open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מחוז בלה

**בלה** (געז: ባሌ; ידוע גם בשם "באלי") היה מחוז שהתקיים בדרום-מזרחה של אתיופיה. המחוז נקרא על שמה של המדינה האסלאמית בלה ששכנה בעבר באזור. גבולות המחוז היו הנהרות ובי שבלה במזרח ובצפון וגנלה במערב.

המחוז נוסד בתחילת המאה ה-20, פורק וסופח להררג בשנות ה-40 של אותה המאה ובשנת 1963 הוחזר. המחוז גבל במחוז הררג במזרח ובצפון, במחוז ארסי בצפון-מערב, בסידאמו בדרום ובמערב ובסומליה בדרום מזרח. בירת המחוז הייתה העיר גובה .

רוב אוכלוסיית המחוז הייתה מוסלמית בדתה והקבוצות האתניות העיקריות היו האורומו והסומלים.

כיום שטח המחוז מחולק בין מחוז בלה שבמדינת אורומיה לבין מחוז אפדר שבמדינת סומלי.

## הערות שוליים

בלה
בלה
בלה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
מחוז קאפה

**קאפה** היה מחוז  בדרום-מערבה של אתיופיה, עיר הבירה שלה הייתה העיר ג'ימה. המחוז נקרא על שם ממלכת קאפה, ממלכה ששכנה באזור.
 
קאפה גבלה בדרום מערבה ברפובליקת סודאן, בצפונה במחוז ילובור ובמחוז וואלאגה, בצפון מזרחה בשוואה, במזרחה במחוז סידאמו ובמחוז גמו גופה.

## היסטוריה

אחרי שחרורה של אתיופיה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית מחוז קאפה נוצר מאיחודם של כמה ממלכות: הממלכות של אזור גיב, ג'אנג'ארו, קאפה, גולדייה, שאווה גימירה, באנאסו, גארפרדה, ומאג'י. כתוצאה מכך ממלכת קאפה, שנכבש על ידי מנליק השני בשנת 1897 נתן את שמו למחוז החדש, בזמן שממלכת ג'ימה, יריבתה הישנה של ממלכת קאפה, נתנה את עיר הבירה שלה העיר ג'ימה.

עם האימוץ של החוקה החדשה בשנת 1995 קאפה נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, חלק קטן בצפונה נהפך להיות נפת ג'ימה שבמחוז אורומיה ורוב המחוז סופח למחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קאפה
קאפה
קאפה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל

**מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל** (Congressional Space Medal of Honor) היא עיטור אמריקני, שנוסד בשנת 1969. זהו העיטור הרם ביותר המוקדש לאסטרונאוטים. המדליה מוענקת על ידי נשיא ארצות הברית, בהמלצת הקונגרס.

המדליה מוענקת לאסטרונאוטים אשר "במסגרת מילוי חובותיהם הצטיינו באופן יוצא דופן, תוך הפגנת מאמץ בר כבוד, ותרמו תרומה לרווחת ארצות הברית והאנושות".

אף על פי שהעיטור נחשב לעיטור אזרחי, בגלל מעמדו הגבוה במדרג עיטורי ארצות הברית, הוא מאושר לענידה כאות על מדים של המשרתים בכוחות המזוינים של ארצות הברית.

## עיצוב העיטור
מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל מורכבת מתצורה של זר ניצחון ירוק, עליו מונח כוכב בעל חמישה קודקודים. בין  שני קודקודים סמוכים של הכוכב יוצאת להבה מוזהבת. במרכז הכוכב הגדול מעוצב ענן בצבע תכלת, ובמרכזו כוכב כחול. במרכז הכוכב הכחול קבוע יהלום במשקל רבע קרט. (זהו העיטור האמריקני היחיד הכולל יהלום). מעל זר הניצחון, קבוע עיט מוזהב עם כנפיים פרושות.

## מקבלי מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל
מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל הוענקה לאחר מותם לאנשי הצוות של החלליות אפולו 1, מעבורת  החלל צ'לנג'ר ומעבורת החלל קולומביה. מדליה זו הוענקה לאחר מותו לאסטרונאוט הישראלי הראשון, אילן רמון, שהיה לאזרח הלא אמריקני הראשון - והיחיד עד כה - שהוענקה לו מדליה זו.

[שמאל|ממוזער|250px|המדליה שהוענקה למורה [כריסטה מקאוליף, שנספתה באסון מעבורת החלל צ'לנג'ר]]

:* סימון כוכבית מציין כי המדליה הוענקה לאחר מות המעוטר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ארצות הברית: עיטורים
קטגוריה:פרסים בתחום חקר החלל
קטגוריה:תוכנית החלל האמריקאית
קטגוריה:עיטורי כוכב
וולו

**ווֹלוֹ** (באמהרית: **ወሎ,** ) היה מחוז מרכזי בצפון מרכז אתיופיה.

בעבר נקרא האזור בשם ביתא אמהרה והחל מן המאה ה-17 ואילך החל התיישבות אורומו באזור. בניגוד לחבשים שהמבנה החברתי שלהם התבסס על מחוזיות, מבנה האורומו היה שבטי והורכב משתי קונפדרציות שבטיות שנקראו ברטומה ובורנה שסה"כ מנו כ-50 שבטים.
 
שבט הוולו והאחרים שהיגרו לאזור השתייכו לברטומה, וולו היה השבט הגדול לכן הוחלף שם האזור כולו לוולו. נפות בתוך המחוז נושאות גם שמות של שבטי אורומו יותר קטנים ובהם תולמה, ווצ׳אליה, אבונו, יג׳ו ורייה.

לפני המאה השש עשרה, וולו (ביתא אמהרה) היה מרכז היסטורי, פוליטי, ודתי של האימפריה האתיופית. כאשר האימפריה האקסוּמית נדחקה דרומה עקב אתגרים פנימיים וחיצוניים, היא העבירה את מרכזה למקום שנקרא קובאר שממוקם באנגות, בוולו של ימינו.

בעקבות קריסת האימפריה האקסומית, שושלת זגווה הצליחה להשתלט על שלטון המדינה וקבעה את מרכזה בלליבלה, בחלק הצפון-מערבי של וולו.
  
בתקופת ימי הביניים, ביתה אמהרה, החלק הדרומי של וולו הפך למרכז המדינה. הקיסרים נאוד (בסביבות 1494 -1508) ולבנה דנגל (בסביבות 1508-1540) בנו את ארמונותיהם באזור, וניהלו משם את המדינה.

לאחר שחרורה של אתיופיה במהלך מלחמת השחרור האתיופית במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית בשנת 1941, המחוזות אזאבו, לסתה, ראיה, וג ויג'ו נוספו לוולו. וולו כללה גם את צ'יפדום קללו שהייתה לנפה בתוכה.

עם אימוץ החוקה החדשה בשנת 1995 וולו נחלק בין המחוזות האתניים החדשים, חצי מהמחוז שהיה מיושב בעפרים סופח למדינת עפר. לנפה השנייה, חלק קטן בצפון סופח למחוז תיגראי הדרומית שבמדינת תיגראי והיתר סופח למדינית אמהרה וחולק לשני מחוזות - דרום וולו וצפון וולו. 

מחוז וולו הוא ערש לידתם של שלושה סולמות מוזיקליים האופייניים למוזיקה האתיופית המסורתית ולנעימות יהדות אתיופיה: באטי, תזטה ואמבסל.

## הערות שוליים

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:עפר
קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
מחוז ולגה (אתיופיה)

**ולגה** (געז: ወለጋ) הוא אזור היסטורי במערב אתיופיה. גבולותיו הם בני שנגול מצפון, נהר דידסה במזרח המשמש כגבול עם אזור לאקה, מורדות הרמה האתיופית על יד גבול סודאן במערב והנהרות ברו, גיב וגוג'ב בדרום.

האזור נקרא על שמם של הולגה, תת-קבוצה של האורומו.

בחלוקה המנהלית של תחילת המאה ה-20 היה ולגה למחוז שגבל במחוז סיבו מצפון-מערב, בגוג'ם מצפון, שאווה ממזרח, לימו מדרום מזרח, ילובור מדרום וקלם ממערב. בשנות ה-40 של אותה המאה נוספו לולגה המחוזות בני שנגול, סיבו וכן חלק ממחוז קלם, כך שגבולה המערבי היה גבול סודאן. עיר הבירה הייתה העיר נקמת.

כיום שטחי ולגה מחולקים בין המדינות גמבלה ובנישנגול-גומאז כאשר רוב השטח הוא חלק ממדינת אורומיה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אורומיה
קטגוריה:בנישנגול-גומאז
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
גמו גופה

**גמו גופה** (בגעז: **ጋሞ ጎፋ**) הוא מחוז שהיה קיים בדרום-מערבה של אתיופיה בין השנים 1941–1987.

אזור גמו גופה נכבש וסופח לאימפריה האתיופית בשלהי המאה ה-19. בתחילת המאה שלאחר מכאן שטחי גמו גופה השתייכו למחוז בקו. בשנות ה-40 הוקמה גמו גופה ושמה נלקח מתוך שתי הקבוצות האתניות הגדולות שחיו במקום הגמו והגופה. המחוז גבל בקניה בדרום, במחוז סידאמו במזרח ובצפון ובמחוז קאפה במערב.

מלכתחילה בירת המחוז הייתה העיר צ'נצ'ה  עד שהועברה לגידולה  ואז חזרה לצ'נצ'ה עד שהועברה לארבה מנץ' .

בשנת 1987 תחת השלטון הסוציאליסטי בוטל מחוז גמו גופה תוך שהוא פוצל לשני מחוזות צפון אומו שבירתו העיר ארבה מנץ' ודרום אומו שבירתו ג'ינקה . 

