55

## קישורים חיצוניים
* ז'אבו ארליך - ח'רבת כפר אסתונא

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים בארץ ישראל
ז'ואאו פינטו דלגאדו

**ז'ואאו** (**משה**) **פינטו דלגאדו** (בפורטוגזית: **João Pinto Delgado**) (1653-1580) היה משורר פורטוגזי אנוס.

ממוזער|שער אוסף הפואמות ''Poema de la Reyna Ester. Lamentaciones del Propheta Ieremias. Historia de Rut, y varias Poesias'' (1627)

## ביוגרפיה
נולד באמצע שנות ה-80' של המאה ה-16, כבכורו של גוֹנְסָאלוֹ (Gonçalo Delgado) בפורטימאו, שם, ובליסבון, בילה את שנת חייו המוקדמות. במפנה המאה, הוריו נדדו להולנד הספרדית ולצרפת, והוא שב לליסבון כדי לרכוש השכלה, בעיקר בתחום הספרות. בליסבון, בסביבות 1610, חיבר את: *Dialogos Contra a Cristandade*. ב-1624–1626 הצטרף להוריו ברואן, וב-1627 פרסם שם אוסף פואמות, שהקדיש לחשמן רישלייה, בשם " *Poema de la Reyna Ester. Lamentaciones del Propheta Ieremias. Historia de Rut, y varias Poesias*". ברואן היו ז'ואאו ואבי לאושית חשובות בקהילת האנוסים (*Marranos).* בעקבות רדיפות זעזועים שפקדו את קהילת האנוסים ב-1633, ביקשו דלגאדו ואביו מקלט באנטוורפן, וב-1643 התיישבו באמסטרדם. שם, התנער ז'ואאו מזהותו הנוצרית, והחל לקרוא לעצמו משה פינטו. ב-1640 היה לאחד משבעת הפרנסים של תלמוד תורה אמסטרדם. מת ב-23 בדצמבר 1653.

מלבד שיריו, חיבר דלגאדו חיבור אוטוביוגרפי, שיצא לאור מכתב יד לראשונה ב-1961 בידי ישראל סלבטור רווה , מאוחר יותר פורסמה גם גרסה אנגלית של החיבור.

## הפואמות שחיבר
חיבורו המרכזי של דלגאדו מחולק למספר פואמות:
* *Poema de la Reyna Ester -* תיאור בן 9 קאנטיקות (כ-200 שורות האחת), של סיפור מגילת אסתר.
* *Lamentaciones del Propheta Ieremias -* מבוא קצר, ולאחריו 44 יחידות שיריות כנגד 44 פסוקי שני הפרקים הראשונים של מגילת איכה.
* *Historia de la Rut Moabita -* עיבוד של מגילת רות המורכב מ-648 שורות המאורגנות במבנה של "רדונדיות" ().
* שיר על יציאת מצרים, בו הדובר מתאר את עצמו כמי שנמצא במצרים, ומייחל לאורו של האל שיאיר את לילו.
* *A la sabiduría* טקסט אלגורי בן 111 שורות המתייחס לספר חכמת שלמה, הבנוי מבתים של 8 שורות כל אחד.
* *Cántico de la salida de Egipto* *-* טקסט לירי נוסף, קצר יותר (126 שורות), על סיפור יציאת מצרים, המתמקד בעיקר בפרק ט"ו של ספר שמות (שירת הים).

נוסף על פואמות אלו, חיבר דלגאדו 3 פואמות אוטוביוגרפיות.

