open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
י"ג באלול

## אירועים היסטוריים ביום זה
* ה'תש"ח – שליח האו"ם, הרוזן פולקה ברנדוט, נרצח בירושלים על ידי חברי לח"י
* ה'תרנ"ז – חתונתם של רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר מלובביץ' ונחמה דינה שניאורסון
* ה'תשנ"ג – אושר הסכם אוסלו א' בממשלת רבין
* ה'תשס"ג – הפיגוע בקפה הלל במושבה הגרמנית בירושלים (7 נרצחים)

## נולדו
* ה'תרמ"ג – הרב מנחם זמבה, מאחרוני רבני פולין, נרצח בשואה (נרצח ה'תש"ג),
* ה'תש"ט – הרב שבתי סבתו, ראש ישיבת נתיבות יוסף שבמצפה יריחו
* ה'תש"ל – אראל סג"ל, עיתונאי ופובליציסט ישראלי
* ה'תשל"א – יובל סגל, שחקן, יוצר, קומיקאי ודוגמן ישראלי
* ה'תשמ"א – עמיחי שיקלי, חבר הכנסת והשר לתפוצות ושוויון חברתי
* ה'תש"ן – אורטל עמר, מנחת טלוויזיה וכתבת ישראלית
* ה'תש"ן – אלינה לוי, שחקנית, דוגמנית ומנחה ישראלית

## נפטרו
* ה'תרל"ו – רבי יעקב ישראל טברסקי, אדמו"ר ומגיד מישרים, בנו השלישי של רבי מרדכי מצ'רנוביל, מכונה ה"צ'ארקאסער" על שם מושבו בעיר צ'רקס. (נולד בה'תקנ"ד)
* ה'תרנ"ב – רבי אברהם יששכר בער רבינוביץ, החסד לאברהם, האדמו"ר השני בחסידות ראדומסק.
* ה'תרס"ט – רבי יוסף חיים מבגדאד, מקובל, דרשן, מנהיג יהדות בגדאד ומגדולי הפוסקים של יהדות ארצות האסלאם. נודע בשם ספרו בן איש חי. (נולד בכ"ז באב ה'תקצ"ה)
* ה'תשס"ז – גד יעקבי, שר וחבר הכנסת מטעם המערך, שגריר ישראל באו"ם (נולד ה'תרצ"ה)

----
* י"ב באלול – י"ד באלול
* אלול

ל13
י13
י"ד באלול

על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ד אלול היא לרוב פרשת כי תבא. אבל אם בר המצווה חל בשנה בה פסח, וממילא תשעה באב, הוא בשבת (שנים מקביעויות בשז, גכז, הכז), אז פרשת בר המצווה היא פרשת כי תצא.

## אירועים היסטוריים ביום זה
* ה'רט"ז – מסתיימת הדפסתו של תנ"ך גוטנברג על ידי יוהאן גוטנברג
* ה'תש"א – החובה לשאת את הטלאי הצהוב מוטלת על כל היהודים שבשטחי הכיבוש הגרמני
* ה'תש"ד – אנה פרנק ומשפחתה מועלים על רכבת-המשלוח האחרונה מווסטרבורק לאושוויץ, ומגיעים למחנה ההשמדה כעבור 3 ימים
* ה'תשכ"ו – נחנך בניין הכנסת
* ה'תשמ"ד – הוקמה ההתנחלות עלי שבבנימין
* ה'תשס"ד – 16 הרוגים בפיגוע התאבדות משולב בשני אוטובוסים בבאר שבע

## נולדו
* ה'תקל"ז – נתן מאיר רוטשילד, בנקאי אנגלי ובן למשפחת רוטשילד (נפטר ב-ה'תקצ"ו)
* ה'תרי"ט – יהושע חנא רבניצקי, עיתונאי ומו"ל עברי ממוצא רוסי (נפטר ב-ה'תש"ד)
* ה'תרל"ה – הרב משולם ראטה, רב, דיין ופוסק הלכה, מחבר הספר "קול מבשר".
* ה'תרמ"ג – משה דוד קאסוטו, רב ופרופסור למקרא באוניברסיטה העברית. עסק בפרשנות המקרא, בביקורת נוסח המקרא ובאשורולוגיה (נפטר ב-ה'תשי"ב)
* ה'תרפ"ו – נסים אלוני, מחזאי, במאי, סופר ומתרגם ישראלי (נפטר ב-ה'תשנ"ח)
* ה'תרצ"ט – ג'ואל שומאכר, במאי קולנוע אמריקאי

## נפטרו
* ה'תרי"ב – הרב ברוך מרדכי אטינגר, מגדולי חסידי חב"ד, רב העיר בוברויסק
* ה'תש"ג – יעקב גנס, יושב ראש היודנראט בגטו וילנה
* ה'תש"ם – יעקב דוד קמזון, משורר וסופר ישראלי

----

* י"ג באלול – ט"ו באלול
* אלול

ל14
י14
ט"ו באלול

על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בט"ו אלול היא פרשת כי תבוא. 

## חגים ואירועים החלים ביום זה

## אירועים היסטוריים ביום זה
*  – טבח ביהודי פלמה דה מיורקה
* ה'תרנ"ז – נוסדה ישיבת תומכי תמימים בלובביץ', האימפריה הרוסית, על ידי  רבי שלום דובער שניאורסון במהלך חגיגות ה"שבע ברכות" של בנו יחידו רבי יוסף יצחק שניאורסון שהתחתן בי"ג אלול. הישיבה הייתה "אם ישיבות חב"ד" שאף נקראו באותו שם: ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש
* ה'תש"ז – הוועדה המיוחדת של האו"ם לענייני ארץ ישראל מפרסמת את תוכנית החלוקה
* ה'תשל"ח – נחתמים הסכמי קמפ דייוויד
* ה'תשמ"ג – הוקמה ההתנחלות מעלה חבר שבדרום הר חברון

## נולדו
* ה'תרע"ג – מירה לובה, סופרת ילדים יהודית-אוסטרית (נפטרה בה'תשנ"ה)
* ה'תרס"ו – שמעון אגרנט, שופט ונשיא בית המשפט העליון השלישי (נפטר בי"א באב ה'תשנ"ב)
* ה'תש"ג – רבי שמואל יעקב קאהן, אדמו"ר חסידות תולדות אברהם יצחק
* ה'תשי"ט – גלי בהרב מיארה, עורכת דין ישראלית המכהנת כיועצת המשפטית לממשלה
* ה'תשל"ג – מזור בהיינה, חבר הכנסת ה-17 מטעם מפלגת ש"ס

## נפטרו
* ה'תקמ"ז – רבי יעקב קופיל חסיד, אבי שושלת קוסוב-ויז'ניץ
* ה'תרע"ה – רבי נחמן בטיטו, הראשון לציון, ממנהיגי הקהילה המערבית בירושלים
* ה'תרצ"ה – יצחק ליב גולדברג, נדבן ופעיל ציוני ליטאי, ממייסדי חברת הכשרת הישוב וגואל אדמות הר הצופים. (נולד בי"ב בשבט ה'תר"ך)
* ה'תש"א – הרב חנוך אייגש – רבה האחרון של וילנה
----

* י"ד באלול – ט"ז באלול
* אלול

ל15
י15
חרתוויסי

מצודת **חֶרְתְּוִויסִי** היא אחת המבצרים העתיקים בגאורגיה, והייתה בשימוש במשך כל התקופה הפיאודלית בגאורגיה . היא ממוקמת בצפון כפר חרתוויסי  שבנפת אספינדזה בדרום גאורגיה במחוז ההיסטורי ג'אוואחתי (סאמצחה-ג'אוואחתי). המצודה ממוקמת בראש מצוק על גדות נהר הפָּרַוְוָאנִי  בקרבת נקודת המפגש בין פָּרַוְוָאנִי לנהר הקורה. בתוך החומות ניצב מבצר (הקיפּ) מרובע עם פינות מעוגלות. מהקיר המזרחי של המצודה מובילות שתי מנהרות אל הנהר, האחת לאספקת מים והשנייה לתקשורת עם העולם שבחוץ. במתחם בחלק המערבי נמצאת כנסייה עתיקה.

## היסטוריה
חרתוויסי נזכרת לראשונה ברשומות הגאורגיות במאות ה-10 וה-11. המצודה נבנתה במאה ה-2 לפנה"ס. הכנסייה נבנתה בשנת 985, בתקופת המלכה תמר הורחבה, והחומות הקיימות כיום נבנו ב־1354. במאה הרביעית לפני הספירה, לפי הרישומים של לאונטי מרובלי, כומר והיסטוריון גאורגי מהמאה ה-11, אלכסנדר מוקדון, בדרכו לכיבושיו במזרח, החריב אותה. במאות ה-10 וה-11, היא הייתה מרכז אזור מסכתי. במהלך המאה ה-12 היא הפכה לעיר. במאה ה-13, הרסו אותה המונגולים. ועד למאה ה-15 היא איבדה את כוחה. במאה ה-15 הייתה בבעלות הבעלים של מסכתי ממשפחת ג'קליי. במאה ה-16, פלשו העות'מאנים לדרום גאורגיה. במהלך שלוש המאות הבאות החזיקו גם בחרתוויסי. בסוף המאה ה-19, בתקופת מלחמת רוסיה טורקיה, הצבא הרוסי חזר לטריטוריות שאבדו, וחרתוויסי הפכה לבסיסם הצבאי.

## האגדה
האגדה מספרת על המלכה תמרה, שהכריזה על תחרות מי יבנה את המגדל המפואר ביותר בחרתוויסי. בנאי מומחה והשוליה שלו היו בין המתחרים, ולמרבה הבושה עלה השוליה על מורו, והאחרון קפץ מהמגדל אל מותו.