כיום שטחי המחוז נכללים בתוך מדינת מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
כנסיית אורנס

**כנסיית קורות העץ באורנס** (בנורווגית **Urnes stavkirke**) היא כנסייה הנמצאת באורנס שבמחוז סוגן והפיורדים במערב מרכז נורווגיה. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1979 ועדיין נערכות בה מיסות מעת לעת. הכנסייה פתוחה למבקרים רק בחודשי הקיץ.
## היסטוריה
לפי ממצאים ארכאולוגיים, ניצבו במקום, כנסייה או שתי כנסיות מוקדמות יותר, שהוקמו לכל המוקדם במאה ה-11. מאחת הכנסיות המוקדמות האלה שרד הקיר הצפוני, והוא משמש כאחד הקירות החיצוניים גם של הכנסייה הנוכחית. הכנסייה הנוכחית הוקמה בשנת 1132 לערך והיא נחשבת לכנסיית קורות העץ העתיקה בעולם. כמו כן נחשבת הכנסייה לגשר בין הסגנון הוויקינגי המסורתי שהתאפיין בעיטורים מעולם החי לבין הסגנון הנוצרי המאוחר יותר. במשך השנים נערכו מספר שינויים במבנה הכנסייה. בית המקהלה (שהיה צר מהספינה) הורחב במאה ה-17 באופן זמני, והספינה הוארכה לכיוון דרום. במאה ה-18 נוספו מספר חלונות בקירותיה של הכנסייה, אך היא שקעה עקב בהזנחה. במאה ה-20 שופצה הכנסייה באופן מקיף. עם זאת, חלקים ניכרים מהמבנה הם מקוריים: הגג, חלק מקורות העץ של הקונסטרוקציה וכיסויי העץ.

## המבנה
ימין|ממוזער|200px|פנים הכנסייה המוזנח בסוף המאה ה-19
ספינת הכנסייה היא בצורת מלבן ובמרכזה כמו גם במרכזו של בית המקהלה ניצב שטח מורם. כיסויי העץ של הגמלונים ודלת הכניסה בקיר הצפוני שרדו מכנסייה מוקדמת יותר, אם כי יש שטוענים כי הדלת הייתה קבועה במקור בקיר המערבי של הכנסייה ושימשה ככניסה הראשית אל המבנה. 

הדלת מעוטרת בעיטורים עשירים שזכו לשם "סגנון אורנס" (Urnes Style). מקובל שהדוגמה על הדלת מייצגת נחשים המתפלים בדרכם מעלה. מתחת לנחשים ניצב בעל חיים שלו ארבע רגליים - ככל הנראה אריה - הנושך את הנחש, ופירוש רווח למראה הוא שהוא מתאר את המאבק הנצחי בין הטוב בדמות האריה המייצג את ישו, לבין הרוע, השטן המיוצג על ידי הנחש. מאידך ייתכן כי הסצנה לקוחה מהמיתולוגיה הנורדית ומתארת את הראגנארוק, אחרית הימים במיתולוגיה זו. לפי פירוש זה הנחש הוא בעצם ייגדראסיל (Yggdrasil) או עץ העולם) הנאכל על ידי הדרקון נידהוג (Níðhöggr). 
גם כותרות העמודים בכנסייה עשירים בעיטורים שונים.

## גלריה

Urnesstavkirke.jpg
Urnesportalen.jpg|הדלת הצפונית
UrnesChurchRelief.jpg|תקריב: האריה בדלת הצפונית
Urnes-kapitel.2.jpg|כותרת של עמוד בכנסייה ובה נראים צמחים
Urnes kapitel.jpg|כותרת של עמוד בכנסייה ובה נראה קנטאור


## קישורים חיצוניים

* 
* מידע מקיף ותמונת באתר רשות השידור הנורווגית (נורווגית)

קטגוריה:נורווגיה: כנסיות
לומביני

**לוּמְבִּינִי** (בנפאלית: **लुम्बिनी**) הוא אחד מארבעת אתרי העלייה הקשורים בחייו של גאוטמה הבודהה. לומביני שוכנת במרכזה של דרום נפאל כ-7 ק"מ בלבד מגבול הודו, ובה, לפי המסורת הבודהיסטית, ילדה מאיה דווי את בודהה. למרות שהאתר אינו מרשים בחזותו ורוב המבנים שבו שוחזרו או נהרסו, הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו, בשל היותו אחד המקומות הקדושים ביותר לאחת הדתות הגדולות בעולם, ובשל כך שהוא מעיד על טיבם של מרכזי העלייה לרגל הבודהיסטים כבר בתקופה מוקדמת.

## היסטוריה
על פי המסורת, בודהה נולד בלומביני בשנת 563 לפנה"ס, כאשר אימו, המלכה מאיה דווי, הייתה בדרכה מבית בעלה לבית משפחתה. אותה עת השתרע גן במקום, והמלכה טבלה בבריכה וצעדה 20 צעדים צפונה, שם אחזה בעץ וכרעה ללדת. בשנת 249 לפנה"ס ביקר במקום אשוקה, מלך הודו, אשר סימן את מקום לידתו המדויק של בודהה באבן. בנוסף וכפי שנהג לעשות במקומות אחרים הקים אשוקה עמוד הנקרא על שמו, ועליו חרט את דבר ביקורו:

עד המאה ה-15 הייתה לומביני אתר עלייה לרגל, ובין היתר פקדו אותה הנוסעים הסינים פשיין בשנת 403 והסואן טסאנג ב-636. לאחר מכן חדלו העדויות הכתובות אודות מבקרים באתר, עד שבשנת 1312 פקד את לומביני המלך ריפו מלה והוסיף כיתוב משלו על עמוד אשוקה.

לאחר מכן, חדל המקום לשמש כאתר עלייה לרגל, הוא נשכח ומבניו נהרסו והוקפו בצמחיית פרא. רק בדצמבר 1896 נתגלתה לומביני מחדש. ב-1995 טענו חוקרים כי הצליחו לאתר את האבן שסימנה את מקום הולדתו המדויק של בודהה 5 מטרים מתחת לרצפת מקדש מאיה דווי המקורי. האבן בגודל של 40 ס"מ על 70 ס"מ נחה על שבע שכבות לבנים, והיא מוצגת במקדש.

## האתר
שטח האתר המוכרז על ידי אונסק"ו אינו גדול. אורכו 150 מטר, רוחבו 130 מטר והוא משתרע על פני 19.5 דונם.
"בריכת מאיה דווי" המכונה גם "בריכת שאקיה" היא הבריכה בה לפי המסורת רחצה מאיה דווי בטרם ילדה את בודהה. לבריכה צמודים מצפון עמוד אשוקה ושרידי מקדש מאיה דווי שנבנה לפני ביקורו של המלך אשוקה בשנת 249 לפנה"ס. המקדש האדום שנבנה במאה ה-20 נהרס בשנת 1993 במסגרת עבודות המחקר באתר.

האתר כולו מוקף על ידי סוללה בצורת מעגל שקוטרו 900 מטר. בתוך המעגל שוכנים שרידיהם של מספר מנזרים בודהיסטים (ויהארה) המתוארכים לתקופה שבין המאה ה-3 לפנה"ס ועד למאה ה-5, הנמצאים כ-100 עד 150 מטר מזרחית לבריכה. עוד נמצאים באתר שרידים של מספר מקדשים בודהיסטים (סטופה) שנבנו בין המאה ה-3 לפנה"ס והמאה ה-15.

## קישורים חיצוניים

* אתר מקיף אודות לומביני
* אתר מקיף נוסף אודות לומביני
* המקום באתר בודהה.נט
* 
* 

## הערות שוליים


קובץ:Birthplacebuddha.jpg|מקום הולדתו המדויק של בודהה
קובץ:Nigrodharama1.jpg|שרידי הויהרה (מנזר) של ניגרודהאראמה
קובץ:Asokalumbini.jpg|עמוד אשוקה וחלק ממקדש מאיה דווי המודרני שנהרס ב-1993
קובץ:Birth of Buddha at Lumbini.jpg|לידת הבודהה בלומביני


קטגוריה:נפאל: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:בודהיזם
קטגוריה:ערים קדושות
קטגוריה:נפאל: דת
שטוחלנדיה

**שטוחלנדיה: רומאנסה רבת-ממדים** (באנגלית: **Flatland**) היא נובלה מאת אדווין אבוט אבוט שנכתבה ב-1884. כסיפורת, שטוחלנדיה נחשבת לסאטירה מז'אנר הפנטזיה, המתארת חיים בעולם מישורי בעל שני ממדים, ובנוסף מותחת ביקורת על ההיררכיה החברתית בחברה הוויקטוריאנית בה חי אבוט. הספר עודנו פופולרי בקרב מתמטיקאים וסטודנטים הלומדים את המקצוע, בייחוד אלו הלומדים את רעיון הממדים המרובים.

מספר סרטים יצאו בעקבות הסיפור, כולל שני סרטים שונים שיצאו ב-2007.

## עלילה
[250px|ממוזער|ימין|איור של בית טיפוסי בשטוחלנדייה. משמאל דלת רחבה לגברים ([צלע (גאומטריה)|מצולעים), ומימין דלת צרה לנשים (קווים ישרים): אלגוריה להבדל המעמדי בין גברים לנשים בחברה הוויקטוריאנית]]
הסיפור מתאר עולם דו-ממדי שתושביו הם מצולעים המתחלקים לקאסטות שונות בהתאם למספר צלעותיהם. העיגולים הם בני המעמד הגבוה ביותר, והנשים הן קווים ישרים. המְסַפֵּר, ריבוע צנוע (קאסטת הריבועים הוא מעמד הג'נטלמנים ואנשי המקצוע בשטוחלנדיה), מספר לקוראים על כמה מן השלכותיהם של החיים בשני ממדים. הריבוע חולם על ביקור בעולם בעל ממד אחד, בו הוא מנסה לשכנע את שליט הממלכה הבוּר כי אכן קיימים שני ממדים, אך מוצא כי לגרום לשליט החד-ממדי לראות מחוץ לקו הישר האינסופי בו הוא חי, הוא דבר בלתי אפשרי.

