open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הקרב על ספרד: מלחמת האזרחים הספרדית 1936–1939

**הקרב על ספרד: מלחמת האזרחים הספרדית 1936–1939** (באנגלית: **The Battle for Spain: The Spanish Civil War 1936–1939**) הוא ספר עיון מאת ההיסטוריון הבריטי אנטוני ביוור, שיצא לאור בשנת 2006. מדובר במהדורה מעודכנת ומורחבת של ספרו הקודם של ביוור משנת 1982, שנשא את השם מלחמת האזרחים בספרד 1936–1939. (שיצא בעברית על ידי הוצאת יבנה, 2004, תרגם אריה חשביה)

ביוור, הידוע בשל גישתו הנרטיבית והמחקרית גם יחד, בוחן בספר זה את הסיבות למלחמת האזרחים, את ההתפתחויות האידאולוגיות, המדיניות והצבאיות של המלחמה, ואת ההשפעה הבין-לאומית הרבה שהייתה לה. הספר משלב תיאורים מפורטים של הקרבות, דיונים באסטרטגיה הצבאית, תיאורי הדמויות המרכזיות בלחימה, וסיפורי עדות מרגשים של לוחמים ואזרחים מכל צדדי המתרס – כולל רפובליקנים, פשיסטים, אנרכיסטים, אינטרנציונליסטים וקומוניסטים.

כחלק מהמהדורה החדשה, ביוור כלל גם מסמכים שטרם היו זמינים לציבור במחקרו המקורי, ועידכן את מסקנותיו לאור גישה למקורות ארכיוניים חדשים. הספר מצטיין ברוחב היריעה ההיסטורית שהוא מציג ובשילוב בין זוויות צבאיות, פוליטיות, וחברתיות כאחד.

## ביקורות
הספר זכה לביקורות חיוביות רבות. בעיתון הגרדיאן, תיאר אותו פיירס ברנדון כ"מחקר מבריק שמאיר באור חדש את אחד הקונפליקטים המכריעים של המאה ה־20". גם כתבי עת אקדמיים כגון International Affairs ו-History שיבחו את היקף המחקר והאיזון שבו נקט המחבר.

## קישורים חיצוניים
* דף הספר באתר הרשמי של אנטוני ביוור

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 2006
קטגוריה:מלחמת האזרחים בספרד
פני הקרב (ספר)

**פני הקרב** (באנגלית: **The Face of Battle**) הוא ספר עיון פורץ דרך בתחום היסטוריה צבאית מאת ההיסטוריון הבריטי ג'ון קיגן, שפורסם לראשונה בשנת 1976. הספר בוחן את חוויית הקרב מזווית שונה מהמקובל עד אז – לא מנקודת מבטם של מפקדים ומצביאים, אלא דרך עיניהם של החיילים הפשוטים.

קיגן דן בראש ובראשונה בדרכי כתיבה היסטורית של קרבות, ובוחן את מבנה ה"קרב הקלאסי" בספרות ההיסטורית – על יתרונותיו וחסרונותיו. הוא מציג ביקורת שיטתית כלפי תיאורים רומנטיים או הירואיים מדי של קרבות, ומבקש לחשוף את המכניקה האמיתית של המלחמה: הצפיפות, הכאוס, הרעש, הפחד, והתגובות האנושיות של הלוחמים.

במסגרת הספר, קיגן מנתח שלושה קרבות היסטוריים שהתרחשו כולם באותו אזור גאוגרפי פחות או יותר ושהשתתפו בהם חיילים בריטיים:

#קרב אז'נקור (1415) – תקופת ימי הביניים
#קרב ווטרלו (1815) – תקופת נפוליאון
# הקרב על הסום (1916) – תקופת מלחמת העולם הראשונה

בכל אחד מן הקרבות הללו, בוחן קיגן את פרטי הקרב מהזווית של הלוחם הבודד: מה הוא ראה, מה שמע, מה הרגיש, ועד כמה באמת פעל לפי התכנונים הטקטיים שנרקמו על ידי מפקדיו.

לדוגמה, בניתוחו את קרב אז'נקור, קיגן מערער על המיתוס הנפוץ בדבר עוצמתה של הפריצה הרכובה (קָוָולְרִיָה) בימי הביניים, וטוען כי פרשי האבירים לא היו כה יעילים בשדה הקרב כאשר ניצבו מול קירות של חיילי רגלים עיקשים או חצים קטלניים. הוא מתאר כיצד קשתים אנגלים חפרו יתדות באדמה כדי להרתיע את סוסי האבירים, דבר שגרם לפרשנות מחודשת של השפעת הרגלים הקלים על תוצאות הקרב.

קיגן מלווה את ניתוחיו בדיונים על רווח בין חיילים, מבנה היחידות, כלי נשק, תגובות פסיכולוגיות של לוחמים תחת אש, ומיתוסים תרבותיים הקשורים לגבורה.

## מהדורות נוספות
הספר פורסם לראשונה בבריטניה על ידי ג'ונתן קייפ ובארצות הברית על ידי Viking Press. בשנת 1988 פורסמה מהדורה מאוירת בשם **The Illustrated Face of Battle**, אשר כללה מפות, תרשימים, ציורים ותצלומים רבים להמחשת התכנים. מהדורת יוקרה יצאה על ידי The Folio Society בשנת 2009.

## חשיבות והשפעה
*פני הקרב נחשב לאבן דרך בכתיבה ההיסטורית-צבאית של המאה ה־20. הוא היווה תגובה לביקורת האינטלקטואלית נגד ההיסטוריה הצבאית "המסורתית" שהתמקדה במפקדים, תרשימים ואסטרטגיה מופשטת. במקום זאת, קיגן הוביל גישה אמפתית ואנושית יותר להבנת המלחמה, והשפיע על דורות של חוקרים, היסטוריונים וסופרים.

## מקורות

* Keegan, John. *The Face of Battle*. London: Jonathan Cape, 1976. 


## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1976
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:המלחמות הנפוליאוניות
קרייג דאגלס

**טרנס פרקינס** (באנגלית: **Terence Perkins**; נולד ב-13 באוגוסט 1941), אשר נודע גם בשמו המקצועי "**קרייג דאגלס**" ("**Craig Douglas**") הוא זמר אנגלי, שהיה פופולרי בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. הלהיט היחיד שלו שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי, "Only Sixteen" (רק בת שש-עשרה, 1959), נמכר בממלכה המאוחדת ביותר עותקים מן הגרסה המקורית של סם קוק.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
קרייג דאגלס, ששמו המקורי היה טרנס פרקינס, נולד כאחד מצמד תאומים בניופורט שבאי וייט, סמוך לחופי בריטניה. הוא עבד כחלבן לפני שהיה לזמר מקצועי, ונודע ברבים כ"חלבן המזמר". מנהל העסקים שלו היה באני לואיס, שנתן לו את השם קרייג דאגלס. לואיס ראה את השם על שלט של בית בסקוטלנד. לדברי דאגלס, היו הרבה טרי אותו זמן אבל לא הרבה קרייג, וזו הייתה אחת הסיבות לשינוי שמו.

### קריירה
בשנת 1959 בחר בו מגזין המוזיקה הבריטי NME לזמר החדש הטוב ביותר. בהמשך הקליט שמונה גרסאות כיסוי ללהיטי עבר אמריקאים עם תשעת הסינגלים האנגליים שלו, שנכללו ב-40 הראשונים במצעד. בין אלה הייתה גרסתו לשיר "Only Sixteen", שהגיע לראש מצעד הפזמונים ב-1959 והשיג במכירות ללא קושי את הגרסה המקורית של סם קוק בממלכה המאוחדת. השיר הוקלט באולפני אבי רוד של חברת EMT, בליווי שריקה של מייק סמס, ושווק באמצעות "תקליטי טופ ראנק". באופן חריג, הוציא דאגלס בהמשך עוד ארבעה שירים שהגיעו למקום התשיעי בטבלת הסינגלים הבריטית.

בשנת 1961 נבחן דאגלס לתחרות הארוויזיון עם שירו "The Girl Next Door", אבל לא התקבל. הוא גם כיכב בסרט משנת 1962, "!It's Trad, Dad".

הוא הופיע במופע הבימה הגדול הראשון של הביטלס, אם כי פרסומם הביא בסופו של דבר לקץ קריירת הלהיטים של דאגלס. התקליט הסופי שלו יצא בפברואר 1963, כש"כרוז העיר" נכנס למצעד; הוא הגיע למספר 36.

דאגלס המשיך להופיע במועדוני לילה ובספינות טיולים. עד 2010, הופיע דאגלס באולמות ברחבי אנגליה, בהם תיאטרון מדינה באי וייט.

ב-11 בדצמבר 2010 הופיע דאגלס במועדון אמרשם רוק 'נ' רול, אירוע צדקה למענו. ג'ון לייטון, מייק ברי והפליימס השתתפו במופע, בנוכחות ג'ט האריס וידוענים אחרים. דאגלס חתם את המופע בשלושה שירים מכיסא הגלגלים, אליו הוא מרותק עקב מצב נדיר הפוגע ברגליו. סקיי ניוז הסריטו את האירוע.