## גלריית תמונות

קובץ:Khertvisi Fortress Full View North.jpg|חרתוויסי ברוחב מלא. בצד ימין כנסייה עתיקה (עם גג אדום).
קובץ:KHERTVISI FORTRESS.מבצר חרתוויסי.jpg|מצודת חרתוויסי, גדולה ושולטת על הדרך.
קובץ:KHERTVISI FORTRESS FROM ROAD TO VARDZIA.מבצר חרתוויסי מהדרך לורדזיה.jpg|המצודה מכיוון הכביש לורדזיה. בולטים לעין התלילות והקושי להגיע אליה.


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גאורגיה: גאוגרפיה
קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:גאורגיה: מצודות
אילן מנוליס

**אילן מנוליס** (נולד ב-16 בספטמבר 1949) הוא אסטרונום ישראלי המתמחה בחקר האסטרואידים ובפרט אלו הנעים בקרבתו של כדור הארץ ומסלולם חוצה את מסלולו - גופים אלה נקראים עצמים קרובי ארץ. מרבית פעילותו הוקדשה לקידום הידע האסטרונומי בישראל ובפרט אודות אסטרואידים ושביטים. מאז שנת 1995 שם דגש מיוחד על הסברת הסכנה הנשקפת לביוספרה של כדור-הארץ כתוצאה מהתנגשות עם גופים אלו.

מנוליס, מנהל בחברות היי-טק בעברו, משמש כיום כמנהלו של מצפה הכוכבים של מכון ויצמן למדע, מצפה אותו הקים במהלך שנת 2010. במצפה מותקן טלסקופ רובוטי המתקדם בישראל, בקוטר 41 סנטימטרים. קודם לכן שימש שלוש שנים מנהל מצפה הכוכבים של הטכנודע בגבעת אולגה. בשנת 2004 מנוליס היה אחראי להקמתו של טלסקופ במפתח 46 ס"מ במצפה הכוכבים "וייז" במצפה רמון, טלסקופ זה משמש את תוכנית מגיני ארץ בישראל שמרכזה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1984 עד 1987 שימש כיו"ר האגודה הישראלית לאסטרונומיה וניהל את מצפה הכוכבים בגבעתיים. לאחר פרישתו מתפקיד יו"ר האגודה לאסטרונומיה החל לשמש כראש החטיבה למחקר גופים קטנים במערכת השמש במסגרתה.

מנוליס הוא הישראלי הראשון שאסטרואיד נקרא על שמו. האסטרואיד (13615) מנוליס, שנתגלה על ידי האסטרונומים דייוויד לוי וד"ר קרולין שומייקר בשנת 1994, נקרא על שמו. האסטרואיד נמצא בחגורת האסטרואידים, בין המסלולים של כוכבי הלכת מאדים וצדק.

## קישורים חיצוניים

* קריאת האסטרואיד על שמו של מנוליס, באתר הידען הישראלי
* [הרצאה מוקלטת בנושא השפעות אסטרונומיות על אקלים כדור הארץ, במסגרת [המועדון האסטרונומי של אוניברסיטת תל אביב]]
* [מאמר על ההתקנה והיכולות של הטלסקופ בקוטר 46 ס"מ ב[מצפה הכוכבים על שם וייז]]

קטגוריה:קצרמר אישים
קטגוריה:אסטרונומים ישראלים
קטגוריה:אסטרונומים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
נמרוד טנא

**נמרוד טנא** (נולד ב-1947 בגברעם) הוא מלחין ומוזיקאי ישראלי.

## קריירה
טנא שירת בצה"ל בצוות הווי צפון. למד הלחנה אצל ד"ר צבי קרן.

השיר הראשון שהלחין (בגיל 16) היה "אבא שלי", שהיה גם שירה הראשון של תלמה אליגון בת ה-17, שכתבה אותו בעקבות מות אביה. השיר בוצע והוקלט על ידי יפה ירקוני והוקלט ב-1968 גם על ידי אילנית וגם על ידי אסנת פז. שנים רבות אחר כך
הקליטה אליוט גרסה איטית ונוגה במיוחד לשיר.

שירו המפורסם ביותר של טנא הוא לחנו ל"עודני ילד" שביצעה להקת "הכל עובר חביבי" בפסטיבל שירי הילדים ה-11 בסוף 1980. השיר שזכה להצלחה עצומה חודש על ידי הראל סקעת בעונה השנייה של "כוכב נולד" ב-2004. 

טנא הלחין שירים רבים במשך השנים, ביניהם "אב לילדתו אומר" (מילים - נחום שגיב, ביצוע - רוחמה רז), "זה הזמר" (מילים - לאה עמנואל, ביצוע - ראובן ארז), "כבד את אמא ואבא" (מילים ולחן - נמרוד טנא ביצוע - ליאור אלבו) ו"שיר מולדת" (מילים ולחן - נמרוד טנא, ביצוע - לאה לופטין).
ולתקליט אור ירוק את שמות השירים בביצועים מקורים מיכל טל עוזי חיטמן אמיר גינת ומקהלת הילדים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גברעם: אישים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
טופולב Tu-104

**[[טופולב]] Tu-104** (קוד דיווח נאט"ו: Camel) היה מטוס נוסעים דו-מנועי לטווח בינוני מתוצרת ברית המועצות. טופולב Tu-104 היה מטוס הנוסעים הסילוני השלישי בעולם, אחרי דה האווילנד קומט הבריטי, וה הקנדי. הוא היה הראשון מבין השלושה אשר נכנס לשירות סדיר.

## בנייתו
חברת איירופלוט הוציאה דרישה בתחילת שנות החמישים למטוס נוסעים מודרני בעל כושר נשיאה גדול יותר וביצועים טובים יותר מאשר כלי הטיס שהיו ברשותה. הדרישה נענתה על ידי משרד התכנון טופולב, אשר סיפק תכנון שהתבסס על המפציץ האסטרטגי טופולב Tu-16. הכנפיים, המנועים ומשטחי הזנב של המטוס זהים לאלו של המפציץ. גוף המטוס הורחב והפך למדוחס (לצורך הובלת נוסעים) ויכול היה להכיל 50 נוסעים. טיסתו הראשונה של המטוס הראשון מייצור סדרתי נערכה ב-6 בנובמבר 1955 במפעל בחרקוב.

200 מטוסים מדגם זה נבנו עד הפסקת הייצור בשנת 1960. המטוס היה חלק מצי מטוסי הנוסעים של חברת איירופלוט עד שנת 1981. חברת התעופה הצ'כית הלאומית רכשה כמה מטוסים מדגם Tu-104A בעלי כושר נשיאה של 81 נוסעים.

לאחר הוצאתו משירות מסחרי הועברו כמה מטוסים לצבא הסובייטי ושימשו לתובלת אנשי צבא ולאימון קוסמונאוטים בתנאי חוסר משקל.

## דגמים
* **Tu-104** – גרסה מקורית ל-50 נוסעים.
* **Tu-104A** – דגם משופר ל-70 נוסעים.
* **Tu-104D** – דגם משופר ל-85 נוסעים.
* **Tu-104V** – דגם משופר ל-100 נוסעים.
* **Tu-104B** – דגם עם מנוע משופר, 100 נוסעים.
* **Tu-104E** 
* **Tu-110** – דגם ניסוי (פיילוט) עם 4 מנועים.

## תאונות

* ב-7 בפברואר 1981 מטוס טופולב Tu-104 הזדקר בעת ההמראה מנמל התעופה פושקין והתרסק, כתוצאה ממטען עודף שלא הועמס כראוי. כל 50 נוסעיו נספו. בעקבות התאונה קורקעו כל יתר המטוסים מדגם זה. 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטוסי נוסעים סובייטיים
קטגוריה:טופולב
ט"ז באלול

## אירועים היסטוריים ביום זה
* ה'תשל"ג – 12 מטוסי קרב סוריים מופלים בקרבות אוויר על ידי חיל האוויר הישראלי
* ה'תשמ"ד – שמעון פרס מציג את הממשלה העשרים ואחת (ממשלת האחדות הלאומית חלק א') ומתחיל לכהן כראש ממשלת ישראל

## נולדו
* ה'תרכ"ה – הרב אברהם יצחק הכהן קוק (הרב קוק), רבן של יפו והמושבות, רבה של ירושלים, מייסד הרבנות הראשית לישראל וישיבת מרכז הרב (נפטר ה'תרצ"ה)
* ה'תר"ץ – אורה נמיר, חברת הכנסת ושרת העבודה והרווחה
* ה'תש"ז – בתיה גור, סופרת ישראלית (נפטרה ב-ה'תשס"ה)
* ה'תש"ח – הרב משה הבלין, הרב האשכנזי של קריית גת, וחבר בית דין רבני חב"ד
* ה'תשכ"ד – דוד זאב רוטנברג, עיתונאי וסופר ישראלי, מחבר ספרים
* ה'תשל"ו – שחר חסון, שחקן וסטנדאפיסט ישראלי

## נפטרו
* ה'תשל"ז – יצחק אבינרי, בלשן עברי, מחדש מילים ובעל "היכל רש"י"
* ה'תשס"ה – שמעון ויזנטל, צייד נאצים (נולד ה'תרס"ט)

* ה'תשס"ט – דני ז'ק, ראש העיר השני של קריית ביאליק

* ה'תשס"א – אברהם אביגדור נחום לנדא, האדמו"ר מסטריקוב

----
* ט"ו באלול – י"ז באלול
* אלול

ל16
י16
י"ז באלול

## חגים ואירועים החלים ביום זה
* יום טוב במגילת תענית על עזיבת הרומאים את ירושלים
* תענית צדיקים על שמתו במגפה המרגלים מוציאי דיבת הארץ רעה בשנת ב'תמ"ט (, לפי גרסאות מסוימות במגילת תענית בתרא).