לאחר מכן מבקר כדור תלת־ממדי את הריבוע, שאינו מסוגל לתפוס את דבר נפחו של הכדור עד שרואה הוא את חללנדיה (*Spaceland*, בתרגום חופשי: "ארץ המרחב") במו עיניו.
הכדור מבקר בשטוחלנדיה בתחילת כל אלף שנים, כדי לשלוח מבשר חדש של רעיון הממד השלישי, בתקווה שיתחנכו סוף כל סוף תושבי שטוחלנדיה ויכירו בקיומה של חללנדיה.
מחללנדיה הבטוחה, יכולים הכדור והריבוע להשקיף על העיגולים מנהיגי שטוחלנדיה המספרים בחשאי על ניסיונות קודמים להציג את דבר קיומה של ארץ אחרת, וקובעים שכל מי שיספר שזכה לביקור או להתגלות מארץ כזו גזר דינו יהיה מוות או מעצר (בהתאם לקאסטה שאליה הוא משתייך).

לאחר שמוחו של הריבוע נפתח לממדים חדשים (תרתי משמע), הריבוע מנסה לשכנע את הכדור שקיימים ארבעה ממדים מרחביים, ואולי אף יותר. הכדור נעלב מעזות השערתו של הריבוע ואיננו יכול לתפוס את רעיון קיומם של ממדים אחרים ומסלק את תלמידו מחללנדיה בבושת פנים.

כעבור זמן מה, חולם הריבוע שהכדור חוזר לבקרו, הפעם כדי להציג בפניו את נקודלנדיה, ארץ הנקודה (Pointland), לה אין ממדים כלל. הנקודה (תושבה היחיד של הארץ ושליטה) רואה בעצמו את כל היקום, ואינו מעלה על דעתו קיומם של ממדים או יצורים אחרים מלבדו. הריבוע נכשל לשכנע את הנקודה בקיומם של אלו, משום שהנקודה אינו מכיר בו כלל וסבור שהוא המדבר אל עצמו. לאחר מכן מתנצל הכדור בפני הריבוע על שכעס עליו, ומסכים שייתכנו עולמות בעלי ארבעה ממדים ואף יותר.

בסופו של הסיפור, הריבוע נכשל בהפצת רעיון שלושת הממדים בשטוחלנדיה. הוא מושלך למאסר, ומגלה שעם הזמן גם הוא עצמו מתקשה יותר ויותר לדמיין בעיני רוחו צורות תלת-ממדיות.

## ראו גם
* משל המערה של אפלטון

## קישורים חיצוניים

* Flatland - המקור האנגלי באתר ויקיטקסט
* הפרק הראשון של הספר מתוך האתר מכונת קריאה
* 
* ספר שמע - שטוחלנדיה באנגלית מאתר Librivox

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרות בריטית
קטגוריה:ספרי פנטזיה
קטגוריה:ספרי סאטירה
קטגוריה:ספרי 1884
קטגוריה:ספרי מתמטיקה
קטגוריה:נובלות
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קטגוריה:עולמות מקבילים בתרבות ובאמנות
נפת לנטחי

**נפת לֶנטֵחִי** (בגאורגית: **ლენტეხის მუნიციპალიტეტი**, לֶנטֵחִיס מוניציפליטי) או **סוואנתי תחתית** היא נפה במרכז מחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית שבגאורגיה. הנפה גובלת הנפה גובלת מצפון ברוסיה ובנפת מסטיה (סוואנתי עילית); מצפון-מערב ומערב בנפת מסטיה; מדרום-מערב בנפת מרטווילי ונפת צ'חורוצחווי; מדרום בנפת צאגרי ונפת אמברולאורי; ומדרום-מזרח בנפת אוני.

עד שנת 1917 נכללה בפלך כותאיסי ("הגוברניה של כותאיסי") באוייזד לצ'חומי. משנת 1921–1930 באוייזד לצ'חומי, ומשנת 1930 הופרדה כנפה נפרדת. משנת 1953 נקראה **נפת סוואנתי תחתית**.

שטח הנפה מאופיין בתוואי נוף הררי. בשטח הנפה עובר נהר הצחניסצקאלי.

הנפה מאוכלסת ב-4,386 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 3.26 איש לקמ"ר. העיירה לנטחי (דאבא) מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנפה ישנם 58 כפרים המחולקים ל-7 תמי: זָ'אחוּנדֶרִי, רצחנֶלוּרִי, צִ'יחַארֶשִי, צ'וֹלוּרִי, צַאנַא, חֶלַדִי וחוֹפּוּרִי.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

לנטחי
קטגוריה:סוואנתי
מחוז ארסי

**ארסי** (געז: አርሲ) היה מחוז שהתקיים במרכזה של אתיופיה. בעבר שטח המחוז היה חלק מהמדינות האסלאמיות סולטנות דוורו והדייה. המחוז נקרא על שם הארסי תת-קבוצה של האורומו שפלשו והתיישבו באזור מהמאה ה-16.

ארסי נכבשה על ידי ממלכת שאווה תחת דרגה סהלה סלסה בשלהי המאה ה-19 והפכה למחוז בה כאשר גבולה הדרומי היה נהר הובה שבלה והצפוני נהר האווש. בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 ארסי גבלה בצפונה ובמערבה בשאווה, בדרום-מערבה במחוז סידאמו, בדרומה במחוז בלה ובמזרחה במחוז הררג. בירתה הייתה העיר אסלה. 

כיום מחוז ארסי הוא מחוז במדינת אורומיה.

ארסי
ארסי
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
סן חואן

**סן חואן** או בשמה המלא **סן חואן באוטיסטה** (בספרדית: **San Juan Bautista**) היא בירת הטריטוריה האמריקאית פוארטו ריקו. שמה הנוכחי של העיר ניתן לה רשמית ב-1521, והיא נקראת על שמו של יוחנן המטביל.

## היסטוריה
ב-1508 הקים חואן פונסה דה ליאון את היישוב המקורי, כפארה (כיום פואבלו חייבו בעיר גואנבו). שנה לאחר מכן הוחלט להעתיק את היישוב למיקום שהיה ידוע אז כפוארטו ריקו.

לאחר מותו של דה ליאון, העיר התחזקה ובנתה ביצורים על מנת להגן על עצמה מפני התקפות של אירופאים מכיוון הים או החוף. במשך הזמן הפכה העיר למרכז כלכלי והמסחר בכותנה, תבלינים, סוכר וטבק פרח. אך עם זאת, גדל גם הסחר בעבדים אפריקניים. כמו כן התושבים, בעיקר אנשי המעמד הבינוני והחקלאים, החלו להשתלט על העיר ואט אט השתחררו מהשלטון הספרדי.

במאות ה-18 וה-19 החלה להתגבש הזהות הלאומית החדשה של הפורטוריקנים, עד שהעיר נכבשה מידי הספרדים על ידי ארצות הברית בשנת 1898.

בשנת 1917, קיבלו תושבי העיר ביחד עם כל תושבי האי אזרחות אמריקאית כדי שיוכלו להתגייס לצבא האמריקאי ולהשתתף במלחמת העולם הראשונה.

אסונות טבע והשפל הכלכלי בשנות העשרים פגעו באי בכלל, ובסן חואן בפרט. הודות לכסף שהזרימה ארצות הברית בשנות ה-30 החלה העיר לצמוח בשנית, ובשנים 34–1933 שופצה העיר והבניינים הישנים שוחזרו. בעקבות כך, הפכה העיר למרכז תיירותי.

בשנת 1983 הוכרזו האתר ההיסטורי הלאומי בסן חואן ומצודת סן חואן כאתר מורשת עולמית.

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פוארטו ריקו: ערים
קטגוריה:ארצות הברית: ערי חוף
קטגוריה:הקריביים: ערי בירה
קטגוריה:פוארטו ריקו: ערי נמל
קטגוריה:יחידות מנהליות של ארצות הברית: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
הררג

**הררג** (בגעז: ሃረርጌ) היה מחוז שהתקיים בדרום-מזרחה של אתיופיה. הררג היה המחוז הגדול ביותר בשטחו ובירתו הייתה העיר הרר. אוכלוסיית המחוז הייתה מוסלמית ברובה עם רוב סומלי.

האזור סופח לאימפריה האתיופית בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה שלאחר מכן הוקם מחוז הררג. תחת השלטון האיטלקי האזור היה לחלק ממחוז סומליה ומחוז הרר. בין השנים 1941–1963 המחוז כלל גם מחוז בלה.

הררג גבלה במזרחה בסומליה, בצפון מזרחה בג'יבוטי, בצפונה בוולו, בצפון מערבה בשוואה, במערבה במחוז ארסי ובדרום מערבה במחוז בלה. המחוז הכיל את אזור אוגדן הסומלי.

בשנת 1987 תחת השלטון הסוציאליסטי בוטל מחוז הררג תוך שהוא פוצל לארבעה מחוזות: מערב הררג שבירתה אסבה תפרי, מזרח הררג שבירתה הרר, דירה דאווה שבירתה דירה דאווה ואוגדן, כששני האחרונים היו למחוזות אוטונומיים. 

בשנת 1995 מחוז הררג חולק על פי מפתח אתני ורוב שטחי המחוז הפכו למדינת סומלי, שטחים בצפונו שבו חיו עפרים סופח לעפר ושטחים שיושבו באורומו בחלק הצפון-מערבי סופחו לאורומיה, סביב העיר הרר הוקמה מדינת הררי והעיר דירה דאווה קיבלה מעמד של עיר עצמאית.