ב-18 באפריל 2011 יצא להפצה מחודשת מוגבלת תקליטון ויניל של "Don't Mind If I Cry", בהפקת
טוני הץ' בחברת ספוק רקורדס הבריטית. שיר זה הוקלט קודם על הצד השני של "Raindrops Keep Fallin' On My Head", גרסת כיסוי של דאגלס מ-1969 לשירו של ב. ג'. תומאס. האלבום של דאגלס מ-2011, "הפרויקט של קרייג דאגלס", כלל את גרסתו ל־"Auberge" ול־"Creep" של רדיוהד.

## רשימת הקלטות
### אלבומים
#### אלבומי אולפן

* *Craig Douglas* (1960) – UK number 17
* *Bandwagon Ball* (1961)
* *Our Favourite Melodies* (1962) – SWE number 10
* *Looking Back: Greatest Hits* (2005) – tracks re-recorded
* *The Golden Anniversary Album* (2008) – tracks re-recorded
* *The Craig Douglas Project* (2011)


#### אלבומי קבצים

* *Oh Lonesome Me* (1981)
* *Only 16* (1984)
* *The Best of the EMI Years* (1993)
* *The Very Best of Craig Douglas* (2004)
* *Only Sixteen* (2019)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים בריטים
ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה

**ועדת החקירה הפרלמנטרית לאיתור והשבת נכסי נספי השואה** הוקמה על ידי הכנסת בשנת 2000, בעקבות תחקירים ומחקרים שפורסמו בשלהי שנות ה-90, אשר חשפו לראשונה באופן ציבורי את דבר קיומם של נכסים פיננסיים ונדל"ניים בישראל אשר היו שייכים לקורבנות השואה.

הוועדה הוקמה על פי סעיף 22 לחוק יסוד: הכנסת, והוענקו לה סמכויות של ועדת חקירה ממלכתית לפי חוק ועדות חקירה, התשכ"ט–1968. מטרתה המרכזית הייתה לאתר ולהשיב נכסים אלה לזכאים, ולקדם חקיקה ושינויי מדיניות שיבטיחו את השבת הרכוש ואת עשיית הצדק ההיסטורי עם הקורבנות ויורשיהם.

## רקע היסטורי
מאותם מחקרים, ובהם עבודתו של פרופ' יוסי כץ, עלה כי יהודים מאירופה השקיעו כספים ורכשו נכסים בארץ ישראל עוד בתקופת המנדט הבריטי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ולאחריה, חלק מהנכסים נתפסו על ידי הממונה הבריטי על רכוש האויב, אחרים נותרו בידי בנקים, חברות נדל"ן וגופים ציבוריים כמו קרן קיימת לישראל.

בשנת 1968 הועברו יתרות הרכוש שהיו בידי הממונה על רכוש האויב לניהול האפוטרופוס הכללי. למרות זאת, רכוש רב נותר בבנקים ובידי גופים אחרים ללא תיעוד מסודר או ניסיון ממשלתי פעיל לאתר את היורשים

## מהלך עבודת הוועדה
במהלך התקופה שבין אוגוסט 2000 למרץ 2002 קיימה הוועדה למעלה מ-20 ישיבות, בהן העידו נציגי משרדי ממשלה, הבנקים, קק"ל, הסוכנות היהודית, גופים פיננסיים נוספים, וכן נציגי ארגוני ניצולי השואה.

בין פעולות הוועדה:

* עריכת משא ומתן עם הבנקים לקיום בדיקה חיצונית בלתי תלויה לחשבונות רדומים.
* ניסוח וחתימה על "מסמך עקרונות" בין הכנסת לבין חמישה בנקים גדולים.
* גיבוש קריטריונים לשערוך נכסים פיננסיים של נספי שואה.
* הכנת הצעת חוק לתיקון סמכויות האפוטרופוס הכללי.
* קידום הקמת יחידה לאיתור יורשים במשרד האפוטרופוס הכללי.
* ניסוח הסכם בין קק"ל לבין האפוטרופוס הכללי להעברת קרקעות של נעדרים.
* פרסום הודעות לציבור בנוגע להעברת מידע על רכוש שלא נדרש.

## מסקנות והישגים
* לראשונה בישראל נערכה בדיקה חיצונית בבנקים שכללה גישה לארכיונים ולהיסטוריית חשבונות.
* התברר כי אחוז ניכר מהחשבונות הרדומים שייכים ככל הנראה לנספי שואה.
* האפוטרופוס הכללי השלים רשימה ייעודית של בעלי נכסים נעדרים על רקע השואה.
* קק"ל התחייבה להעביר לידי האפוטרופוס קרקעות של נספי שואה שהיו ברשותה.
* התקבלה הסכמת החשב הכללי לשערוך ריאלי של רכוש פיננסי שהועבר בעבר לאפוטרופוס.
* הוכנה הצעת חוק שמרחיבה את סמכויות האפוטרופוס לחיפוש יזום אחר יורשים.
* הוקם צוות במשרד המשפטים לבחינת הקלות בהצגת ראיות משפטיות לזכאות.

## ראו גם
* החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה

## הערות שוליים

קטגוריה:ועדות פרלמנטריות
קטגוריה:גזל ואובדן רכוש יהודי בשואה
קטגוריה:היסטוריה של הכנסת
קטגוריה:2000 בישראל
רנה גימפל

**רנה אלבר גימפל** (בצרפתית: **René Albert Gimpel**) (4 באוקטובר 1881 – 3 בינואר 1945) היה סוחר אמנות יהודי-צרפתי ממוצא אלזסי. הוא נספה בשואת יהודי צרפת במחנה הריכוז נוינגמה, סמוך להמבורג שבגרמניה.

## סוחר אמנות ואספן
גימפל היה בן לסוחר ציורים, וגיסו של סר ג'וזף דווין, אחד מסוחרי האמנות הידועים בזמנו. הוא היה ידידם ופטרונם של אמנים בני זמנו. במשך 21 שנה ניהל יומן אישי חריף ושנון, שפורסם לאחר מותו בשם **Journal d’un collectionneur: marchand de tableaux** (פורסם לראשונה ב־1963, עם מהדורה מחודשת ב־2011). היומן תורגם לאנגלית בשם **Diary of an Art Dealer** (1966), והוא נחשב מקור היסטורי חשוב לחקר עולם האמנות המודרנית והאספנות בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.

גימפל אומן במסורת הקלאסית של הערכת אמנות, והעריץ את אמני המאה ה־18 בצרפת, במיוחד את ז'אן-בטיסט סימאון שארדן. עם זאת, היה גם תומך נלהב של אמנות מודרנית, והתרועע עם אמנים בני זמנו, כגון קלוד מונה, ז'ורז' בראק, מרי קאסאט, פבלו פיקאסו, ומרי לורנסן שהייתה חברתו הקרובה. בשנת 1929 גילה את אברהם מינצ'ין והחל לתמוך בו, כשהכיר בו גאון אמנותי. הוא היה גם ידידו של מרסל פרוסט, עמו התיידד ב־1907 בקאבור. גימפל זלזל במומחי אמנות שהנפיקו תעודות ייחוס ליצירות בשוק, אך העריך מוזיאולוגים מקצועיים נבחרים.

בשנת 1902 הקים אביו, ארנסט גימפל, את חברת "E. Gimpel & Wildenstein" בניו יורק, ששיתפה פעולה עד 1919. ב־1905 ניסה לרכוש את אוסף האמנות המרשים של רודולף קאן יחד עם נייתן וילדנשטיין, אך Duveen Brothers עקפו אותם ורכשו את האוסף כולו ב־1906. למרות זאת, החברה של גימפל הרוויחה רבות מהמכירה החוזרת של חלק מהאוסף.

נסיעותיו הרבות של גימפל לארצות הברית הניבו עסקאות חשובות, והוא מתח ביומניו ביקורת סרקסטית על אספנים עשירים שהתפארו באוספיהם "כמו ילדים שמראים צעצועים". במאי 1919, מכר חמישה ציורים, ובהם "דיוקן טיטוס" של רמברנדט למוזיאון המטרופוליטן לאמנות, שטיח קיר לפלורנס בלומנטל ופסל דיוקן של ז'אן אנטואן אודון לאוסף פריק תמורת 730,000 דולר.

## רדיפות בתקופת השלטון הנאצי
בהיותו גם יהודי וגם חבר במחתרת, גימפל נרדף כפליים בידי משתפי הפעולה הצרפתים עם הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. דירתו בפריז הוחרמה בשנת 1942, ורכושו, כולל 82 ארגזים של יצירות אמנות שאחסן, נבזז. בשנת 1944 החרים הגסטפו את תכולת כספת בנק שנשמרה בניס. גימפל נעצר בידי שלטונות וישי בשל פעילותו בתנועת ההתנגדות הצרפתית, שוחרר ב-1942 אך נעצר מחדש. בזמן מאסרו לימד את חבריו האסירים אנגלית, כהכנה לדבריו לשחרור הקרוב. הוא נפטר במחנה הריכוז נוינגמה, ליד המבורג שבגרמניה.

## מורשת והשבת רכוש
בשנת 2019 האשימו נכדיו של גימפל את משרד התרבות הצרפתי בעיכוב השבת יצירות מאוספו של גימפל אשר הוחזקו במוזיאונים ציבוריים בצרפת. בשנת 2020 הוחלט על השבת שלושה ציורים מאת אנדרה דרן ליורשיו של גימפל.

