open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בית הפלאים

250px|ממוזער|שמאל|בית הפלאים, מראה מהים
250px|ממוזער|שמאל|בית הפלאים בראשית המאה ה-20
150px|ממוזער|שמאל|גרם מדרגות בתוך הבית
**בית הפלאים** (באנגלית: **House of Wonders**; בערבית: بيت العجايب – **בית אל-עג'איב**) הוא בניין היסטורי בעיר סטון טאון שבזנזיבר. בית הפלאים הוא הגדול והגבוה שבבתי העיר, והוא אחד משישה ארמונות שבנה בה הסולטאן העומאני ברע'ש בן סעיד.

## היסטוריה
בית הפלאים נבנה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19, על חורבותיו של ארמון מהמאה ה-17, והוא נחנך ב-1883. הסולטאן ברע'ש בן סעיד, שיזם את הקמתו, ייעד אותו לקבלות פנים ולטקסים. הכינוי "בית הפלאים" ניתן לו משום שהיה המבנה הראשון בזנזיבר שחובר לחשמל. חידוש טכנולוגי נוסף שהיה בבניין היה מעלית – הראשונה במזרח אפריקה.

בית הפלאים תוכנן בידי אדריכל בריטי, שעשה שימוש בחומרי בנייה שונים: אבן גיר, בטון, מנגרובים וקורות פלדה. המבנה כלל אלמנטים אדריכליים שהיו חידוש בזנזיבר, בין היתר מרפסות מקורות הנתמכות בעמודים מברזל, שהן מסממניו המובהקים של הבית. כן כלל הבניין חצר מרכזית, דלתות שעליהן מגולפים פסוקים מהקוראן, מרצפות שיש, וקישוטים מכסף. לצד החידושים הטכנולוגיים והקישוטים, כלל המבנה גם אלמנטים פונקציונליים, כגון מעברים עיליים מקורים לארמונות הסמוכים, בית אל-חוכם ובית א-סהל, שאפשרו לנשות משפחת המלוכה לנוע ביניהם מבלי לצאת או להיראות מהרחוב. אלמנט פונקציונלי נוסף היה הדלת הראשית, שהייתה רחבה דיה כדי שהסולטאן יוכל להיכנס דרכה כשהוא רכוב על פיל. בחזית הבית ניצב מגדלור.

במהלך מלחמת אנגליה–זנזיבר, שארכה 38 דקות ב-27 באוגוסט 1896, הפגיזו הבריטים את אזור הארמונות. בעוד שבית אל-חוכם נהרס ובית א-סהל ניזוק קשות, בית הפלאים ספג נזקים קלים בלבד, אם כי המגדלור נהרס. במהלך 1897 שוקם בית הפלאים, ובחזיתו נוסף מגדל שעון. בית אל-חוכם לא נבנה מחדש, ועל הקרקע ניטע גן.

ב-1911 הפסיק הבניין לשמש את הסולטאן ואת משפחתו, והבריטים הסבו אותו לשימושים מנהליים של הממשל. לאחר המהפכה הזנזיברית ב-1964 הפך הבניין לבית ספר ולמוזיאון של המפלגה ששלטה בזנזיבר בעקבות המהפכה, המפלגה האפרו-שירזית.

בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 הוקם בבית הפלאים מוזיאון לתרבות הזנזיברית והסוואהילית. התצוגה כוללת סירות וכלי דיג מסורתיים, קנגות טקסיות, דיוקנאות של סולטאני זנזיבר ואישים זנזיבריים אחרים, ריהוט מארמונותיהם של הסולטאנים, וכן רכב השרד של עבייד קרומה.

## קישורים חיצוניים

* מידע על בית הפלאים

קטגוריה:זנזיבר סיטי
קטגוריה:טנזניה: מוזיאונים
קטגוריה:טנזניה: מבנים
אנטילופה מלכותית

**אנטילופה מלכותית** (שם מדעי: *Neotragus pygmaeus*), היא מין של אנטילופה זעירה משבט אנטילופות סבך החיה במערב אפריקה. בשל הדמיון הרב בינה ובין איילון היא סווגה בעבר במשפחת האיילונים. בליבריה מכנים אותה "מלכת הארנבים" על שם המראה האצילי שלה וגופה הדומה לארנב. קיימת אנטילופה קטנה נוספת בסוג אנטילופה ננסית הקרויה אנטילופת בייטס (*Neotragus batesi*),והיא דומה מאוד בגודלה ובצבעי פרוותה לאנטילופה המלכותית.
## תיאור
ממוזער|ימין|170 פיקסלים|איור של אנטילופות מלכותיות.
האנטילופה המלכותית היא האנטילופה הקטנה ביותר במשפחת הפריים והקטנה ביותר בתת-סדרה מעלי גרה אחרי האיילוניים: גובהה בכתפיים 24–27 ס"מ, אורך ראשה וגופה 38–51 ס"מ, אורך זנבה 5–8 ס"מ ומשקלה 1.5-3 ק"ג. רגליה דקיקות, והאחוריות גבוהות יותר מהקדמיות ומסייעות לה לקפוץ במהירות כאשר היא חשה בסכנה. לזכרים זוג קרניים קטנות בצבע שחור המגיעות לאורך של 1.2-2.5 ס"מ.

הפרווה בצבע חום כהה-שחור בגוף ובראש, וחום בהיר-כתמתם בלחיים, בצדדי הצוואר, וברגליים. הגרון, אמצע הצוואר, החלק האחורי של הזנב ומעל הפרסות - בצבע לבן. האוזניים מעוגלות בקצה, העיניים גדולות ושחורות, והאף קטנטן ואפור.
## תפוצה ובית גידול
האנטילופה המלכותית מצויה במדינות מערב אפריקה הבאות: סיירה לאון, חוף השנהב, ליבריה, גאנה, וגינאה. בית גידולה כולל יערות גשם טרופיים ואגני ניקוז של נהרות ולעיתים רחוקות גם סוואנות או שטחי מרעה.
## מאפיינים ותזונה
האנטילופות המלכותיות חיות בזוגות או בבדידות ופעילות בשעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב והלילה. לכל זוג יש שטח קטן בגודל של 100 מטר המסומן בגללים. כאשר הן חשות בסכנה, הן יסתתרו בצמחייה או בכיסוי סבוך אחר; אם הטורף ימשיך להתקרב לכיוונן, הן יזנקו בשעת כושר וימלטו בריצה מהירה דרך הצמחייה, או לחלופין ימלטו בקפיצות מהירות בגובה של 55 ס"מ ולמרחק של 2.8 מטרים.

תקופת ההריון לא ידועה, ומספר הולדות הוא אחד. בעת הלידה העופר שוקל פחות מ-300 גרם ודומה יותר לחולדה בגודלו. לאחר שני חודשים העופרים נגמלים ואוכלים מזון מוצק, ומגיעים לבגרות בסביבות שנה. תזונתם של האנטילופות הללו כוללת עלים, שתילים, פרחים, פרות, ופטריות.

## איומים ושימור
לאנטילופה המלכותית טורפים רבים בטבע ביניהם עופות דורסים, ונחשים - ולמעשה כל טורף בגודלה ומעלה. אף על פי שהאוכלוסייה במגמת ירידה המין לא נמצא בסכנת הכחדה כיוון שהוא מוגן ברוב המדינות. עם זאת, קיים ציד לא חוקי נרחב ובמקומות מסוימים הוא עלול להיכחד מחמת בירוא יערות. האוכלוסייה העולמית מוערכת בכ-62,000 פרטים. תוחלת חייהם של האנטילופות המלכותיות: בטבע עד 6 שנים, בשבי עד 10 שנים.
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צבאיים
קטגוריה:חוף השנהב: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם האפריקאים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
חרגולן מנומר

**חרגולן מנומר** (שם מדעי: *Locustella naevia*) הוא ציפור שיר נודדת קטנה, באורך של 12.5 עד 13.5 סנטימטר, הניזון מחרקים. הוא אחד מתשעת המינים של הסוג חרגולן (המשתייך למשפחת הסבכיים).

## מאפיינים
צבע גבו בגוון זית עם פסים בגווני חום ואפור, בהיר וכהה. גחונו בצבע לבן-אפור בהיר. ציוציו של החרגולן המנומר נשמעים מכניים ומונוטוניים, ומזכירים מאוד את הקולות שמשמיעים חרקים ובמיוחד את זה של החרגול, שהוא גם מקור שמו.

החרגולן המנומר מקנן ברוב מדינות אירופה בעלות אקלים ממוזג ובאסיה. הוא חורף באזור שמתחיל מצפון מערב אפריקה ועד הודו. בית הגידול שלו הוא באזורים בעלי צמחייה מרובה המאפשרת לו להסתתר בקלות, לעיתים קרובות ליד מקורות או מקווי מים. הנקבה מטילה בדרך כלל בין 4 ל-7 ביצים והקן מצוי בדרך כלל על הקרקע או בצמחייה.

החרגולן המנומר מבקר בישראל לעיתים נדירות. ב-1985 הוא נצפה באזור קיבוץ אילות וב-2012 באילת.

ממוזער|right|200px|חרגולן מנומר, צולם באנגליה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1783
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיטר בודארט
קטגוריה:סבכיים
קטגוריה:ארץ ישראל: סבכיים
קטגוריה:ספרד: עופות
קטגוריה:צרפת: עופות
קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: עופות
קטגוריה:סלובניה: עופות
יודנסוואנה

ממוזער|שמאל|180px|מפת סורינאם בדרום אמריקה
ממוזער|שמאל|180px|יודנסוואנה בסביבות 1830
ממוזער|שמאל|180px|שרידי בית הכנסת ביודנסוואנה, פברואר 2000
**יודנסוואנה** (בהולנדית: **Jodensavanne**, "סוואנת היהודים") הייתה טריטוריה יהודית שהוקמה בסורינאם, במחוז פארה, כ-50 קילומטר מבירת סורינאם פרמריבו, על הנהר סורינאם.