## ראו גם

* אנטוניו אנריקס גומס
* דניאל הלוי

## לקריאה נוספת
* שושנה שני דור, חואן משה פינטו דלגדו (משורר מן האנוסים), **מהות: כתב-עת ליצירה יהודית** א [ו] (תשמט) 216-231.
* Oelman, Timothy (ed.), *, in Timothy Oelman, and Timothy Oelman (eds), *'Marrano Poets of the Seventeenth Century: An Anthology of the Poetry of Joao Pinto Delgado, Antonio Enriquez Gomez and Miguel De Barrios** (Liverpool, 1982; online edn, Liverpool Scholarship Online, 25 Feb. 2021).
* Zepp, Susanne, and Insa Kummer, '', **An Early Self: Jewish Belonging in Romance Literature, 1499-1627** (Redwood City, CA, 2014; online edn, Stanford Scholarship Online, 21 May 2015).
* Fine, Ruth. “‘A La Salida de Lisboa’ de Joao Pinto Delgado - Un Poema y Un Autor Fronterizos.” **היספניה יודאיקה** 11ב, 2015 עמ' 139–150 (בספרדית).

== קישורים חיצוניים ==
* 
* **Poema de la Reyna Ester, Lamentaciones del propheta Ieremias, Historia de Rut, y varias poesias''' 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים פורטוגזים
קטגוריה:נפטרים ב-1653
קטגוריה:אנוסים
קטגוריה:משוררים פורטוגזים
חוף ג'ומיירה

**חוף ג'ומיירה** (בערבית: **شاطئ الجميرة**) הוא רצועת חוף חול לבן הממוקם וקרוי על שם אזור המגורים ג'ומיירה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות, לחוף המפרץ הפרסי. הוא משתרע לאורך החוף מדרום לרובע ההיסטורי של העיר עד לצומת עם פאלם ג'ומיירה ומסתיים בין הקצה הדרומי של מגדלי חוף ג'ומיירה (JBR) (הסמוך למרינה של דובאי) לבין מתקני נמל ג'בל עלי.

חוף ג'ומיירה ממוקם בלב דובאי, לאורך קו החוף, המשתרע מבורג' אל ערב ועד מגדלי חוף ג'ומיירה.

הרבעים הסמוכים לחוף כוללים את ג'ומיירה (1, 2 ו-3),  (1, 2 ו-3) ו, למרות שבלשון מדוברת, כל שרשרת השכונות והרבעים הזו, מהקצה הדרומי של קראמה ועד לקצה של פאלם ג'ומיירה ב (DIAC), מכונה לעיתים .

רצועת החוף כוללת מלונות גדולים, אתרי נופש ופרויקטים של דיור, כולל מלון בורג' אל ערב, , , ו. בצד אחד של מלון בורג' אל ערב נמצא פארק המים (ווילד ואדי) ובצד השני נמצא פארק חוף ג'ומיירה.

## ראו גם
* 
* עין דובאי
* ג'ומיירה

## הערות שוליים

קטגוריה:דובאי
אושן הייטס (דובאי)

**אושן הייטס** (בערבית: **برج أوشين هايتس**) הוא גורד שחקים סופר גבוה למגורים במרינה של דובאי, דובאי, איחוד האמירויות הערביות. המגדל מתנשא לגובה 310 מטר (1,017 רגל) ויש בו 83 . הוא תוכנן על ידי האדריכל אנדרו ברומברג מ . בניית שלד הבניין הסתיימה ב-22 בדצמבר 2009, והבניין הושלם בשנת 2010.

נכון לשנת 2025, אושן הייטס הוא בניין המגורים השניים עשר בגובהו בדובאי ובניין המגורים ה-24 בגובהו בעולם.

חזית המגדל הפונה לאוקיינוס מחופה בזכוכית המורכבת מפאנלים מבודדים עם ציפוי lowE (פליטת אנרגיה נמוכה) המספק הצללה מהשמש. גם הבידוד וגם החיפוי מפחיתים את הצורך בקירור מכני ומאפשרים חדירה טבעית של אור יום.
הפיתול של הבניין מתחיל בבסיס משלושה מתוך ארבעת הצדדים, ואילו הצד הרביעי נשאר אורתוגונלי באופן קבוע לכל הגובה. 