## אירועים היסטוריים ביום זה
[270px|ממוזער|גרף המציג את התפלגות הגזעים על פי [חוקי נירנברג.]]
* ה'תרצ"ה – הוחלו בגרמניה חוקי נירנברג, המפלים לרעה את יהודי גרמניה, ושוללים את אזרחותם
* ה'תרצ"ט – יום פרוץ מלחמת העולם השנייה, כאשר גרמניה הנאצית פולשת לפולין
* ה'תש"ח – הושלם פירוק האצ"ל וסיפוחו לצה"ל עם פירוק הגדוד הירושלמי
* ה'תשי"ג – בצה"ל מוקמת יחידה 101, בפיקודו של רס"ן אריאל שרון
* ה'תשנ"ד – נחתם הסכם ראשוני בין ישראל לאש"ף המאפשר ממשל עצמי חלקי לפלסטינים בשטחי יהודה ושומרון

## נולדו
* ה'תרמ"א – יוסף חיים ברנר, סופר עברי, נרצח ה'תרפ"א
* ה'תרמ"ג – הרב ד"ר יצחק ברויאר, משפטן, סופר, והוגה דעות, ממנהיגי אגודת ישראל (נפטר ה'תש"ו)
* ה'תרע"ח – ליאונרד ברנשטיין, מלחין ומנצח יהודי-אמריקאי (נפטר ה'תשנ"א)
* ה'תרפ"ה – משה גושן-גוטשטיין, בלשן ישראלי וחתן פרס ישראל (נפטר ב-ה'תשנ"ב)
* ה'תשט"ו – דויד ברוזה, זמר ומוזיקאי ישראלי
* ה'תשכ"ז – הרב דניאל חיים אלתר, ראש כולל ארי שבחבורה לחושן משפט, וראש ישיבת פני מנחם

## נפטרו
* ה'תרפ"ט – הרב יעקב קופל רייך, מראשי היהדות האורתודוקסית בהונגריה, ורבו של בית הכנסת ברחוב קזינצי בבודפשט
* ה'תשע"א – פרופ' שאול פלדמן, חתן פרס ישראל למדעי הרפואה לשנת 2005
----
* ט"ז באלול – י"ח באלול
* אלול

ל17
י17
י"ח באלול

## אירועים היסטוריים ביום זה
*  – שמעון החשמונאי מוכתר כנשיא לדורות, בשנה השלישית לכהונתו (מקבים א' פרק י"ד)
* ה'ת"ו – הריסת בית הכנסת צלאת אל-פאסיין בפאס בהוראת הסולטאן מוחמד ה-13.
* ה'תרפ"א – הוקם הקיבוץ הגדול הראשון בתולדות ישראל והציונות: עין חרוד
* ה'תרפ"ב – תחילת המנדט הבריטי בארץ ישראל
* ה'תש"ג – השואה: יהודי מינסק נטבחים בסוביבור
* ה'תשי"ח – בישראל נוסד מכון וינגייט לחינוך גופני
* ה'תשמ"ה – השקל החדש הופך למטבע הרשמי של ישראל

## נולדו
[שמאל|ממוזער|200px|רבי [שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד]]
* ה'תנ"ח – (לפי שיטת חב"ד) רבי ישראל בן אליעזר, הבעל שם טוב (נפטר ה'תק"ך)
* ה'תק"ה – רבי שניאור זלמן מלאדי (אדמו"ר הזקן), מייסד חסידות חב"ד ו"בעל התניא" ו"שולחן ערוך הרב" (נפטר ה'תקע"ג)
* ה'תקע"ד – ג'יימס ג'וזף סילבסטר, מתמטיקאי בריטי ממוצא יהודי (נפטר ב-ה'תרנ"ז)
* ה'תשי"ב – אלי אפללו, פוליטיקאי ישראלי ויו"ר הקרן הקימת לישראל
* ה'תשט"ז – אלעזר שטרן, פוליטיקאי ישראלי ממפלגת יש עתיד
* ה'תשל"ח – שרית חדד, זמרת ישראלית

## נפטרו
* ד'תתצ"ג – בלדווין השני, מלך ממלכת ירושלים הצלבנית.
* ה'שס"ט – מהר"ל מפראג (רבי יהודה ליווא בן בצלאל), פוסק הלכה והוגה דעות יהודי מפורסם ודמות יסוד במחשבת ישראל, אב"ד וראש ישיבה בפוזנא, בניקלשבורג ובפראג.
* ה'תרמ"ט – רבי עובדיה עבדאללה סומך, ראש רבני בבל.

----
* י"ז באלול – י"ט באלול
* אלול

## קישורים חיצוניים
* יום-הולדת 'המאורות הגדולים' – ח"י באלול, מדור באתר chabad.org.il.
* היום בהיסטוריה היהודית ח"י באלול (לחץ שם על "עוד" כדי לקרוא), אתר he.chabad.org

ל18
י18
גיטרת סלייד

[שמאל|ממוזער|200px|ה"סלייד" מושחל על ידו השמאלית של נגן גיטרת סלייד (מסוג [גיטרת רזונטור או "דוברו")]]
**גיטרת סלייד** או **צוואר בקבוק** הם שיטה או טכניקה מיוחדת לנגינה בגיטרה. במקום לשנות את גובה הצליל בדרך הרגילה (על ידי לחיצה על המיתרים), סלייד  מוחלק על המיתרים לאורך צוואר הגיטרה כדי לשנות את אורך הרעידות וגובה הצליל.

גיטרת סלייד מנוגנת בדרך-כלל (בהנחה שהנגן הוא ימני והגיטרה גם היא לא שונתה לשמאליים):
* כאשר הגיטרה בתנוחה הרגילה, משתמשים בסלייד שנקרא **צוואר בקבוק** על אחת מאצבעות היד השמאלית; טכניקה זו נקראת **גיטרת צוואר בקבוק**.
* כאשר הגיטרה מוחזקת במאוזן, עם בטנה כלפי מעלה ומיתר הבס כלפי הנגן, סלייד שנקרא **פלדה** מוחזק ביד שמאל; טכניקה זו נקראת **[[גיטרת פלדה]]**.

טכניקת "גיטרת הסלייד" ניתנת להבחנה במיוחד בסגנון הבלוז ובפרט בסגנון הדלתא בלוז.
למעשה נגני בלוז הראשנים משנות ה-20 ושנות ה-30 הם אלה אשר המציאו למעשה את טכניקת "הסלייד". הם היו חותכים ומשייפים צוואר של בקבוק זכוכית וכך בעצם המציאו את ה"סלייד". חלוצי נגינה זו (כמו למשל מיסיסיפי פרד מקדואל) השתמשו גם באולר, עצם חלולה (מה שהקנה לנגינה את הכינוי Steakbone, "עצם סטייק") וכוס זכוכית.

כיום ישנם שלושה סוגים של "סלייד": סלייד מזכוכית סלייד פלסטיק סלייד ממתכת. לכל אחד מהם צליל שונה ומגוון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טכניקות מוזיקליות
קטגוריה:גיטרה
מברשת אסלה

שמאל|ממוזער|100px|מברשת אסלה
**מקל אסלה** או **מברשת אסלה** הוא כלי המשמש לניקוי האסלה, בדרך כלל תוך שימוש בחומר חיטוי כלשהו.

הכלי מורכב ממברשת המחוברת למקל ארוך בעלת זיפים קשים וקצה מעוגל. הזיפים בדרך כלל עשויים מפוליפרופילן, אך בעבר השתמשו בשיער סוסים ופרים, או סנאים ומכרסמים אחרים. על פי רוב, יצורף למקל האסלה מתקן נלווה המיועד להחזיקו ולקלוט טפטופים לאחר השימוש. נוהגים למלא את המתקן בחומר חיטוי למניעת ריחות רעים.

מברשת הפלסטיק הומצאה בשנת 1932 על ידי ויליאם שופ (William C. Schopp) בקליפורניה ושנה לאחר מכן רשמה חברת המברשות האמריקנית "אדיס" (the Addis Brush Company) פטנט על ייצור מברשות אסלה מפלסטיק.

"המלך אוּבּוּ", מחזה צרפתי שנכתב על ידי אלפרד ז'ארי בשנת 1896 מתאר מוות ממברשת אסלה.
[טקסט=מברשת אסלה בקריקטורה משנת 1899 על פרשת דרייפוס|ממוזער|מברשת אסלה ב[קריקטורה משנת 1899 על פרשת דרייפוס]]

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי ניקוי
קטגוריה:אביזרי בית השימוש
אסלה
יונה רוזן

**יונה רוזן** (17 בינואר 1919 – 2004) היה מצנחני היישוב במלחמת העולם השנייה. בין השנים 1976–1984 כיהן כראש המועצה האזורית עמק הירדן.

## ביוגרפיה
רוזן נולד בשם "ג'ולה רוזנפלד" בעיר קלוז'-נאפוקה שבטרנסילבניה, רומניה. הוא הצטרף לתנועה הנוער הציונית "אביבה – באריסיה", ובגיל 16 נבחר להנהגה הארצית של התנועה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל בספינת מעפילים יחד עם אשתו הטריה, יבקה.