קטגוריה:סומלי
קטגוריה:אורומיה
קטגוריה:עפר
קטגוריה:דירה דאווה
קטגוריה:הררי
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
שותא רוסתוולי (הר)

**שותא רוסתוולי** (בגאורגית: **შოთა რუსთაველი**) הר בולט בחלק המרכזי של הרי הקווקז. הוא ממוקם במחוז ההיסטורי סוואנתי עילית שבגאורגיה, סמוך לגבול עם הרפובליקה הרוסית, קברדינו-בלקריה. 

שותא רוסתוולי הוא ההר העשירי בגובהו מבין הרי הקווקז ומתנשא לגובה של 4,860 מטר (15,940 רגל). מגובה 3,000 מטר ומעלה מכוסים מדרונות ההר בקרחון. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של רוסיה
קטגוריה:גאורגיה: הרים
קטגוריה:אירופה: הרים
קטגוריה:סוואנתי
קטגוריה:קווקז: הרים
קטגוריה:גבול גאורגיה–רוסיה
דרך ארץ פלשתים

[שמאל|ממוזער|250px|חפירות [ביר אל-עבד בסיני]]
**דרך ארץ פלשתים** היא הדרך הקרובה והקצרה ממצרים לארץ ישראל. דרך זו קישרה את מצרים עם ארץ ישראל, ועברה לאורך צפון סיני סמוך לחוף. המצרים הקדומים קראו לה "דרכי הורוס". אחד המסעות בנתיב זה היה של פרעה סתי הוא סתי הראשון בשנת 1303 לפנה"ס. תיאור מסעו מופיע בתבליטים במקדש כרנך בכרנך. הדרך שימשה גם לכובשים אחרים של ארץ ישראל. בין השאר בעת החדשה: במאה ה-18 מסע נפוליאון בארץ ישראל. ובמאה ה-20 היו אלה הבריטים במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ולקראת מלחמת העצמאות היה זה הצבא המצרי שפלש לארץ ישראל.

## במקרא
לראשונה בכתובים אנו קוראים על דרך ארץ פלשתים בספר שמות. לאחר יציאת בני ישראל, אלוהים מצווה על משה כי בני ישראל לא יעלו לארץ ישראל בדרך זו. שכן, היה חשש כי יתקלו באויב ואז יבקשו לסגת חזרה למצרים וכך כתוב במקרא:

.

## מסע פרעה סתי
צבי אילן בספרו מביא תיאור מסעו של פרעה סתי ב"דרך ארץ פלשתים". התבליט מתאר את שובו של פרעה סתי מארץ כנען, כאשר הוא מוביל שלל ושבויים.

בתחילת המסלול:
* **נחש של מלך** - כנראה רפיח.

כעשר תחנות מתוארות בדרך, 25 ק"מ מרחק ביניהם - מהלך יום של שיירה. בכל תחנה בארות מים. יוצא כי את מדבר סיני עברו בעשרה ימים.

בסופו של המסלול מתוארות תחנות הקרובות זו לזו:
* **המים המפרידים** - נהר עם תנינים וצמחים אולי סּוף. בצידו המזרחי מצוי מבצר מעליו מעין גשר. כנראה הכוונה לזרוע המזרחית של הנילוס הקרויה הזרוע הפֶלוּסית על שם העיר פלוסיון ששכנה לידם. המים הנפרדים נקראים במקרא "שִיחוֹר" שעליו נאמר שהוא גבול מצרים.
* קטע מים ובו דגים - מסמל את הים התיכון.
* מבצר הקרוי "סילה" - "קנטרה" של ימינו.
* **בית אריה**
* **מגדל של סתי** - כנראה מִגדוֹל המקראית - אחת התחנות הראשונות של בני ישראל בדרך לארץ ישראל.
* **באר חפר** - ליד המגדל של סתי.

בהמשך הדרך עוד בארות כמו **באר סתי המנצח**.

הפרעונים הקימו בארות ומצודות לאורך הדרך לשם אספקת מים ומזון וכן להגנה מפני ה"בדווים" של אז "שוסי המדבר".

## חפירות ביר אל-עבד

סמוך לימת ברדוויל, ליד היישוב ביר אל-עבד, ממערב להיאחזות הנחל "נחל ים" לשעבר, נערכו חפירות ארכאולוגיות על ידי חוקרי אוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.

התחנה השתרעה על 50 דונם. נחשפו בה שרידי מצודה, ארבעה אסמים גדולים שעל רצפת שלושה מהם התגלו גרגירי תבואה. במקום התגלו גם סימנים לבריכת אגירה. שרידים אלה מספרים לנו על תפקידה של תחנה בדרך:
# מתן הגנה באמצעות מצודה.
# אספקת מזון על ידי אסם.
# אספקת מים מבריכה.

בין הממצאים נכללו חרפושיות וכן ידיות של קנקני אגירה ועליהן טביעת חותם של סתי הראשון.

## הקשר ל"דרך הים"

דרך הים (בלטינית Via Maris - וִיאָה מָרִיס) היא דרך עתיקה עוד מתקופת הברונזה שחיברה בימי קדם את מצרים עם סוריה, אנטוליה, ומסופוטמיה (איראן ועיראק של ימינו) כאשר חלק ממנה עבר בתחומה של ארץ ישראל.

שמה המקורי של הדרך היה **דרך ארץ פלשתים**, תזכורת לעובדה שהדרך עברה דרך מישור פלשתים. הדרך התפצלה באזור קיסריה לשתי דרכים, דרך אחת חצתה את הרי מנשה לכיוון מגידו, והשנייה המשיכה לאורך הים עד דאר, שם חצתה את ההרים. הדרכים התאחדו שוב על חוף ימת הכנרת והמשיכו צפונה. כיום, תוואי הדרך ברצועת עזה נקרא דרך צלאח א-דין.

## לקריאה נוספת
* צבי אילן, **סיני ורצועת עזה**, תרבות וחינוך - תל אביב, 1968.
* צבי אילן, **אתמולים - מחקרים ותגליות בעברה של ארץ ישראל**, מודן - הוצאה לאור - תל אביב, 1988

קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:סיני
קטגוריה:רצועת עזה: תחבורה
ג'רמי לנגפורד

**ג'רמי לנגפורד** (נולד ב-1956) הוא אמן ופסל בזכוכית בריטי-ישראלי. פיתח שיטות עבודה ייחודיות באמנות הזכוכית. יצירותיו מוצגות באתרים רבים ברחבי העולם, חלקם אתרים יהודיים. יצירתו המוכרת ביותר בישראל היא "שרשרת הדורות" במנהרות הכותל.

## ביוגרפיה
ג'רמי לנגפורד נולד בלונדון שבאנגליה. אביו, בארי לנגפורד , היה עורך ובמאי ב-BBC, ומן הבמאים הראשונים של הטלוויזיה הישראלית. אחותו של ג'רמי, היא קרוליין לנגפורד, שחקנית ואשתו השנייה של אסי דיין ואחיינו הוא ליאור דיין. שם המשפחה המקורי של ג'רמי לנגפורד היה לליוולד, משפחתו ילידת הולנד. לנגפורד קשור לג'וזף לליוולד , עורך העיתון "הניו יורק טיימס", ולרב ארתור לליוולד , פעיל זכויות האזרח. סבא רבא של ג'רמי לנגפורד היה בדרן חצר מלכותי בבריטניה (שהתמחה בשריקות) ששירת בחצרו של אדוארד השביעי ופתח את מפעל הסבון של סלומאן.

ג'רמי לנגפורד עבר מאנגליה למלבורן שבאוסטרליה כשהיה בן 13. בגיל 15 התחיל להתעניין ולעבוד עם זכוכית. תחילה הוא המיס בקבוקי זכוכית בתנורי קרמיקה ישנים ומחומרי הגלם המותך הכין את עבודות הוויטראז' הראשונות שלו.
בגיל 18 חזר לאנגליה ללמוד בבית הספר לקולנוע בלונדון, ושם פגש אמן זכוכית אשר לימד אותו טכניקות שונות לשימוש בזכוכית.

בשנות ה-70 פתח לנגפורד סטודיו בלונדון, ובמקביל שהה גם בישראל. בתקופה זו התנסה בעבודה בזכוכית רבודה (שכבות זכוכית) ליצירת פסלים אמנותיים. כיום הוא רב-אמן בתחום הפיסול בזכוכית וויטרז'ם ויצירותיו מוצבות במקומות רבים בעולם.

לנגפורד היה נשוי ליעל (שם רווקות: ז'וסלין איתח), חוקרת כימיה קוונטית (נפטרה ב-15 בנובמבר 2009), יחד יש להם 5 ילדים. בני הזוג עסקו בפרויקט העוסק בחקירת הקשר שבין אמנות, גלי מוח ומודעות.

## פעילות מקצועית
לנגפורד עסק לאחרונה בפרויקטים במקומות שונים בארצות הברית. בין היתר מוצגות עבודות שלו בניו יורק, בלוס אנג'לס ובפלורידה. עבודות מגוונות שלו מוצבות בבתי כנסת רבים ברחבי ארצות הברית. עבודה נוספת שלו, הכוללת אנדרטה להנצחת זיכרון השואה ובה נעשה שימוש בשלושים טכניקות שונות לעבודה בזכוכית, תוצב בקרוב בבוורלי הילס שבקליפורניה.

הפרויקט המפורסם ביותר של לנגפורד בישראל הוא מרכז שרשרת הדורות-פרויקט המוצב ליד מנהרות הכותל בירושלים. המיצג כולל 9 יצירות זכוכית (במשקל כולל של 150 טון) המתארות בשפה מיוחדת את ההיסטוריה של העם היהודי מימי האבות ועד לימינו אלה. האתר זכה בפרס THEA לאתרים מיוחדים מחברת דיסני (2007).