ב-2023 האתר הארכאולוגי של יודנסוואנה הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, ביחד עם בית הקברות היהודי קסיפורה הקרוב.
## היסטוריה
בשנת 1639 התיר הממשל הבריטי ליהודים ספרדים מהולנד, פורטוגל ואיטליה ליישב את האזור. תחילה הם היגרו לעיר הבירה טוראריקה. גל התיישבות נוסף הגיע לאזור בשנת 1652 תחת הנהגת הלורד ווילובי. קבוצה אחרת של יהודים שגורשו מברזיל ומגיאנה הצרפתית יישבו את האזור בשנת 1664 בהנהגת דוד כהן נשיא.

הקהילה היהודית ביודנסוואנה זכתה לאוטונומיה, והקימה כלכלה מבוססת עבדות לגידול קני סוכר. הקהילה שגשגה ופרחה במשך תקופה של כ-100 שנים, דבר שתרם להפוך את סורינאם לאחת מהמושבות העשירות ביותר ביבשת אמריקה . בית הכנסת הראשון של הקהילה היהודית, "ברכה ושלום", נבנה ב-1685. הקהילה תמכה כלכלית בין היתר בקהילת שארית ישראל שבמנהטן, ניו יורק. ב-1694 מנתה הקהילה כ-600 יהודים, החזיקה ב-40 מטעים ו-9,000 עבדים.

בשנת 1730 היו בכל סורינאם כ-400 מטעי סוכר בהם התקיימה עבדות, 115 מתוכם היו בבעלות יהודים. היהודים הקימו מערך הגנה ומיליציה אזרחית בשביל לשמר את העבדות, אך התקשו להתמודד עם מתקפות נקמה ומארבים של עבדים נמלטים. תופעות כמו מרד עבדים והתנקשויות בבעלי מטעים הלכו והתרבו.

במהלך המאה ה-18 סדרה של אירועים הובילו לפגיעה משמעותית בקהילת יודנסוואנה. בשנת 1712 פלשו לסורינאם שודדי ים צרפתים ושדדו בעיקר את היהודים, כתוצאה מכך הקהילה איבדה את מרבית הונה. ב-1773 קרס Dietz, אשר שימש כמרכז סחר-חליפין מרכזי לקני סוכר. מרבית בעלי המטעים לא הצליחו להשתקם מזה כלכלית. כל זאת בנוסף לירידה בערך קני סוכר בעקבות הפקת סוכר מסלק סוכר, והפגיעה בביטחון של אזרחי יודנסוואנה בשל התקפות חוזרות ונשנות מצד עבדים נמלטים, הובילו למצב שרוב האוכלוסייה עזבה את האזור לבירה פרמריבו.

חברי הקהילה ניסו לשמר את האזור אף על פי שעזבו, אך האזור נשרף כליל בספטמבר 1832 ביחד עם בית הכנסת 'ברכה ושלום' שהיה בן-147 שנים.

יצחק מרדכי יוסט תיאר את הקהילה בעיר בסביבות שנת 1845: "מספר קהל יהודי פורטיגיזים בסורינאם עלה בשנת 1836 ... שמנת המשפהות בסאוואנה ירדו ודלו מאד ולהותם זאת הועילה ביותר התבערה אשר בערה שם בשנת 1832. בית הספר אשר היה להם מלפנים חדל להיות, וכל הקהל ירד מאד."

לאחר מכן המקום המקום נעזב מיהודים ושימש כמחנה לאסירים פוליטיים במהלך מלחמת העולם השנייה.

בשנת 1970 המקום הוכרז כאתר מורשת. מאז החלו מאמצים רבים לשקם את ההריסות ולהפוך את האזור לאתר תיירות היסטורי.

## קישורים חיצוניים

* Jodensavanne Foundation
* "יהודי סורינם"
* האתר הארכאולוגי יודנסוואנה: התיישבות יודנסוואנה ובית הקברות בנחל קסיפורה באתר אונסק"ו 
* כתבה, באתר http://forward.com

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות הולנד
קטגוריה:יהדות אמריקה הלטינית
יודנסוואנה
קטגוריה:אמריקה הדרומית: בתי כנסת
קטגוריה:מדינות יהודיות מחוץ לארץ ישראל
קטגוריה:פרויקטים של התיישבות יהודים מחוץ לארץ ישראל
יעל טל

שמאל|ממוזער|250px|טל בינואר 2010
**יעל טל** (נולדה ב-26 במאי 1983) היא שחקנית ומדבבת ישראלית.

## ביוגרפיה
יעל טל נולדה וגדלה בתל אביב. היא בתו של הצלם שבתאי טל.

טל בוגרת מגמת תיאטרון בתיכון לאומנויות על שם תלמה ילין ואת שירותה הצבאי עשתה כסמלת מבצעים בנ"מ.

אחרי הצבא למדה בסטודיו למשחק מייסודו של יורם לווינשטיין (2007-2004). בין תפקידיה הבולטים בסטודיו: איימי ב"קומפני" מאת סטיבן סונדהיים ורבקה'לה ב"אל נקמות" מאת שלום אש.

החל מ-2007 היא שותפה ויוצרת בקבוצת "הגדוד העברי". מופע מערכונים מקורי המציג בצוותא.

מאז 2007 הופיעה בהצגות ילדים שונות. בהן, "סוד הגן הנעלם" ו"אליעזר בן יהודה", כשעל תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה בטקס פרסי הבמה לילדים ונוער "אסיטז'" לשנת 2009.

ב-2011 הצטלמה לסרטה של רמה בורשטיין, "למלא את החלל", בתפקיד שיפי.

מאז מרץ 2012 היא משחקת בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד הנשי הראשי בהצגה "בית ספר לנשים" בבימויו של אודי בן-משה, לצידו של רמי ברוך. תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה של השנה לשנת 2012.

היא מדבבת את איזבלה בסדרת ההנפשה "פיניאס ופרב", ובסדרה "גיבורי העל".

ב-2015 השתתפה בסרט הקצר "הבתולה סוזי והקדושות מפתח תקווה" של דפנה פלד בתפקיד נורית.

ב-2019 החלה לשחק בסדרת הקומדיה הרפואית "מגן דוד דרום" המשודרת ברשת 13, בתפקיד החובשת יעל גל. באותה השנה החלה לשחק בסדרה "בצפר" בערוץ TeenNick את הדמויות אביטל פלוטניק ואביגיל המזכירה. בשנת 2019 החלה לשחק במחזה "הגלולה" בתיאטרון בית ליסין מאת רוני סיני ובבימויו של רועי שגב.

בשנת 2021 גילמה את נחמה, בעונה השנייה של הסדרה "שבאבניקים", המשודרת ב־HOT.

בן-זוגה הוא המוזיקאי עידו (זיגו) אופק ולהם ילד משותף.

## תפקידים
[יעל טל ו[רמי ברוך בהצגה "בית ספר לנשים"|שמאל|ממוזער|350px]]

### טלוויזיה

### קולנוע

### תיאטרון

## קישורים חיצוניים

*יעל טל - שחקנית בפריחה, באתר תיאטרון הקאמרי, 26 במרץ 2013
*יעל טל, באתר תיאטרון הקאמרי
*באתר אידיבי
*באתר הסוכנות של רינת איתן ואילן צלר
*בית ספר לנשים בקאמרי
* 
* 
*עמוד הפייסבוק של הגדוד העברי
*עמוד היוטיוב של הגדוד העברי

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מדבבות ישראליות
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:בוגרות סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
גשר האי רוזוולט

**גשר האי רוזוולט** (באנגלית: **Roosvelt Island Bridge**) הוא גשר מעלית אנכי בעיר ניו יורק, ארצות הברית המחבר בין רובע קווינס לאי רוזוולט ומגשר מעל התעלה המזרחית של האיסט ריבר.

הגשר הוא דרך הגישה היחידה לאי לכלי רכב והולכי רגל, שלא באמצעות תחבורה ציבורית.

בנייתו של הגשר החלה ב-17 במרס 1952 והוא נפתח בתאריך 18 במאי 1955. אז הוא נקרא גשר האי וולפייר. עלות הגשר הייתה אז 6.5 מיליון דולר. השם הוחלף לשמו הנוכחי רק בשנת 1973.

עד לבנייתו של הגשר, דרך גישה היחידה לאי בכלי רכב הייתה דרך מעלית על גשר קווינסבורו, שחוצה את האי רוזוולט בחלקו הדרומי. אך אין ממנו כביש היורד אל האי. המעלית נהרסה בשנת 1970.

למרות היותו גשר נפתח, הוא נפתח לעיתים רחוקות מכיוון שרוב האוניות הגדולות עוברות בתעלה המערבית לאי. הסיבה לכך היא שהיות וזהו הגשר היחיד למעבר כלי רכב המקשר את האי עם הסביבה, עליו להיות פתוח כל הזמן למקרה חירום.

הגשר מורכב משני מסבכי וורן. טווח ההרמה נתמך על ידי מגדלי המעלית בכל קצה, המתנשאים לגובה של 49 מ' מעל המים הממוצעים. טווח ההרמה תלוי בשני סטים של 12 כבלים בכל פינה. כל כבל כרוך סביב משקולות נגד בכל קצה, בראש כל מגדל ועל הטווח. ניתן להרים את הגשר על ידי כונן חשמלי אחד בכל מגדל. ראשי מגדלי המעלית היו מחודדים כך שיהיו צמודים לחלק העליון של תוחלת ההרמה.