רוזן התגייס לפלמ"ח והתנדב להיות בין צנחני היישוב. לאחר תקופת אימונים, הוצנח יחד עם עוד שלושה – חנה סנש, אבא ברדיצ'ב ופרץ גולדשטיין – לתוך יוגוסלביה, משם היה אמור להגיע להונגריה. לאחר שלא הצליח לעבור את הגבול להונגריה, הוחזר למצרים (ממנה יצאו הצנחנים) ומשם לארץ. בסיום המלחמה נשלח יונה להונגריה כדי לסייע בארגון הבריחה. הוא נחשף ונעצר על ידי משטרת הונגריה וישב בבית הסוהר חודש ימים ולאחריו חזר ארצה.

במלחמת העצמאות שירת בחטיבת יפתח. לאחר המלחמה השתתף, עם יתר חברי הגרעין שלו, בייסוד קיבוץ מעגן. בשנת 1951 נשלח על ידי נתיב לברית המועצות.

לאחר שחזר לארץ מילא מספר תפקידים, בהם גזבר הקיבוץ מעגן ורכז הקניות של איחוד הקיבוצים. בשנת 1966 נשלח לרומניה, כדי לסייע בהעלאת היהודים. אחרי שובו היה סגן ואחר כך ראש המועצה האזורית עמק הירדן.

בשנת 2002 יצא לאור בקיבוץ דליה, בהוצאת מערכת, ספרו, שנכתב עם יהודית רותם, "נקראתי ואלך".

נפטר בשנת 2004, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו מעגן. אשתו חווה נפטרה שנתיים אחריו, ונקברה לצדו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צנחני היישוב
קטגוריה:מעגן (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ראשי המועצה האזורית עמק הירדן
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:צנחני היישוב ביוגוסלביה
קטגוריה:אנשי נתיב
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
יצחק די ליאון

רבי **יצחק די ליאון** היה רב ומקובל ספרדי. נולד בעיר לאון שבצפון ספרד. שימש כרבה של טולדו. היה מאחרוני רבני קסטיליה, ונפטר שנים מעטות לפני גירוש ספרד כשהוא בן למעלה משבעים. 

## קורות חייו
הרב די ליאון היה תלמידו של רבי יצחק קנפנטון, עסק רבות בקבלה ובתורת הנסתר ומיוחסים לו מעשי ניסים. זכה לכבוד רב מרבי יוסף קארו אשר כינהו 'רבינו הגדול', וכן ממהר"י בן חביב שכינהו 'האר"י הגדול'. רבי דוד קונפורטי, בספרו הביבליוגרפי "קורא הדורות", ייחס לו את כתיבת ספר **מגילת אסתר** אשר עוסק בתשובות להשגות הרמב"ן על ספר המצוות של הרמב"ם. רבי חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א) הוכיח בספרו "שם הגדולים" שזיהוי זה שגוי, ומחבר הספר הוא חכם יהודי מאיטליה, רבי יצחק ליאון אבן צור,  מדור מאוחר יותר אשר שם משפחתו הוא ליאון ואילו אצל רבי יצחק די ליאון השם 'ליאון' מלמד על עיר מוצאו.

רבי יצחק די ליאון היה שותף לחוג מקובלים אשר ממנו יצא "ספר המשיב" אשר שלל באופן קיצוני את העיסוק בפילוסופיה אשר רווח אצל חלק מיהודי ספרד. אף על פי כן, רבי יצחק די ליאון, כתלמיד בבית מדרשו של רבי יצחק קנפנטון, עסק רבות בלוגיקה ברוח הלוגיקה של אריסטו, ככלי לניתוח ולימוד סוגיות התלמוד וההלכה.

רבי יצחק די ליאון נפטר ונקבר בטולדו. ר' יוסף הכהן הרופא כותב בספרו עמק הבכא כי בעקבות ציוויו של רבי יצחק די ליאון בחלום לאשתו, חרשו את קברו יחד עם קברי הרא"ש, רבנו יונה ועוד, ושוב לא נודע מקום קבורתם (ככל הנראה למנוע התעללויות בעצמותיהם).

מתלמידיו המפורסמים היה רבי אברהם סבע, בעל החיבור הקבלי על התורה, "צרור המור". וגם רבי שמואל סיריליו [אבן-סיד] בעל "כללי שמואל". חלק מתלמידיו הגיעו לפאס שבמרוקו, ותיעדו חידושי תורה ממנו. 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:טולדו: רבנים
קטגוריה:ספר המצוות לרמב"ם: פרשנים, מתרגמים ומהדירים
קטגוריה:יהודי ספרד במאה ה-15
מת להיות

**מת להיות** הייתה תוכנית מציאות טלוויזיונית ישראלית ששודרה במשך שתי עונות במוסיקה 24, עונה שלישית בערוץ 2 ועונה רביעית בערוץ 10 בין השנים 2004 ל-2006. בתוכנית התחרו אנשים שאינם זמרים מקצועיים בחיקוי זמרים שונים. את התוכנית הנחה דידי הררי, יחד עם ארבעה שופטים משתנים ולהקת ליווי בשם "על הבמה".
## פורמט
על מנת להשתתף בתוכנית, על המתמודדים לעבור אודישן (במהלך התוכנית מוצגים לעיתים חיקויים שלא עברו את האודישן). המתמודדים בכל תוכנית מופיעים כאשר הם מאופרים ולבושים בצורה מיוחדת על-מנת שיהיו דומים חיצונית לזמר המקורי. המנצח נקבע על ידי הצבעת הקהל שבאולפן.

בעונה הראשונה זכה הצרוב, איל כהנא, שביצע חיקוי של ריטה, בעונה השנייה של מאיה בוסקילה, בשלישית של שלמה ארצי וצרוב של מוש בן ארי זכה בעונה הרביעית. בנוסף, חוקו זמרים אחרים, כמו צביקה פיק, אביב גפן, האחיות פיק, סאבלימינל והצל, שימי תבורי, בעז שרעבי, חיים צינוביץ', מייק בראנט, עברי לידר, שרית חדד, בן ארצי ועוד.

בין השופטים היה ניתן למצוא את ניקי גולדשטיין, מרגלית צנעני, פבלו רוזנברג, ננסי ברנדס, משה דץ, שרונה פיק, אילנה אביטל ומפורסמים אחרים.
## שידור התוכנית
שתי העונות הראשונות שודרו בערוץ "מוסיקה 24" בקיץ 2004 ובחורף שאחריו.

בקיץ 2005 שודרה התונית בשידור טלעד בערוץ 2, בחודשיים האחרונים לפני סיום הזיכיון שלה. התוכנית עלתה לשידור ב-10 באוגוסט 2005.

ב-9 בדצמבר 2005 החל שידור עונה נוספת בערוץ 10 בשעה 20:00 בימי שישי. התוכנית רשמה רייטינג ממוצע של כ-5% בלבד לאחר המעבר מטלעד לערוץ 10, ועונות נוספות לא הופקו יותר.

לקראת סיום שידור התוכנית חלק מהמשתתפים העלו מופע בשם "הצרובים", ואף הוציאו גרסת כיסוי לשיר של הגששים "תן לשים ת'ראש על דיונה".

## קישורים חיצוניים
* 
**ביקורות**
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מציאות ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ 24: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות וסדרות טלוויזיה שצולמו באולפני מימד
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2004
12 המושבעים (סרט, 1957)

**12 המושבעים** (באנגלית: **12 Angry Men** מילולית: 12 גברים זועמים) הוא סרט דרמה משנת 1957, בכיכובו של הנרי פונדה. התסריט נכתב על ידי רג'ינלד רוז, על פי מחזה שכתב כמה שנים קודם לכן, והסרט היה סרטו הראשון של מי שהיה לימים לאחד הבמאים היותר פוריים של הוליווד – סידני לומט.

הסרט מגולל את סיפורו של חבר מושבעים המורכב מ-12 גברים, הנדרשים להכריע בשאלת אשמתו או חפותו של נער היספאני הנאשם ברצח אביו, על סמך הראיות שהוצגו במשפט. עלילת הסרט מתרחשת כולה בחדר המושבעים, מלבד 2 סצנות קצרות בתחילת הסרט ובסופו ו-2 סצנות בחדר השירותים הסמוך. 

ב-2007 נבחר הסרט "12 המושבעים" לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית הנמצא בספריית הקונגרס.

## הדמויות

## תקציר העלילה
חבר מושבעים נדרש להכריע במשפט בו מואשם נער ברצח אביו. העונש הצפוי לנער באם יורשע הוא עונש מוות. הסרט מתחיל בשופט המסביר לחבר המושבעים את תפקידם, ומיד לאחר מכן נשלחים המושבעים לדיון בחדרם.

### העדויות והראיות
#**הסכין**: בחזהו של האב נמצאה סכין זהה לסכין שהנער קנה מספר שעות לפני הרצח, וטוען שאיבד אותה כאשר נחקר בידי השוטרים. לטענתו הסיבה שקנה את הסכין היא כי שבר לחברו סכין זהה.
#**הקולנוע**: כאשר הנער נחקר בביתו על ידי השוטרים, הוא טען שהיה בקולנוע בעת הרצח, אך לא זכר את שמות הסרטים בהם צפה.
#**[[עדות ראייה]]**: כ-20 מטרים מול החדר בו בוצע הרצח, גרה אישה, שנשבעה כי ראתה את הרצח דרך חלונות קרונותיה של רכבת שחלפה בין שתי הדירות. (מסופר כי במשפט, התובע המחוזי הוכיח שניתן לראות דרך רכבת החולפת במהירות בינונית, כאשר האורות בה כבויים).
#**עדות שמיעה**: קשיש שגר מתחת לביתם של האב והבן נשבע כי שמע את הבן צועק "אני אהרוג אותך" ושנייה לאחר מכן חבטה (של מה שנשמע כגופה) ברצפה. הוא טוען שהלך לדלת ביתו (הנמצאת כ-20 מטרים מהמקום בו היה) וראה את הנער נמלט במסדרון.