המגדל, עם קימוריו הייחודיים ותנועת הפיתול שלו כשהוא עולה, הוא למעשה החלופה השלישית של המגדל שהוצעה על ידי . בחלופה הראשונה היה המגדל קצר בהרבה - 38 קומות, והשנייה כללה 50 קומות. המגדל בן 83 הקומות מאכלס יותר מ-519 דירות והוא ממוקם לאורך  במרינה של דובאי.

## ראו גם
* אדריכלות באיחוד האמירויות הערביות
* רשימת מבנים מפותלים

## קישורים חיצוניים

* 
* אושן הייטס באתר משרד האדריכלים אדאס
* אושן הייטס באתר המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH)
* אושן הייטס באתר ארכיון האינטרנט
* אושן הייטס באתר SkyscraperPage

## הערות שוליים

קטגוריה:דובאי: מבנים
הארכידוכס לאופולד וילהלם בגלריית הציורים שלו בבריסל

**הארכידוכס לאופולד וילהלם בגלריית הציורים שלו בבריסל** הוא ציור משנת 1651 של אוסף האמנות האיטלקית של לאופולד וילהלם, ארכידוכס אוסטריה פרי יצירתו של צייר הבארוק הפלמי דוד טנירס הבן, כיום ברשות מוזיאון הפראדו במדריד.

## תיאור היצירה
הציור מציג את הארכידוכס כאספן עם חברים, מתפעל מסט ציורים. האמן עצמו עומד ליד שולחן ובוחן תחריטים. הציורים מסודרים בשורות על הקירות האחוריים, כאשר יותר מהם נראים דרך פתח מרכזי, וסט נוסף ממוקם בחזית כשהוא נשען על כיסאות לבדיקה.

הציור *הארכידוכס לאופולד וילהלם בגלריית הציורים שלו בבריסל* נמנה עם מסורת ציורי גלריות שהתפתחה בארצות השפלה בראשית המאה ה־17, ובהם הוצגו אוספי אמנות כאמצעי לביטוי מעמד חברתי, תרבותי ואינטלקטואלי. במרכז היצירה מופיע הארכידוכס לאופולד וילהלם מהבסבורג, מושל ארצות השפלה בשנים 1647–1656, כשהוא מוקף באנשי חצרו, בעוד שמנגד נראים צייר החצר דוד טנירס הצעיר והרוזן מפואנסלדניה, שהיה מעורב ברכישת רבות מן היצירות המוצגות. בניגוד לציורי גלריות אחרים, היצירה מתארת אוסף ממשי וקיים, ומהווה מעין קטלוג מצויר של אוסף האמנות שגיבש הארכידוכס בארמונו בבריסל. רוב היצירות המוצגות הן איטלקיות, אך נוכחותן של יצירות פלמיות נושאת משמעות רעיונית וסמלית: משמאל, *לוקאס הקדוש מצייר את הבתולה* מאת יאן חוסארט מאזכרת את שורשיו האמנותיים של טנירס, ומימין, דיוקן איזבל קלרה אאוחניה מאת אנתוני ואן דייק רומז למעמדו השלטוני של הארכידוכס. הציור מדגיש סמלי שלטון מסורתיים, כגון חרב וכלבים, אך עיקרו בהצגת כוח נסיכותי המתבטא בטעם אמנותי מעודן וביכולת להעריך ציור בזכות ערכו האמנותי, כפי שמודגש במבטו של הארכידוכס המופנה אל *מרגריטה הקדושה* מאת רפאל.

## היסטוריה
ציור זה הוא אחד מסדרה שדוד טנירס הצעיר הכין כדי לתעד את אוסף האמנות של הארכידוכס, עוד בטרם העסיק שנים־עשר חרטים להפקת הספר *Theatrum Pictorium*, הנחשב ל״קטלוג האמנות המאויר הראשון״. הספר, שהורכב מהדפסים, פורסם לאחר שהארכידוכס עבר לאוסטריה ולקח עמו את אוספו, וראה אור באנטוורפן בשנת 1659 ושוב בשנת 1673.