## עבודות בולטות
עבודותיו מוצבות בין היתר ב:
* שרשרת הדורות במנהרות הכותל. העיר העתיקה, ירושלים
* אוהל קדושים בישיבת פוניבז', בני ברק
* מלון וולדורף אסטוריה, ירושלים
* מוזיאון מגדל דוד, העיר העתיקה, ירושלים
* אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן
* נמל התעופה בן-גוריון, לוד
* המוזיאון הבריטי, לונדון, אנגליה
* מלון הילטון, Mayfair, לונדון, אנגליה
* מרכז עולמי ליהדות בוכרה ניו יורק
* קהילת "עץ חיים" –לוס אנג'לס, לוס אנג'לס
* המגדלים של טראמפ, Sunny Isles Beach, פלורידה - שלושה פסלים מונומנטליים.
* מלון ארבע העונות, מיאמי
* קידוש לבנה בית הכנסת המרכזי, רבבה


Ohelkdoshim02.jpg|אחד מהחלונות האמנותיים בחזית בניין אוהל קדושים, בני ברק


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:אמנים ישראלים שחזרו בתשובה
ג'רמי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
אוד גרינלנד

**אוד גרינלנד** (בנורווגית: **Odd Grenland**) הוא מועדון כדורגל נורווגי מהעיר שיין. המשחק בליגה הנורווגית הראשונה. ולו 12 זכיות בגביע הנורווגי. המועדון מארח את משחקיו בסקאגראק ארנה המכיל 11,767 מקומות.

## היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1894 וזהו המועדון בעל מספר הזכיות בגביע הנורווגי הרב ביותר, כאשר הזכייה האחרונה הייתה בשנת 2000 כשגברה הקבוצה בגמר על וייקינג אף. סי. הקבוצה השתתפה בליגה הבכירה בנורווגיה מאז שנותיה הראשונות והעפילה לליגה הבכירה כבר בעונת 1950 ובעונה שלאחר מכן כבר הוכתרה כסגנית האלופה כאשר הפסידה במשחקי ההכרעה על התואר בתוצאות 1–3 ו-2–4 לפרדריקסטאד. גם בפעם השנייה והאחרונה בתולדות הקבוצה, בה הגיעה למשחקי הגמר, בעונת 1956, הפסידה לפרדריקסטאד.

לאחר שנות ה-50 ירדה הקבוצה למשך שנים ארוכות לליגת המשנה, כשהיא מעפילה חזרה לליגה הבכירה רק בעונת 1999 ונשארה בליגה הבכירה עד לשנת 2007, בה נשרה לליגת המשנה. בעונת 2006 השתתפה הקבוצה במשחקי פלייאוף כנגד הירידה, מול קבוצת בריין פוטובולקלאב, משחקים שנגמרו בניצחון כולל 1–10, הניצחון הגדול ביותר במשחקי פלייאוף בהיסטוריה של נורווגיה. בסוף עונת 2007 הקבוצה ירדה מליגת העל הנורווגית לליגה השנייה בנורווגיה. לאחר עונה אחת בליגה השנייה, הקבוצה חזרה לליגת העל הנורווגית.

## הופעות אירופיות
אוד גרינלנד העפילה לראשונה בתולדותיה למפעל אירופאי בעונת 2001/2002, אז שיחקה בגביע אופ"א והפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת הלסינגבורג השוודית.

בעונת 2004/2005 השתתפה הקבוצה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם השני על הקבוצה הליטאית אקראנאס פאנווז'יס. בסיבוב הראשון כבר הוגרלה מול קבוצת פיינורד ההולנדית והפסידה לה והודחה מהמפעל.

## תארים
* **[[ליגת העל הנורווגית]]:**
** **סגנית (2):** 1950-51, 1956-57
* **[[הגביע הנורווגי]]:**
** **זוכה (12):** 1903, 1904, 1905, 1906, 1913, 1915, 1919, 1922, 1924, 1926, 1931, 2000
** **סגנית (8):** 1902, 1908, 1909, 1910, 1921, 1937, 1960, 2002

## שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל נורווגיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1894
סעד אללה ונוס

**סעד אללה ונוס** (בערבית: **سعد الله ونوس**; 1941–15 במאי 1997) היה מחזאי סורי.

## ביוגרפיה
ונוס נולד בכפר חוסיין אל-בחר, אשר ליד טרטוס. הוא למד עיתונאות בקהיר ושימש עורך מוספי התרבות והאמנות של העיתון הסורי אל-בעת' ושל העיתון הלבנוני א-ספיר. בשנות השישים המאוחרות, נסע לפריז ללמוד תיאטרון ונחשף לזרמים שונים של התיאטרון האירופי. עוד לפני כן החל לכתוב מחזות קצרים, בהם כבר מתבטאים הנושאים המרכזיים של כתיבתו – הפרט והחברה והרשויות.

לאחר התבוסה הערבית במלחמת ששת הימים, נולד התיאטרון הפוליטי הערבי. ב-1969 קרא ונוס יחד עם מחזאים אחרים לארח בדמשק פסטיבל תיאטרון ערבי. בפסטיבל זה הוא הציג את הפלטפורמה הרעיונית שלו: "תיאטרון הפוליטיזציה" במקום "תיאטרון פוליטי". בשנות השבעים הקים ונוס את המכון הגבוה לאמנות התיאטרון בדמשק וניהל אותו. הכיבוש הישראלי של ביירות במלחמת לבנון הראשונה גרם לו לשתוק לכמה שנים ולא לכתוב יותר. המחזה הראשון אחרי שתיקה זו היה "אונס" שעסק באינתיפאדה הפלסטינית. לאחר מכן המשיך לכתוב מחזות נוספים.

בשנת 1996 הוא נבחר על ידי אונסק"ו וה-International Theater Institute (ITI) לשאת דברים לכבוד יום התיאטרון השנתי, אשר נחגג ב-27 במרץ. זו הייתה הפעם הראשונה שנבחר איש תיאטרון ערבי מאז נוסדה מסורת זו בשנת 1963.

ב-15 במאי 1997 נפטר ונוס ממחלת הסרטן, בה נאבק במשך חמש שנים.

## מיצירותיו
* פיל, מלך כל הזמנים (1969)
* המלך הוא המלך (1977)
* מסעו של חנדלה (1978)
* אונס (1990)
* פטפוטים על ההיסטוריה (1994)
* יום מחיינו (1995)

## קישורים חיצוניים
* שיחה עם ג'אן-לואי ברו (1980)
* תקציר המחזה "אונס"
*  תקציר המחזה "ראשו של ג'אבר" 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מחזאים ערבים
קטגוריה:נפטרים מסרטן
קטגוריה:עיתונאים סורים
קטגוריה:סורים שנולדו ב-1941
קטגוריה:סורים שנפטרו ב-1997
איתי (שם פרטי)

**אִתַּי** (נכתב גם **איתי**) הוא שם פרטי עברי לבנים, שמקורו במקרא.

השם אִתַּי מופיע בתנ"ך פעמיים:
* בספר שמואל (שמואל ב', ), מסופר כי אִתַּי הגִּתִּי (כלומר, מהעיר גת) עמד בראש קבוצה מאנשי עירו, והיה נאמן לדוד המלך בזמן מרד אבשלום. העובדה שגת הייתה עיר פלשתית מרמזת שאיתי היה פלשתי ולא מבני ישראל, ועל אף שהוא יכול היה לפטור את עצמו מהשתתפות בקרב, הוא בחר להישאר עם דוד ולהילחם עמו. מאוחר יותר, אף מינה דוד את איתי למפקד על שליש מצבאו, לצד אבישי ויואב בני צרויה, לקראת הקרב הגדול נגד אבשלום.
* איתי בן־ריבי היה אחד הגיבורים אשר לדוד – אִתַּי בֶּן־רִיבַי מִגִּבְעַת בְּנֵי בִנְיָמִן.

איתי היה השם הפופולרי ביותר בדירוג השמות שניתנו לתינוקות יהודים שנולדו בישראל ב־2007.

## מקור השם
לפי השערה אחת, מקור השם 'איתי' הוא בנטייה של מילת היחס אֵת, במשמעותה כ'עִם'. לפי זה, השם הוא כנראה קיצור של שם תיאופורי שמשמעו "האל הוא איתי", בדומה לשמות  ועמנואל. שם דומה מתועד גם בתעודות נוזי. לפי השערה אחרת, מקור השם כלל איננו שמי אלא חורי.

## ראו גם
* 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:אישים בספר שמואל
אדנוזין

שמאל|ממוזער|250px|אדנוזין
**אַדֶנוֹזִין** הוא נוקלאוזיד המכיל בסיס מסוג אדנין וסוכר מסוג ריבוז (ריבופורנוז) המחוברים יחד בקשר β-N9-קשר גליקוזידי.

האדנוזין הוא אחת מאבני הבניין של חומצות הגרעין.
נוירומודולטור העולה בעקבות הפירוק המטבולי של גליקוגן ובעל השפעה מעכבת על עירות. הצטברותו במהלך היום מעלה פעימות דלתא בלילה שלמחרת.

התרופה שייכת למשפחת התרופות האנטיאריתמיות. מדכאת את זרימת הסידן לתאים על מנת לגרום יציבות יתר לתאים ודיכוי הקצב העוצמתי. התוצאה מורגשת במיוחד בעיכוב ההולכה של קשר הפרוזדור והחדר (AV node) והעלאת משך הזמן של התקופה הרפקטורית על מנת להפחית מהירות הולכה. 
לתרופה זו השפעה מועטה על הקשר הגת והעלייה (SA node). בנוסף מרחיבה כלי דם כליליים והיקפיים ומפחיתה את עוצמת ההתכווצות של שריר הלב. 
לתרופה אופן מתן ייחודי.