ברגעים הראשונים שהמושבעים מתארגנים בחדר, כבר אחדים מהם דנים במשפט ו"מסייעים" לחבריהם להחליט אם הנער אשם או לא. זהו היום החם בשנה, ומרבית המושבעים עצבניים, מזיעים ומקווים להחליט בנושא כמה שיותר מהר.

יושב ראש חבר המושבעים מחליט לפתוח בהצבעה גלויה כדי לראות את עמדותיהם של החברים:

### ההצבעות

## עיבודים שונים
* **בשנת 1997** עובד הסרט על ידי הבמאי ויליאם פרידקין והופק כסרט טלוויזיה.
* **בשנת 2007** עובד הסרט לגרסה רוסית על ידי הבמאי ניקיטה מיכאלקוב תחת השם "12".
* **תיאטרון**: הסרט עובד להצגת תיאטרון, שהועלתה גם בישראל.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* יניב גולדברג ושאול שארף, 12 המושבעים: חוכמת ההמונים או טיפשות העדר?, **משפט ותרבות**, יוני 2025

קטגוריה:סרטי 1957
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי יונייטד ארטיסטס
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי בית משפט אמריקאיים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הנרי פונדה
קטגוריה:סרטי סידני לומט
דיהידרופולאט רדוקטאז

[שמאל|ממוזער|250px|דיאגרמה המתארת את המבנה של דיהידרופולאט רדוקטאז אנושי הקשור ל[חומצה פולית (בכחול)]]
**דיהידרופולאט רדוקטאז**  (Dihydrofolate reductase ובקיצור: DHFR) הוא אנזים בתהליך המטבוליזם של פולאטים. הוא הופך פולאט לדיהידרופולאט (dihydrofolate) באמצעות חיזור, ובאמצעות חיזור נוסף הופך אותו לטטראהידרופולאט (tetrahydrofolate). בתהליך זה משמש NADPH כתורם אלקטרונים. למינים שונים של חיידקים יש אנזימים שונים מהמשפחה, אולם ליונקים יש שמירות גבוהה של האנזים.

הנגזרות של טטראהידרופולאט דרושים לצורך יצירה מחדש (de novo) של פורינים, של תימין עם זרחן אחד ושל חלק מחומצות האמינו. יש לו אם כן חשיבות בחלוקת התא ובגדילתו. 
לדיהידרופולאט רדוקטאז תפקיד בבקרה על הכמות של דיהידרופולאט. 
בנוסף, האנזים משחק תפקיד חשוב ביצירה של פרקורסורים של חומצות גרעין. מוטנטים של האנזים דורשים גליצין ותימין לצורך גדילתם.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנזימים
מקשר (תוכנה)

[שמאל|ממוזער|250px|תרשים של תהליך הקישור, בו [ספרייה (תכנות)|ספריות וקבצים מהודרים מחוברים לכדי ספרייה או קובץ הרצה אחד.]]
**מקשר** (באנגלית: **Linker** - לינקר) הוא תוכנית מחשב בסיסית, שמטרתה חיבור של כמה תוכניות מחשב מהודרות (אשר עברו הידור לשפת מכונה) לכדי תוכנית אחת שניתנת להרצה על ידי מערכת הפעלה מסוימת.

תוכנית מחשב מורכבת בדרך כלל מרכיבים אחדים, ולכך סיבות אחדות:
* התוכנית משתמשת ברכיבי תוכנה סטנדרטיים.
* התוכנית גדולה ומורכבת ממשימות רבות, ולכן כתיבתה מחולקת בין מתכנתים אחדים, הכותבים כולם באותה שפת תכנות, או משתמשים בשפות תכנות שונות.

חיבור כל הרכיבים הללו לתוכנית אחת נעשה על ידי המקשר, בתהליך הקרוי **קישור** (linkage). כאשר משתנה אחד מהרכיבים המרכיבים את התוכנית השלמה, אין צורך להדר את כל רכיביה, אלא די בהידור הרכיב שהשתנה, ובקישורו מחדש עם כל יתר הרכיבים. בתוכנות גדולות שיטה זו חוסכת זמן רב בתהליכי בניית (הידור וקישור) התוכנה.

## קישורים חיצוניים

* John R. Ehrman, [ftp://ftp.software.ibm.com/software/websphere/awdtools/hlasm/s8169a.pdf How the Linkage Editor Works: A Tutorial on Object/Load Modules, Link Editors Loaders, and What They Do for (and to) You], IBM, 2001
* Leon Presser, John R. White, Linkers and Loaders, ACM Computing Surveys, Volume 4, Number 3, September 1972, pp. 149–167
* Sandeep Grover, Linkers and Loaders, Linux Journal, November 26, 2002


קטגוריה:כלי תכנות
קטגוריה:מונחים בתוכנה
גלן פורד

שמאל|ממוזער|200px
**גווילין סמואל ניוטון "גלן" פורד** (באנגלית: **Gwyllyn Samuel Newton "Glenn" Ford**; 1 במאי 1916 - 30 באוגוסט 2006) היה שחקן קולנוע אמריקני-קנדי. פורד נולד בחבל קוויבק שבקנדה ועבר עם משפחתו בגיל צעיר לקליפורניה, שם התאזרח בשנת 1939.

פורד החל לשחק בתיאטרון אך במהרה עבר למסך הקולנוע, שם פיתח קריירה עשירה שהשתרעה במשך 7 עשורים. הוא התפרסם עקב תפקידיו הקבועים כקאובוי או כאדם רגיל המוצא עצמו בנסיבות לא-רגילות.

## מהלך הקריירה
פורד החל להופיע בסרטים ב-1939, אך נאלץ להפסיק במהרה עם הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה וגיוסו לחיל הנחתים האמריקאי. במסגרת פעילותו לחם בצרפת. על מעשיו אלו הוענק לו אות לגיון הכבוד על ידי ממשלת צרפת ב-1992.

פריצת הדרך של פורד הייתה בסרט "גילדה" בשנת 1946, בו שיחק לצד השחקנית ריטה הייוורת'. שיתוף הפעולה ביניהם היה כה מוצלח עד שהאולפנים המשיכו ללהקם בתפקידים הראשיים בחמישה סרטים נוספים.

פורד המשיך להופיע בסרטים רבים בשנות ה-50 וה-60. בין סרטיו הבולטים ניתן למנות את "משפט" ו"המנגינה שלא נגמרה" (1955), "כופר", "סופרמן, "חיים גנובים", "אהבותיה של כרמן", "החום הגדול", "תשוקה אנושית", "זרע הפורענות", "ארבעת פרשי האפוקליפסה", "בית התה של ירח אוגוסט", "גברת ליום אחד", סימארון, ו"אבא, עליך להתחתן".-

בהמשך הקריירה שלו פורד החל להופיע יותר ויותר במערבונים וסרטי הרפתקאות אחרים, בהם ביסס את דמות הקאובוי שזוהה עימה לרוב לאחר מכן. סרטיו הבולטים היו "האם פריז בוערת?" ו"הקרב על מידווי". דמותו כקאובוי הונצחה ב"מוזיאון מורשת הקאובוי הלאומי" באוקלהומה.

לאחר שהיה מועמד מספר פעמים ללא זכייה, פורד זכה בפרס גלובוס הזהב בשנת 1962 עבור תפקידו בסרט "גברת ליום אחד".

## חייו האישיים
פורד התחתן והתגרש ארבע פעמים מארבע נשים. בנו היחיד הוא השחקן פיטר פורד.

### מותו
ב-1 במאי 2006 נערך אירוע רב משתתפים לציון יום הולדתו ה-90 של פורד וקריירת המשחק העשירה שלו. פורד היה אמור להיות אורח הכבוד של האירוע, אך עקב מצבו הרפואי הרעוע, שנגרם בין השאר עקב סדרת שבצים מוחיים, לא יכול היה להשתתף. במקום זאת פורד צילם את עצמו בהודעה לקהל המוזמנים שהוקרנה על גבי מסך באירוע. הוא נפטר לבסוף ב-30 באוגוסט, בגיל 90.

## קישורים חיצוניים

* 

* ביוגרפיה על השחקן גלן פורד באתר NorthenStars
* אתר עבור מחוות מצד מעריציו של פורד
* אתרו הרשמי של השחקן
* ריאיון עם פורד משנת 1990
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחיל הנחתים של ארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן ראשי בקומדיה או בסרט מוזיקלי
קטגוריה:זוכי פרס דונוסטיה
קטגוריה:מהגרים מקנדה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2006
בנימין רביץ

שמאל|ממוזער|250px|בנימין רביץ, פסנתרן, 1946-2006
שמאל|ממוזער|250px|שלט הזיכרון ביער לזכר בני רביץ
**בנימין (בני) רביץ-קסטל** (24 באפריל 1946  - 29 באוגוסט 2006) היה פסנתרן ישראלי.

## ביוגרפיה
בנימין רביץ נולד וגדל בחיפה, בוגר קונסרבטוריון דוניה ויצמן בחיפה. הופיע לראשונה כסולן עם התזמורת הסימפונית חיפה בגיל 15, בניצוח סרג'יו קומיסיונה, ובגיל 17 עם תזמורת קול ישראל בירושלים.
בעת שרותו הצבאי בתזמורת צה"ל הופיע כפסנתרן סולן עם התזמורת בהיכל התרבות בתל אביב בניצוחו של יצחק גרציאני. 