הארכידוכס הזמין את הציור כמתנה לפליפה הרביעי, מלך ספרד, ככל הנראה כדי להפגין את פאר גלריית הציורים שלו בבריסל, לאחר רכישות משמעותיות של ציורים איטלקיים מעיזבונו של דוכס המילטון.

## רשימת הציורים המתוארים
להלן רשימה של ציורים מזוהים מתוך האוסף המוצג ביצירה, אשר לא כולם נכללו בקטלוג האיטלקי שהכין טנירס, ובו נבחרו 243 מן היצירות הנחשבות והיקרות ביותר מתוך אוסף שמנה כ־1,300–1,400 פריטים. רבות מן היצירות מצויות עד היום באוספים בווינה. הרשימה שלהלן כוללת את הציורים המתוארים ביצירה, והיא נפתחת בציורים שעל הקיר האחורי, מסודרים משמאל לימין ומלמעלה למטה, ולאחריהם מצוינים הציורים שבחזית, המוצבים בהישענות על כיסאות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:מוזיאון הפראדו
קטגוריה:כלבים באמנות
גארי טרוסדייל

**גארי טרוסדייל** (באנגלית: **Gary Trousdale,** נולד ב-8 ביולי 1960) הוא אנימטור, תסריטאי, אמן סטוריבורד ובמאי קולנוע אמריקאי. הוא ידוע בעבודותיו באולפני ההנפשה של וולט דיסני על הסרטים "היפה והחיה" ו-"הגיבן מנוטרדאם" ו-"אטלנטיס: האימפריה האבודה". עובד לעיתים עם הבמאי קירק וויז.

## ראשית חייו
גארי טרוסדייל נולד וגדל בעיר La Crescenta שבקליפורניה. הוא למד בתיכון Crescenta Valley.

אף על פי שתכנן להיות אדריכל כשהיה קטן, למד אנימציה ב-CalArts (מכללת קליפורניה לאמנות) במשך 3 שנים.

## קריירה
ב-1982 החל לעסוק בסטוריבורד ובעיסוקים נוספים הקשורים לעולם ההנפשה. בהמשך עבד בעיצוב תפריטי מסעדות וחולצות.

### אולפני ההנפשה של וולט דיסני
את הקריירה באולפני ההנפשה של וולט דיסני החל טרוסדייל כשותף במחלקת האפקטים בסרט "הקדירה השחורה" (1985). עבודתו על הסרט לקחה כחצי שנה.

בהמשך הוצב טרוסדייל לעבודה על סרט האנימציה של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, "בת הים הקטנה" (1989) שסימן את תחילת תקופת הרנסאנס של דיסני. בעוד שתפקידו בסרט היה יחסית קטן בהשוואה לתפקידיו מאוחר יותר, הניסיון עזר לו לבנות קשרים בתוך האולפן וסיפק לו תובנות לגבי התהליך של הפקת סרטי קולנוע.

### בימוי בדיסני
סרט הבכורה של טרוסדייל כבמאי קולנוע היה "היפה והחיה" (1991) של דיסני שביים יחד עם קירק וויז. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר: פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (סרט האנימציה הראשון שהיה מועמד בקטגוריה זו) ופרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. בנוסף, זכה הסרט גם בפרס אנני בקטגורית הסרט הטוב ביותר.

טרוסדייל בהמשך ביים גם את הסרט "הגיבן מנוטרדאם" (1996) של דיסני עם קירק וויז כדומה ל-"היפה והחיה".

טרוסדייל ביים יחד עם קירק וויז את הסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה" (2001), שדווקא לא צלח בקופות.