## ראו גם
* השואה
* וישי צרפת

## הערות שוליים

קטגוריה:אספני אמנות יהודים
קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1881
קטגוריה:נפטרים ב-1945
מילאן ואצלביק

**מילאן ואצלביק** (בסלובקית: **Milán Václavík**; 31 במרץ 1928 – 2 בינואר 2007) היה איש צבא ופוליטיקאי צ'כוסלובקי. שימש כשר ההגנה של צ'כוסלובקיה בשנים 1985 - 1989.

## ביוגרפיה
ואצק נולד בכפר פרדמיר, שבז'ילינה. לאחר סיום בית ספר תיכון למד הנדסה, במהלך הלימודים עבר הכשרה צבאית. בשנת 1951 התגייס כקצין לצבא צ'כוסלובקיה. בשנים 1955- 1958 למד באקדמיה צבאית במוסקבה. ב-1959 -1963 פיקד על רגימנט חיל רגלים. ב־1967- 1969 למד באקדמיה צבאית של המטה הכללי במוסקבה. ב-1969 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-2. ב-1971 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה לראש המטה של הארמייה ה-1. בשנת 1973 מונה לראש מטה של המחוז הצבאי המערבי. ב־1975 הועלה לדרגת לוטננט גנרל. ב-1983 מונה לתפקיד סגן שר ההגנה. בינואר 1985, לאחר מותו של מרטין דזור, מונה לתפקיד שר ההגנה של צ'כוסלובקיה. באותה שנה נבחר גם להמועצה הפדרלית. בשנת 1986 הועלה לדרגת גנרל ארמייה.

במהלך מהפכת הקטיפה ניסה ואצלביק לשמר את כוחה של המפלגה הקומוניסטית, לכן ב-3 בדצמבר 1989 הוא הוחלף במירוסלב ואצק, אשר כן הסכים לשתף פעולה עם ראשי המהפכה. בינואר 1990 פוטר מילאן ואצלביק גם מהמועצה הפדרלית.

לאחר ההדחה התרחק מילאן ואצלביק מהחיים הפוליטיים. הוא חי די באלמוניות בעיר טאבור שבבוהמיה הדרומית. בשנת 1996 נפתחה נגדו חקירה פלילית, לגבי עבירות שביצע לכאורה בתקופת כהונתו כשר ההגנה. החקירה הופסקה, לאחר שנשיא צ'כיה ואצלב האוול נתן לו חנינה גורפת, לכל העבירות שביצע בתקופת השלטון הקומוניסטי.
## קישורים חיצוניים
* מילאן ואצלביק באתר valka  ו

קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:גנרלים צ'כוסלובקים
קטגוריה:שרי ההגנה של צ'כוסלובקיה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של המטה הכללי
קטגוריה:ילידי 1928
קטגוריה:נפטרים ב-2007
גסיה גלזר

**גסיה אלבינה גלזר** (**Gesja Albina Glazer**; 1905 – 1944) הייתה חברת המפלגה הקומוניסטית בקובנה ולוחמת מחתרת יהודייה-ליטאית שהייתה פעילה במהלך מלחמת העולם השנייה להקמת תנועת פרטיזנים נגד הנאצים.

## אודות
נולדה בשנת 1905 בעיר שיאוליאי, ליטא לאברהם ולחיה לבית ליפשיץ. עוד לפני המלחמה הייתה גלזר פעילה פוליטית, שכללה חברות במפלגה הקומוניסטית בקובנה ושירות בצבא ברית המועצות, כאשר למספר שנים הייתה כלואה בבתי-סוהר ובמחנות ריכוז בגלל פעילותה המפלגתית. עם פלישת גרמניה הנאצית לברית-המועצות ב-22 ביוני 1941 נמלטה לפנים ברית-המועצות, ושוגרה ממוסקבה חזרה לליטא מטעם הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ליטא, על מנת להקים שם מחתרת
ותנועת פרטיזנים נגד הכיבוש הגרמני.

### גטו קובנה
בגטו קובנה פעלה רשת ענפה של מחתרות וארגונים יהודים, בהם הארגון הלוחם האנטי פאשיסטי בהובלת חיים ילין, וכן קבוצות מתנועות-הנוער הציוניות כגון ארגון ברית ציון, השומר הצעיר, 'החלוץ-הצעיר' ובית"ר. בקיץ 1943 הקימו הציונים והקומוניסטים מסגרת משותפת ושמה איכ"ל ('ארגון יהודי כללי לוחם'), לשם ארגון תאי פעולה ויציאה לפרטיזנים. בשיאה כללה ההתאגדות 600 חברים, שחלקם אומנו בנשק וקיבלו הדרכה צבאית מקציני המשטרה היהודית. עוד בתחילת 1943 התחברו חברי הארגון האנטי-פאשיסטי למחתרת הליטאית "איגוד למלחמה בפאשיזם בליטא", ונעשו שני ניסיונות להקמת בסיס פרטיזנים ביערות בסביבת קובנה שנכשלו, דבר שהביא לזניחת האיחוד אך תרם לניסיונו של ה"ארגון", והניע אותם לחיפוש קשרים נוספים.

בספטמבר 1943, לאחר שהוצנחה בליטא, ביקרה גלזר בחשאי בגטו ומסרה בשם המפלגה אקדח לוועד הארגון האנטי פאשיסטי לאות הערכה על הפעולות שעשה. בהגעתה נוצר קשר ישיר בין התנועות בגטו לבין תנועת הפרטיזנים, ולפי הצעתה היה להוציא פלוגות קרב של המחתרת היהודית לגוש יערות אוגוסטוב ולהקים שם בסיסי פרטיזנים. בתוכניתה היו בסיסים אלה צריכים לקלוט את כל אנשי המחתרת בגטו. היא שהתה בגטו שבוע, ולאחר מכן חזרה ליערות אך עמדה בקשרים הדוקים עם אנשי המחתרת שבגטו עד לפברואר 1944.

בעקבות הקשר שנוצר יצאו לפועל שני ניסיונות חבירה לפרטיזנים. בתחילה, באוקטובר של אותה השנה נשלחו קבוצות חמושות שמנו 100 לוחמים ליערות אוגוסטובה כדי להקים שם בסיסי פרטיזנים, אך המבצע נכשל. הניסיון השני היה הברחת קבוצות לוחמים ליער רודניקי במשאיות ששכרו בחשאי מנהגים ליטאים.

### התאבדות
לאחר שיצאה מגטו קובנה המשיכה בפעילותה המחתרתית נגד הנאצים בווילנה. בשנת 1944, במסגרת מרדף שוטרי הגסטפו אחריה, התאבדה בירייה.

## קישורים חיצוניים
* גסיה גלזר באתר יד ושם
* גסיה גלזר באתר יד ושם
* גסיה גלזר באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
*  גסיה גלזר במרכז המידע אודות השואה של יד ושם
*  גסיה גלזר באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות (אנגלית)
* קובנה באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
* חיים ילין באתר איגוד יוצאי וילנה בישראל

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מליטא
קטגוריה:קובנה: אישים
קטגוריה:יהודים בשואה: ליטא
קטגוריה:מתאבדות: פעילות פוליטיות
קטגוריה:ילידות 1905
קטגוריה:ילידי 1905
קטגוריה:נפטרות ב-1944
קטגוריה:ליטאים שנפטרו ב-1944
פרדריק גרדנר

**פרדריק דוזייר גרדנר** (באנגלית: **Frederick Dozier Gardner**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית במיזורי, שכיהן כמושל ה־34 של מיזורי בין השנים 1917–1921.

## ביוגרפיה
גרדנר נולד בהיקמן שבקנטקי. אביו היה ויליאם ה. גרדנר. הוא עלה לגדולה בסנט לואיס שבמיזורי. המשרה הפוליטית היחידה שהתמודד עליה הייתה מושל מיזורי, ובבחירות 1916 ניצח את הנרי לאם, מועמד המפלגה הרפובליקנית, בפער של 0.29% בלבד. אף על פי שלא כיהן בתפקידים פוליטיים נוספים, לאחר כהונתו השתתף בוועידות הלאומיות של המפלגה הדמוקרטית.

בתקופת כהונתו כמושל, פעל גרדנר לחיסול חוב המדינה; בעת כניסתו לתפקיד נאמד החוב בכ־2,250,000 דולר אמריקאי, אך בסיום כהונתו היה בקופת המדינה עודף של למעלה מ-3,500,000 דולר.

בנוסף לפעילותו הפוליטית, עבד גרדנר במשך 47 שנים בענף שירותי הקבורה, הן כמנהל הלוויות והן כספק בתחום. הוא החל את דרכו כשליח במשרד. במהלך השנים עבד בחברות שונות בתעשיית הקבורה המקומית, כולן בסנט לואיס. בהמשך הפך לבעלים של "St. Louis Coffin Co", וכיהן כנשיא החברה. גרדנר שימש גם כסגן נשיא ".Gardner Motor Co", שפעלה בסנט לואיס בין השנים 1920–1932 וייצרה אמבולנסים ורכבי לוויות. בנוסף, החזיק במפעלי ייצור ארונות קבורה בממפיס שבטנסי, בטקסרקנה שבארקנסו, ובדאלאס שבטקסס.