בוגר האקדמיה למוזיקה בת"א אצל המורה הדגולה אילונה וינצה-קראוס, הקונסרבטוריון בז'נבה והקונסרבטוריון המלכותי הפלמי בבריסל, בו שימש כחבר הסגל מעל לשלושים שנה.

הקריירה שלו כפסנתרן וכנגן מוזיקה קאמרית ברפרטואר נרחב ומגוון התפרשה על פני ארצות רבות ברחבי העולם: באמריקה, אפריקה, במזרח הרחוק ובאירופה, שם השתתף גם בפסטיבלים כמו פסטיבל פלנדריה בבלגיה, וכן בפסטיבלים באיטליה, סלובניה, בולגריה, ויילס, נורווגיה וצרפת, וזכה לשבחי הבקורת על הופעותיו ועל תקליטיו, וגם בפרסים בינלאומיים כמו פרס אלבניס בברצלונה בתחרות מריה קנאלס, פרס מוצרט מידי הפסנתרן גזה אנדה, וכן פרסים למוזיקה קאמרית.

נמנה עם צוות ההוראה בקורסים השנתיים בשווייץ, באנגליה ובאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
היה חבר כבוד בתחרות המאה ה-20 באורליאן (צרפת), והוזמן לשפוט בתחרויות לפסנתר באיטליה. הקלטות רבות שלו נמצאות בקול ישראל, באוסף ההקלטות של "קול המוסיקה". 

בעשרות השנים האחרונות חי רביץ בבריסל, בלגיה, שם עבד בקונסרבטוריון המלכותי, ושם גם נרצח, בפתח הבניין בו התגורר, על ידי שני צעירים אפריקנים שנמלטו ברכבו. משפחתו חיה בישראל.

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:נגני תזמורת צה"ל
קטגוריה:קורבנות רצח
קטגוריה:ישראלים שנרצחו בחו"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
ניקולה גרואבסקי

**ניקוֹלה גרוּאבסקי** (במקדונית: **Никола Груевски**; נולד ב-31 באוגוסט 1970 בסקופיה, יוגוסלביה) הוא מדינאי מקדוני שכיהן כראש ממשלת מקדוניה בשנים 2006 - 2016. במאי 2017 החל לשמש כראש האופוזיציה.

## ביוגרפיה
מוצא משפחת אביו של גרואבסקי הוא ממקדוניה היוונית. לאחר שהשלים את חינוכו בבתי ספר בסקופיה, למד גרואבסקי באוניברסיטת סקופיה בביטולה וקיבל תואר ראשון בכלכלה ב-1994 (ב-2006 קיבל תואר שני בכלכלה). בשנים שלאחר מכן עבד במגזר הבנקאי בתחום שוק ההון והקים ב-1998 את התאחדות הברוקרים במקדוניה. גרואבסקי התגרש מאשתו הראשונה ונישא ב-2007 לבורקיצה גרואבסקה, עמה יש לו שתי בנות.

ב-1998, לאחר ניצחונה בבחירות של מפלגת הימין **[[VMRO-DPMNE|Vmro-Dpmne]]** (ארגון המהפכה הפנימי של מקדוניה-מפלגה דמוקרטית לאיחוד העם המקדוני), כיהן גרואבסקי בן ה-29 בממשלתו של ליוּבצוֹ גאורגייבסקי. תחילה כשר בלי תיק ומאוחר יותר כשר המסחר. ב-1999 נתמנה לשר האוצר מטעם מפלגתו וכיהן בתפקיד זה עד ל-ספטמבר 2002.

תחת כהונתו כשר האוצר, מכרה מקדוניה את רשת הטלפון המקדונית לקבוצת Matav ההונגרית. כמו כן הוא ביצע רפורמות, כולל הטלת מע"מ של 18%, וכן מסע הפרסום שבו בלטה הסיסמה: "קנו תוצרת מקדונית" שלוותה בלוגו ובו שמש בעלת פרצוף שמח.

תבוסת מפלגתו בבחירות לפרלמנט ב-2002, הביאה למחלוקת פנימית. ראש הממשלה היוצא, גאורגייבסקי, הקים את מפלגת העם המקדונית ואילו גרואבסקי נשאר במפלגת Vmro-Dpmne.

ב-28 באוגוסט 2006 חזרה המפלגה לשלטון וגרוּאבסקי החליף את ראש הממשלה הקודם, ולאדו בוצ'קובסקי, והקים ממשלה עם פנים רבות ומוכרות. מפלגתו ניצחה בבחירות שוב בשנים 2008, 2011 ו-2014. גרואבסקי התפטר מתפקידו בינואר 2016, כחלק מ"הסכם פרזינו", לאחר הפגנות שנערכו ברחבי המדינה בחודש מאי 2015. הוא הוחלף בידי ממשלה זמנית בראשות אמיל דימיטרייב, ששלטה עד לבחירות שהוקדמו לחודש דצמבר 2016, בהן התמודד גרואבסקי שוב לראשות הממשלה אך הפסיד. יריבו זוראן זאאב הקים ממשלה במאי 2017 וגרואבסקי החל לכהן כראש האופוזיציה.

במאי 2018 הוא הואשם במספר פרשות שחיתות שלטונית, בהן רכישת מכונית מרצדס-בנץ לשימושו האישי. הוא נשפט ונידון לשנתיים מאסר, אותן היה אמור לרצות החל מנובמבר 2018. גרואבסקי לא התייצב לריצוי עונשו אלא ברח מהמדינה וקיבל מקלט מדיני בהונגריה. באפריל 2022 נשפט בהיעדרו בסקופיה בגין הלבנת הון ושימוש בלתי-חוקי בנכסי המדינה, ונדון ל-7 שנות מאסר. באותה עת הוטלו עליו סנקציות על ידי מחלקת האוצר של ארצות הברית.

ביולי 2020 הוא סולק מכל תפקידיו במפלגת VMRO-DPMNE, אותה הנהיג בעבר. הוא מבוקש על ידי האינטרפול.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים, אתר ממשלת מקדוניה
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת מקדוניה הצפונית
קטגוריה:שרי אוצר
קטגוריה:ילידי 1970
רחוב וילו 2

**רחוב וילו 2** או **דרך וילו 2** (באנגלית: 2 Willow Road) הוא סדרת מבנים שתכנן האדריכל ארנו גולדפינגר. המבנים נבנו בשנת 1938 בהמפסטד שבצפון לונדון.

מבנים אלה מוגדרים כיום מבנים לשימור בשל ייחודם הארכיטקטוני ויופיים. הם מנוהלים על ידי הקרן הלאומית הבריטית, ופתוחים לקהל מאז 1995.

המבנה היה המבנה המודרניסטי הראשון שרכשה הקרן, לאחר מחלוקת ציבורית חריפה בדבר חשיבותו הארכיטקטונית. במבנה התגורר האדריכל גולדפינגר, יחד עם אשתו אורסולה וילדיהם, עד מותו של גולדפינגר בשנת 1987.

## תיאור המבנה
המבנה, הנמצא ברחוב וילו 1, 2 ו-3, נבנה מבטון וצופה בלבנים אדומות. מספר מבנים ויקטוריאניים שעמדו במקום נהרסו למטרת בניית המבנה, על אף מחאות השכנים, בהם הסופר איאן פלמינג. בעקבות כעסו של פלמינג על גולדפינגר, ובשל שנאתו של פלמינג את המבנה ה"מכוער" בעיניו, קרא פלמינג לנבל נגדו צריך להילחם ג'יימס בונד בספרו גולדפינגר, על שם האדריכל. 

המבנה המרכזי שבנה גולדפינגר עבור משפחתו הוא הרחב משלושת הבתים, ובו גרם מדרגות ספירלי שתכנן המהנדס אובה ארופ. בשל שלד הבטון שלו, חדרי הבניין רחבים ואין בו עמודי תמיכה פנימיים.

במבנה מוצגים רהיטים שעיצב גולדפינגר עצמו וכן יצירות אמנות של בריג'ט ריילי, מרסל דושאן, הנרי מור ומקס ארנסט, מאוספו של גולדפינגר.

## לקריאה נוספת
* ניג'ל ורבורטון, *Ernő Goldfinger: The Life of an Architect* הוצאת רוטלדג' 2004 .

## קישורים חיצוניים

* 
* רחוב וילו מס' 2 - תיאור האתר באתר הקרן הלאומית
* מיקום המבנה 
* מידע על המבנה

וילו 2, רחוב
קטגוריה:קמדן
קטגוריה:מבנים שתכנן ארנו גולדפינגר
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: בתי מגורים
טווטונים (שבט עתיק)

ממוזער|300px|מפת נדידת השבטים הטווטוניים והקימבריים
ה**טווטונים** (לפי חוקי האקדמיה: **טֵיטונים**; אנגלית: **Teutons**) היו שבט צפון אירופי עתיק, כנראה ממוצא גרמאני, שפלש לגאליה ולשטחי הרפובליקה הרומית בסוף המאה ה-2 לפנה"ס.

מוצא הטווטונים אינו ברור, אולם נראה שכמו הקימברים, הם נדדו מחצי האי יוטלנד שבצפון אירופה דרומה ומערבה. מגלה הארצות היווני פיתאס, בן המאה ה-4 לפנה"ס, פגש אותם באזור שבו כיום נמצאת גרמניה במסע הימי שלו לצפון אירופה. בשנת 103 לפנה"ס נפגשו הטווטונים עם הקימברים בגאליה, והחלו לנדוד איתם מערבה ודרומה לעבר איטליה.