כשהגשר נפתח, הוא מספק לאניות 30 מ' של מרווח אנכי. רוחבו 12 מ', ואורכו הכולל, כולל הגישות, הוא 877 מ'. הטווח העיקרי, שרובו מעל המים, אורכו הוא 127 מ'.

עם זאת, מדי ספטמבר הגשר נפתח בעקבות העצרת הכללית של האומות המאוחדות אשר גורמת לסגירת התעלה המערבית מסיבות ביטחוניות.

הגשר בנוי משני נתיבים (אחד לכל כיוון) ומדרכה בחלקו הצפוני והוא נמתח לאורך 877 מטרים. רוחבו 12 מטרים.

הגשר מספק גישה ישירה לחניון מוטורגייט, שתוכנן כדי למזער את תנועת כלי הרכב באי. החניון הושלם ב-1974 ולאחר מכן הורחב ב-1990.

בשנת 2011 הושלם שיפוץ בן 4 שנים בגשר.

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:הנצחת פרנקלין דלאנו רוזוולט
האי רוזוולט
קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
קטגוריה:ניו יורק: גשרים
פרוסופאגנוזיה

**פרוסופאגנוזיה** (מיוונית:  prosopon - פנים, agnosia - העדר ידע), נקרא גם **עיוורון פנים** (באנגלית: **Face blindness**), היא הפרעה המתבטאת בקושי בעיבוד פנים שונות וקושי להבדיל ביניהן.

ההפרעה יכולה להופיע באופן מלאכותי כתוצאה מפגיעה במוח עקב אירוע טראומטי כגון תאונה, פגיעת ראש בלידה או מאוחר יותר, בדרך כלל פגיעה הכוללת את אזורי הליבה. לעומת זאת, בראשית המאה ה-21 זוהתה התופעה אצל אנשים מסוימים כתורשתית ומולדת או שהתפתחה אצלם באופן טבעי בגיל צעיר. 

בעוד שבקבוצה הראשונה, אנשים מודעים לבעיה שנוצרה אצלם משום שהם יכולים להשוות בין שתי התקופות (הראשונה בה הבחינו בין פרצופים והשנייה שלא), הרי שלעומתם, הקבוצה השנייה עלולה לא להיות מודעת לכך שיש לה בעיה ואף אם תיתקל בקשיים בהמשך לא בהכרח תתלה אותם בפרוסופאגנוזיה, אלא לדוגמה בבעיות זיכרון כלליות. דבר זה מקשה על מתן אבחנה לחברי הקבוצה השנייה, וכך נמנעת מהם גם קבלת עזרה בהתמודדות עם הקושי. 

אנשים הסובלים מפרוסופאגנוזיה נוטים לזהות אנשים על-פי שפת גוף, תסרוקת, צורת הליכה, סגנון לבוש, צורת דיבור ועוד. כך למעשה נוצר מצב שאם אדם (אפילו קרוב מאוד כמו בן זוג או אח) משנה את התסרוקת או לובש תחפושת, פעמים רבות האדם אשר סובל מפרוסופאגנוזיה לא יצליח לזהות אותו.

על פי ההערכות, כ-2% אחוזים מן האנשים בעולם לוקים בפרוסופאגנוזיה ברמות שונות. 

## ראו גם
*פראידוליה - הנטייה לזהות תבניות מוכרות בתמונות ועצמים עמומים, בעיקר של פרצופים.
## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זיכרון
קטגוריה:ראייה
קטגוריה:נוירולוגיה
יוניספרה

ממוזער|שמאל|250px|יוניספרה
ה**יוניספרה** (באנגלית: **Unisphere**) הוא פסל בדמות כדור הארץ השוכן בפארק פלאשינג מדוז ברובע קווינס. זהו הסמל המזוהה ביותר של קווינס.

## היצירה
היוניספרה נבנה כסמל נושא לקראת התערוכה העולמית של ניו יורק 1964 על מנת לסמל את תחילתו של עידן החלל. הפסל נבנה ונתרם על ידי התאגיד 'מתכות ארצות הברית'.

היוניספרה עומדת במרכזה של בריכה גדולה ועגולה עם מזרקות מסביב. המטרה הייתה לגרום ליוניספרה להיראות כאילו היא מרחפת היות שהמזרקות מסתירות מעט את הבסיס עליו עומד הפסל.

מסביב ליוניספרה ישנן שלוש קשתות עשויות מפלדת אל חלד המקיפות אותו, כל אחת מזווית אחרת. הקשתות מסמלות את המסלול שעבר יורי גגארין, האדם הראשון שטס לחלל, ג'ון גלן, האדם השלישי שטס לחלל והאסטרונאוט האמריקאי הראשון שטס לחלל. וטלסטר - לוויין התקשורת הראשון ששוגר לחלל.

במהלך היריד, לאחר שהחשיך נערך מופע תאורה אשר דימה את זריחת החמה מעל פני כדור הארץ. בנוסף נדלקו עשרות נורות על היוניספרה אשר סימלו את ערי הבירה ברחבי כדור הארץ.

במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 הוזנח האתר והיוניספרה. הנירוסטה כוסתה בלכלוך שלא נוקה שנים והמזרקות הפסיקו לפעול עוד בתחילת שנות ה-70. בשנת 1989 החליטה עיריית ניו יורק לשפץ את האתר. השיפוץ החל רק בשנת 1993 ולקראת סוף שנת 1994 הסתיימו השיפוצים במהלכם נוקתה היוניספרה והוחלפו המזרקות סביבה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קווינס: מבנים
קטגוריה:ניו יורק: פסלים
גרייס פארק

**גרייס פארק** (באנגלית: **Grace Park**; 14 במרץ 1974) היא שחקנית קנדית. מפורסמת בעיקר בשל משחקה בסדרת המדע הבדיוני "בטלסטאר גלקטיקה" בתור הסיילונית שרון ולארי, ובשל משחקה בסדרת המשטרה "הוואי חמש-אפס" בתור השוטרת קונו קלקאווה.

## ביוגרפיה
נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה להורים ילידי דרום קוריאה. פארק עברה עם משפחתה לקנדה כשהייתה בת 22 חודשים. שם גדלה והתחנכה בשכונת קריסדייל, ונקובר שבקולומביה הבריטית. את לימודיה התיכוניים עשתה בתיכון "*Magee Secondary School*", ובשנת 1992 קיבלה תואר בפסיכולוגיה מאוניברסיטת קולומביה הבריטית.

## קריירה
בשנת 2001 החלה לככב בסדרת הנוער הקנדית "אג'מונט", בתפקיד של תלמידת התיכון שאנון נג למשך כל חמש העונות. בשנת 2004 החלה לשחק בסדרת המדע בדיוני "בטלסטאר גלקטיקה" בתפקיד שרון ולארי "מס' 8", סיילונית שהיא גם טייסת ראפטור. את תפקידה זה גילמה למשך 4 עונות, עד לסיום הסדרה כאשר הפרק האחרון שודר ב-20 במרץ 2009.

בשנת 2007 השתתפה בסרט דרמת פשע העוסק בשכונה קוריאנית בניו יורק - "West 32nd". ב-2009 החלה לשחק בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "*The Border*", בתפקיד הסוכנת המיוחדת ליז קרבר. ושנה לאחר מכן, שבה לשחק בעונה השלישית.

החל משנת 2010 משחקת בתפקיד הבלשית קונו קלקואה ברימייק "הוואי חמש-אפס", בתפקיד ראשי למשך 7 עונות עד 2017. פארק הייתה מועמדת לפרס השחקנית בסדרת פעולה בטקס פרסי בחירת הנוער לשנת 2013.

בשנת 2018 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "מיליון דברים קטנים" ב-ABC. בשנת 2019 שיחקה במותחן הקנדי-אמריקאי "פריקים" לצד אמיל הירש.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה קנדיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קולומביה הבריטית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה הבריטית
קטגוריה:קנדיות שנולדו ב-1974
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1974
אחווה (קבוצה)

**אחווה** הייתה קבוצה לעבודה קבלנית בארץ ישראל.

הקבוצה נוסדה בארצות הברית בשנת 1912 ביוזמתו של נחמן סירקין במטרה להתיישב בארץ ישראל ביישוב חקלאי קואופרטיבי. חברי אחווה היו ברובם חברי תנועת פועלי ציון.

## היסטוריה
חלק מחברי הקבוצה עלו לארץ ישראל בשנים 1913 ו-1914 והתיישבו בפתח תקווה. לאחר העלייה התגבשה קבוצת "אחווה" בארץ לכדי קבוצה קבלנית. הקבוצה כללה גרעין של עולים מצפון אמריקה ואליהם התווספו חלוצים מאנשי "פועלי ציון" בעלי אידאולוגיה דומה לזו של הגרעין המייסד. בין מארגני הקבוצה בארץ ישראל היו נתן-נטע הרפז (גולדברג) ויעקב אחוה (פרוז'נסקי).

קבוצת "אחווה" התקשרה עם המעסיקים על בסיס חוזים ארוכי טווח, וזאת בשונה מן התפיסה המקובלת אז של שכירי יום. בנוסף התחייבה הקבוצה להשגת היעדים הקבלניים וזאת מבלי לחייב את המעסיק על חריגה בכמות העובדים שידרשו לכך. מטרתה של הקבוצה הקבלנית הייתה העלאת הכדאיות הכלכלית של העסקת פועלים יהודים בעבודות שונות תוך יצירת יציבות תעסוקתית לפועלים עצמם. קבוצת "אחווה" הייתה להצלחה, ובעקבותיה קמו עוד קבוצות קבלניות ברחבי ארץ ישראל. חלק מחברי הקבוצה עבדו בבית הספר החקלאי מקוה ישראל ושכרם סייע לחברי הקבוצה שנשארו בפתח תקווה.