### בימוי בדרימוורקס הנפשה
לאחר תקופתו בדיסני, גארי טרוסדייל עבד על מספר פרויקטים נוספים בתחום האנימציה עבור דרימוורקס הנפשה. הוא ביים את הסרט "הפינגווינים של מדגסקר בהרפתקת חג מולד" משנת 2005, חג שמח עם שרק" משנת 2007, "Scared Shrekless" משנת 2010 וכל מני סרטים קצרים נוספים הקשורים לזיכיון "שרק".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנימטורים אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:דיסני: אישים
קטגוריה:במאי סרטי אנימציה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1960
אני יצאתי בחמש

**אני יצאתי בחמש** הוא מטבע לשון הומוריסטי בעברית שעניינו הכחשה עיקשת של האשמה גם כנגד הוכחות חותכות. הביטוי נטבע בקומדיית המצבים הישראלית צומת מילר על ידי אדיר מילר, יוצר הסדרה והכותב המרכזי.

בפרק 4 של העונה השלישית של "צומת מילר" (שודר לראשונה ב-25 בנובמבר 2019) מתקיימת שיחה בין רותם (אותה מגלמת עדי חבשוש) לאנאלי (גיה באר גורביץ'), שתי דמויות בסדרה. אנאלי משתפת את רותם בכך שהודתה בפני בעלה כי היא צפתה לבדה בסדרת טלוויזיה בה הם נוהגים לצפות יחד, לאחר שהוא "תפס אותה על חם" כדבריה. בתגובה רותם מפצירה בה שבמקרים כאלה הכלל הוא ברור – תמיד להכחיש, לעולם לא להודות. היא אף מספרת שכך נהגה בעת שירותה בצה"ל ומביאה דוגמה; המפקדת שלה מטיחה בה כי יום קודם לכן היא יצאה מהבסיס בשעה ארבע אחר הצוהריים, על אף שהיא מורשית לעזוב רק בחמש. רותם מתעקשת שהיא יצאה בחמש והיא חוזרת על המנטרה "אני יצאתי בחמש", אותה מקדימה התייחסות קצרה להוכחה הספציפית שמטיחה בפניה המפקדת בכל שלב. לבסוף, המפקדת "נכנעת" ורותם יוצאת מהסיפור ללא עונש.

בריאיון למיזם סיסמה לכל תלמיד ביו טיוב מספר מילר כי ככותב אין ביכולתו לדעת מראש אילו סצנות ומערכונים בסדרות שלו יעוררו גלים ואילו לא והוא נדרש להמתין לתגובת הקהל, אך במקרה של המערכון המדובר, כבר בסיום הצילומים הבין מילר, מהתנהגותם של עובדי ההפקה, שהסצנה "תפסה" ושזה "יהיה היסטרי".

חברי הכנסת יוליה מלינובסקי (ישראל ביתנו), נאור שירי (יש עתיד) וטלי גוטליב (הליכוד) השתמשו במטבע לשון זה.

ב-10 ביוני 2025 בעת הכרעת הדין בעניינו של עבריין רכוש בבית משפט השלום בנתניה, התייחס השופט גיא אבנון למערכון הידוע כדי להמחיש כי הכחשותיו האבסורדיות של הנאשם חורגות מגדר הסביר; "הבחירה לפתוח דיון רציני בהכרעת דין בציטוט מתוך מערכון איננה שגרתית. כדרכם של מערכונים, היוצרים ביקשו בוודאי להקצין סיטואציה חברתית עד כדי גיחוך. למרבה הצער, התנהלותו של הנאשם בהליך, ודרך התמודדותו האבסורדית עם המוצגים והעדויות שנאספו בעניינו, מלמדות כי המציאות עולה על כל דמיון."