## שימוש במקרי PSVT
תרופת הבחירה ברפואה דחופה במקרים של טכיקרדיה על חדרית התקפית (PSVT), כדוגמת AVNRT ו-AVRT, אז היא מוזרקת ישירות לווריד (IV). התרופה חוסמת לחלוטין את ההולכה בקשר הפרוזדור והחדר למשך מספר שניות וכך מאפשרת לקוצב הראשי להפסיק את הפעילות של הקוצב הלא תקין. על ידי פעולה זו נפסקת ההפרעה וכך מתאפשר ללב לחזור לפעילותו התקינה.

## ראו גם
*אדנוזין טריפוספט (ATP)
*אדנוזין מונופוספט
*אדנוזין דיפוספט (ADP)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תרכובות ביוכימיות
קטגוריה:תרופות הפועלות על המערכת הקרדיווסקולרית
קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
קטגוריה:חנקן: תרכובות
קטגוריה:מימן: תרכובות
קטגוריה:פורינים
שר הטבעות (סרט)

**שר הטבעות** (באנגלית: **The Lord of the Rings**) הוא סרט אנימציה משנת 1978 בבימויו של ראלף באקשי המבוסס על המחצית הראשונה של טרילוגיית ספריו של ג'ון רונלד רעואל טולקין שר הטבעות. הסרט מספר את סיפורם של חבורת הוביטים, אלפים, גמדים, קוסמים ובני אדם בארץ התיכונה שחברו יחדיו במשימה להשמיד את "הטבעת האחת", מעשה ידיו של סאורון, שר האופל, ובכך להביא עליו את כליונו. התסריט נכתב בידי פיטר ביגל, אשר התבסס על תסריט מוקדם יותר מאת כריס קונקלינג. הדמויות בסרט דובבו בקולותיהם של כריסטופר גארד (פרודו באגינס), ויליאם סקווייר (גנדלף), ג'ון הרט (אראגורן), מייקל שולס (סמוויז גמג'י), מייקל גראהם קוקס (בורומיר) ואנתוני דניאלס (לגולאס).

הבמאי ראלף באקשי התוודע לכתביו של טולקין בשלב מוקדם בקריירה שלו ושלח ידו במספר ניסיונות להפיק סרט אנימציה המבוסס על הספר, דבר שצלח בידו רק כשחבר למפיק סול זנטז ואולפן הקולנוע יונייטד ארטיסטס. הסרט נודע בשימוש הרב שנעשה בו בשיטת הרוטוסקופינג, טכניקה בה מצולמות סצנות חיות, שלאחר מכן מועתקות על צלולואיד כאנימציה. על אף שזכה הסרט להצלחה בקופות, הביקורות עליו היו חלוקות והמפיצים סירבו לממן סרט המשך שיכסה את חלקה השני של עלילת הסיפור. אף על פי כן עורר הסרט עניין מחודש בספריו של טולקין ושימש מקור השראה למספר יצירות מאוחרות יותר המבוססות על הספר. 

אף על פי שהסרט בהתחלה זכה לביקורות מעורבות, במשך השנים הוא הפך לסרט פולחן בעל מעריצים רבים. גם פיטר ג'קסון לקח כמה אלמנטים מסרטו של באקשי כשביים את סרטיו.

## קישורים חיצוניים

* [שר הטבעות (1978)](https://lotr.fandom.com/wiki/The_Lord_of_the_Rings_(1978_film)), בפרויקט הלגנדריום של טולקין באתר פאנדום

## הערות שוליים

קטגוריה:שר הטבעות
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1978
האמרסמית' ופולהאם

**רובע הַאמֶרְסְמִית' וְפוּלְהָאם של העיר לונדון** (באנגלית: **The London Borough of Hammersmith and Fulham**, ) הוא אחד מרובעי לונדון הפנימית, במערב העיר לונדון.

## היסטוריה
רובע האמרסמית' ופולהאם הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 על ידי איחוד הרובע המטרופוליני של האמרסמית' והרובע המטרופוליני של פולהאם. בעת הקמתו נקרא הרובע בשם "**רובע האמרסמית' של לונדון**" (**London Borough of Hammersmith**). שם הרובע שונה לשמו הנוכחי בהחלטת מועצת הרובע מה-1 בינואר 1979.

באזור הרובע נערכה בשנת 1908 אולימפיאדת לונדון באצטדיון וייט סיטי.

## שכונות
שכונות הרובע העיקריות הן:
* בארונז קורט (Barons Court)
* האמרסמית' (Hammersmith)
* הורלינגהאם (Hurlingham)
* וייט סיטי (White City)
* מערב קנזינגטון (West Kensington)
* פארסונס גרין (Parsons Green)
* פולהאם (Fulham)
* שפרדז בוש (Shepherd's Bush)

## אוכלוסין
ברובע האמרסמית' ופולהאם מתגוררים 165,242 תושבים (2001) מהם 58% לבנים שנולדו בבריטניה, 20% לבנים שנולדו מחוץ לבריטניה, 5% מהגרים מהקריביים, 5% שחורים וקבוצות אתניות נוספות הכוללות הודים, פקיסטנים, בנגלדשים וסינים. ברובע קהילות גדולות ממוצא פולני ואירי.

ברובע אחוז הבוגרים הרווקים השני בגובהו באנגליה ובוויילס: 55%.

44% מתושבי הרובע מתגוררים בבתים המצויים בבעלותם.

אוכלוסיית הרובע מגוונת מבחינה סוציו-אקונומית, וברובע שכונות בהן מרבית התושבים שייכים למעמד הבינוני- גבוה, לצד שכונות חלשות יותר. 5% מתושבי הרובע מובטלים, מהם 29% מובטלים זמן רב.

## שלטון מקומי
ממוזער|חזית בניין העירייה של האמרסמית' ופולהאם - מגוון סגנונות ארכיטקטוניים.
[ממוזער|חלקו האחורי של בניין עיריית הרובע - [אבא תמזה הזקן "שומר" על הכניסה לבניין.]]
במועצת רובע האמרסמית' ופולהאם 46 חברים הנבחרים מתוך 16 אזורי הבחירה של הרובע (14 אזורי בחירה בוחרים 3 חברי מועצה, ושני אזורים בוחרים שני חברים למועצה). כיום 33 מחברי המועצה הם חברי המפלגה השמרנית, ובראש המועצה עומד חבר המועצה סטפן גרינהלג מהמפלגה השמרנית. מפלגת הלייבור מחזיקה ב-13 מכיסאות המועצה. בין השנים 1986–2006 היה למפלגת הלייבור רוב במועצה, אולם בדומה לרבעים רבים אחרים בלונדון, בבחירות 2006 קיבלה המפלגה השמרנית את רוב קולות המצביעים.

## ספורט
ברובע פועלות מספר רב של קבוצות ספורט ביחס לגודלו, ובהן, מועדון הרגבי של האמרסמית' ופולהאם, וכן ברובע פועלות שלוש קבוצות כדורגל מקצועניות מהמובילות בבריטניה: מועדון הכדורגל של צ'לסי, מועדון הכדורגל של פולהאם, וקווינס פארק ריינג'רס.
ברובע פועלות מספר רב של קבוצות חתירה, המתאמנות על נהר התמזה - גבולו הדרומי של הרובע.

## ערים תאומות
לרובע האמרסמית ופולהאם שעל התמזה שלוש ערים תאומות:
*  
*  
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:לונדון: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1965
קונקורדיה זאגרב

**קונקורדיה זאגרב** (**HŠK Concordia**) היה מועדון כדורגל מפואר בממלכת יוגוסלביה של תחילת המאה ה-20 בשטחי קרואטיה של ימינו.

קבוצת קונקורדיה זאגרב, שהוקמה תחילה בשם "סרדינשקולסקי שפורטסקי קלאב", הוקמה בשנת 1911 בזאגרב.  מאוחר יותר, שונה שמו של המועדון ל"קונקורדיה שפורטקי קלאב".  עד לסופה של מלחמת העולם הראשונה, ערכה הקבוצה משחקים רבים, הן בשטחי קרואטיה והן מחוצה לה.  לאחר המלחמה, אוחד המועדון עם המועדון השכן ה.ש.ק. ויקטוריה להקמת "קונקודיה-ויקטוריה זאגרב" (שם שלא האריך ימים ושונה במהרה לאחר מכן לקונקורדיה זאגרב).

אחד המעשים הראשונים והחשובים שעשה המועדון, הוא הקמת אצטדיון לקבוצת הכדורגל (כיום אצטדיון קראניצ'ביצ'בה), אז האצטדיון הגדול ביותר בזאגרב.  השלמת בניית האצטדיון נגמרה ב-1921.   

למעט כדורגל, היו במועדון גם מחלקות אתלטיקה, סקי, הוקי שדה וטניס שולחן.  

בין השחקנים ששיחקו במועדון לאורך השנים, ניתן למנות את איוון בולשביץ', פראניו גלאזר, סלאבקו בדה, ויקטור אייבק, סטפן ורבנצ'יץ' וברנקו פלשה. 

## תארים
* **אליפות [[ליגת העל היוגוסלבית|הליגה היוגוסלבית הבכירה]]
** [[1930]], [[1932]]
* **הליגה הקרואטית הבכירה**
** [[1942]]
* **הגביע הקרואטי'''
** סגנית: 1941

קונקורדיה
קטגוריה:קבוצות כדורגל קרואטיות
קטגוריה:זאגרב: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1906
קטגוריה:זאגרב: מועדוני ספורט
טה ואהיפוונמו

**טה ואהיפוונמו** (מאורית: **Te Wāhipounamu** – "המקום של אבן הירקן") הוא אתר מורשת עולמית מאז 1990 השוכן בחלקו הדרום מערבי של האי הדרומי של ניו זילנד. האזור משתרע לאורך חופי ים טסמן ברצועה לא רציפה שאורכה כ-450 ק"מ ורוחבה נע בין 40 ל-90 ק"מ, בין הים לבין הרי האלפים הדרומיים.