חלק ניכר מהגברים הכשירים של הקבוצה התגייסו לגדודים העבריים ולאחר תום המלחמה העתיקה הקבוצה את מיקומה לחיפה. אחרי ניסיון כושל להתיישב באזור ערד, הקימו חלק מחברי הקבוצה ב-1922 את קיבוץ יגור. לפני עלייתם לקרקע ביגור סייעו תשעה מחברי הקבוצה בשמירה בעת מדידת שטחי המחצבה של בית חרושת נשר. הם התגוררו בחאן במקום, ולפרנסתם עבדו בחקלאות. ב-1924 חלק מהחברים היו בין מייסדי קיבוץ גבעת השלושה. חברים נוספים הצטרפו ליישובים אחרים.

## הנצחה
על שם הקבוצה רחוב בחיפה ובערד.

## קישורים חיצוניים
*באתר קיבוץ יגור
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגונים ציוניים
קטגוריה:העלייה השנייה
קטגוריה:הקיבוץ
קטגוריה:עלייה
קטגוריה:ציונים סוציאליסטים
קטגוריה:תנועת העבודה
קטגוריה:יגור
הלגונה הכחולה (מרחצאות)

שמאל|ממוזער|250px|רוחצים בלגונה הכחולה על רקע המפעל הגאותרמי שיצר את האגם
שמאל|ממוזער|250px|מראה באתר
**הלגונה הכחולה** (באיסלנדית: **Bláa lónið** – "בלאוה לואוניד'") היא אתר מרחצאות גאותרמיים השוכן באגם ליד העיירה גרינדוויק (Grindavík) שבחצי האי רייקיאנס, בדרום-מערבה של איסלנד. המרחצאות נחשבים לאחד מאתרי התיירות הפופולריים במדינה, בין היתר בזכות קרבתם לבירה רייקיאוויק, הנמצאת כ-39 ק"מ צפונית-מזרחית להם, ולנמל התעופה הבינלאומי קפלוויק הנמצא כ-13 ק"מ צפונית-מערבית מהם.

## היווצרות האתר
האגם בו שוכנים המרחצאות נוצר כתוצאה מפעילותו של מפעל האנרגיה הגאותרמית "סווארטסנגי" (Svartsengi) אשר הוקם ב-1978. המפעל שואב מים מעומק של כשני קילומטרים, אשר חומם במעבה האדמה מגיע ל-240 מעלות צלזיוס. מים אלה הם עירוב של מים מתוקים (כ-30%) ומי ים (כ-70%), ולאחר הנעת טורבינות ייצור החשמל, הם מוזרמים אל פני שדה הלבה המקיף את האתר. עם היווצרות האגם החלו תושבי הסביבה לרחוץ בו, ובהמשך מוסד המקום והוקמו בו המרחצאות, אשר הורחבו בשנת 2008.

## האתר
האגם בו שוכנים המרחצאות משתרע על-פני שטח של חמישה דונם, וטמפרטורת מימיו נעה בין 37–42 מעלות צלזיוס. ריכוז המלחים בו מגיע לכ-2.58% (כ-25.8 מיליגרם לקילוגרם מים) והעיקריים שבהם הם כלור (15.7 מ"ל/ק"ג) נתרן (7.6 מ"ל/ק"ג), סידן (כ-1.2 מ"ל/ק"ג) ואשלג (1.1 מ"ל/ק"ג). האגם מתאפיין בגווני כחול ולבן, הנוצרים כתוצאה מפעילותן של כ-200 מיני אצות ממחלקת הצורניות, רובן אנדמיות לאתר. מי האגם מתחלפים אחת ל-40 שעות.

מי המרחצאות נחשבים כיעילים בטיפול בפסוריאזיס ובמחלות עור אחרות, אולם המרחצאות שאינם מקורים הפכו לאטרקציה גם בזכות איכויות הבילוי בהן, בין היתר בחורף, כאשר מזג האוויר מושלג. באתר שוכנים גם סאונה, חמאם, חדרי עיסוי, מסעדה, בית קפה, בית מלון קטן וכן חנות לממכר מוצרי יופי ובריאות. הלגונה הכחולה הופיעה בסרט הוסטל: חלק 2.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר בלשכת התיירות של רייקיאוויק
* מצלמת רשת של הלגונה הכחולה
* סיור וירטואלי פנורמי באתר
* תמונות מהמקום
* 

קטגוריה:מקומות מרפא
קטגוריה:איסלנד: גאוגרפיה
קטגוריה:איסלנד: מבנים
קטגוריה:איסלנד: גאולוגיה
טוכארית

250px|ממוזער|שמאל|קטע טקסט בטוכארית
**טוֹכָארִית** היא שפה הודו-אירופית שנכחדה. עדויות לשימוש בשפה התגלו בנווי המדבר באגן טארים, בשינג'יאנג שבצפון מערב סין. דוברי הטוכארית מכונים טוכארים.

זוהו שתי שפות טוכאריות: טוכארית א' או טוכארית מזרחית, שכתביה התגלו בסביבות טורפאן וטוכארית ב' או טוכארית מערבית, שכתביה התגלו בסביבות קוצ'ה.

לשפה חשיבות רבה לשם שיחזור השפה הפרוטו-הודו-אירופית.

## גילוי, תיאור ותיעוד
כתבים בשפה התגלו לראשונה ב-1907 על ידי הארכאולוג אורל שטיין באתר מערות מוגאו. הכתבים שנמצאו כתובים בכתב הבראהמי, שהגיע לאזור אגן טארים מצפון הודו במאה הראשונה לאחר הספירה. רובם המכריע של הכתבים היו תרגומים של טקסטים בודהיסטים מסנסקריט, לעיתים בטקסט דו-לשוני שהקל מאוד על הפענוח. השפה זוהתה כשפה הודו-אירופית על ידי הבלשן פרידריך מילר (Friedrich W. K. Müller), שאף העניק לה את שמה. בשנת 1908 פורסם בברלין הספר *Tocharisch, die Sprache der Indo skythen* ("טוכארית, לשונם של ההודו-סקיתים") על ידי אמיל זיג ווילהלם זיגלינג (Emil Sieg, Wilhelm Siegling), שהיווה תיאור מקיף ראשון שלה וכלל הנחות מפליגות וחסרות ביסוס ביחס למקור העם שדיבר בה.

אוצר המילים והתצורות בשפה מזכיר יותר שפות הודו-אירופיות מערביות כגון החיתית, הקלטית ושפות בלטו-סלאביות מאשר שפות איראניות, הקרובות גאוגרפית לאגן טארים.

## קישורים חיצוניים

* מילון טוכארי
* אלפאבית טוכארית
* "כל מה שרצית לדעת על טוכארית"
* טוכארית אונליין
* 

קטגוריה:שפות הודו-אירופיות
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:שפות עתיקות
הטרקטור בארגז החול

**הטרקטור בארגז החול** הוא ספר ילדים שכתב מאיר שלו ואייר יוסי אבולעפיה.

## עלילה
"הדוד אהרון", טרקטוריסט ותיק, נהג מזה שנים רבות לבצע את מלאכתו עם טרקטור שליווה אותו לאורך כל הקריירה. אולם השניים מזדקנים ומתעייפים וכבר לא מסוגלים לעבוד כבעבר. הדבר מוביל למינויו של טרקטוריסט חדש, צעיר, ולבואם של טרקטורים משוכללים יותר. הטרקטור הוותיק איבד לחלוטין את יעילותו ואת יכולת המלאכה שלו והובא לגן ילדים כדבר-שעשוע. "הדוד אהרון", שהיה אמנם כבר בא בימים וחלש, יכול היה להגיע שוב ושוב אל גן-הילדים ולטפל בטרקטור כפי שעשה בעבר. לבסוף הטרקטור הוותיק שב להיות בעל תועלת: "הדוד אהרון" והוא נהגו להסיע את ילדי הכפר אל גן-הילדים ובחזרה לבתי מגוריהם. בנוסף הם נהגו, כפעמיים בשבוע, לקחת אותם לטייל ולראות היכן עבדו בצעירותם. בנוסף, מדי פעם, הם נסעו לשדות ללא מישהו נוסף מלבדם.

דמותו של הדוד אהרון מבוססת על אהרון יצהר, דודו של מאיר שלו.

## עיבוד לתיאטרון
* 2011: התיאטרון הנודד של אסף, עיבוד לבמה ומשחק: אסף אלברשטיין

## לקריאה נוספת
* נעמי בן גור, "הטרקטור כמשל", מאזנים, 1995, גיליון ע (2), עמ' 45–46. (קישור מקוון דרך קטלוג הספרייה הלאומית)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
*אסתי הלפרין-מימון, ייצוגים של מוות בספרות ילדים ישראלית: קריאה בספרה של רינת הופר ‘אלטע זאכן’ ובספרם של מאיר שלו ויוסי אבולעפיה ‘הטרקטור בארגז החול’, באתר יקום תרבות

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי ילדים של מאיר שלו
קטגוריה:ספרי 1995
קטגוריה:הוצאת עם עובד: ספרי ילדים
קטגוריה:הזדקנות
הצלחת שמתחת

**הצלחת שמתחת** הוא ספר ילדים מאת מאיר שלו. את הספר אייר יוסי אבולעפיה, שמאייר באופן קבוע את ספרי הילדים מאת שלו. הספר ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2008.