בשנת 1894 נישא לג'נט ווסבורג, ולזוג נולדו ארבעה ילדים: ויליאם קינג, דוזייר, לי, וג'נט גרדנר. גרדנר היה בונה חופשי והיה חבר בסניף האגודה שבסנט לואיס. הוא נפטר ב־18 בדצמבר 1933 בעקבות זיהום בלסת. גרדנר נקבר בבית הקברות בלפונטיין שבעיר, בטקס אשכבה של הבונים החופשיים.

## קישורים חיצוניים

* פרדריק גרדנר, באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:סנט לואיס: אישים
קטגוריה:מושלי מיזורי
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1869
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1933
ארתור הייד

**ארתור מסטיק הייד** (באנגלית: **Arthur Mastick Hyde**; ) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי ממדינת מיזורי, שכיהן כמושל ה־35 שלה ולאחר מכן כמזכיר החקלאות של ארצות הברית בממשלו של הנשיא הרברט הובר.

## תחילת דרכו
הייד נולד בפרינסטון שבמיזורי, בנם של קרוליין אמיטי מסטיק ואיירה הייד . הוא היה נצר למשפחה פוליטית ענפה – אביו כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מיזורי, ואחיו, לורנס מ. הייד, היה נשיא בית המשפט העליון של מיזורי. בשנת 1899 השלים הייד את לימודיו באוניברסיטת מישיגן, שם הצטרף לאחוות דלתא אפסילון. ב־1900 השלים לימודי משפטים באוניברסיטת איווה, והחל לעסוק בעריכת דין לצד אביו בפרינסטון. בשנת 1911 פתח סוכנות למכירת רכבי ביואיק.

ב-19 באוקטובר 1904 נישא להורטנס קלרה קלרס, ולשניים נולדה בת בשם קרוליין ס. הייד. בשנת 1908 נבחר לראש עיריית פרינסטון, ושירת בתפקיד במשך שתי קדנציות עד שנת 1912. באותה שנה התמודד ללא הצלחה לתפקיד התובע הכללי של מיזורי מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. ב־1915 עבר להתגורר בטרנטון שבמיזורי, והמשיך לעסוק בעריכת דין ובמכירת כלי רכב. בשנים אלו הצטרף למפלגה הרפובליקנית והחל לשאת נאומים ברחבי המדינה למען גיוס כספים עבור המפלגה.

## קריירה פוליטית
בנובמבר 1920 נבחר הייד למושל מיזורי וכיהן בתפקידו בין השנים 1921–1925. בתחילת כהונתו הציע רפורמה מקיפה בארגון הממשל המדינתי, שכללה מיזוג תפקידים לאגפים מרכזיים. אף שנתקל בהתנגדות מצד בכירי המפלגה הדמוקרטית, הצליח לקדם שיפורים בתחומי החינוך הציבורי, התחבורה, הפארקים, השימור הסביבתי, אכיפת החוק וחלוקת המיסים במדינה. כמו כן, בתקופת כהונתו הותר לנשים לכהן במשרות ממשלתיות במדינת מיזורי.

לאחר סיום כהונתו שב הייד לעסוק בעריכת דין בקנזס סיטי ובטרנטון. בשנת 1929 מונה למזכיר החקלאות של ארצות הברית בידי הנשיא הרברט הובר, ושירת בתפקיד זה עד מרץ 1933. במהלך תקופה זו מחירי התבואה החקלאית הגיעו לשפל היסטורי, התרחשה קריסת וול סטריט 1929, והחל השפל הגדול.

בתום כהונתו הממשלתית פעל הייד במסגרת הכנסייה המתודיסטית והמשיך לעסוק בפעילות פוליטית במסגרת המפלגה הרפובליקנית. בשנת 1935 ארגן את כנס המתודיסטים הלאומיים ובשנת 1940 נשא נאום מפתח בוועידת המפלגה הרפובליקנית של מיזורי.

## מותו
הייד הלך לעולמו בניו יורק ב־17 באוקטובר 1947, לאחר ניתוח להסרת גידול סרטני. הוא נטמן בבית העלמין אוד פלוס בטרנטון שבמיזורי.

## קישורים חיצוניים

* ארתור הייד, באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיזורי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת איווה
קטגוריה:ראשי עיריות במיזורי
קטגוריה:מושלי מיזורי
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:מזכירי החקלאות של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל הרברט הובר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1877
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1947
מרווין טוקאייר

**מרווין טוקאייר** (באנגלית: **Marvin Tokayer**; נולד ב-1936) הוא רב וסופר יהודי-אמריקאי ששירת בתפקיד רוחני בחיל האוויר של ארצות הברית ביפן. מאוחר יותר יעץ לו הרבי מליובאוויטש לחזור ליפן, שם כיהן במשך שמונה שנים כרב היחיד במדינה.

טוקאייר מכהן כיום כרב בגרייט נק, ניו יורק.

## קורות חיים
את עיקר פרסומו קנה טוקאייר ב-1971, כאשר פרסם ספר ביפנית בשם "5,000 שנים של חוכמה יהודית: סודות התלמוד". הספר, שנכתב בשלושה ימים בלבד, תורגם ליפנית ונמכר ביותר ממיליון עותקים. מאוחר יותר הוא תורגם לקוריאנית ונמכר ביותר משני מיליון עותקים בדרום קוריאה. הספר השפיע רבות על חדירתו של לימוד התלמוד בקוריאה והפיכתו לספר פופולרי.

טוקאייר כתב 20 ספרים ביפנית. הוא חקר את ההיסטוריה של היהודים בסין וביפן, כולל התפקיד שמילאו היפנים בסיוע לקורבנות השואה. בספר "תוכנית פוגו" שיצא לאור ב-1979, טוקאייר ושותפתו לכתיבה מרי שוורץ פרסמו מידע על תוכנית דג הפוגו ועל יחסי היפנים ליהודים בפועל במלחמת העולם השנייה, ובפרט כיצד שני הפקידים היפנים צ'יאונה סוגיהארה וטצואו אוסקו  סייעו ליהודים בליטא להימלט ליפן.

בשנת 2003 הוא הקים את הקרן לקהילות יהודיות מרוחקות (FRJC) המוקדשת לשימור וקידום הקהילות היהודיות הנמצאות בסכנת הכחדה בפריפריה של התפוצות. מאז הקמתה, למעלה ממיליון דולר נתרמו לקהילות במזרח הרחוק כולל קמבודיה, סין, הודו, מיאנמר, תאילנד ווייטנאם.

בשנות ה-2010 הוא שיתף פעולה עם  בעריכת מחקרים על קהילות גולים באסיה, תוך פרסום חלקם הבלתי ידוע של הגנרל הידקי טוג'ו ושל הגנרל קייצ'ירו היגוצ'י שהצילו 20,000 יהודים שברית המועצות התכוונה לשלוח בחזרה לגרמניה.

## עיטורי כבוד
* יפן: ציון לשבח מהקונסול הכללי (2014)
* יפן: מסדר השמש העולה, קרני זהב וכסף (2017)

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים יהודים בחיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:רבנים צבאיים אמריקאים
קטגוריה:יהודים מעוטרי מסדר השמש העולה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
חוסה ארננדס

**חוסה רפאל ארננדס אי פואירדון** (בספרדית: **José Rafael Hernández y Pueyrredón**; 10 בנובמבר 1834 – 21 באוקטובר 1886) היה משורר, עיתונאי ופוליטיקאי ארגנטינאי, שנודע בשל הפואמה האפית שחיבר, "מרטין פיירו".

## ביוגרפיה
ימין|ממוזער| צ'קרה פואירדון, מקום הולדתו של חוסה ארננדס
[שמאל|ממוזער|230x230 פיקסלים| "[מרטין פיירו", האופוס מגנום של ארננדס.]]
ארננדס, בן למשפחה אמידה ממוצא ספרדי, נולד בחווה בקרבת סן מרטין שבפרובינציית בואנוס איירס. אביו היה ממונה מספר חוות בקר. בראשית דרכו עבד ארננדס לפרקים קצרים בשירות המפלגה הפדרליסטית, כעיתונאי, כעובד בחברה מסחרית וכקצרן בבית המחוקקים של הקונפדרציה הארגנטינאית.

ארננדס ייסד את העיתון "אל ריו דה לה פלאטה", שדגל באוטונומיה מקומית ובביטול גיוס החובה, וכן הביע דעותיו בעיתון על בחירת שופטי שלום, מפקדי צבא והנהלות בתי ספר. הוא התנגד להגירה מאחר שהאמין שהיא חותרת תחת היסודות הכפריים של עושרו של האזור. הוא שיווה בנפשו רפובליקה פדרלית המבוססת על פסטורליזם, אך גם מאופיינת במערכת חינוך חזרה ואוכלוסייה משכילה.

אף שהיה פדרליסט שהתנגד למגמות ריכוז השלטון, המודרניזציה והאירופיזציה של הנשיא דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, ארננדס לא תמך בגנרל חואן מנואל דה רוסאס, שאותו כינה עריץ ודספוט.

ארננדס נודע בשל יצירת המופת שלו, מרטין פיירו, פואמה אפית שהיא גולת הכותרת של הספרות הגאוצ'ית. את הפואמה הוא החל לכתוב בזמן גלות בברזיל לאחר ההפסד בניאמבה ב-1870, והיא פורסמה בשני חלקים, ב-1872 וב-1879.

