בית ועד

**בית וַעַד** (גם: **בית הוועד** או **מקום הוועד**) הוא כינוי בספרות חז"ל למקום התכנסות החכמים, בסנהדרין, בבית דין או בבית המדרש.

## בית הוועד כבית מדרש
המושג **בית ועד** נזכר במשנה, כחלק מרצף מאפיינים של תקופת עקבתא דמשיחא, ובכללם: "**בית ועד** יהיה לזנות". במסכת אבות מיוחס המושג כבר לתקופת הזוגות: "יוסי בן יועזר אומר: יהי ביתך **בית ועד** לחכמים", הוראה המשקפת את "ראשיתו של תהליך התפשטות לימוד התורה בפריפריה".
במדרש אגדה ניתן הסבר למושג: "**בית ועד** - שיהא מורה בו דברי תורה ושיהיו [...] לומדים בו". ובמקור אחר: "**בית ועד** לחכמים - כשיהא חכם נכנס לתוך ביתך [...] הוי יושב תחת רגליו על הארץ ומקבל כל דבריו באימה ויראה, כשם שאתה שומעו ב**בית המדרש**".

כבר הראה החוקר אהרן אופנהיימר, כי יש והביטוי **בית ועד** המופיע בירושלמי מתחלף ל**בית מדרש** בגרסה הבבלית, כמו: "מעשה ביום סגריר שלא נכנסו חכמים ל**בית הוועד** ונכנסו התינוקות"; ובבבלי: "אתו דרדקי האידנא **לבי מדרשא**". במדרש הלכה מופיע הביטוי **בית ועד** כמונח המציין מקום חשוב, מוגדר וידוע: "וְשֵׁם אֱלֹהִים אֲחֵרִים לֹא תַזְכִּירוּ (שמות כג, יג) - שלא תעשנו **בית ועד**, לא יאמר לו, היכן אתה שרוי? במקום עבודה זרה פלונית, אתה ממתין לי אצל עבודה זרה פלונית", מכאן שהכינוי **בית ועד** יתפרש "במובן של מרכז הוראה, שבראשו עומד חכם מרכזי".

## בית הוועד כבית-דין
בכמה מקורות נזכר **בית ועד** בלשון **מקום הוועד**, וזאת בהקשר של בית-דין. במשנה: "ועוד זאת התקין רבן יוחנן בן זכאי, שאפילו ראש בית דין בכל מקום, שלא יהו העדים הולכים אלא **למקום הוועד**". בפירוש המשנה לרמב"ם: "מקום הוועד הוא מקום הידוע לקיבוץ בית דין, כדי שיהיה מקום אחד ידוע בלבד". בבבלי נזכר **מקום הוועד** בהקשר של **בית-דין ידוע ומומחה **: "התוקף את חבירו בדין, אחד אומר: נדון כאן, ואחד אומר: נלך **למקום הוועד**, כופין אותו וילך למקום הוועד".

## בית הוועד כסנהדרין
בירושלמי התבאר המושג **מקום הוועד**: "מקום הוועד של חודש", קרי, מוסד הסנהדרין, שרק בסמכותו קבלת עדות של קידוש החודש. לדברי אופנהיימר: "בידוע הוא, כי התלמוד הירושלמי משתמש בביטוי **בית הוועד**, כאשר בתלמוד הבבלי מדובר על מוסד ההנהגה (סנהדרין)".

## תנאים בבית הוועד
כמה מקורות בספרות חז"ל מזכירים את **בית הוועד** בהקשר של חכמים מתקופת התנאים: "מעשה ביום סגריר שלא נכנסו חכמים ל**בית הוועד** ונכנסו התינוקות, אמרין איתון נעביד **בית וועדא** דלא יבטל [...] ועמדו כולן בני אדם גדולים, אמרון ר' ליעזר ור' יהושע הוון מינהון". וכן: "רבי פנחס בן יאיר הוה אזל ל**בית וועד** [...] אמר ליה: גיניי מה את מנע לי מן **בית וועדא**". ובמקור נוסף: "רבי מאיר הוה יליף סלק **לבית וועדא**". וכן: "אחר הציץ וקיצץ בנטיעות, מני אחר? אלישע בן אבויה [...] דהוה עליל **לבית וועדא**". ועל אודות רבי: "כד הוה עליל [רבי] **לבית וועדא** הוה אמר יכנס רבי חייא רובה לפנים". במדרש אגדה: "ר' אלעזר בר' שמעון כשהיה נכנס **לבית הוועד** היו פניו של רבי מקדירות".

## אמוראים בבית הוועד
בירושלמי מופיע הכינוי כמה פעמים בהקשר של חכמים מהתקופה האמוראית: "חד רב נפק מן **בית וועדא**, אמר נפק עובדא כר' יוחנן וסמכון עלוי".;
ר' זעירא כד סלק להכא אזל אקיז דם [...] ברומשא נחית **לבית וועדא**".; "סלק ר' יוחנן **לבית וועדא** וסלק יודן נשיא **לבית וועדא**".; ובמדרש: "רבי זעירא נפיק ליה לשוקא [...] על **לבית וועדא** ושמע קליה דרבי שילא"; ועוד.

## לקריאה נוספת
* 
* אהרון אופנהיימר, 'יחודו של בית-המדרש', **קתדרה 18**, ינואר 1981
* שלום אלבק, 'בתי הדין בימי התלמוד': בית הוועד ובית דין הגדול, רמת-גן תשמ"ז, עמ' 117–122, באתר מט"ח

## קישורים חיצוניים
* יצחק דז'מיטובסקי, 'בין "שביל הסנהדרין" הקדום ו-"שביל הסנהדרין" החדש', באתר Academia

## הערות שוליים

קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים
קטגוריה:חז"ל