## עלילה
הספר מחולק לשני חלקים: החלק הראשון בו גיבורת הספר, אפרת, היא ילדה, והחלק השני בו היא אמא.
בחלק הראשון, כשניתנת לראשונה לאפרת האפשרות לעזור בעריכת השולחן לארוחת הערב היא נענית ל"בקשתה" של אחת הצלחות בארון המטבח: הצלחת מתלוננת שמשום שהיא התחתונה בערימת הצלחות אף פעם לא לוקחים אותה אל השולחן. לאחר מכן מחליטה אפרת על שוויון בקרב כל כלי המטבח, כך שהכלים "ישתתפו" בארוחות באופן שווה.

בחלקו השני של הספר מסופר על כך שהשוויון נשמר בביתה של אפרת גם כשהפכה לאם ואף התרחב אל תחומים אחרים בביתה, וכך מתחשבים בחפצים דוממים רבים אחרים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ספרי ילדים של מאיר שלו
קטגוריה:הוצאת עם עובד: ספרי ילדים
גלקטיקה 1980

**גלקטיקה 1980** (באנגלית: **Galactica 1980**) היא סדרת דרמה טלוויזיונית מסוג מדע בדיוני משנת 1980, העוסקת בספינת החלל גלקטיקה הנמלטת מפני גזע הרובוטים - הסיילונים, ומגיעה לכדור הארץ שם נמצאים השבט ה-13 של בני האדם. בגלקטיקה יודעים שבני האדם לא יוכלו להתגונן מפני הסיילונים ולכן מנסים בחשאי לעזור בהגנה בעזרת טכנולוגיה מקומית.

## תקציר עלילה
כדור לאחר הסדרה המקורית, ובהתאם לפרק האחרון "The Hand of God", הגלקטיקה והצי המונה כ-220 ספינות חלל אזרחיות, מגיעות לכדור הארץ בשנת 1980 ומגלים כי השבט ה-13 אינו מתקדם מבחינה מדעית וטכנולוגית ואינו יכול להגן על עצמו מפני מתקפה סיילונית, כפי שקיוו. עקב כך, צוותים של לוחמי הצי נשלחים במסווה אל הכוכב כדי לעבוד עם הקהילות המדעיות כדי לשפר את הטכנולוגיה שלהם.

קומנדר אדאמה וקולונל בומר שקודם להיות סגנו שולחים את קפטן טרוי - בנו המאומץ של אפולו, ביחד עם דילון לצפון אמריקה, על פי עצתו של דוקטור זי - ילד פלא המשמש כיועצו של אדאמה. דילון וטרוי מתלווים לכתבת טלוויזיה בשם ג'יימי המילטון. לאחר שבתחילה הגיעו אל גרמניה הנאצית בשנת 1944 כדי לעצור את קומנדר אקסבייר שניסה לשנות את העתיד כדי לשפר את מגננות כדור הארץ, שלושת החברים הוגים דרכים כדי לעזור למדענים ולגבור על הסיילונים. בינתיים, אדאמה שולח קבוצת ילדים מהצי אל כדור הארץ כדי להתערות באוכלוסייה, ברם, בשל שוני בכבידה ובפיזיולוגיה בין הגלקטיקה לארץ, הילדים צריכים להתמודד עם כוחות כמעט על-אנושיים בכדור הארץ.

## פערים בעלילה
גורלן של עשרות דמויות מן הסדרה המקורית אינו ברור. אפולו כנראה מת, סטארבאק ננטש על כוכב מדברי וניצל בידי תושבי "ספינת האור" בפרק שלא צולם.

## הפקה
לאחר שהסדרה המקורית - "בטלסטאר גלקטיקה" (1978) בוטלה, מעריצי התוכנית הציפו את משרדי ABC במכתבים המבקשים להחזיר אותה שוב למרקע. ב-ABC פנו לגלן לארסון וביקשו ממנו להחיות מחדש את התוכנית, אך בפורמט זול יותר. בהמשך לפרק האחרון בסדרה, נכתב פרק ראשון חדש המסביר את היעלמותן של דמויות משנה שהגדילו את עלויות ההפקה ורק הדמויות המרכזיות נשארו.

הפרויקט לא האריך ימים ורבים מכוכבי הסדרה המקורית לא יכלו להשתתף, הכוכב ריצ'רד האץ' החליט לא להשתתף מפני שלא הבין מה יקרה לקפטן אפולו עכשיו כשהדמויות שונו, לכן בקו הזמן של הסדרה עברו כ-30 שנים.

הסדרה ידועה בשל התערבותם החריגה של מפיקי ABC שעוררה זעם כבד בקרב המעריצים. באותה תקופה הסדרה שודרה ברצועה המשפחתית בשעות אחר הצהריים שלרוב כללה סדרות קומדיה. הדבר הכריח את יוצרי הסדרה לשנות את קו העלילה מהתסריט, להוריד את רמת האלימות, ולכלול הרבה הומור שיתאים לצופים צעירים. התוכנית קיבלה אחוזי רייטינג נמוכים, ובוטלה לאחר 10 פרקים בלבד.

## חידושים
בשנת 2003 הסדרה הופקה מחדש כמיני סדרה טלוויזיונית בשם "בטלסטאר גלקטיקה", ושנה לאחר מכן הופקה סדרה טלוויזיונית חדשה בשם "בטלסטאר גלקטיקה", שהחזיקה מעמד עד 2009. שתי ההפקות הללו עברו שינוי מעמיק בקווי העלילה ובדמויות רבות לעומת הסדרה המקורית. כל הרעיונות והעלילות בסדרה "גלקטיקה 1980" נשכחו לחלוטין שכן הסדרה תוארה כמתאימה לילדים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ABC: תוכניות וסדרות
קטגוריה:יוניברסל טלוויזיה: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:מסע בזמן בטלוויזיה

קטגוריה:סדרות מדע בדיוני אמריקאיות
קטגוריה:ערוץ המזרח התיכון - תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1980
לבון ארוניאן

**לבון ארוניאן** (בארמנית: **Լևոն Գրիգորի Արոնյան**, נולד ב-6 באוקטובר 1982 בירוואן) הוא שחמטאי ארמני-אמריקאי בדרגת רב-אמן ממוצא יהודי.

נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-13 בעולם לפי מד כושר.

## קריירת שחמט
לבון ארוניאן נולד בשנת 1982 בירוואן לאם ארמנית ולאב יהודי. הוא למד לשחק שחמט בגיל 9.

בשנת 1996 ניצח באליפות העולם לנוער עד גיל 14 (דמיטרי בונצמן סיים במקום השני).

הוא זכה ב-2005 בגביע העולם בשחמט, והוביל את נבחרת ארמניה בשחמט למדליית זהב באולימפיאדת השחמט בשנים 2006, 2008 ו-2012, וכן לזכייה באליפות העולם לקבוצות בשנת 2011. היה אלוף העולם בשחמט 960 בשנים 2006 ו-2007, אלוף העולם בשחמט מהיר ב-2009 ואלוף העולם בשחמט בזק ב-2010. זכה בסבב הגרנד פרי הראשון (2008–2010).

ב-2006 ניצח בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 20) ביחד עם רוסלן פונומריוב ופטר לקו.

באליפות העולם בשחמט 2007 סיים במקום השביעי. באליפות העולם בשחמט 2012 הודח ברבע הגמר. בשנת 2009 ניצח בתחרות העל בבילבאו (קטגוריה 20).

ב-2010 ניצח בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 21) ביחד עם סרגיי קריאקין. ב-2011 הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 22).

בשנת 2013 בתחרות המועמדים סיים במקום הרביעי. בשנת 2013 ניצח בתחרות העל בבילבאו (קטגוריה 21).

בשנת 2014 בתחרות המועמדים סיים במקום השישי. בשנת 2016 בתחרות המועמדים סיים במקום החמישי.

בשנת 2017 ניצח בתחרות העל בנורווגיה.

ב-2017 זכה ארוניאן בפעם השנייה בגביע העולם בשחמט. באותה שנה ניצח גם בתחרות העל גרנקה קלאסיק. דירוג השיא שלו היה שני בעולם, לפי מד כושר.

בשנת 2021 עבר לארצות הברית והחל לייצג אותה בתחרויות בין-לאומיות.

## מבחר תחרויות בהן השתתף
* תחרות העל בבילבאו: 2011, 2012
* תחרות המועמדים לאליפות העולם: 2013, 2014, 2018
* תחרות העל טאטא סטיל: 2013, 2017
*תחרות העל בציריך: 2014, 2016
* גביע סינקפילד: 2014, 2016, 2017
* תחרות העל בלונדון 2012
* תחרות שחמט לזכר אלכין 2013
* תחרות העל בנורווגיה 2015
* תחרות השחמט לזכר טל 2016
* גביע העולם בשחמט 2017

## באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1996 ל-2024 השתתף לבון ארוניאן ב-10 אולימפיאדות שחמט:

## מד כושר

## חיים אישיים
בשנת 2017 התחתן עם השחמטאית הפיליפינית-אוסטרלית אריאן קאוילי. השניים התגוררו בארמניה מ-2013 עד מותה של קאוילי בתאונת דרכים בשנת 2020.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבי-אמנים ארמנים
קטגוריה:שחמטאים יהודים
קטגוריה:רבי-אמנים יהודים
קטגוריה:באקו: אישים
קטגוריה:אלופי עולם בשחמט בזק
קטגוריה:יהודים ארמנים
קטגוריה:רבי-אמנים אמריקאים
קטגוריה:ארמנים שנולדו ב-1982
קטגוריה:שחמטאים שעברו מד כושר 2800
הרומן הזעיר

**הרומן הזעיר** הייתה הוצאה לאור שפעלה בישראל כשלושה עשורים, בין השנים 1939–1961. מבית ההוצאה יצאו לאור קרוב ל-1000 חוברות שכללו סיפורים מתורגמים, בדרך כלל מהונגרית. הסיפורים היו מסוגת "רומנים למשרתות". ספרי ההוצאה יצאו לאור החל משנת 1952 תחת השם: "הקולמוס".