בתחומו של טה ואהיפוונמו נכללים ארבעה פארקים לאומיים – פיורדלנד, אאורקי/הר קוק, הר אספיירינג ווסטלנד טאי פוואטיני, 2 שמורות טבע, 16 שמורות למחקר מדעי, 5 אזורים אקולוגיים ו-5 אזורי פיקוח נוספים. סך הכל משתרע האזור על פני 26,000 קמ"ר.

## גאוגרפיה
דרום-מערב ניו זילנד שוכנת על קו המפגש בין הלוח הפסיפי ממזרח ללוח ההודו-אוסטרלי ממערב, לכן האזור נחשב לאחד הפעילים בעולם מבחינה סייסמית. רכס הרי האלפים הדרומיים נוצר כתוצאה מפעילות טקטונית במשך 5 מיליוני השנים האחרונות, ואזורים שהיו מכוסים בעבר בים התקמטו והתרוממו עד לגובה של 1,000 מטר. ההרים עוצבו בפעילות קרחונית וקרחונים עדיין מכסים חלק מהשטח שבו שוכנים 28 מ-29 הפסגות הגבוהות מ-3,000 מטר בתחומי המדינה. ההר הגבוה בשטחו של טה ואהיפוונמו הוא הר טסמן הנישא לגובה של 3,498 מטר (הר קוק אינו חלק מהאזור המוכרז). תהליכי הבליה בטה ואהיפוונמו נמשכו גם בין התקופות הקרחוניות, ואחד הגורמים העיקריים להם הוא כמות המשקעים הגדולה באזור, במיוחד ממערב לקו פרשת המים. קו החוף עוצב על ידי פעילות הים, והוא משונן ומחורץ ומאופיין בצוקים, שרטונים ואיונים.

## אקלים
אזור החוף עשיר במשקעים המגיעים לממוצע שנתי של בין 3,000 ל-5,000 מ"מ שיורדים במשך כל עונות השנה. כמויות אלה גדלות עם הגובה הטופוגרפי ומגיעות עד ל-10,000 מ"מ בשנה, וחלקים גדולים מהן יורדות בצורת שלג. מעבר לקו פרשת המים פוחתת כמות המשקעים עד לממוצע שנתי של 1,000 מ"מ והאזור מתאפיין ברוחות חמות וחזקות הנושבות מכיוון צפון-מערב. לים השפעה ממתנת על הטמפרטורות במערב האזור ובדרומו, ומזרחית לקו פרשת המים הטמפרטורות קיצוניות יותר הן בחורף והן בקיץ.

## החי והצומח
החי והצומח באזור טה ואהיפוונמו השתמרו כמעט ללא שינוי במשך אלפי שנים, בין היתר בזכות הבידוד היחסי של ניו זילנד ועקב העובדה שגם בניו זילנד עצמה אזור זה הוא פחות נגיש ומיושב. החי והצומח באזור זה מייצגים בצורה טובה למדי את אלו שהתקיימו ביבשת העתיקה גונדוונה, וזו אחת הסיבות המרכזיות להכללת האזור ברשימת אתרי המורשת העולמית.

## קישורים חיצוניים

* אתר מחלקת השימור של ניו זילנד (DOC)

קטגוריה:ניו זילנד: גאוגרפיה
קטגוריה:ניו זילנד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:האי הדרומי
ג'רי דאגלס

**ג'רי דאגלס** (באנגלית: **Jerry Douglas**; 12 בנובמבר 1932 – 9 בנובמבר 2021) היה שחקן יהודי-אמריקאי. היה מוכר בשל גילום דמותו של ג'ון אבוט באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח", שם הוא שיחק במשך יותר מ-30 שנים עד להופעתו האחרונה ב-2016.

## ביוגרפיה
דאגלס נולד בשם ג'רלד רובינשטיין בצ'לסי  שבמסצ'וסטס, שם גדל וחונך. הוריו היו מהגרים יהודים ממזרח אירופה. בשנת 1950 סיים את לימודיו בתיכון המקומי בצ'לסי, ומשם המשיך לאוניברסיטת ברנדייס, שם רכש תואר ראשון בכלכלה. דאגלאס המשיך ללימודי משפטים במנהטן, אך פרש לאחר שמונה חודשים בלבד, והחל להיבחן לתפקידי משחק, בתקווה להיות שחקן. חוסר הידע שלו במשחק תסכל אותו והוא עזב עם משפחתו את ניו יורק לעמק סן פרננדו שבמחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, שם החל דאגלס לעבוד כסוכן ביטוח. בלילות לקח שיעורי משחק.

## קריירת משחק
בהמשך ללימודיו, זכה דאגלס בתפקיד במחזה, עליו קיבל ביקורת מצוינת. אירוע זה הוביל אותו להשתמש בשירותיו של סוכן שחקנים.

במשך מספר שנים, הופיע דאגלס בסדרות טלוויזיה שונות, דוגמת "משימה בלתי אפשרית", בהן שיחק בדרך כלל את הנבל.

בשנת 1982, לוהק דאגלס לתפקיד ג'ון אבוט, הפטריארך של משפחת אבוט, והמייסד של תאגיד הקוסמטיקה "ז'בו" באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". דאגלס שיחק בסדרה במשך 24 שנים, עד תום החוזה שלו בשנת 2006. עם זאת, גם לאחר תום החוזה שלו הוא שב להופיע בסדרה כשחקן אורח.

קודם להופעתו באופרת הסבון המצליחה, וגם במקביל אליה הופיע דאגלס בעשרות סדרות וסרטים.

## קריירת זמר
בנוסף לקריירת המשחק, דאגלס היה גם זמר שהופיע בבתי קזינו ואולמות ברחבי ארצות הברית וקנדה.

## דיסקוגרפיה
בשנת 2007, הוציא לאור אלבום: "The Best Is Yet to Come", הכולל שירי ג'אז ושירים מהופעותיו.

## חיים פרטיים
אשתו הראשונה הייתה השחקנית ארלין מרטל, ולהם בת ובן. בשלב מסוים, החליטה אשתו לעבור ממחוז לוס אנג'לס להתגורר בעיר כרמל, בצפון מדינת קליפורניה, ולקחה איתה את ילדיהם. דאגלס, שלא רצה לוותר על משפחתו, עזב את לוס אנג'לס והצטרף אליהם. בני הזוג התגרשו בכל זאת, ודאגלס חזר ללוס אנג'לס במטרה להמשיך בקריירת המשחק שלו. דאגלס ואשתו ניהלו קרב משפטי על אחזקת ילדיהם, בו הוא ניצח.

בשנת 1985, נישא דאגלס לקימברלי בנקיר, הצעירה ממנו בכעשרים שנה, ולשניים בן משותף.

דאגלס נפטר ב-9 בנובמבר 2021, בגיל 88, אחרי מחלה קצרה. הותיר אישה, בת, נכדים ונינים.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2021
הרצל קביליו

**הרצל קביליו** (13 בינואר 1951 – 25 בפברואר 1986) היה כדורגלן ידוע בשנות ה-70 וזמר ישראלי.

## קורות חייו
קביליו נולד בעיראק ועלה לישראל בגיל שנה. הוא החל את דרכו כשוער מחליף בקבוצת מכבי יפו כשזו הייתה אז בליגה הבכירה (אז הליגה הלאומית). הופעתו הראשונה בקבוצת הבוגרים הייתה בעונה 1972 כשוער מחליף. משחקו הראשון היה ב-3 ביוני 1972, שלהי עונת 1971/1972 בליגה הלאומית, מול שמשון תל אביב ובו ניצחה יפו 3–4. בעונת 1976/1977 בליגה הלאומית שובץ כשוער קבוע ומאז ובמשך 8 עונות שיחק ב-176 משחקים, כולם בליגה הבכירה. היו אלו העונות המפוארות של הקבוצה, עם משה אוננה בהתקפה ומוצי לאון בהגנה. קביליו השוער שהחל את הקריירה שלו בגיל מאוחר יחסית, נחשב ספורטאי למופת ומנהיג הקבוצה. ב-1977 זומן לנבחרת ישראל ושימש כשוער שלישי לצידם של השוערים אריה חביב ויוסי מזרחי.

בתחילת שנת 1981 ביצע את השיר "עוד שבת של כדורגל", שנכתב והולחן על ידיי עמי אסא ועובד על ידיי אילן וירצברג. השיר שימש במשך שנים רבות כשיר אוהדי קבוצתו מכבי יפו ושל אוהדי כדורגל בישראל בכלל. את השיר ביצע קביליו לראשונה בתוכנית "שעה טובה", לצד שחקני מכבי יפו.

ב-1983 פרץ במכבי יפו ריב בין שחקני הקבוצה לבין ההנהלה על רקע קשיים כספיים ואיחור בתשלום משכורות. שחקני הקבוצה לא עלו למגרש, ובמקומם העלתה ההנהלה את שחקני הנוער. המחלוקת הסתיימה בפשרה, אך המנהיג קביליו נאלץ לעזוב את הקבוצה בעקבות מרד השחקנים ועל רקע מתיחות קשה בינו ובין ההנהלה שחששה ממנהיגותו. משחקו האחרון בשורות מכבי יפו היה ב-12 במאי 1984 מול מכבי יבנה. קביליו הועבר להפועל ירושלים, והיה חלק מהצוות שהעלה את הקבוצה לליגה הלאומית. עזיבתו של קביליו הכתה בהלם את אוהדי ושחקני מכבי יפו, וגם אותו עצמו. כמי שגדל ביפו ועשה בה את כל הקריירה שלו, לקח קביליו את העזיבה באופן קשה. את צערו ביטא בשירו "לירושלים הלכתי", בתוכנית להיט בראש, בהשתתפות הקהל בהופה חיה. השיר יצא בתחילת שנת 1985, והפך ללהיט גדול. השיר על מילותיו ולחנו המלנכולי הוא שיר קינה על העיר שנאלץ לעזוב, עם האנשים, הטעמים והריחות שאהב. 