לפני שהגיעו לאיטליה התפצלו הטווטונים מהקימברים, על מנת לחדור לאיטליה דרך שני מעברים שונים של האלפים. בעוד הקימברים פנו צפונה, המשיכו הטווטונים מערבה ודרומה לעבר מעבר סן ברנאר הקטן.
 
בקיץ של שנת 102 לפנה"ס נפגש המחנה הטווטוני עם צבא רומא בהנהגתו של גאיוס מריוס על שפך נהר האיזר אל תוך נהר הרון. מריוס התמקם מראש בנקודה זו ובכך חסם מהטווטונים את הגישה לאיטליה דרך מעבר סן ברנאר הקטן ודרך החוף הליגורי. צבאו של מריוס היה מבוצר היטב, והטווטונים לא הצליח לשבור את הגנתו וביצוריו. לאחר אבדות כבדות החליטו הטווטונים לחצות את הנהר, לעקוף את המחנה הרומי ולצעוד לעבר איטליה. מריוס הניח להם לחצות את הנהר ללא הפרעה והחל לנוע בעקבותיהם עם צבאו. בסביבת אקווה סקסטיה החלו החילות הקלים של שני הצבאות להתנגש, והחלה שורה של קרבות. לאחר שלושה ימים נחל מריוס ניצחון מוחץ. הצבא הטווטוני, שהותש מהחום של דרום גאליה, הובס לחלוטין, ומלכם  נשבה. מחנה העם הטווטוני, שנסע אחרי הצבא, נטבח בהמוניו על ידי הרומים. זה היה אזכורם האחרון ברשומות המתועדות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שבטים גרמאניים
קטגוריה:מלחמות רומיות
בית אלכסנדר פלמינג

שמאל|ממוזער|בית אלכסנדר פלמינג
**בית אלכסנדר פלמינג** (באנגלית: **Alexander Fleming House**) המכונה כיום **מטרו סנטרל הייטס** (באנגלית: **Metro Central Heights**) הוא בניין מגורים ברובע סאת'ק של לונדון, בסמוך לדרך ניואינגטון בקרבת צומת אלפנט אנד קאסל.

## תיאור המבנה ושימושי המבנה
את המבנה תכנן ארנו גולדפינגר בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבור חברת הנדל"ן אימרי (Imry Properties). תוכניתו של גולדפינגר נבחרה בשל הניצול היעיל של אחוזי הבנייה והשטח - התוכנית הבטיחה ניצול מקסימלי של שטחים, ועל כן הייתה הרווחית ביותר. המבנה, שזכה בפרס ה-Civic Trust Award בשנת 1964, מורכב משלושה מבנים, שניים בני 7 קומות ואחד בן 18 קומות (שגובהו 55 מטרים), הבנויים סביב כיכר מרכזית.

לאחר שהוקם שכר אותו המשרד לבריאות וביטוח לאומי הבריטי (משרד הבריאות הבריטי דאז), במטרה לשמש כמבנה העיקרי של המשרד, ובשל כך נקרא המבנה על שם אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצילין.

בעיות אוורור במבנה הביאו לכך שמשרד הבריאות הפסיק להשתמש בו בשנות ה-90, ועובדיו עברו למבנים אחרים.

בשל התכנון המודולרי של פנים המבנה נמנעה הריסתו והוא הפך לדירות מגורים. שמו שונה ל"מטרו סנטרל הייטס" בשנת 1997.

## קישורים חיצוניים

* המבנה באתר אמפוריס

קטגוריה:סאת'ק
פלמינג, בית אלכסנדר
קטגוריה:מבנים שתכנן ארנו גולדפינגר
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: בתי מגורים
שישי בבוקר (קשת 12)

**שישי בבוקר** (נקראה בעבר גם "**הבוקר**", "**יום חדש**" ו"**הבוקר של קשת**") היא תוכנית בוקר של שידורי קשת, בעבר בערוץ 2 וכיום בקשת 12. בעקבות שידורה של "חדשות הבוקר" בימי חול (א'-ה'), הועברה התוכנית לשידור בימי שישי בלבד, ומוגשת על ידי יואב לימור וגלית גוטמן.

## היסטוריה
את התוכנית בשמה הראשון "הבוקר", הנחה תחילה מ-1996 עד 1997 ירון לונדון, ומ-2 בפברואר 1997 גבי גזית ורבקה מיכאלי. בשנת 2002 פרשה מיכאלי מהתוכנית, וגזית הנחה אותה  עד 2003. בשנים 2004 עד 2005 המנחים היו מני פאר ואפרת רייטן.

את "יום חדש" שהחלה את שידוריה בינואר 2006 הנחו גידי גוב ושירי ארצי. במאי 2006 הוחלפה ארצי בסיון רהב-מאיר, וב-2007 הוחלף גוב בדני קושמרו.

ב-2008 פרשו קושמרו ורהב-מאיר מהתוכנית ובמקומם הנחו יורם בינור ושרון כידון, ולאחר מכן באותה השנה עד סוף 2009 התחלפו המנחים לאורן וייגנפלד ולינוי בר גפן.

מ-2010 עד סוף 2011 המנחים היו דן שילון וטלי מורנו.

מ-2012 הנחו את התוכנית דליה מזור ויואב לימור. ביולי 2012 הוחלפה מזור בדרור גלוברמן. בינואר 2013 הוחלף גלוברמן בלוסי אהריש.

החל מ-10 בפברואר 2013 שונה שמה של התוכנית ל"הבוקר של קשת", ובמשך ארבע שנים, מנחיה היו יואב לימור וגלית גוטמן. ב-26 בפברואר 2017 פרשה גוטמן מהתוכנית, ומ-12 במרץ 2017, המגישה לצד יואב לימור הייתה מיכל אנסקי.
בספטמבר 2017 מגישי התוכנית היו מרב מילר ויואב לימור.

החל מ-3 בנובמבר 2017 התוכנית עברה להיות משודרת בימי שישי בלבד, שמה שונה ל"שישי בבוקר" והמנחים שלה הם יואב לימור וגלית גוטמן, ששבה להנחיית התוכנית לאחר שמונה חודשים.

התוכנית מוקדשת בחלקה לנושאי אקטואליה, תוך ליווי חברת החדשות, ומוקדשת בשארית זמנה לשולי החדשות ולפינות בריאות, אוכל, ספורט, צרכנות, תרבות ופנאי.

בתוכנית מספר פינות קבועות, את פינת הרשת הגישה בעבר לירון שמם ואת פינת הבידור והתרבות הגיש ליאון רוזנברג. כיום מגיש את פינת הספורט כדורגלן העבר ופרשן הספורט בהווה עמרי אפק.

בעבר שודרה באולפן הווילה של אולפני הרצליה, שם היה בית מגוריה של מרגוט קלאוזנר, מייסדת האולפנים. התוכנית משודרת כיום מהאולפנים החדשים שנבנו עבור תוכניות קשת 12 כגון "חדשות הבוקר" ו"אנשים", במתחם אולפני הרצליה.

## קישורים חיצוניים
מסגרת|סמל התוכנית האחרון בשם הבוקר של קשת מ-2013 ל-2017
*[[סמל יום חדש|250px|שמאל|ממוזער]]
*

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות בוקר ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1996
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות שצולמו באולפני הרצליה
ברוך קמין

**ברוך קמין** (נודע גם כ**בוריה קמינקר**; 15 באפריל 1914 – 10 ביולי 1988) היה מצנחני היישוב וחבר הכנסת מטעם מפא"י.

## חייו
ברוך קמין נולד באקרמן, בסרביה, אז תחת שלטון האימפריה הרוסית ואחרי כמה שנים חלק מרומניה. הוא היה חבר ההנהגה הראשית ברומניה של תנועת הנוער הציונית "גורדוניה". קמין למד חקלאות באוניברסיטאות קישינב ויאשי ובשנת 1939 עלה לארץ ישראל.

בין השנים 1939–1947 היה חבר קיבוץ ניר עם. כחבר הפלמ"ח התנדב לצנוח באירופה הכבושה. הוא הוצנח ביום 31 ביולי 1944 יחד עם דב הררי (לשעבר ברגר) ברומניה. השניים ארגנו, בברכת ההנהגה הציונית המקומית ובידיעתם של וילהלם פילדרמן והרב שפרן, את צעירי היהודים להגנה עצמית ואספו ידיעות עבור בעלות הברית. גם אחרי סיום מלחמת העולם, נשאר קמין ברומניה כשליח הבריחה.

בשנים 1948–1949 הוא היה בשליחות בצ'כוסלובקיה ובאוסטריה ומאוחר יותר בשנים 1964–1965 בשליחות בארצות הברית. בין השליחויות הספיק קמין לכהן בכנסת השנייה מטעם מפא"י ולאחר מכן כמזכיר מועצת הפועלים בהרצליה. גם אחרי חזרתו מארצות הברית היה פעיל בתחום הפוליטי ושימש כמנהל מחלקה במרכז לתרבות של הוועד הפועל של ההסתדרות.

בשנת 1969 פרש ממפא"י ועבר לליברלים העצמאיים, מפלגה בה היה חבר עד שנת 1981 כשחזר למפלגתו הקודמת.