ב-11 ביולי 2025 פורסם באתר ynet מאמר פרי עטה של תיגל נשיא הנושא את הכותרת "כולנו יצאנו בחמש". במאמר קובעת נשיא כי המערכון המדובר הוא הסמל של שנת 2025; "לא סתם המערכון, מהסדרה שיצר אדיר מילר, צף שוב ושוב לאורך השנים כמו מדוזה דביקה שלא עוזבת. מלבד העובדה שהוא מצחיק נורא, הוא גם מתאר את הישראליות שלקחה את שלושת הקופים צעד קדימה: לא רק לא ראיתי-לא שמעתי-לא אמרתי, אלא שגם אם יודעים במאה אחוז שראיתי-שמעתי-אמרתי, זה לא יפריע לי להגיד שלא."
## הערות שוליים

קטגוריה:ביטויים
קטגוריה:צה"ל בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ניבים וביטויים ישראליים
ג'וזף הייסטר

**ג'וזף הייסטר** (באנגלית: **Joseph Hiester**; 18 בנובמבר 1752 – 10 ביוני 1832) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל פנסילבניה החמישי בשנים 1820–1823. הוא היה בן לשושלת הפוליטית של משפחת הייסטר וחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.

## ביוגרפיה
הייסטר נולד ב-18 בנובמבר 1752 בעיירה ברן שבפרובינציית פנסילבניה, והיה בנם של ג'ון הייסטר ומריה ברברה אפלר. הוא קיבל חינוך בסיסי בבתי ספר ציבוריים כאשר לא עבד בחווה, ובהמשך עבד כפקיד בחנות בעיר רידינג שנוהלה בידי אדם ויטמן. בשנת 1771 הפך לשותף בחנות, לאחר שנישא לאליזבת, בתו של ויטמן. הוא החזיק עבדים בבעלותו.

עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית גייס וצייד בעירו פלוגה, שבמסגרתה השתתף בקרבות לונג איילנד וג'רמנטאון. לאחר מכן הועלה לדרגת קולונל. הוא נפל בשבי ונכלא לזמן קצר באוניית הכלא 'ג'רזי', שם פעל רבות להקל על סבלם של חבריו לשבי. בהמשך הועבר לעיר ניו יורק, שם הוחלף במסגרת חילופי שבויים.

הוא היה חבר בוועידה של שנת 1776 שניסחה את תקנות הקונפדרציה, בוועידת החוקה של מדינת פנסילבניה שאשררה את חוקת ארצות הברית, ובוועידת החוקה המדינתית של 1790. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של פנסילבניה בשנים 1787–1790 וכחבר הסנאט של פנסילבניה מטעם המחוז ה־17 בשנים 1790–1794. בשנת 1807 מונה לאחד משני מייג'ור גנרלים שפיקדו על מכסת מיליציית פנסילבניה שנקראה לשירות בידי הנשיא. הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1797–1805 ושוב בשנים 1815–1820, ובסך הכול ארבע עשרה שנים. לאחר התפטרותו של פיטר מולנברג מן הסנאט של ארצות הברית בשנת 1801, היה הייסטר אחד משני המועמדים המרכזיים להחליפו, אך הובס בפער ניכר בידי ג'ורג' לוגן. בשנת 1817 התמודד על תפקיד המושל והפסיד לוויליאם פינדלי. הייסטר התמודד מול פינדלי שוב בשנת 1820 וזכה בקושי בכהונה אחת. בשנת 1823 סירב מטעמי עיקרון להתמודד לכהונה נוספת, וכיהן עד 1824, אז פרש מן החיים הציבוריים. בתקופת כהונתו עמד בראש טקס חנוכת בניין הקפיטול הראשון של המדינה בבירה החדשה, האריסברג. הוא הפתיע תומכים ומתנגדים כאחד כאשר מינה בעלי תפקידים על פי כישוריהם בלבד ולא לפי שיוך מפלגתי.

לאחר מותו ב-10 ביוני 1832 ברדינג, נקבר תחילה בבית הקברות של הכנסייה הרפורמית ברידינג, אך באמצע המאה ה־19 הוצאו שרידיו ונקברו מחדש בבית הקברות צ'ארלס אוונס.

מעון סטודנטים בקמפוס יוניברסיטי פארק של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה נקרא על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:מושלי פנסילבניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מפנסילבניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1752
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1832