ארננדס מת ממחלת לב ב-21 באוקטובר 1886 בבלגראנו, אז פרוור של בואנוס איירס. הוא קבור בבית הקברות לה רקולטה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ארגנטינאים ממוצא ספרדי
קטגוריה:משוררים ארגנטינאים
קטגוריה:עיתונאים ארגנטינאים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה רקולטה
קטגוריה:ילידי 1834
קטגוריה:נפטרים ב-1886
חד-צדדיות

**חד־צדדיות** (באנגלית: **Unilateralism**) היא מדיניות או גישה דיפלומטית לפיה מדינה פועלת בזירה הבינלאומית על פי האינטרסים שלה בלבד, ללא תיאום עם מדינות אחרות, ולעיתים אף תוך התעלמות מהסכמים, מוסדות בינלאומיים או קואליציות רב־לאומיות. כביטוי, המילה Unilateralism החלה להופיע משנת 1926, בהתייחסות ספציפית לפירוק חד־צדדי מנשק. המשמעות הנוכחית, הרחבה יותר, מופיעה ב-1964.

המדיניות החד־צדדית עומדת בניגוד ל**רב־צדדיות** (Multilateralism), שבה מדינות משתפות פעולה זו עם זו, מתאמות עמדות ופועלות באמצעות מוסדות בינלאומיים כגון האומות המאוחדות, ברית נאט"ו או ארגון הסחר העולמי.

חד־צדדיות ורב־צדדיות מייצגות גישות מדיניות שונות לבעיות בינלאומיות. כאשר נדרשת הסכמה של מספר צדדים - למשל, בהקשר של מדיניות סחר בינלאומית - הסכמים דו־צדדיים (המערבים שני משתתפים בו־זמנית) עדיפים בדרך כלל על ידי תומכי החד־צדדיות.

## מאפיינים
גישה חד־צדדית מאופיינת בין היתר ב:
* קבלת החלטות מדיניות חוץ באופן עצמאי, ללא היוועצות עם מדינות שותפות.
* פעולה צבאית או כלכלית ללא קואליציה או גיבוי בינלאומי.
* הסתמכות על עוצמה לאומית (צבאית, כלכלית או פוליטית) כאמצעי למימוש אינטרסים.
* סקפטיות כלפי מוסדות בינלאומיים או מגבלות על ריבונות המדינה.

## דוגמאות בולטות
מדיניות חד־צדדית באה לידי ביטוי כאשר מדינה בוחרת לפעול על דעת עצמה בעניינים בינלאומיים, תוך התעלמות מהסכמות רב־צדדיות, מנורמות בינלאומיות או ממוסדות בין־מדינתיים. דוגמאות בולטות כוללות:
* יציאת ארצות הברית מהסכם קיוטו בשנת 2001, ומהסכם פריז בשנת 2017, מהוות דוגמה לגישה חד־צדדית כלפי מדיניות אקלים.
* פלישת ארצות הברית לעיראק (2003) התבצעה ללא אישור מועצת הביטחון של האו"ם, ונחשבת לפעולה חד־צדדית מובהקת.
* פלישת רוסיה לאוקראינה (2022) היא מהלך צבאי חד־צדדי הנעשה בניגוד מוחלט לדין הבינלאומי, וללא כל הסכמה מצד הקהילה הבינלאומית או פורומים בינלאומיים. הפלישה גונתה על ידי הרוב המכריע של מדינות העולם בעצרת הכללית של האומות המאוחדות, וגררה סנקציות חסרות תקדים נגד רוסיה.
* הכרזת ארצות הברית על הכרה בירושלים כבירת ישראל (2017) – צעד חד־צדדי שנוגד את עמדת רוב הקהילה הבינלאומית.
* ישראל יישמה תוכניות חד־צדדיות כמו תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה (2005), שבוצעה ללא הסכם עם הרשות הפלסטינית, או הקמת גדר ההפרדה, שהיוותה "קביעת עובדות בשטח" ללא הסכמה דו־ או רב־צדדית.

## ביקורת ותמיכה
חוקרים כמו ג'ון אייקנברי  טוענים כי חד־צדדיות, במיוחד מצד מעצמות, מאיימת על מושג הצדק הבינלאומי ועל הרעיון של סדר עולמי מבוסס-כללים (rules-based order). מנגד, יש הסבורים כי מדינות אינן מחויבות למוסדות שאינם דמוקרטיים או שאינם מייצגים נאמנה את האינטרס שלהן. לעיתים היא נתפסת כביטוי להתבדלות או הגמוניה.

גישה חד־צדדית עלולה להוביל להסלמה, לאובדן אמון הדדי ולערעור מוסדות בינלאומיים קיימים. עם זאת, יש מי שרואה בה ביטוי לריאליזם פוליטי ולצורך ביעילות מדינית.

## חד־צדדיות לעומת התבדלות
יש להבחין בין חד־צדדיות להתבדלות (isolationism): בעוד חד־צדדיות מדגישה פעולה עצמאית, אך לעיתים יוזמת ואקטיבית, התבדלות שואפת להימנע מכל מעורבות בענייני חוץ.

## ראו גם
* רב־צדדיות
* התבדלות
* ריבונות
* יחסים בין-לאומיים
* מועצת הביטחון של האו"ם

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:בדלנות
קטגוריה:יחסים בין-לאומיים
קטגוריה:מושגים פוליטיים
קטגוריה:מדיניות ציבורית
צ'אלדרון

ממוזער|נושא פחמים ומאחוריו קטר מושך קרוניות פחם (chaldron waggons). איור בספר מאת ג'ורג' ווקר, 1814
ממוזער|קרון פחם (chaldron waggon) במוזיאון הפתוח בְּבִּימִיש (Beamish), אנגליה
**צ'אלדרון** (באנגלית: **chaldron**, הגייה: /ˈtʃɑːdrən/, וגם **chauldron**, **chalder**) היא יחידה מידה אנגלית  לנפח של סחורות יבשות בתפזורת, על פי רוב של פחם. המילה עצמה היא הגייה ארכאית של cauldron (קוֹלְדְרוֹן) – קלחת, סיר בישול גדול עשוי ברזל. ראשית השימוש ביחידת מידה זו במאה ה-13. היא בוטלה רשמית ב-1963 עם הנהגת "חוק המשקלות והמידות, 1963" , אבל השימוש בה פסק למעשה כבר עם פרסום "חוק המשקלות והמידות, 1835" , שקבע כי מכאן ואילך מותר למכור פחם רק על פי משקלו.

## יחידת מידה לפחם
צ'אלדרון שימש כיחידת מידה לפחם מאז המאה ה-13, משום שקל יותר למדוד נפח של סחורות זולות התופסות נפח גדול, כמו פחם, מאשר לשקול אותן. גודלה של יחידת המידה לא היה אחיד והשתנה מאזור לאזור. שני הצ'אלדרונים החשובים ביותר היו של ניוקאסל ושל לונדון. הצ'אלדרון של ניוקאסל שימש למדידת כל מטעני הפחם שהובאו מנורת'מברלנד ודרהאם, וזה של לונדון היה היחידה הסטנדרטית למטעני פחם במזרח אנגליה ובדרומה.

היסטוריונים ניסו לחשב את גודלו של צ'אלדרון ניוקאסל בימי הביניים ותחילת העת החדשה. ג'ון נף (Nef), היסטוריון של תעשיית הפחם, מעריך כי ב-1421 היה משקלו שווה ערך ל-2,000 ליברות (907 ק"ג); סוחרי הפחם הגדילו בהדרגה את משקלו, כי הַמְּכָסִים על פחם חושבו לפי צ'אלדרונים. ב-1678 נקבע בחוק כי משקל צ'אלדרון הוא 52.5 כיכר אנגלי  (long hundredweight, שהם 5,880 ליברות או 2,670 ק"ג). ב-1694 הוגדל המשקל ל-53 כיכר אנגלי (5,940 ליברות, 2,690 ק"ג).

הצ'אלדרון של לונדון, לעומת זאת, הוגדר כ"36 בושלים מעורמים, כל בושל מכיל בושל וינצ'סטר  וקווֹרט אימפריאלי (Imperial quort) אחד (1.14 ליטר), ונקבע כי על הערימות להיות בקוטר של 19.5 אינץ' (495 מ"מ)". המשקל המשוער של צ'אלדרון פחם של לונדון היה כ-28 כיכר אנגלי (3,140 ליברות או 1,420 ק"ג).

צ'אלדרון היה גם משקל המשא המקסימלי המותר על פי חוק של עגלות פחם רתומות לסוסים, משום שמטענים כבדים יותר גרמו נזק רב לדרכים. הובלת פחם ברכבות נעשתה באמצעות "קרונות צ'אלדרון" סטנדרטיים (chaldron waggons), אורכם כ-10 רגל (3.0 מ') וגובהם 6 רגל ו-3 אינץ' (1.9 מ').

מחירו של צ'אלדרון פחם השתנה בהתאם לגודל גושי הפחם ולתכולת המים שבו. סוחרים לא ישרים היו רוכשים את הפחם בגושים גדולים ככל האפשר ואחר כך מבקעים ומוכרים אותם בגדלים קטנים יותר. חוק המשקלות והמידות של 1835 שם קץ לנוהג זה, וקבע שהחל מינואר 1836 מותר למכור פחם רק לפי משקלו.