## היסטוריה
את ההוצאה הקימה משפחת פרגו (Faragó), בהונגריה בשנות ה-30. הם פרסמו ספרונים בפורמט של חוברות – כל חוברת הכילה סיפור אחד שנכתב והתפרש על פני כ-60 עמודים. במשך שנים אחדות היו ספרי ההוצאה פופולריים מאוד ומשכו אליהם סופרים צעירים רבים שהחלו בה את דרכם. בשלהי העשור, עקב התגברות החוקים האנטישמיים בהונגריה, נאלצה משפחת פרגו לצמצם את פעילותה.

בשנת 1946, האב ומייסד ההוצאה, מיקלוש פרגו, עלה לארץ וחבר לבניו אברהם וישראל (אנדראש ואישטוואן) פרגו שהעפילו לארץ בתחילת מלחמת העולם השנייה, כשהם נוטלים עימם חוברות וגלופות דפוס. הבנים הקימו בארץ את ההוצאה לאור שהפיקה סדרת חוברות במתכונת דומה למתכונת המקורית בהונגריה. רוב הסיפורים תורגמו מהונגרית על ידי האחים פרגו ששינו את שמות המחברים לשמות עט, וגם שמות הגיבורים הותאמו לנוחיות הקורא העברי.

## הקולמוס
ב-1952, בתקופת הצנע הכלכלי, ובלחץ של גופים רשמיים, התבקשו האחים לשנות את כותרת הסדרה לשם עברי מכובד יותר, והם בחרו בשם: "הקולמוס". עם הכותרת העברית שהייתה למותג חדש המשיכו האחים פרגו להוציא לאור חוברות שכללו אותו הז'אנר הספרותי.

## הרומנים והסיפורים בתרבות הישראלית
סדרת הרומן הזעיר כללה כותרים רבים בעלי שמות כמו: "בערפילי לונדון", "רגב רווי דם" "וכסף תעשה לך" "אהבה בלבן", "עוד תזרח השמש", בין היתר של הסופר היהודי-הונגרי ינה רייטו (Rejtő Jenő) שנספה בשואה.
החוברות של הרומן הזעיר, כמו גם החוברות של "הקולמוס", נחשבו לספרות זולה, אך זכו לתפוצה רבה. חנויות ספרים רבות סירבו להחזיק על מדפיהן את החוברות והן זכו לתפוצה נרחבת בקיוסקים ברחובות הערים.

## לקריאה נוספת
*גבריאל רוזנבאום, "הרומן הזעיר" ו"הקולמוס": ספרות פופולרית הונגרית מבודפשט לתל אביב", קשר 26 (1999), עמ' 88–107.

## קישורים חיצוניים
* הרומן הזעיר באתר נוסטלגיה און ליין
*Rachel Leket-Mor, IsraPulp: The Israeli Popular Literature Collection at Arizona State University.
*

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
קארה קויונלו

**קארה קויונלו** (בטורקית: **qara** - שחור, **qoyun** - כבש: מילולית "בעלי הכבש השחור"; באזרית: **Qaraqoyunlu**; בפרסית: **قراقویونلو**) היה איחוד של שבטי אוע'וז נוודים טורקיים ושושלת טורקית שהתקיימו בין המאות 14 - 15 בדרום-מערב אסיה.

כל עוד היו וסאלים של הסולטנות הג'לאירית שלטו בבגדאד, תבריז, מוסול והראט נחשבה לעיר הבירה שלהם. כשיצאו משליטת הג'לאירים, הם יצרו ברית אסטרטגית נגד טימור לנג שלמרות זאת כבש את האזור וגרם לשליט קארה קויונלו קארה יוסוף לברוח ולהסתתר אצל הממלוכים במצרים. רק ב-1406 הצליח קארה יוסוף להחזיר לעצמו את השלטון בתבריז ורק ב-1410 החזיר את השליטה בבגדאד.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איראן: היסטוריה
קטגוריה:אזרבייג'ן: ימי הביניים
קטגוריה:עיראק: היסטוריה
קטגוריה:ארמניה: היסטוריה
קטגוריה:טורקיה: היסטוריה
קטגוריה:מדינות טורקיות לשעבר
קטגוריה:שושלות מוסלמיות
קטגוריה:שושלות טורקיות
קטגוריה:מוסלמים שיעים
קטגוריה:מדינות לשעבר במזרח התיכון
קטגוריה:מדינות לשעבר באסיה
טוכארים

[250px|ממוזער|שמאל|נסיכים טוכאריים, [פרסקו מן המאה ה-6 במערות קיציל]]
**טוכארים** הם דוברי השפה הטוכארית שחיו במאות לפני הספירה ובמאות הראשונות לאחר הספירה (עד המאה ה-7) בנווי המדבר באגן טארים, בשינג'יאנג שבצפון מערב סין. לפי הגדרות שונות וזיהויים שונים, מדובר בעם, תרבות או שבט. את השטח בו חיו הטוכארים ירשו האויגורים.

## מקור השם
בראשית המאה ה-20 התגלו על ידי הארכאולוג אורל שטיין באגן טארים כתבים בשפה הודו-אירופית ופריטי תרבות חומרית כגון אריגים וחפצי קרמיקה. הבלשן פרידריך מילר (Friedrich W. K. Müller) פענח את השפה וכינה אותה "טוכארית"' בעקבות הכינוי שטבע סטראבון עבור שבטים סקיתים שישבו ממזרח לפקיסטן של ימינו (ביוונית עתיקה: Τόχαροι).

## תרבות
הטוכארים חיו על נתיב דרך המשי ונחשפו לתרבויות ממזרח וממערב (מסין, פרס, הודו, טורקיה וטורקמניסטן). במאה הראשונה אחר הספירה אימצו את הדת הבודהיסטית ואת הכתב הבראהמי מצפון הודו.

היסטוריונים סינים תיעדו בתקופת המאה הראשונה לספירה את שבטי היו-סון (Yu-sun) והיואה-צ'י (Yueh-chi או Yuezhi), שמקובל לזהותם במחקר עם הטוכארים.

### מומיות
באזור אגן טארים, בהקשר למקומות בהם נמצאו כתבים בטוכארית, התגלו מומיות חנוטות מסביבות שנת 1800 לפנה"ס של גברים ונשים בעלי מאפיינים אירופאים-קווקזאיים (גולגולות מוארכות, אף צר, שפתיים דקות, עיניים עמוקות בארובותיהן ושיער בלונדיני). בשנת 1985 התגלתה גופת אשה חנוטה בגובה של 1.80 מטר. האשה, שמתה בגיל 58 בשנת 1,000 לפנה"ס לערך הייתה בעלת בגדים צבעוניים (חולצה, חצאית, חותלות), מגפיים, כובע ותכשיטים, כולם בדגמים שמקורם איננו במרכז אסיה אלא באזור הים השחור.

התברר כי שבטים הודו-אירופיים פלשו לאזור שינג'יאנג של היום לפני כ-4,500 שנה מאזור עמקי הנהרות של מזרח אירופה (דון, וולגה, דנייפר) המזוהה עם אוקראינה ודרום רוסיה (הערבה האירואסייתית). שבטים אלו, המזוהים עם המצאת החקלאות, ביות הסוס והמצאת הגלגל, נקראו "Kurgan" והיו מזוהים עם תרבות Yamna. זהו ה-Urheimat, הבית הקדום ביותר של העמים ההודו-אירופיים; חמושים בהמצאות טכנולוגיות אלו הם הגרו לכיוון סין, שם נלחמו עם בני האן. מילים ממוצא הודו-אירופי כמו דבש (Mead), כלב (Canine), סוס, גלגל (Kwuklo="wheel") זוהו בשפה הסינית. ידוע שהמיתולוגיה הסינית הושפעה מאוד מהטוכארים והיא דומה מאוד בבסיסה למיתולוגיה המשותפת של העמים ההודו-אירופיים בתקופה הפגאנית. השלדים שזוהו עם המראה הנורדי מעיד על מוצא אירופי קרוב מאוד לסקיתים ולעמי מזרח אירופה של היום. מסתבר שהטוכארים דיברו שפה שונה מההודו-איראנים. מנהגים אחרים כמו קעקוע, שימוש בקנביס (hemp) ושתיית אלכוהול ושיכר המקובלים על עמי אירופה המודרניים היו נהוגים בקרבם.

## קישורים חיצוניים

* המומיות ממדבר טקלה מקאן
* טוכארית אונליין
* נווי המדבר של צפון אגן טארים

* Hitch, Doug, "Empires of the Silk Road: A History of Central Eurasia from the Bronze Age to the Present". Journal of the American Oriental Society 130 (4): 654–658


## הערות שוליים

קטגוריה:עמי אסיה
קטגוריה:מרכז אסיה
קטגוריה:עמים קדומים
יוהאן גאורג לאהנר

**יוהאן גאורג לאהנר** (בגרמנית: **Johann Georg Lahner**; 13 באוגוסט 1772 – 23 באפריל 1845) נחשב לממציא "נקניקיית וינה". יצר ויכוח בין העיר פרנקפורט לווינה לגבי הבעלות על ההמצאה.