קבליו לקח קשה את עזיבתו ממכבי יפו, והיה לו קשה להשלים עם המעבר, והוסיף לחלום על שובו אל הקבוצה שהייתה ביתו. אולם אז לקה בסרטן והניסיונות להשיבו כבר לא הועילו. הוא נפטר חודשים ספורים לאחר פרסום השיר, ב-25 בפברואר 1986.

## מורשת
בשנת 2008, מספר שנים לאחר פירוק קבוצת מכבי יפו, הקים ארגון האוהדים שלה את הקבוצה מחדש, תחת השם "מכבי קביליו יפו", על שמו.

בשנת 2017 אייל גולן ונבחרת גולסטאר תאילנד, הוציאו גרסת כיסוי לשיר "עוד שבת של כדורגל" לזכרו.

בשנת 2020 יצא רמיקס של עמרי סמדר לשיר "רוחות מדבר" שהקליט קביליו בשנת 1981 ונכלל באלבום "קולאז".

## קישורים חיצוניים

* זוכרים את הרצל קביליו - עמוד ההנצחה באתר של מכבי קביליו יפו
* 
* 
* הרצל קביליו בביצוע שירו "עוד שבת של כדורגל" (ינואר 1981), בערוץ היוטיוב של קבוצת מכבי קביליו יפו.

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:שוערי כדורגל ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מכבי יפו
קטגוריה:כדורגלני הפועל ירושלים
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
פיליפה דה מונטה

**פיליפה דה מונטה** (באנגלית: **Philippe de Monte**; 1521 – 4 ביולי 1603) היה מלחין פלמי בשלהי הרנסאנס. הוא חיבר מדריגלים במספר רב יותר מכל מלחין אחר בתקופת הרנסאנס והיה מן המשפיעים ביותר בין מלחיני הצורה הזאת.

## חייו
דה מונטה נולד במחלן, פלנדריה. אחרי הכשרה מוזיקלית בנעוריו בקתדרלה של סנט רומבולדס במחלן, שם היה נער מקהלה, נסע דה מונטה לאיטליה - יעד מקובל למלחין פלמי צעיר במאה ה-16 - שם עשה לו שם כמלחין, זמר ומורה (במלוא מובן המילה, כיוון ששיווה לשמו צורה איטלקית, פיליפו די מונטה). הוא חי ועבד בנאפולי משנת 1543 עד 1551, וברומא, בשירות החשמן אורסיני, עד 1568, אם כי תקופה קצרה עשה באנגליה בין 1554 ל-1555, בתקופת שלטונה של המלכה מרי הראשונה, כשהייתה נשואה לפליפה השני מלך ספרד. לדברי מונטה, הוא לא סבל לעבוד במקהלה של פיליפ, משום שכל יתר החברים בה היו ספרדים. 

בשנת 1568 התמנה מונטה לממשיכו של יאקובוס וט כממונה על המוזיקה, קאפלמייסטר, בקאפלה של מקסימיליאן השני. נראה שהצליח בגיוס מוזיקאים חדשים לקאפלה, כיוון שלאסוס עצמו ציין את האיכות המדהימה של הביצוע המוזיקלי בווינה שנתיים בסך הכל אחרי שמונטה היה למנצח שם. מונטה המשיך לעבוד בשארית חייו הארוכים בחצרות הבסבורג, הן בווינה והן בפראג. הוא מת בפראג ונקבר בכנסיית סנט יאקוב.

## מוזיקה והשפעה
מונטה היה מלחין פורה ביותר וכתב מוזיקה דתית וחילונית, כולה ווקאלית. הוא כתב כ-40 מיסות וכ-260 יצירות קודש אחרות, ביניהן מוטטים ומדריגלי ספיריטואלי (יצירות הנבדלות מן המדריגלים רק באופיים הדתי של הטקסטים). הוא הוציא לאור מעל 1100 מדריגלים חילוניים, ב-34 ספרים, אבל לא כולם שרדו. הפרסום הראשון שלו היה בשנת 1554, כשהיה בן 33, אבל הוא כתב מעט מאוד עד שהחל לעבוד אצל בני הבסבורג, ב-1568, כשהיה בן 47 - השראה למאחרים לפרוח באשר הם. קובץ המדריגלים האחרון שלו יצא לאור רק בשנת 1601 והוא אחד מקובצי היצירות הספורים של בן שמונים מתקופת הרנסאנס.

מבחינה סגנונית, המדריגלים של מונטה משתנים מסגנון מוקדם, מתקדם מאוד, רצוף כרומטיקה, שתכליתה לתת ביטוי לטקסט (אף כי חדשנותו בתחום זה איננה מגעת לזו של מרנציו או לאסוס), לסגנון מאוחר, מפושט במידה רבה, שהתבטא במוטיבים קצרים ומרקמים הומופוניים תכופים. שלא כמונטוורדי, שהחל בסגנון שמרני והיה לנסיין וחדשן בהמשך חייו, קריירת ההלחנה של מונטה התפתחה בעקומה הפוכה, מחדשנות נסיונית אל אחדות ופשטות ביצירות המאוחרות.

מעטים מלחיני התקופה שהשיגו מוניטין גדולים משל מונטה, שנודע לתהילה ברחבי אירופה; יצירות הודפסו שוב ושוב וזכו לתפוצה רחבה. אף כי תואר כ"שקט, מאופק וצנוע כנערה", היה לו חוג ידידים רחב, שכלל מלחינים מפורסמים כמו לאסוס וויליאם בירד; היו לו תלמידים רבים, ועל ידם הנחיל את כישורי ההלחנה שלו ואת ניסיונו לדור, שפיתח את סגנון הבארוק המוקדם; רבים מן המדריגלים שלו מבוצעים עד היום.

## לקריאה נוספת

* Article "Philippe de Monte", in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 


## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מלחינים פרנקו-פלמים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1521
קטגוריה:נפטרים ב-1603
מס טובין

**מס טובין** (Tobin Tax) הוא מס מוצע על מסחר בינלאומי במטבע חוץ. המס מיועד להכשיל סחר ספקולטיבי במטבע חוץ. שיעור המס המוצע יהיה נמוך, בין 0.1% ל-0.25%. המס הוצע לראשונה על ידי פרופסור ג'יימס טובין, פרופסור לכלכלה מייל זוכה בפרס נובל בכלכלה, ושוכלל על ידי כלכלנים רבים. מס טובין יכול להיות מיושם בצורה מקומית על ידי מחוקקי המדינות, אבל יידרש שיתוף פעולה רב לאומי כדי לאכוף אותו בצורה יעילה.

ההצעה חשובה עקב הפוטנציאל שיש לה למנוע משברי מטבע. כמו כן, הערכה היא כי המס יניב 100-300 מיליארדי דולרים בשנה שיאפשרו לממן יוזמות בינלאומיות חשובות, כמו מאבק בהתחממות גלובלית, מחלות, ורעב. דבר שיעזור לשנות את המגמה בכיוון של פתרונות עולמיים במאה ה-21.
[עריכה] איך אמור לעבוד מס טובין

ספקולנטים במטבע חוץ מגלגלים בעסקאות בינלאומיות מעל 1,800 דולר דולר ביום. שוק המטבעות הוא אדיר, ובעל תנודות חריפות. רובו של הכסף הזה אינו מוקדש לשם השקעה בקניית סחורות, השקעה בפירמות או אפילו השקעה ארוכת טווח במטבע חוץ, אלא משמש לשם ביצוע עסקאות ארביטראז'.

אם מס טובין יכנס לתוקף, כל עסקה כזו תמוסה בערך של 0.1% עד 0.25% מנפח העסקה (לדוגמה, 10 עד 25 סנט לכל מאה דולר). דבר זה יקטין את התמריץ לביצוע עסקאות מטבע קצרות טווח, שכ-90 אחוזים מהן הן ספקולטיביות, אבל לא ישפיע על השקעות יצרניות ארוכות טווח.

כתוצאה מכך יתכווץ נפחם של שוקי הכספים, דבר שיסייע לשקם את האוטונומיה הכלכלית של כל מדינה. מדינות יוכלו שוב להתערב בצורה אפקטיבית כדי להגן על המטבע שלהן מפני פיחות מטבע ומפני משברי מטבע. המס יניב מיליארדי דולרים, הערכת תמלוגי המס עומדת על 100 - 300 מיליארד דולר בשנה. ניתן להעביר תמלוגים אלו לקרנות מתוייגות כדי לממן פרויקטים דחופים ברמה הבינלאומית.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 

טובין
עלי מוחמד מוג'ור

**עלי מוחמד מוג'ור** (בערבית: **علي محمد مجور**; נולד ב-26 באפריל 1953) הוא ראש ממשלת תימן לשעבר.

מוג'ור כיהן כראש ממשלה מ-7 באפריל 2007, אז החליף את עבד אל-קאדר באג'מאל, עד 10 בדצמבר 2011, אז הוחלף על ידי מוחמד בסינדוואה. קודם לכן כיהן כשר החשמל. מוג'ור הוא חבר מפלגת השלטון, הקונגרס הכללי העממי.

קטגוריה:ראשי ממשלת תימן
קטגוריה:שרי ממשלת תימן
קטגוריה:תימנים שנולדו ב-1953