## לקריאה נוספת

* "Chaldron" in: Chambers, Ephraim [compiler] (1727). *Cyclopædia, or an Universal Dictionary of Arts and Sciences*. 2 Vols. James and John Knapton, et al. Digitized copy in Internet Archive.
* Ashworth, William; Mark Pegg (1986). *The History of the British Coal Industry*. Oxford University Press.
* Hutton, Charles (1815). *A Philosophical and Mathematical Dictionary*. Publishe by the author. Digitized copy in Internet Archive.
* Ashworth, William J. (2003). *Customs and Excise – Trade, Production and Consumption in England 1640–1845.* Oxford University Press.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יחידות מידה
קטגוריה:פחם
ככה את אוהבת

**ככה את אוהבת** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2019 בבימויה של לימור שמילה, עם הילה וידור, יקיר פורטל ותום אבני בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על זוג צעירים שהקשר ביניהם מתערער לאחר לידת בתם והיחסים האינטימיים ביניהם משתנים לסקס סאדו מאזוכיסטי.

בעז פרנקל זכה בפרס על העריכה ולימור שמיכל הייתה מועמדת לפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
## תקציר העלילה
תמרה (הילה וידור) היא עובדת בכירה בחברה להימורים באינטרנט של יואב (תום אבני). היא נשואה לאורי, טייס בחיל האוויר הישראלי (יקיר פרטל).

חייה משתנים כשהיא יולדת את בתם בלידת בית.

היא שוכרת את דורה (פלורנס בלוך) בתור מטפלת בתינוקת ובבית. החברה עומדת לפני הנפקה גדולה של 100 מיליון דולר והמשקיע דב (דב נבון) ממליץ רק על 80 מיליון. יואב מלחיץ אותה והיא מרבה לשהות בחברה על חשבון הבית. בינה לבין אורי מתפתחים יחסים סאדו מאזוכיסטים שבו היא שולטת בו באמצעים של מכות, צליפות ואיזוק.

לבסוף מצליחה תמרה להנפיק ב-100 מיליון דולר, יואב ממנה אותה למנכלי"ת והיא נהפכת לידוענית. העוזרת מתפטרת והזוג ממשיך עם היחסים הסאדו מזוכיסטים.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

*קדימון לככה את אוהבת, באתר יוטיוב
*ככה את אוהבת באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים

קטגוריה:סרטי 2019
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטי יונייטד קינג
תודה שעישנתם

**תודה שעישנתם** (באנגלית: **Thank You for Smoking**) הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי משנת 2005, בבימויו ובכתיבתו של ג'ייסון רייטמן, המבוסס על הרומן מאת כריסטופר באקלי משנת 1994. בסרט מככב ארון אקהרט בתפקיד ניק ניילור, דובר ראשי של תעשיית הטבק, אשר מתמרן בין הגנה על עישון (הכחשת נזקי העישון) לבין תפקידו כאב לבן בן 12. לצידו מופיעים מריה בלו, קמרון ברייט, קייטי הולמס, רוב לואו, ויליאם ה. מייסי, ג'יי. קיי. סימונס ורוברט דובאל. הסרט מציג ביקורת חדה על תרבות יחסי הציבור והלובינג בארצות הברית, תוך שילוב הומור שחור וחדות לשון. הפקת הסרט נעשתה בתקציב של כ-6.5 מיליון דולר, והכנסותיו העולמיות הסתכמו בכ-39.3 מיליון דולר.

## תקציר עלילה
ניק ניילור הוא דובר כריזמטי של תעשיית הטבק, המתמחה בהסברת עמדות אשר מעוררות עניין ציבורי שלילי. הוא מתמודד עם אתגרים מוסריים כאשר הוא מנסה להיות דמות לחיקוי לבנו הצעיר, ג'ואי. במקביל, הוא מתמודד עם סנאטור המוביל קמפיין נגד עישון ועם כתבת חוקרת שמאיימת לחשוף את שיטותיו. הסרט עוקב אחר ניסיונותיו של ניק לאזן בין מחויבויותיו המקצועיות והאישיות, תוך חשיפת המורכבות של תעשיית יחסי הציבור והלובינג.

## צוות השחקנים הראשי
* ארון אקהרט בתפקיד ניק ניילור, דובר האקדמיה ללימודי טבק
* מריה בלו בתפקיד פולי ביילי, דוברת תעשיית האלכוהול
* קמרון ברייט בתור ג'ואי ניילור, בנו של ניק
* אדם ברודי בתפקיד ג'ק, עוזרו של ג'ף מגאל
* סם אליוט בתור לורן לוץ', איש המרלבורו המקורי
* קייטי הולמס בתפקיד הת'ר הולוואי, כתבת ה-*Washington Probe*
* רוב לואו בתור ג'ף מגאל, סוכן-על הוליוודי
* וויליאם ה. מייסי כסנאטור אורטולן פיניסטיר
* ג'יי קיי סימונס בתור BR, הבוס של ניק
* רוברט דובאל כקפטן, מייסד האקדמיה ללימודי טבק
* מלורה הארדין כמראיינת
## ביקורות

הסרט "תודה שעישנתם" זכה לביקורות חיוביות. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 86% בהתבסס על 186 ביקורות, עם הקונצנזוס: "סאטירה חדה וכתובה היטב, המובלת על ידי הופעה כריזמטית של אהרון אקהרט." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 71 מתוך 100, בהתבסס על 36 ביקורות, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".

עידן זיירמן מאתר "עין הדג" כתב: "הסרט לא מנסה לקחת צד במלחמה על הסיגריות, והביקורת שהוא בכל זאת מכיל היא כל כך מרומזת, עד שאפשר להשתמש באירועים מתוכו כדי לתמוך בכל צד בוויכוח בצורה שווה."

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי ג'ייסון רייטמן
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים
קטגוריה:סרטי קומדיה שחורה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:תעשיית הטבק
דרקולה (סרט, 1958)

**דרקולה** (באנגלית: **Dracula**) הוא סרט אימה גותי בריטי משנת 1958, בבימויו של טרנס פישר ובהפקת אולפני האמר. התסריט נכתב על ידי ג'ימי סנגסטר, בהתבסס על הרומן הקלאסי מאת ברם סטוקר. בסרט מככבים כריסטופר לי בתפקיד הרוזן דרקולה ופיטר קושינג כד"ר ואן הלסינג, לצד מייקל גו, מליסה סטריבלינג וקרול מארש. הסרט מציג עיבוד חופשי לסיפורו של דרקולה, עם שינויים משמעותיים בעלילה ובדמויות, תוך התמקדות בעימות בין ואן הלסינג לערפד האימתני. הסרט נחשב לאבן דרך בז'אנר האימה, והיה הראשון בסדרת סרטי דרקולה של האמר, שהשפיעו רבות על דמות הערפד בקולנוע. הפקת הסרט נעשתה בתקציב צנוע יחסית, אך הוא זכה להצלחה קופתית מרשימה, והכניס סכומים ניכרים ברחבי העולם.

## תקציר עלילה
[ממוזער|267x267 פיקסלים|ג'ון ואן אייסן ו[כריסטופר לי.]]
ג'ונתן הארקר, המתחזה לספרן, מגיע לטירתו של הרוזן דרקולה בטראנסילבניה במטרה לחסל את הערפד. עם זאת, תוכניתו נכשלת והוא נופל קורבן לדרקולה. ד"ר ואן הלסינג, חברו של הארקר, יוצא לחפש אחריו ומגלה את האמת המבעיתה. הוא חוזר לאנגליה כדי להזהיר את משפחת הולמווד, אך מגלה שדרקולה כבר החל לפעול שם. ואן הלסינג, יחד עם ארתור הולמווד, נאבק כדי לעצור את מסע הטרור של דרקולה ולהציל את מינא, אשתו של ארתור, מהשפעתו הקטלנית של הערפד.

## צוות השחקנים הראשי
* **[[כריסטופר לי]]** – הרוזן דרקולה, ערפד אצילי ומסוכן
* **[[פיטר קושינג]]** – ד"ר ואן הלסינג, צייד ערפדים נחוש
* **[[מייקל גוף]]** – ארתור הולמווד, אחיה של לוסי ובעלה של מינא
* **[[מליסה סטריבלינג]]** – מינא הולמווד, אשתו של ארתור
* **[[קרול מארש]]** – לוסי הולמווד, אחותו של ארתור וקורבנה של דרקולה
* **[[ג'ון ואן אייסן]]** – ג'ונתן הארקר, צייד ערפדים הנשלח לחסל את דרקולה
* **[[ולרי גאונט]]** – אישה ערפדית, שותפתו של דרקולה
* **[[אולגה דיקי]]** – גרדה, משרתת בבית משפחת הולמווד
* **[[צ'ארלס לויד פק]]** – ד"ר סיוארד, רופא מקומי
* **[[ג'ורג' וודברידג']]** – בעל פונדק, מקומי המזהיר את הארקר
* **[[מיילס מאלסון]]** – קברן, מספק רגעי הקלה קומית בסרט