לאהנר הגיע לווינה ופתח חנות בשר בה מכר נקניקיות להן קרא "נקניקיות פרנקפורט". ידוע כי בעיר פרנקפורט סוג כזה של בשרים היה מוכר מימי הביניים, אך רק בנקניקיות הווינאיות נוספה התערובת של בשר בקר וחזיר הנמכרת ברחבי אירופה.

## קישורים חיצוניים
ממוזער|הנקניק מפרנקפורט|214x214 פיקסלים
* 

קטגוריה:ממציאים אוסטרים
קטגוריה:ילידי 1772
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1845
ולדימיר לרין

**לרין ולימיר ניקולייביץ**' (ברוסית: **Ларин, Владимир Николаевич**; 8 במאי 1939 - 9 באוקטובר 2019) היה גאולוג, כימאי, פיזיקאי וקוסמולוג. הוא העלה בעבודתו תאוריה מהפכנית לגבי מבנה כדור הארץ, בה נטען כי המבנה הפנימי של כדור הארץ מורכב מסגסוגות של מתכות הלוכדות בתוכן כמויות גדולות של מימן. תאוריה זו נשענת על לימודים ונתונים אמפיריים האומרים שמבנה כדור הארץ נבנה כך מיד לאחר ההיווצרות וההתפתחות של מערכת השמש, כאשר נוצרה סביב כדור הארץ עננה גדולה של יונים שמנעו חדירת חמצן וכתוצאה מכך כמות החמצן קטנה מכמות המימן.

את התאוריה הזו העלה לרין בשנת 1989 בפני מושב מיוחד של מדעני הארץ באקדמיה הסובייטית. הקבוצה שבחנה את התאוריה, כללה גאולוגים, כימאים ופיזיקאים, והשתכנעה מהנתונים שהוצגו בפניה.

כתוצאה מכך החליט המושב להגיש המלצה בפני ממשלת ברית המועצות לקדוח באר של עד 12 ק"מ באזור טונקה שליד ימת באיקל לגילוי המימן, דבר אשר עתיד היה לשנות כל מושג לגבי מקורות האנרגיה: המימן הוא מקור אנרגיה נקי ובעל איכויות בעירה גבוהות מפחמנים. במחקר שנערך באוניברסיטת נובוסיבירסק ב-1990 הוברר כי 10 ק"מ של קידוחי מימן לפי תפישה זו שווים למציאת כמויות אנרגיה דומות באזור גדול פי 10 בקידוחי נפט או גז וכתוצאה ערך המימן מבחינת ניצולו ועלותו רב בהרבה ממקורות פחמניים.

בשנת 1990 פרסם לרין במוסקבה את הספר "כדור הארץ המימני", התואם את הדוקטורט שלו. הספר תורגם לאנגלית על ידי הגאולוג הקנדי סי. וורן האנט מקלגרי, ושמו "Hydridic Earth".

לרין טוען עוד כי המימן נמצא במעמקי כדור הארץ - בעומק של יותר מ-300 ק"מ, אולם "לשונות" של הסגסוגות האלה מגיעות עד לפני קליפת הארץ בעיקר באזורי שברים גאולוגיים - אזור אגם באיקל, מדבר נבאדה בארצות הברית ובדרום קרוליינה - ובאזור השבר הסורי-אפריקי, במיוחד בנגב. בביקורים רבים בנגב מצא לרין הוכחות אמפיריות רבות לתאוריה ואף בצע עבודה סייסמולוגית שהצביעה על המצאות "לשונות" אלה במספר מקומות. הנתונים הוגשו למשרד התשתיות של מדינת ישראל.

בתחילת שנת 2012 נמצא בועה גדולה של מימן ליד במקו - בצורה עליה דיבר לרין. המימן מנוצל להפעלת תחנת חשמל.

## ספרו

* Larin, V.N., 1993, HYDRIDIC EARTH, Polar Publishing, Calgary 


## לקריאה נוספת

* Charles Warren Hunt, Dual Geospheres of the Expanding Hydridic Earth


## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:כימאים רוסים
קטגוריה:גאולוגים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1939
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2019
בוניפקיוס התשיעי

**בוניפקיוס התשיעי** (בלטינית: **Bonifacius IX**; בערך 1350 – 1 באוקטובר 1404) היה האפיפיור ה-203, שכיהן מ-2 בנובמבר 1389 עד מותו.

## ביוגרפיה
בוניפקיוס התשיעי נולד בשם פיירו טומצ'לי בממלכת נאפולי.

באוקטובר 1389 מת ברומא אורבנוס השישי, האפיפיור שקדם לו, כתוצאה מנפילה (יש אומרים כתוצאה מהרעלה), ובמקומו נבחר לאפיפיור בוניפקיוס התשיעי. שלט האצולה שלו היה בדוגמת לוח שחמט.

בשנת 1391 הקים באיזיט הראשון מבצר סמוך לקונסטנטינופול בצד האסייתי של מצר בוספורוס, שכונה אנאדולו היסארי. באותה שנה הוא שם מצור על בירת האימפריה הביזנטית, קונסטנטינופול, והאפיפיור בוניפקיוס התשיעי קרא למסע צלב נגדו. לקריאה נענו זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מספר דוכסים צרפתיים, הרפובליקה של ונציה, הרפובליקה של ג'נובה ומסדר אבירי רודוס; סך הכל כ־100,000 איש. הצבא הצלבני שם מצור על ניקופול בשנת 1396, והכריח את באיזיט לצאת לעזרת העיר. ב־25 בספטמבר לחמו הצבאות זה בזה. למרות שבאיזיט סבל אבדות כבדות מהצבא הצלבני, הצלבנים נטשו לבסוף את שדה הקרב. 

בוניפקיוס התשיעי תמך בהקמתן של אוניברסיטת פרארה ואוניברסיטת פאביה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-14
קטגוריה:נאפולי: אישים
קטגוריה:נפטרים ב-1404
דזי בארמור

**דזי בארמור** (באנגלית: **Desi Barimore**; נולד ב-22 במאי 1960) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי.

בארמור בוגר אוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו, עמה זכה בטורניר ה-NIT (National Invitation Tournament). נבחר בדראפט ה-NBA 1983 על ידי קבוצת ניו יורק ניקס בבחירה ה-151 (סיבוב שביעי).

## בישראל
בליגה הישראלית החל בארמור את דרכו בעונת 1984/85 בקבוצת הפועל חולון, בה שיחק במשך 6 עונות רצופות. בעונת 1985/86 הגיע עם חולון עד לגמר גביע המדינה, בו הפסידו למכבי תל אביב. לאחר מכן נדד לקבוצות כגון הפועל גליל עליון, מכבי רמת גן, ובעונת 1993/94 במכבי ראשון לציון.

בעונת 1994/95 שיחק בארמור בקבוצת בני הרצליה והיה שותף לעונה חלומית של המועדון. הקבוצה ניצחה בחצי גמר גביע המדינה את מכבי תל אביב, במשחק הגמר ניצחה את הפועל חולון (77–88) וזכתה בגביע. בעונה שלאחר מכן, חזר למכבי רמת גן ושיחק בה עונה אחת. בסך הכל קלע בארמור 4179 נקודות ב-12 עונות בליגת העל (מקום 31 בכל הזמנים).

בעונת 1997/98 שיחק במכבי אשדוד ועזר לה להעפיל לליגה לאומית ב'.

### בנבחרת ישראל
בארמור התאזרח בישראל בתחילת שנות ה-90, בין היתר שיחק עם נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל 1993. בסך הכל שיחק בנבחרת 9 משחקים, בהם קלע 86 נקודות (9.6 בממוצע).

### חיים אישיים
בארמור נישא לישראלית וקיבל אזרחות ישראלית. ב-1998 פרש מכדורסל וחזר לארצות הברית, שם נישא בשנית. נכון ל-2017 מתגורר בפיניקס, ומשמש כיועץ חינוכי לנוער בסיכון.
בנו, דזי בארמור ג'וניור, הוא כדורסלן ששיחק בקבוצת סן ברנרדינו, בליגת המכלליות המשנית, והחל מ-2017 בישראל. תחילה בהפועל באר שבע ואחר-כך במכבי מעלה אדומים.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל שחקן באתר מנהלת הליגה
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אלבמה
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים שהתאזרחו בישראל
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורסלני הפועל חולון
קטגוריה:כדורסלני הפועל גליל עליון
קטגוריה:כדורסלני מכבי עירוני רמת גן
קטגוריה:כדורסלני מכבי ראשון לציון
קטגוריה:כדורסלני בני הרצליה
קטגוריה:כדורסלני מכבי אשדוד
קטגוריה:אלבמה: כדורסלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1960
מיקלוש שרקן

**מיקלוש שרקן** (בהונגרית: **Sárkány Miklós**; 15 באוגוסט 1908 – 20 בדצמבר 1998) היה שחקן ומאמן כדורמים יהודי-הונגרי. פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1932 וברלין 1936) ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה בכדורמים (פריז 1931, מגדבורג 1934 ולונדון 1938).

## ביוגרפיה
שרקן נולד בסאטמרנמטי. 

באליפות אירופה בכדורמים שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1931 זכה במדליית זהב, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת אוסטריה.

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה במדליית זהב בטורניר הכדורמים לצידו שיחקו גאורג ברודי ואישטוואן ברטה שחקנים יהודים, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת ארצות הברית. בטורניר עצמו שיחק במשחק אחד.