## ספריו
* **הצניחה והבריחה - עם יהודי רומניה בתקופת השואה ולאחריה**, תל אביב: בהוצאת ארגון יוצאי גורדוניה - רומניה בישראל, תשמ"ו - 1986.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:צנחני היישוב
קטגוריה:פעילים ציונים ברומניה
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:יהודים מבסרביה
קטגוריה:ניר עם: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1988
אלניה

**אלניה** (בטורקית: **Alanya**) היא עיר נופש בנפת אנטליה במחוז הים התיכון שבדרום-מערב טורקיה. העיר ממוקמת במפרץ אנטליה במישור החופי של פמפיליה וגובלת בהרי הטאורוס המקיפים אותה מצפון. אלניה נחשבת לחלק של הריביירה הטורקית שלחופי הים התיכון ונמצאת במרחק כ-120 קילומטר מזרחה ממרכז העיר אנטליה. העיר מחולקת לאזור הנמל ולחוף הרחצה של קלאופטרה. 

לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 359,891 תושבים, אך בעונת התיירות מבקרים בעיר ובסביבותיה למעלה ממיליון תיירים. התיירות היא מקור ההכנסה העיקרי של העיר, אך היא נודעת גם בשל גידולי החקלאות שלה ובהם לימונים, תפוזים, עגבניות ומלפפונים.

העיר נוסדה על ידי היוונים העתיקים שכינו אותה קלונורוס (כלומר: הר יפה). מספר היסטוריונים טוענים כי במאה השנייה לפנה"ס שודדי ים מקיליקיה הפכו את המקום לבסיס שממנו יצאו לשדוד את חופי פמפיליה. על פי ההיסטוריון סטראבון, דיודוטוס טריפון יזם ועודד את פעילות שודדי הים במקום על מנת להחליש את כוחו של דמטריוס השני (ניקטור), יריבו לשלטון הסלאוקי, אשר החזיק בכל רצועת החוף הסורי מ- Seleucia ועד ללבנון. הוא הפך את המבצר החזק ששכן על רצועת החוף לבסיס לפשיטות פיראטיות כנגד החוף הסורי. ההיסטוריון אומרד מסתייג מהקביעה של היזמות אולם גם הוא תומך בטענה כי היה זה טריפון אשר עודד את פעילות שודדי הים. היסטוריונים אחרים חולקים על קביעה זו ונוטים לראות את תחילת הפיראטיות בתקופה מאוחרת יותר. הרומאים החליטו להשתלט על המקום ושלחו את פומפיוס שהדביר את שודדי הים ב-67 לפנה"ס. מרקוס אנטוניוס נתן את העיר במתנה לקלאופטרה השביעית, מלכת מצרים ב-37 לפנה"ס. ב- 1221 לספירה נפלה העיר בידי הסולטאן הסלג'וקי אלאדין קייקובאד שנתן לה את השם אלניה. רוב הבניינים ההיסטוריים שבעיר נבנו בתקופה זו. ב- 1427 נמכרה אלניה לשושלת הממלוכית וב-1471 התאחדה עם האימפריה העות'מאנית. החל ב-1571 הייתה חלק של הפרובינציה של קפריסין, ומ-1868 היא שייכת לפרובינציה של אנטליה.

## לקריאה נוספת
* Bevan E.R., The House of Seleucus, Vol. 2, London, 1966
* Avidov A., "Were the cilicians a nation of pirates?", Mediterranean Historical Review, 12:1, 5-55, 2008

## קישורים חיצוניים

* 
250px|ממוזער|שמאל|חוף קלאופטרה באלניה

## הערות שוליים

קטגוריה:טורקיה: ערי נמל
קטגוריה:הריביירה הטורקית
קטגוריה:טורקיה: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1872
קטגוריה:הים התיכון: נמלים
קטגוריה:אסיה: ערי נמל
טרנספט

ממוזער|250px|ה'''טרנספט''' (transept) הוא החלק הצבוע בחום בהיר, מקום המצלב (crossing) צבוע בחום כהה.
באדריכלות כנסיות **טרנספט** (**transept**), או בעברית: **בית הרוחב**, הוא מעבר הניצב לספינה הראשית (Nave) בכנסייה או קתדרלה ויוצר עמם צורת צלב. הטרנספט מפריד בין המקדש, האפסידות ובית המקהלה (Choir) לספינה הראשית ולמעברים המכילים מקומות ישיבה או עמידה לקהל. הטרנספט חוצה את המעברים הראשיים במקום המצלב (crossing) ועל ארבעת העמודים המרכזיים אפשר להקים צריח מרכזי, קמרון מפואר וגדול או כיפה.

לבד מן צורת הצלב הסמבולית, אשר משמעותה התעצמה במשך הדורות, משמש הטרנספט כחלל בעל תפקידים פונקציונליים. בכנסיות בהן נמצא קבר קדוש, כמו כנסיות זיכרון או כנסיות בעלות מזבח מיוחד, מאפשר הטרנספט למאמינים להתקרב אל המונומנט המקודש. בטקסים הדתיים משמש הטרנספט גם כמקום מושבם של הכמרים ושל המקהלה הכנסייתית. מאחר שבדרך כלל המזבח ממוקם במזרח הכנסייה, ואילו הטרנספט משתרע מצפון לדרום, משמשים הקיר הצפוני והדרומי בטרנספט כאמצעי להחדרת אור טבעי לכנסייה.הם מכילים בדרך כלל חלונות מקושטים בויטראז'ים, ולעיתים אף חלון רוזטה המופיע במרכז הקיר.

נדיר למצוא קתדרלות ללא טרנספט אם כי קיימות קתדרלות כאלה. לעיתים הטרנספט כה קצר עד שהוא מכיל רק שתי קפלות, אחת בכל צד. ברוב המקרים הטרנספט מתרחב מעבר לצידי המבנה, יוצר צורה ברורה של צלב. כאשר הטרנספט קצר יותר מהבניין הניצב לו נוצרת צורה הנקראת צלב לטיני. צלב יווני נוצר כאשר אורך כל הזרועות זהה, כלומר אורך הספינה הראשית שווה לאורך הטרנספט. טיפוס זה אופייני בעיקר לכנסיות ביזנטיות. כאשר שני קצות הטרנספט מסתיימות באפסיס עגול וגם קצה הספינה הראשית מסתיים באפסיס אומרים שלכנסייה יש "מבנה תלתני". במספר קתדרלות אנגליות יש יותר מבית רוחב אחד. לצורת הצלב של תוכנית הכנסייה אין משמעות איקונוגרפית מיוחדת.

כאשר בכנסייה יש רק צד של הטרנספט, זו לרוב תוצאה של הרס בשל שרפה או מלחמה לעיתים גם בשל חוסר במימון להשלים את הבנייה. למשל, בקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג רק המקהלה וחלק מהטרנספט הדרומי הושלמו, עד הבניה מחדש במאה ה-19.

## ראו גם
* אדריכלות כנסיות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלות גותית
קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:אדריכלות כנסייתית
אגדה עירונית 2

**אגדה עירונית 2** (באנגלית: **Urban Legends: Final Cut**, בתרגום מילולי לעברית: **אגדות עירוניות: גרסה סופית**) הוא סרט סלאשר משנת 2000 המהווה המשכון עצמאי לשובר הקופות משנת 1998, "אגדה עירונית". ההמשכון הבא בסדרה שנקרא אגדה עירונית 3, יצא בשנת 2005 לספריות הווידאו ולא הוקרן בבתי הקולנוע.

סרט זה, בדומה לראשון, היה מועמד לפרס סאטורן. הפעם בקטגוריית סרט האימה הטוב ביותר.

## תקציר עלילה
איימי (ג'ניפר מוריסון), סטודנטית לקולנוע באוניברסיטת "אלפיין", מחפשת תסריט לסרטה על מנת לקבל מלגה ללימודים בבית ספר יוקרתי לקולנוע. איימי מקבלת רעיון לסרט ומתחילה לצלם, וכל חברי צוות השחקנים מתחילים להירצח בזה אחר זה. כולם חושבים שאלו תאונות ולא מאמינים לאיימי אשר נרדפת על ידי הרוצח במסכה. איימי מנסה לחשוף את זהות הרוצח, לפני שתצטרף לחבריה לצוות.

## צוות שחקנים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי נעורים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי סלאשר אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי אימה מ-2000
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: סרטים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2000
אגדה עירונית 3

**אגדה עירונית 3** (באנגלית: **Urban Legend: Bloody Mary**) הוא סרט אימה משנת 2005 אשר בוים על ידי מרי למברט. הסרט הוא המשך לשני שוברי הקופות, "אגדה עירונית" משנת 1998 ו"אגדה עירונית 2" משנת 2000. שלא כמו שני קודמיו, הסרט יצא היישר לספריות הווידאו.

## תקציר עלילה
הסרט מתחיל בשנת 1969 בתיכון בסולט לייק סיטי, יוטה. מספר בנים מחליטים לשכר את חברותיהם, ואז לחטוף ולאנוס אותן. קפטן קבוצת הפוטבול חוטף בחורה בשם מארי באנר, המנסה מצידה להימלט. בניסיון להשתלט עליה, הוא בטעות הורג אותה, וגופתה נשמרת בתוך קופסה.
הסרט עובר לשנות ה-2000. חבורת נערות מדברות על האגדה של היעלמות הנערה מ-1969 תוך כדי משחק "בלאדי מרי". באותו לילה נחטפות בנות החבורה. באור יום הן חוזרות לבית, ומאוחר יותר מתברר כי הן נחטפו על ידי בני קבוצת הפוטבול מ-1969.

במקביל מתברר כי גופתה של מארי עדיין משוטטת, ורוצחת בהדרגה את בני קבוצת הפוטבול של התיכון בשנות ה-2000. מתברר כי נערי הקבוצה הם בניהם של הנערים ששיכרו את מארי וחברותיה 30 שנה קודם לכן.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי נעורים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי סלאשר אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אימה מ-2005
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים משנות ה-2000
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מרי למברט