## ביקורות
הסרט זכה לביקורות חיוביות. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 91% בהתבסס על 43 ביקורות, עם הקונצנזוס: "החלפת הגור באלגנטיות, 'Horror of Dracula' מסמן תפנית מרשימה עבור כריסטופר לי כערפד הראשי, ומציג את האווירה הטיפוסית של האמר שהופכת את האריסטוקרטיה לסקסית למדי." Columns באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 67 מתוך 100, בהתבסס על 9 ביקורות, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אתחול
קטגוריה:סרטים שצולמו באנגליה
קטגוריה:סרטי דרקולה
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים בריטיים
קטגוריה:סרטי 1958
לפני הגשם

**לפני הגשם** (במקדונית: **Пред дождот**, באנגלית: **Before the Rain**) הוא סרט דרמה-מלחמה מקדוני משנת 1994, בבימויו ובכתיבתו של מילצ'ו מנצ'בסקי. הסרט, שהופק בשיתוף פעולה בין מקדוניה, בריטניה וצרפת, מציג מבנה נרטיבי ייחודי המחולק לשלושה חלקים: "מילים", "פנים" ו"תמונות", אשר נשזרים זה בזה ויוצרים מעגל סיפורי מורכב. הסרט עוסק בנושאים של אהבה, זהות, אלימות ואתניות, ומתרחש על רקע המתחים האתניים במקדוניה של תחילת שנות ה-90. הסרט זכה לשבחים רבים, כולל זכייה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה בשנת 1994, והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר בשנת 1995. הוא נחשב לאבן דרך בקולנוע הבלקני ולסרט המשפיע ביותר בתולדות הקולנוע המקדוני.

## תקציר עלילה
הסרט מחולק לשלושה פרקים:

* **"מילים"**: קיריל, נזיר צעיר במנזר מבודד במקדוניה, נשבע לשתיקה. הוא מוצא את עצמו מעורב כאשר הוא מסתיר את זמירָה, נערה אלבנית המואשמת ברצח. המתח האתני בין מקדונים לאלבנים גובר, וקיריל נאלץ להתמודד עם השלכות החלטותיו.
* **"פנים"**: בלונדון, אן, עורכת צילומים, מתמודדת עם משבר אישי כאשר היא נקרעת בין בעלה לבין אלכסנדר, צלם מלחמה מקדוני שחזר מהבלקן. הקשר ביניהם מתערער על רקע תמונות מזעזעות מהקונפליקט האתני.
* **"תמונות"**: אלכסנדר חוזר למקדוניה ומגלה כי הכפר שבו גדל נמצא בעיצומו של סכסוך אתני. הוא מנסה לגשר בין הצדדים, אך המציאות האלימה והמתח הגובר מאיימים על מאמציו.

הסרט מציג את הקשרים בין הפרקים, כאשר דמויות ואירועים משולבים זה בזה, ומדגיש את המחזוריות של האלימות והאהבה.

## צוות השחקנים הראשי

* **רדה שרבדז'יה** – אלכסנדר, צלם מלחמה מקדוני שחוזר לכפרו
* **[[קתרין קרטלידג']]** – אן, עורכת צילומים בלונדון
* **גרגואר קולין** – קיריל, נזיר צעיר במנזר מקדוני
* **לבינה מיטבסקה** – זמירָה, נערה אלבנית המואשמת ברצח
* **ג'יי ויליירס** – ניק, בעלה של אן
* **סילביה סטויאנובסקה** – חנה, דמות מקומית בכפר
* **[[פילידה לאו]]** – אמה של אן
* **יוסיפ יוסיפובסקי** – האב מרקו, נזיר במנזר
* **פטר מירצ'בסקי** – זדרבה, תושב הכפר
* **עבדורחמן שאלה** – זקיר, אביה של זמירָה

## ביקורות
הסרט "לפני הגשם" זכה לשבחים רבים מהמבקרים. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 92% בהתבסס על 37 ביקורות, עם הקונצנזוס: "סרט אנטי-מלחמתי מטריד זה מציע תובנה לסיבות ההיסטוריות הארוכות של מלחמות אתניות במדינות הבלקן". רוג'ר איברט תיאר את הסרט כ"אחד מהסרטים הטובים של השנה" וכינה אותו "בכורה קולנועית מבריקה". המגזין וראייטי שיבח את הסרט כ"מרהיב מבחינה ויזואלית ונרטיבית".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לונדון בקולנוע
קטגוריה:סרטי הייפרלינק
קטגוריה:זוכי פרס אריה הזהב
קטגוריה:סרטי 1994
שעת האפס (סרט)

**שעת האפס** (באנגלית: **The Core**) הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי משנת 2003, בבימויו של ג'ון אמייל ולפי תסריט מאת קופר ליין וג'ון רוג'רס. בסרט מככבים אהרון אקהרט, הילרי סוונק, דלרוי לינדו, סטנלי טוצ'י, ברוס גרינווד, צ'קי קריו, די. ג'יי. קוואלס, ריצ'רד ג'נקינס ואלפרי וודארד. הסרט עוקב אחר צוות מדענים ואסטרונאוטים שיוצאים למשימה נועזת לחדור אל מרכז כדור הארץ כדי להפעיל מחדש את ליבת הכוכב, אשר חדלה מלסובב, מה שמאיים על קיום החיים בכדור הארץ. הסרט הופק בתקציב של כ-85 מיליון דולר והכניס כ-74 מיליון דולר ברחבי העולם, מה שהופך אותו לכישלון קופתי.

## תקציר עלילה
כאשר ליבת כדור הארץ מפסיקה להסתובב, השדה המגנטי של כדור הארץ מתחיל להתמוטט, מה שמוביל לאסונות טבע קטלניים ברחבי העולם. ד"ר ג'וש קיז, גיאופיזיקאי, מגלה את התופעה ומגייס צוות של מדענים ואסטרונאוטים כדי לחדור אל מרכז כדור הארץ באמצעות כלי רכב ניסיוני בשם "וירג'יל". מטרתם היא להפעיל מחדש את הליבה באמצעות סדרת פיצוצים גרעיניים. במהלך המסע, הצוות מתמודד עם אתגרים טכניים, סכנות בלתי צפויות והקרבות אישיות, בעוד הזמן אוזל והסיכון להשמדת האנושות גובר.

## צוות השחקנים הראשי
* ארון אקהרט בתור ד"ר ג'ושוע "ג'וש" קיז, פרופסור לגיאופיזיקה באוניברסיטת שיקגו שמתכנן את מערכת הניווט עבור וירג'יל ומוקצה כראש הפרויקט.
* הילרי סוונק בתפקיד מייג'ור רבקה "בק" צ'יילדס, USAF, אסטרונאוטית שהבליטה את עצמה במהלך נחיתת חירום של מעבורת החלל Endeavour בלוס אנג'לס, קליפורניה, כתוצאה מחוסר היציבות המגנטית.
* דלרוי לינדו בתור ד"ר אדוארד "בראז" ברזלטון, המעצב של וירג'יל והלייזרים האולטראסוניים.
* סטנלי טוצ'י בתור ד"ר קונרד זימסקי, מומחה לכדור הארץ ומעצב של Project DESTINI, שבסיסו באלסקה.
* צ'קי קריו בתור ד"ר סרג' לבקה, מומחה לנשק גרעיני, ועמית וחבר של ד"ר קיז.
* ברוס גרינווד בתור המפקד רוברט "בוב" אייברסון, USN, המפקד והמנטור של מייג'ור צ'יילדס.
* אלפרה וודארד בתור ד"ר טלמה "סטיק" סטיקלי, בקר המשימה של מעבורת החלל של נאס"א אנדוור ווירג'יל.
* ריצ'רד ג'נקינס בתור לוטננט גנרל תומאס פרסל, צבא ארצות הברית, מנהיג המבצע.

## ביקורות

הסרט "שעת האפס" זכה לביקורות מעורבות. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 39% בהתבסס על 156 ביקורות, עם הקונצנזוס: ""שעת האפס' כל כך רע שהוא מהנה". באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 48 מתוך 100, בהתבסס על 32 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".

רוג'ר איברט כתב על הסרט: "האפקטים המיוחדים טובים מדי בשביל סרט כזה (לא בהרבה), אבל העלילה נראית כאילו נלקחה ממשהו של רוג'ר קורמן, ולא ניתן לשפר דיאלוגים כמו: 'הליבה של כדור הארץ הפסיקה להסתובב!' 'איך זה יכול לקרות?'".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי פרמאונט
קטגוריה:רומא בקולנוע
קטגוריה:פריז בקולנוע
קטגוריה:לוס אנג'לס בקולנוע
קטגוריה:לונדון בקולנוע
קטגוריה:בוסטון בקולנוע
קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטים שהיו כישלון קופתי
קטגוריה:סרטי אסונות
צדפות (מאכל)

**צדפות מאכל**, הן מינים שונים של רכיכות ימיות ממחלקת הצדפות, הנצרכות למאכל אדם. צדפות אלה חיות לרוב בקרקעית הים או באזורי חוף רדודים, והן מרכיב נפוץ במטבחים שונים ברחבי העולם. יש הרואים בהן מעדן, ובמדינות מסוימות הן נחשבות למאכל יוקרתי.

## צריכה קולינרית
[250px|ממוזער|שמאל|מולים בנוסח הריין, מנה קלאסית מן [המטבח הגרמני]]
בין המינים הנצרכים למאכל ניתן למנות את צדפות האוסטראה, ה, ה,  ו. 

צדפות נצרכות בדרכים מגוונות – טריות (לעיתים חיות), מאודות, צלויות, אפויות, מבושלות, מיובשות או משומרות. במדינות רבות, בולטות בהן צרפת, יפן וארצות הברית, נפוץ השימוש בצדפות כחלק ממנות מסורתיות. בארצות מסוימות, צריכת צדפות חיות בליווי רוטב או מיץ לימון נחשבת למנה יוקרתית.

## גידול ודיג
חלק ניכר מהצדפות הנצרכות כיום מגודלות כחקלאות ימית בחוות ייעודיות. גידול מבוקר של צדפות מאפשר שליטה באיכות הצדפות, הפחתת זיהום סביבתי והקטנת הלחץ על אוכלוסיות טבעיות. לצד זאת, ממשיכים לדוג צדפות גם מהים הפתוח, בכפוף לפיקוח רגולטורי למניעת פגיעה באקולוגיה הימית.

## סוגיות בריאותיות
מרבית הצדפות הנאכלות ניזונות מסינון פלנקטון ומים, דבר שהופך אותן לרגישות לזיהום ימי: הן עלולות לצבור מזהמים ורעלנים, ועל כן נדרשת זהירות במקור הרכישה וההכנה.

אכילת צדפות נאות (שאינן מבושלות) חושפת לסיכון בריאותי עקב זיהום בחיידקי ויבריו  ואחרים. במדינות רבות קיימות תקנות מחמירות בנוגע לשיווק צדפות טריות, ובמקומות מסוימים נאסרת מכירתן ללא עמידה בתקני בטיחות מזון מחמירים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מאכלי ים
קטגוריה:פירות ים
פייטרו פארולין

**פייטרו פארולין** (באיטלקית: **Pietro Parolin**; נולד ב-17 בינואר 1955) הוא קרדינל איטלקי המשמש מאז אוקטובר 2013 כמזכיר המדינה של הכס הקדוש – התפקיד השני בחשיבותו בהיררכיית הוותיקן אחרי האפיפיור. בפברואר 2014 צורף למועצת הקרדינלים, וב-2018 הועלה לדרגת קרדינל-בישוף. קודם לכן שירת שלושה עשורים בשירות הדיפלומטי של הוותיקן, ובין היתר היה נונציו (שגריר) בוונצואלה.

פארולין הוזכר כאחד המועמדים להחליף את האפיפיור פרנציסקוס בקונקלווה 2025.

## ביוגרפיה
### ילדות והשכלה
פארולין נולד בסקיאבון שבמחוז ויצ'נצה; אביו, מנהל חנות כלי עבודה, נהרג בתאונת דרכים כשפייטרו היה בן עשר. הוא הוסמך לכמורה ב-27 באפריל 1980, ולאחר מכן השלים תואר דוקטור ב"משפט קנוני" באוניברסיטה הגרגוריאנית ותואר בדיפלומטיה באקדמיה האפיפיורית.

### השירות הדיפלומטי (1986–2013)
* **1986–1989** – מזכירות בנונציאטורה בניגריה
* **1989–1992** – נציגות במקסיקו; תרם להסכם שהביא להכרה משפטית בכנסייה הקתולית ולכינון יחסים דיפלומטיים מלאים עם הוותיקן.
* **2002–2009** – תת-מזכיר יחסי-המדינות; עסק בין השאר במשא ומתן עם וייטנאם, בסוגיות משפטיות עם ישראל ובהתנעת דו־שיח ישיר עם סין. ייצג את הוותיקן בוועידת אנאפוליס (2007).
* **2009–2013** – נונציו בוונצואלה וארכיבישוף טיטולרי של אקוויפנדיום.

### מזכיר המדינה (2013–הווה)
ב-31 באוגוסט 2013 מינה אותו האפיפיור פרנציסקוס למזכיר המדינה; הוא נכנס לתפקידו ב-15 באוקטובר. הקרדינל פארולין תיווך בין ארצות-הברית לקובה (2014), ייצג את הכס הקדוש בוועידות אקלים שונות, והוביל שליחויות שלום לרוסיה, אוקראינה, לוב וסוריה. בפברואר 2025 דחה בציבור שמועות על כוונת האפיפיור להתפטר מטעמי בריאות.

## עמדות והגות
* תומך בעקרון הצניעות לכמרים, אך מגדירו "משמעת שניתנת לשינוי".
* לאחר משאל העם באירלנד [en] בו הוחלט להכיר בנישואי-הגאים אמר כי מדובר ב"תבוסה לאנושות".
* בפברואר 2024 קבע כי לישראל יש זכות להגנה עצמית, "אך עליה להיות מידתית".

## אותות ועיטורים
* **2005** – אביר מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית, דרגת צלב-הגדול.
* **2014** – מסדר הנשר האצטקי (מקסיקו).
* **2015** – צלב מסדר הרפובליקה של סרביה.
* **2021** – מסדר שלושת הכוכבים (לטביה).

## קישורים חיצוניים

* כרטיס הביוגרפיה הרשמי באתר הוותיקן 
* נתונים ב־Catholic-Hierarchy 

## הערות שוליים

קטגוריה:חשמנים איטלקים
קטגוריה:הכס הקדוש: דיפלומטים
קטגוריה:נונציו (שגרירים אפיפיוריים)
קטגוריה:שגרירים בוונצואלה
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1955
ספיד 2

**ספיד 2** (באנגלית: **Speed 2: Cruise Control**) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1997, בבימויו של יאן דה בונט ולפי תסריט מאת רנדל מק'קורמיק וג'ף ניית'נסון. זהו סרט המשך ל"ספיד" משנת 1994, אך בניגוד לקודמו, הסרט זכה לביקורות שליליות ונחשב לאחד מהכישלונות הקולנועיים הבולטים של שנות ה-90. בסרט מככבים סנדרה בולוק, ג'ייסון פטריק ווילם דפו. הסרט עוקב אחר אנני פורטר ובן זוגה החדש, השוטר אלכס שו, היוצאים לחופשת שייט בקריביים, אך נאלצים להתמודד עם טרוריסט שמשתלט על הספינה. הפקת הסרט נעשתה בתקציב של כ-110 מיליון דולר, והכנסותיו העולמיות הסתכמו בכ-164.5 מיליון דולר.

## תקציר עלילה
אנני פורטר, אשר חוותה בעבר חוויות טראומטיות, יוצאת לחופשת שייט בקריביים עם בן זוגה החדש, השוטר אלכס שו. במהלך השייט, ג'ון גייגר, האקר מחשבים לשעבר, משתלט על מערכות הספינה ומכוון אותה להתנגשות עם מכלית נפט. אלכס ואנני נאלצים להתמודד עם האיום, להציל את הנוסעים ולמנוע אסון קטלני.

## צוות השחקנים הראשי
* **[[סנדרה בולוק]]** – אנני פורטר, נוסעת על הספינה
* **[[ג'ייסון פטריק]]** – אלכס שו, שוטר בלוס אנג'לס ובן זוגה של אנני
* **[[וילם דפו]]** – ג'ון גייגר, האקר מחשבים לשעבר והאנטגוניסט הראשי
* **[[טמורה מוריסון]]** – ג'וליאנו, קצין על הספינה
* **[[בריאן מק'קרדי]]** – מרסד, עוזרו של גייגר
* **[[כריסטין פירקינס]]** – דרו, נוסעת צעירה
* **[[מייק הגרטי]]** – הארווי, נוסע
* **[[קולין קמפ]]** – דבי, נוסעת
* **[[לויס צ'יילס]]** – סלסט, נוסעת
* **[[גלן פלאמר]]** – מוריס, נוסע

## ביקורות
הסרט ספיד 2 זכה לביקורות שליליות. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 4% בהתבסס על 73 ביקורות, עם הקונצנזוס: "ספיד 2 נופל הרחק מקודמו, עם דיאלוגים מגוחכים, דמויות שטחיות, עלילה צפויה וסצנות אקשן שלא מצליחות לעורר התרגשות." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 23 מתוך 100, בהתבסס על 22 ביקורות, המעיד על "ביקורות שליליות בדרך כלל."

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים שצולמו בלוס אנג'לס
קטגוריה:סרטים שצולמו בקליפורניה
קטגוריה:סרטי יאן דה בונט
קטגוריה:סרטים על טרור
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי 1997
דאמיה (כפר)

**דאמיה** (בערבית: **دامية**) הוא כפר במחוז בלקא בירדן. שמו נקשר לעיר המקראית אדם, אותה מקובל לזהות עם תל א-דאמיה הסמוך לכפר. הכפר נמצא ליד גשר אדם, שחוצה את נהר הירדן סמוך לשפך נחל יבוק אל הירדן, והוא מחבר בין ירדן למדינת ישראל.

אוכלוסיית הכפר כוללת מספר משפחות המשתייכות לשבט עבאד כמו רמדנה. עיקר קרקעות הכפר שייכות  לשבטי עבאד, והקרקעות קרובות יותר לנהר הירדן שייכות לשבט אל-מסעיד.

כארבעה קילומטרים מצפון מזרח לכפר מצוי שדה דולמנים דאמיה, שבו שרידי דולמנים מתקופת הברונזה (3600-3000 לפנה"ס).

## הערות שוליים

קטגוריה:ירדן: ערים