באליפות אירופה בכדורמים שנערכה במגדבורג, גרמניה בשנת 1934 זכה שרקן במדליית זהב, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת בלגיה.

באולימפיאדת ברלין (1936) זכה במדליית זהב בטורניר הכדורמים פעם שנייה ברציפות לצידו שיחק גאורג ברודי, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת בלגיה עם השחקן היהודי ז'ראר בליץ. בטורניר עצמו שיחק בשלושה משחקים.

באליפות אירופה בכדורמים שנערכה בלונדון, בריטניה בשנת 1938 זכה במדליית זהב, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת הולנד.

### קריירת מאמן
לאחר מלחמת העולם השנייה כיהן כמאמן נבחרת הונגריה בין השנים 1947-1945. באליפות אירופה בכדורמים שנערכה במונטה קרלו, מונקו בשנת 1947 סיים עם נבחרת הונגריה במקום רביעי. הוא זכה חמש פעמים (1948, 1950, 1951, 1952, 1955) עם הקבוצות אותן אימן באליפות הונגריה. בשנת 1958 היגר שרקן לוופרטל, מערב גרמניה ובין השנים 1973-1968 אימן את נבחרת הכדורמים של גרמניה המערבית.

בשנת 1998 נפטר שרקן בווינה, אוסטריה.

## קישורים חיצוניים

* זוכי מדליות יהודים באולימפיאדת ברלין 1936

קטגוריה:שחקני כדורמים הונגרים
קטגוריה:שחקני כדורמים יהודים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: כדורמים
קטגוריה:אלופים אולימפיים יהודים
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת ברלין (1936)
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הספורטאים היהודים: הונגרים
קטגוריה:ניצולי השואה: הונגריה
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1908
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1998
קייטי פיטרסטון

**קייטי דיאן פיטרסטון** (באנגלית: **Katie Dianne Featherston**; נולדה ב-20 באוקטובר 1982) היא שחקנית קולנוע אמריקאית. ידועה בעיקר על הופעתה כשחקנית הראשית ב"סדרת סרטי פעילות על טבעית".

## ביוגרפיה
פיטרסטון נולדה בטקסס. היא למדה בבית הספר התיכון ג'יימס בואי בארלינגטון, שם השתתפה בחוגי משחק. לאחר מכן למדה משחק בקולג' באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית. סיימה את לימודיה ב-2005 עם תואר ראשון לאמנויות הבמה ועברה ללוס אנג'לס.

פיטרסטון מגלמת את קייטי בסרט "פעילות על טבעית", שיצא בשנת 2009 לקולנוע, וכן בשלושת סרטי ההמשך שלו.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1982
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
אפרים ארדה

**אפרים אֶרדֶה** (**Ephraim Erde**; 1905 – 24 בנובמבר 1986) היה צלם ישראלי, מחלוצי הצילום בתל אביב לצד רודי ויסנשטיין
וממשיכי דרכו של אברהם סוסקין.

## ביוגרפיה
אפרים ארדה נולד בכפר בגליציה המזרחית (לימים בגבול אוקראינה ופולין). בהכשרה של השומר הצעיר בפולין פגש בשנת 1929 צלם, שלימד אותו את יסודות הצילום.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, תחילה התיישב בקיבוץ עין המפרץ ומשם עבר כעבור זמן קצר לתל אביב. בתקופה הראשונה צילם תושבים ברחובות תל אביב, ואחר פתח ברחוב ליליינבלום, ליד קולנוע עדן, סטודיו בשם "פוטו עדן", ואחר, בשנות ה-40, פתח ברחוב אלנבי 55 פינת רחוב ברנר 1 (ליד גלידה ויטמן) את "פוטו ארדה", סטודיו שכלל גם חנות לצורכי צילום, והיה מוסד תל אביבי מוכר. רבים מן הצילומים התבצעו בחצר הבית, שם היה עץ תות גדול ששימש כרקע. צילומיו של ארדה עסקו בנושאים שונים ומגוונים: דיוקנאות סטודיו, אישים ומבנים, ארץ ישראל ותל אביב, חתונות, רפרודוקציות לציירים, ספורט והופעת מחול, הן בתחום הפרטי והן בתחום המוסדי (לתנועות נוער, אגודות ספורט ועוד).

בסוף שנות ה-70 סגר ארדה את חנותו והעביר את ארכיון תצלומיו לביתו שבשדרות בן ציון בתל אביב.
ב-14 בדצמבר 1978 נפתחה בספריית בית אריאלה תערוכת "50 שנות צילום" של ארדה.
הארכיון שהותיר אחריו כולל כמיליון תשלילים, שהדרך היחידה לזהותם היא ברישומים של ארדה בכתב ידו על קופסאות הקרטון.
לאחר פטירתו הועבר הארכיון לידי עיריית תל אביב, וכיום הוא שמור במוזיאון ארץ ישראל.

ארדה נפטר ב-1986, בגיל 81. נקבר בבית העלמין הדרום לצד אשתו מרים, שנפטרה ב-1982.
הותיר שלושה ילדים ונכדים.

בנו רן ארדה הוא צלם אדריכלות ואמנות.

## לקריאה נוספת
* **אפרים ארדה: אישים פנים ונוף: חמישים שנות צילום**, תל אביב: ספריית שער ציון, 1978. (קטלוג תערוכה רטרוספקטיבית מארכיון אפרים ארדה, 1928–1978)
* גיא רז, 'ארכיון: אפרים ארדה – קינתו של ארון מתכת II', **[[סטודיו (כתב עת)|סטודיו]]** 124 (2001), 6–9.
* 'אפרים ארדה', בתוך: גיא רז, **צלמי הארץ: מראשית ימי הצילום ועד היום**, תל אביב: מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, עמ' 88.
*׳אפרים ארדה׳, בתוך: ורד נבון, השדרה - שדרות ירושלים בעיני הצלמים, הוצאת ורד נבון, מהדורה שנייה, אוגוסט 2021, עמ׳ 37-36.

## קישורים חיצוניים

* אפרים ארדה באתר הבית לצילום, המרכז לתיעוד ומחקר של צילום מקומי, מוז"א
* פרטים על אפרים ארדה ב
* 
* 
*  (עם פתיחת התערוכה בבית אריאלה)
* 
* 
* 
* גיא רז, קריאה להצלת אוסף ארדה במוזיאון ארץ ישראל, הפורום לשימור הזיכרון האודיו-ויזואלי בישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
הבלוג של החיים שלי

**הבלוג של החיים שלי** (באנגלית: **My Life Undecided**) הוא ספר משנת 2011 שנכתב בידי ג'סיקה ברודי, העוסק בנערה בגיל ההתבגרות בעלת קשיים חברתיים ונפשיים שפותחת בלוג ומספרת בו על הקשיים היומיומיים שלה.

## תקציר העלילה
עלילת הספר מתמקדת בנערה בשם ברוקלין פירס, המכונה ברוקס, אשר לה קשיים חברתיים ונפשיים, כמו בחירת בן זוג לנשף מבין שני בנים, מריבות נמשכות עם חברה טובה ועוד. בנוסף, יש לה בעיה מיוחדת - כל החלטה שלה גרועה ובסופה מסתבכת או שמסתיימת בכך שמשהו נהרס.

ברוקס ושיין, חברתה הטובה ביותר, ערכו מסיבה בבית של הוריה של ברוקס. בזמן שההורים שלה היו בחופשה הבית שלהם נשרף, ולאחר מכן לקחו אותן לתחנת המשטרה ושיין הבטיחה לה שהן ביחד בזה. אחרי 7 שעות בתחנה שחררו את ברוקס. ההורים שלה באו לקחת אותה ואמהּ הענישה אותה בריתוק. כשהיא חזרה הביתה היא ניסתה להשיג בטלפון את שיין והיא לא ענתה לה. וביום שני אמור להיות משפט. בבית-המשפט אמרו לה שהיא צריכה לעבוד 200 שעות בעבודות שירות בבית אבות, למחרת ברוקס הבינה שהיא "איבדה" את חברתה בעקבות השרפה, והלכה להתבודד בספריה. היא מחליטה לכתוב בלוג שהאנשים יחליטו בשבילה החלטות והיא תלך לפיהם. בהתחלה היא הלכה לפי ההחלטות שלהם, ויותר מאוחר התחרטה מהבחירות שלהם והיא הבינה שהיא עשתה טעות והיא שילמה על כך. בעבודות שירות שלה היא פגשה את גברת מודי שאף אחד לא באה לבקר אותה, וכדי שהיא לא תרגיש בודדה היא הקריאה לה את הספר: "סיפור לבחירתכם". לבסוף היא מתפייסת עם שיין, ולאחר מכן שיין, ברוקס והחבר של שיין נסעו בלימוזינה למועדון, ברוקס הבינה ששיין שיקרה אותה. ברוקס קפצה מהאוטו והלכה לחבר שלה במועדון אחר, שבגדה בו בעקבות ההיצמדות שלה לשיין. היא עמדה במרכז המסעדה והתוודה בקול רם על האהבה שלה כלפיו והם השלימו, ונהפכו לחברים טובים.

## קישורים חיצוניים
* הבלוג של החיים שלי, באתר "ידיעות ספרים"
* הבלוג של החיים שלי מאת ג'סיקה ברודי / בעיות נעורים = בלוג לקבלת החלטות, באתר "ספרים"
* ציפי גוריון מורדי, קלולס כותבת בלוג, באתר "סלונה", 28 באוגוסט 2012
* My Life undecided, באתר של ג'סיקה ברודי 

קטגוריה:ספרי 2011
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער