open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ז'אן פוקה

שמאל|ממוזער|250px|"מלאן דיפטיך" יצירתו של פוקה משנת 1450
**ז'אן פוּקֶה** (לעיתים ג'יהאן, בצרפתית: **Jean Fouquet**, 1420–1481) היה צייר ומאייר צרפתי בולט מהמאה ה-15, שהמציא, לכאורה, את הדיוקן המיניאטורי. הוא היה האמן הצרפתי הראשון שנסע לאיטליה כדי לחוות ממקור ראשון את הרנסאנס האיטלקי המוקדם.

## ביוגרפיה
ז'אן פוקה נולד בטור. מעט מאוד ידוע על חייו: ישנו תיעוד לכך שהיה באיטליה לפני שנת 1447 כיוון שאז יצר את דיוקנו של האפיפיור אאוגניוס הרביעי (Pope Eugene IV) שמת באותה השנה. ובשובו לצרפת הושפע סגנונו מאלמנטים מטוסקנה, ואל מול הסגנון של יאן ואן אייק ומשפחתו שהיה בסיס האמנות הצרפתית המוקדמת של המאה ה-15, פוקה הפך למייסד של בית ספר חדש וחשוב. 

פוקה עבד בחצר המלוכה הצרפתית, כולל אצל המלך שארל השביעי, ולקראת סוף הקריירה שלו, הוא הפך ל של לואי האחד עשר. עבודתו יכולה להיות קשורה לניסיון של החצרות הצרפתיים לחזק את הזהות הלאומית הצרפתית בעקבות מאבק ארוך עם אנגליה במלחמת מאה השנים.

## יצירותיו
פוקה היה מאייר ספרים שהתבלט בשל דיוקו בממדים מיניאטוריים. בין היתר אייר את קדמוניות היהודים של יוספוס פלאביוס. איורו של בית המקדש הראשון התבסס על קתדרלת טור שכמעט הושלמה.

אחד מציוריו החשובים הוא "" מ-1450, דיפטיכון שהוצג בקתדרלה של מלאן ובחלקו השמאלי מופיע סטפנוס הקדוש ובימינו המדונה והילד במראה חיוור כשהם מוקפים במלאכים אדומים וכחולים.

הדיוקן העצמי המיניאטורי שיצר משמש כדיוקן המוקדם ביותר מסוגו שידוע כי שרד באמנות המערב, זאת במידה והדיוקנאות הנמצאים בגלריה הלאומית בלונדון ויוצרו על ידי יאן ואן אייק לא היו למעשה דיוקן עצמי, כפי שמרבית ההיסטוריונים לאמנות מאמינים.


Couronnement de Charles VI le Bien-Aimé.jpg|הכתרת המלך שארל השישי "האהוב"
Jean Fouquet 006.jpg|חלקו השמאלי של ה"מלאן דיפטיך" ובו סטפנוס הקדוש
Construction du Temple de Jérusalem.jpg|איור של בית המקדש בירושלים
Pompée dans le Temple de Jérusalem.jpg|פומפיוס במקדש בירושלים


## קישורים חיצוניים

* תערוכותיו של פוקה 
* ז'אן פוקה באנציקלופדיה הקתולית 
* הספרים אותם אייר פוקה  
* 
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ציירים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מאיירים צרפתים
קטגוריה:צרפתים במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1420
הבלדה על מאוטהאוזן

**הבלדה על מאוטהאוזן** (**The Ballad of Mauthausen**) היא יצירה מוזיקלית, שהלחין המלחין היווני מיקיס תאודורקיס. הלחן נכתב למילותיהם של ארבעה שירים שחיבר המשורר היווני יעקבוס קמבנליס בעקבות התנסותו כאסיר במחנה הריכוז מאוטהאוזן במלחמת העולם השנייה (שעליה כתב את ספרו "מאוטהאוזן" ב-1963).

היצירה הועלתה לראשונה על ידי תיאודורקיס ב-1966 והושמעה מאז בעולם מספר רב של פעמים, ובכלל זה במהלך הטקס לציון 50 שנים לשחרור מחנה מאוטהאוזן. היצירה זכתה למספר ביצועים, שהידוע שבהם הוא של הזמרת היוונית מריה פרנדורי.

בשנת 1988 התקיים במחנה הריכוז מאוטהאוזן קונצרט בו בוצעה היצירה בשלוש שפות: מריה פרנדורי שרה ביוונית, אלינוער מואב בעברית וג'יזלה מאי בגרמנית. הן שרו מול קהל של כ-50 אלף איש, והקונצרט סוקר בהרחבה בארצות אירופה.

אחד מארבעת השירים שבבלדה תורגם לעברית על ידי אביבה אורשלום בשם "שיר השירים" ובוצע ללחנו של תאודורקיס על ידי חנן יובל. אותו שיר ראשון במחזור, הנקרא "שיר השירים", תורגם כבר בראשית שנות השמונים על ידי חנה לויטן ובוצע על ידי תלמידתה חני שפירא. מאוחר יותר נוספה גרסה של יעקב מעוז.

אברהם עוז תרגם את השיר במסגרת הצגת "טוב" לטיילור שביים ב-2014 בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע.

## קישורים חיצוניים

*
*The Mauthausen Trilogy
*תרגומו של יעקב מעוז מתוך אתר "טיפיוט", בארכיון האינטרנט
*שיר השירים בביצועו של חנן יובל
*שיר השירים מתוך הצגת "טוב" בתיאטרון אלפא בתרגומו ובימויו של אברהם עוז

## הערות שוליים

קטגוריה:השואה במוזיקה
קטגוריה:מוזיקה יוונית
קטגוריה:מאוטהאוזן
קטגוריה:שירים על אוסטריה
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי אוסטריה
ישיבת כנסת יחזקאל

**ישיבת כנסת יחזקאל** (מוכרת בשם "**אטינגר**") היא ישיבה גדולה באלעד, המשתייכת לזרם החרדי־ליטאי.

הישיבה, שהיא הישיבה הגדולה הראשונה שהוקמה באלעד, נוסדה בשנת תשס"א על ידי הרב ברוך מרדכי אטינגר, חתנו של הרב דב צבי קרלנשטיין ומחבר הספרים "משפט החוב" ו"עמק מלאכה". היא הוקמה בעידוד הרב מיכל יהודה ליפקוביץ.

נכון לשנת הלימודים התשפ"ו מספר התלמידים בישיבה היה כ-470 בחורים.

הישיבה מפרסמת קובצי חידושי תורה מאת הרבנים והתלמידים, בשם "כנסת יחזקאל" ו"ביני עמודי" ו"בי מדרשא".

המשגיחים הם הרב חזקיהו קצבורג והרב יששכר גליק. הר"מים הם הרב מיכאל בן שלמה (ש"ב), הרב ישראל מאיר טבצ'ניק (ש"א), הרב אריה פרידמן (ש"ב), והרב שרגא שטיינברג (ש"א), הרב יעקב משה אטינגר בנו של ראש הישיבה (ראש קיבוץ) הראש ישיבה משמש אף כר"מ ש"ג. מנהל הישיבה הוא שמחה ראדין.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישיבות גדולות בישראל
קטגוריה:ישיבות ליטאיות בישראל
קטגוריה:אלעד: ישיבות
קפלר-20

**קפלר-20** הוא כוכב דמוי שמש שנמצא במרחק של כ-945 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים נבל, ומסביבו מערכת כוכבי לכת בת חמישה כוכבי לכת, שמהם שניים קרובים בגודלם לכדור הארץ. טמפרטורת פני השטח שלו דומה לזו של השמש, אך גילו כ-8.8 מיליארד שנים (לעומת השמש- 4.5 מיליארד). ב-20 בדצמבר 2011 פרסמה נאס"א על גילוי שני כוכבי לכת בעלי רדיוס דומה לכדור הארץ המקיפים את קפלר-20. זוהי פעם ראשונה שאושר גילויו של כוכב לכת חוץ-שמשי דמוי גודל ארץ.

## כוכבי הלכת
חמשת כוכבי הלכת מקיפים את קפלר-20 במסלולים קרובים מאוד, בין 0.045 ל-0.35 יחידות אסטרונומיות מכוכב האם (לשם השוואה, מרחקו הממוצע של כוכב חמה מהשמש הוא 0.39 יחידות אסטרונומיות ואילו מרחקו של כדור הארץ כיחידה אסטרונומית אחת). הסדר של כוכבי הלכת במערכת על פי מרחקם מהכוכב הוא f ,c ,e ,b ו-d. כל כוכבי הלכת התגלו על ידי טלסקופ החלל קפלר באמצעות שיטת ליקוי.

קפלר-20e הוא כוכב הלכת החוץ-שמשי הראשון שהתגלה שהרדיוס שלו קטן משל כדור הארץ, 0.87 מרדיוס כדור הארץ. נכון לדצמבר 2011, קפלר-22F הוא כוכב הלכת עם הרדיוס הדומה ביותר לרדיוס כדור הארץ, פי 1.034 מרדיוס כדור הארץ. למרות גודלם הדומה לכדור הארץ, התנאים השוררים בהם שונים בתכלית. שניהם נמצאים פנימה מהאזור הישיב של המערכת, והטמפרטורה השוררת על פניהם בלתי אפשרית לחיים. על פי נתוני נאס"א לקפלר-20f טמפרטורת פני שטח של K 705 ולקפלר-22e-K 1040.

לשלושת כוכבי הלכת האחרים רדיוס הגדול פי 2–3 מרדיוס כדור הארץ.

## ראו גם
* קפלר-11

## קישורים חיצוניים

* טבלת גילויים של קפלר שבה מופיעים כוכבי הלכת של קפלר-20
* מערכת קפלר-20 באתר Extrasolar Planets Encyclopaedia
* מערכת קפלר-20: חמישה כוכבי לכת שכוללים שניים בגודל דמוי ארץ, 20 בדצמבר 2011, באתר נאס"א
* קפלר מצא כוכב לכת ראשון דמוי ארץ מחוץ למערכת השמש, וידאו של נאס"א
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מערכות כוכבי לכת
קטגוריה:כוכבי הסדרה הראשית מסוג G
קטגוריה:קבוצת הכוכבים נבל
ריקו רודריגז

**ריקו רודריגז** (באנגלית: **Rico Rodriguez**; נולד ב-31 ביולי 1998) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר מגילום דמותו של מני דלגאדו בקומדיית המצבים של ABC "משפחה מודרנית" (2009–2020).

## ביוגרפיה
רודריגז נולד בבריאן (אנ'), טקסס, בנם של דיאן ורוי רודריגז, בעלי עסק לצמיגים. יש לו שני אחים גדולים, ריי ורוי ג'וניור ורייני רודריגז, אף היא שחקנית (מוכרת כטריש מהסדרה "אוסטין ואלי"). הוא ממוצא מקסיקני.

לפי דבריו עד ל-2006 הוא לא חשב על קריירת משחק, בראיון שהעניק בשנת 2010: "חשבתי להיות שף מרוצים שנוסע לירח".

## קריירה
בשנת 2006 קיבל תפקיד חוזר של ילד עם גלידה בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל "ג'ימי קימל לייב" ברשת ABC. בשנת 2007 שיחק בקומדיה "גדול מהסרטים" בכיכובן של ג'יימה מייס וכרמן אלקטרה.

בשנת 2009 החל לגלם את דמותו של מני דלגאדו בסיטקום "משפחה מודרנית" ברשת ABC. הוא זכה בפרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה קומית (לשנים 2011–2012) בשיתוף עם שאר חברי הקאסט.

בשנת 2011 שיחק בתפקיד אורח בסדרות: "גוד לאק צ'ארלי" ו"קיק".

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא מקסיקני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1998
אור סידן

שמאל|ממוזער|350px|דיאגרמה הממחישה כיצד ליצור אור דרומנד
שמאל|ממוזער|250px|אור דרומנד בהכנה ביתית. האור לא זוהר חזק כפי שאור דרומנד בהכנה מקצועית זוהר.
**אור סידן** (הידוע גם כ: **אור דרומנד**) הוא סוג של אור-בימה שהשתמשו בו בעיקר באולמות תיאטרון ובאולמות מוזיקה. אור דרומנד, הידוע בשלהבתו העזה, נוצר כאשר להבת חמצן-מימן מכוונת ישירות לעמוד העטוף בסיד חי (**CaO** - הוא מקבל את חייו מן החמצן), שיכול להגיע ל-2,572 מעלות צלזיוס לפני שיימס. למרות שעם הזמן הוחלף בתאורה חשמלית, האור עדיין בשימוש במעבדות כימיה ופיזיקה.

## היסטוריה
אפקט אור דרומנד התגלה על ידי הכימאי גולדסוורת'י גרני בשנות ה-20 של המאה ה-19. ב-1825 המהנדס הסקוטי, תומאס דרומנד (1797–1840) ראה הדגמה לאפקט אותו יצר גרני, הדגמה שהודרכה על ידי מייקל פאראדיי. אחרי שראה את ההדגמה הבין כי האור יהיה שימושי למדידות. ב-1826 בנה דרומנד מתקן שמייצר את האפקט, מכונה שקהילת הכימיה משתמשת בה עד היום ליצירת אור דרומנד ומכאן נגזר השם לאור, "אור דרומנד".

השימוש הראשון באור דרומנד כתאורת במה נעשה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ב-1837. מאז נעשה בו שימוש לתאורת בתי תיאטרון ואולמות קונצרטים עד בערך שנות ה-70 של המאה ה-19. באולמות השתמשו באור בדרך כלל כזרקור. אור דרומנד הוחלף בתאורה חשמלית בשלהי המאה ה-19.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מנורות
קטגוריה:תאורה
בית הספר למחקר - מכון ויצמן למדע

**בית הספר למחקר - מכון ויצמן למדע** (עד 2024: **מדרשת פיינברג**) הוא מוסד אוניברסיטאי להשכלה גבוהה בעיר רחובות, אשר מעניק תוארי .M.Sc ו-.Ph.D (תואר שני ודוקטורט). התארים מוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה של מדינת ישראל ועל ידי מדינת ניו יורק בארצות הברית. המדרשה הוקמה ב-1958 כזרוע האקדמית של מכון ויצמן ומכשירה את תלמידיה לתפקידים בכירים במחקר מדעי באקדמיה ובתעשייה.
## היסטוריה
מבנה בית הספר נחנך ב-8 באפריל 1966 בשם "מדרשת פיינברג", על שם איש העסקים היהודי-אמריקאי אברהם פיינברג, שהיה יושב ראש "הוועדה האמריקנית למען מכון ויצמן" ובשנים 1971–1976 יו"ר חבר הנאמנים של המכון.

מבנה בית הספר תוכנן על ידי האדריכלים בנימין אידלסון וגרשון צפור וב-2009 נערכו שינויים במבנה.

ב-2024 החליט המכון להסיר את שמו של אברהם פיינברג משם המדרשה, ושמה שונה לבית הספר למחקר - מכון ויצמן למדע.
## פעילות
התלמידים מעורבים באופן ישיר במחקר השוטף המנוהל במכון ויצמן, ומקבלים מלגות קיום כדי שיוכלו להקדיש את מלוא זמנם למחקר וללימוד.

בית הספר כולל מספר מסגרות על פי תחומי מחקר שונים: "מרכז על-שם אהרון קציר" לחקר מדעי החיים, שם דגש מיוחד על מדעים מולקולריים וביופיזיקה, "בית ספר למחקר במדעי הביולוגיה על-שם אקארד", "בית ספר למחקר במדעי הביוכימיה על-שם לורי לוקיי", "בית ספר למחקר במתמטיקה ובמדעי המחשב על-שם מורוס", "בית ספר למחקר במדעי הפיזיקה", "בית ספר למחקר במדעי הכימיה על-שם סולו דואק ומאוריציו דואק".

ה"מרכז למחקר בסיסי על-שם קושלנד" מופקד על הענקת מלגות קושלנד, הניתנות למועמדים מתאימים, במיוחד בשלב הפוסט-דוקטורט, אשר קיבלו את תואר הדוקטור, או מקביל לו ממוסד מוכר בתוך שלוש שנים ממועד קבלת המינוי. רבים מהמועמדים שזכו במלגת קושלנד מגיעים מחוץ לישראל.

## דקאני מדרשת פיינברג ובית הספר למחקר לדורותיהם

## ראו גם

* מכון ויצמן למדע
*אוניברסיטאות בישראל
*אוניברסיטה ציבורית#ישראל

## קישורים חיצוניים
* 

* מדרשת פיינברג, באתר מכון ויצמן
* מדרשת פיינברג, באתר אגודת ידידי מכון ויצמן

## הערות שוליים

קטגוריה:מכון ויצמן למדע
קטגוריה:רחובות: חינוך
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן גרשון צפור
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן בנימין אידלסון
קטגוריה:ישראל: אוניברסיטאות
פרוטאוס (מיתולוגיה)

**פרוטאוס** (ביוונית עתיקה: Πρωτέυς) הוא אל במיתולוגיה היוונית.

## אטימולוגיה
משמעות שמו - ראשון, בכור, מרמזת כנראה על היותו בכור אחיו. לרוב נחשב לנכדו של פוסידון, אך לעיתים נחשב לבנו. במקרה זה הוא אחיו הגדול של טריטון, יורשו של פוסידון (תואר זה הוא ייצוגי בלבד - כאל, פוסידון הוא בן-אלמוות ואין לו צורך ביורש), אם כן, הוא כנראה בנו השני או שוויתר על תפקידו.

## משפחתו
פרוטאוס הוא נכדו של פוסידון שהזדווג עם איתרה בת האנוש כדי להוליד את ההרפיה שהולידה לו את לניקוס שהוליד את פרוטאוס וגם את אוריון (הצייד המיתולוגי) ואת למיה המפלצת טורפת הילדים. פרוטאוס היה אל ים שביכולתו לשנות את צורתו. באודיסיאה הוא "הזקן מן הים", שיכול היה לענות על כל שאלה אם ייתפס, אך האחיזה בו הייתה קשה מכיוון שהוא היה משנה את צורתו כל העת.

## פרוטאוס ומנלאוס
אחרי שבתו של פרוטאוס, אידוטאה, מספרת לו עליו, מנלאוס מלך ספרטה לוכד אותו לבסוף למרות שהוא מחליף את צורתו לאריה, נחש, נמר, חזיר, וצורות אחרות, ומצליח להוציא ממנו מידע על כך שאודיסאוס חי ושהוא נמצא באי של קליפסו. פרוטאוס חוזה למנלאוס שהאלים ישלחו אותו לשדות אליסיום. מנלאוס מעביר את המידע על אודיסאוס לבנו של זה, טלמאכוס.

ברומן יוליסס נקרא הפרק השלישי בשם זה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלי ים ונהר
קטגוריה:אלים יווניים
קטגוריה:דמויות באודיסאה
פליקס ונקל

**פליקס היינריך ונקל** (בגרמנית: **Felix Heinrich Wankel**; 13 באוגוסט 1902 - 9 באוקטובר 1988) היה מהנדס מכונות גרמני, ממציא מנוע ונקל הקרוי על שמו.

ונקל היה למהנדס היחיד במאה ה-20 אשר פיתח מנוע בעירה פנימית שנשלח לייצור.

## היסטוריה
ונקל נולד במדינה ההיסטורית באדן בגרמניה (כיום באדן-וירטמברג) בשנת 1902.
ונקל החל לפתח עניין בתכנון מנועים כבר בגיל צעיר כאשר בגיל 17 תכנן מודל חדש למנוע בעירה פנימית, בשנת 1924 כאשר הוא בגיל 22 הקים ונקל מעבדה קטנה משלו שם החל במחקר ובתכנון מנוע הבעירה הפנימית החדש. בשנת 1951 הציע את רעיונו לחברת NSU שם החל בפיתוח המנוע כאשר בשנת 1954 השלים את פיתוח המנוע באופן סופי. בשנת 1957 נבחן דגם אבטיפוס ראשון של מנוע ונקל.

## ראו גם
* NSU Ro 80
* מנוע ונקל

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:חלוצי תעשיית הרכב
קטגוריה:ממציאים גרמנים
קטגוריה:מהנדסים גרמנים
קטגוריה:מהנדסי מכונות גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1902
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1988
זמירה לוצקי

**זְמירה לוּצְקי-נגן** (1946 - 21 באוקטובר 2018) הייתה פסנתרנית, שדרנית ועורכת תוכניות בקול המוסיקה, שהתמקדה במוזיקה מודרנית ובמוזיקה קלאסית ישראלית.

## ביוגרפיה
לוצקי נולדה וגדלה בתל אביב. מגיל 6 למדה נגינה בפסנתר אצל הדסה ביריביס ואצל אמה גורוכוב. בשנת 1967 נסעה לאיטליה ללמוד אצל ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי, ולאחר מכן השלימה את לימודיה באמנות הביצוע באקדמיה סנטה צ'צ'יליה ברומא. עד לעבודתה בקול המוסיקה פעלה כפסנתרנית. בין היתר ביצעה את הבכורה ליצירתו של לאון שידלובסקי "פעולה" (1973).

לוצקי ערכה מספר תוכניות ב"קול המוסיקה", בהן: "מפתחות", "עניין של הסכמה", "עוד לא מאוחר" ו"עננים, חגיגות, סירנות" (כשם יצירתו של קלוד דביסי). תוכניות אלו מתמקדות במוזיקה מודרנית עכשווית מישראל והעולם. בנוסף התארחו באולפנה בקביעות מלחינים ישראלים ותיקים וצעירים. לוצקי שידרה בקולה את תוכניותיה ולא הסתייעה בקריינים, ועל כך אמרה: .

לוצקי הייתה המייסדת והמנהלת האמנותית של אנסמבל המאה ה-21 יחד עם דן יוהס. היא גם הייתה העורכת הראשונה של חג המוזיקה הישראלית.

בראשית שנות ה-80 הוציאה בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה את הספר "מוסיקה: פרקים באינטרפרטציה ובדרכי הוראה", העוסק בהבנת יסודות הפרשנות המוזיקלית וטכניקת הנגינה.

בשנת 2010 זכתה בפרס אקו"ם על עידוד היצירה הישראלית בתקשורת.

לוצקי נפטרה ב-21 באוקטובר 2018 בגיל 72.

## ספרה
***מוסיקה: פרקים באינטרפרטציה ובדרכי הוראה**, 6 כרכים, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תש"ם–תשמ"א.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:סגל קול המוסיקה
קטגוריה:עורכות מוזיקליות ברדיו הישראלי
קטגוריה:זוכות פרס אקו"ם
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2018
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
מקסה נורדאו

**מַקסָה סימונה נורדאו** (לעיתים נכתב **מכּסה**, **נורדוי**; **Maxa Nordau**; 10 בינואר 1897 – 1991) הייתה ציירת, מאיירת וסופרת צרפתייה, בתו של מקס נורדאו, ממייסדי התנועה הציונית.

## ביוגרפיה
מקסה נורדאו נולדה בפריז למשפחת נורדאו האמידה, בתם היחידה של מקס נורדאו, רופא יהודי יליד הונגריה, הוגה דעות, נואם, סופר ומבקר אירופאי נודע, ששיתף פעולה עם בנימין זאב הרצל בהקמת התנועה הציונית, ואנה דונס, פרוטסטנטית דנית שהיו לה ארבעה ילדים מנישואיה הראשונים.

נורדאו למדה איור וציור בצבעי שמן ומים בפריז אצל ז'יל אדלר, יהודי שהיה ידיד של אביה, ואצל מסקיטה לופס במדריד.

במהלך מלחמת העולם הראשונה התגוררה בספרד יחד עם אביה. בהמשך השתתפה במספר תערוכות – בשנת 1924 בשטרסבורג וב-1931 בפריז. היא לקחה חלק בקישוט ביתן ארץ ישראל בתערוכה הבינלאומית שנערכה בפריז בשנת 1937.

בשנת 1939 השתתפה נורדאו בתערוכה לאמנות צרפתית באנגליה. במהלך מלחמת העולם השנייה היגרה לארצות הברית, שם לקחה חלק במספר תערוכות בניו יורק ולימדה ציור בסיטי קולג' של ניו יורק.

בשנת 1946 היא שבה לפריז, שם גם שימשה בתפקיד סגנית-נשיא אגודת הציירים והפסלים היהודים. אהבתה לטיולים הובילה אותה לנסוע לארץ ישראל, מצרים, סוריה, מרוקו, טורקיה ויוון. במהלך מסעותיה היא הרבתה לצייר דיוקנאות ולאייר מספר ספרים.

בשנת 1952 הציגה בתערוכות יחיד בגלריה כץ בתל אביב ובביתן האמנים בירושלים.

הסיפורים שסיפר מקס נורדאו לבתו מופיעים בספרים "אגדות למכּסה" ו"עוד אגדות למכּסה" (במקור בגרמנית). הספרים תורגמו לעברית על ידי דב קמחי, ובתרגום נוסף על ידי עידו בסוק.

נורדאו נישאה למהנדס קלוד גרינבלט, שהיה מבוני נמל תל אביב. בתם של הזוג היא הזמרת והסופרת קלוד-גבריאלה נורדאו.

נורדאו נפטרה בשנת 1991. היא הותירה לאחר מותה מספר רב של דיוקנאות ואיורים שונים. על אף שאכן הייתה צרפתייה, היא נחשבה לחלק ממה שמכונה "אסכולת פריז" – קבוצה של אמנים שאינם צרפתים, שעבדו בפריז לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה.

מרבית ציוריה היו דיוקנאות, בפרט כאלה של נשים, וההשפעה של מסעותיה הרבים במזרח התיכון ולמדינות ערב אחרות ניכרת היטב בדמויות שהיא מתארת בציוריה. המזרח הקסים את נורדאו, והיא תיארה את הנשים הערביות בצבעים עזים.

נורדאו עסקה גם בנושאים מסורתיים, כגון טבע דומם ונופים. בעבודותיה שילוב מעניין של ריאליזם, פרימיטיביזם, והשפעה של אקספרסיוניזם ופוביזם. במובנים רבים, בעבודותיה היא לכדה את רוח התקופה. מרבית ציורי הנוף שלה מתארים את נופי המזרח, האקלים החם, האדריכלות האסלאמית, ועצי אורן. ציורי הפנים שלה צנועים ופשוטים, אך מלאי חום מקומי. באיוריה היא מבטאת צדדים אחרים של אישיותה, הם בעלי חוש הומור ומעט ילדותיות, ומנוגדים לדיוקנאות הבוגרים והעמוקים שלה.

אוסף על שמה שמור בספרייה הלאומית.

## ספריה
### איירה
* **כל בו לתלמיד** :(ספר של כיס), בעריכת פ"ז (=פרלמן וז'בוטינסקי), לונדון ופאריס: הוצאת הספר, תרפ"ו-1926.

### כתבה

*Anna und Maxa Nordau, *Max Nordau: A Biography*, New York: 1943.


## קישורים חיצוניים

* Maxa Nordau - Paris - 1897 - Paris - 1991, באתר לאמנים שנולדו בצרפת 
* מקסה נורדאו, באתר גלריה 97 
* מקסה נורדאו, באתר Geni 
* מקסה נורדאו, באתר Artlooker 
* פתיחת תערוכתה של מקסה נורדאו, JTA, 24 במרץ 1926 
* הרצאתה של מקסה נורדאו, כפי שהיא מדווחת באתר ה"ג'ואיש כרוניקל" הקנדי 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירות יהודיות צרפתיות
קטגוריה:ציירים יהודים צרפתים
קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:ציירות צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1897
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1897
קטגוריה:נפטרות ב-1993
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1993
אנדרטת בצרה

**אנדרטת בצרה** היא אנדרטה לחללי מלחמת העולם הראשונה, הניצבת בקרבת העיר בצרה שבעיראק. היא מנציחה את שמותיהם של 40,680 חיילים של האימפריה הבריטית, שנפלו בקרבות במסופוטמיה מראשית המלחמה ועד לאוגוסט 1921 ומקום קבורתם לא נודע.

## מיקום ומבנה האנדרטה
האנדרטה נחנכה בשנת 1929. מיקומה המקורי היה על גבי רציף לחופו המערבי של נהר שט אל-ערב בבסיס ימי בעיר מאקיל, כ-8 קילומטרים מצפון לבצרה. בשנת 1997, כנראה עקב טבעו הרגיש של מיקומה, הועברה האנדרטה על ידי השלטונות העיראקיים למיקום חדש. ההעברה, שבמסגרתה פורקה האנדרטה והורכבה מחדש בשלמותה, הייתה כרוכה במאמץ רב ובהשקעת אמצעים גדולים. מקומה החדש של האנדרטה הוא כ-32 קילומטרים מבצרה, בשטח מדברי בצד הדרך שבין בצרה לבין העיר נאסיריה, בליבו של אזור שהיה שדה קרב גדול במהלך מלחמת המפרץ.

האנדרטה בנויה מאבן חול אדמדמה ומלווחה. חלקה העיקרי הוא אכסדרת עמודים באורך של 75 מטרים. בשני קצותיה של האכסדרה ובניצב להם ניצבות שתי אכסדרות נוספות באורך של כ-14 מטר כל אחת. באכסדרות משולבים עשרה מגדלים נמוכים בעלי כיפות מרובעות. במרכז האכסדרה הארוכה היא בולטת כלפי גב האנדרטה בתבנית של חצי משושה. במרכזו של המשטח שלפני המבלט ניצב אובליסק אבן בעל בסיס מרובע, שעליו חרותה הכתובת "1914-1921". אל קירות האכסדרות צמודים 69 לוחות הנושאים את שמות הנעדרים.

האנדרטה היא מן הגדולות באנדרטאות לנעדרי האימפריה הבריטית שהוקמו בעקבות מלחמת העולם הראשונה, והיחידה שהוקמה לציון המערכה במסופוטמיה. היא מנציחה את שמותיהם של 33 אלף חיילים הודים וכ-7,000 בריטים, שנפלו בקרבות עם חיילי האימפריה העות'מאנית.

## הטיפול באנדרטה
האנדרטה הוקמה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. בשל הנסיבות הפוליטיות והביטחוניות בעיראק התקשתה הוועדה במהלך שנות התשעים לתחזק את בתי הקברות הצבאיים והאנדרטאות שבטיפולה שם, והגישה של הציבור אליהם הייתה מוגבלת. על כן נרשמו שמות הנופלים והנעדרים המונצחים בהם ובכלל זה על גבי האנדרטה בשני כרכים, המוצגים לציבור במטה הראשי של הוועדה בבריטניה.

לאחר פרוץ מלחמת עיראק נמצאה האנדרטה בקרבת השטח שבשליטת הכוחות הבריטיים בעיראק, ותוכנן לקיים בה טקסי זיכרון בימי הזיכרון של בריטניה בהשתתפות חייליה המוצבים בעיראק. כמו כן תוכנן לערוך בה שיפוץ.

## ראו גם
*אנדרטת הליס

## לקריאה נוספת

*Philip Longworth (1985), **The unending vigil**, London: Leo Cooper.
*Edwin Gibson, G. Kingsley Ward, **Courage remembered: the story behind the construction and maintenance of the Commonwealth's military cemeteries and memorials of the wars of 1914-1918 and 1939-1945**, London: H.M.S.O., 1995.


## קישורים חיצוניים

*אתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
*תמונת האנדרטה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
*עמוד האנדרטה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
*כתבה אודות האנדרטה, 2003 

קטגוריה:עיראק: אנדרטאות
קטגוריה:הזירה המזרח תיכונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנדרטאות ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
בצרה
קטגוריה:בריטניה במלחמת העולם הראשונה: אנדרטאות
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי הודו
רווח לפני ריבית, מיסים, פחת והפחתות

**רווח לפני ריבית, מיסים, פחת והפחתות** או **רווח תפעולי תזרימי** (באנגלית: Earnings Before Interest, Taxes, Depreciations, Amortizations - **EBITDA**) הוא מדד פיננסי (מדד רווחיות) לבחינת תוצאותיהם הכספיות של תאגיד, גוף או פעילות.

המדד בוחן מהו הרווח התפעולי (לפני הוצאות מימון ומס) ובנטרול סעיפים הנכללים ברווח התפעולי ואשר אינם כרוכים בזרימת מזומן - פחת והפחתות.

## השימושים במדד
שימוש אפשרי אחד במדד הוא לצורך הערכת שווי של חברה. ה-EBITDA מהווה את הבסיס להערכת השווי של החברה לאור הגדרתו כמדד המשקף רווח תפעולי בהתאמות האמורות לעיל.

משווי זה מנוטרל לאחר מכן סך ההתחייבויות הפיננסיות נטו ומתווסף ההון החוזר התפעולי (בהנחה שלאחר תקופת ההפעלה הבאה לידי ביטוי במכפיל ה-EBITDA נותרים התחייבויות החברה שיש לפרוע וההון החוזר שניתן לממש).

הערה לעניין המכפיל בו בוחרים להשתמש לצורך הערכת השווי על בסיס ה-EBITDA: כיוון שב-EBITDA לא נכללות חלק מהוצאות החברה, המכפיל בו נעשה שימוש נמוך ממכפיל הרווח.

שימוש נוסף נעשה במדד ה-EBITDA על ידי בנקים וחברות דירוג אשראי לצורך בחינת יכולת החברה לפרוע את התחייבויותיה, ובכלל זה היחס בין ה-EBITDA לבין סך החוב הפיננסי נטו של חברה וכן בין ה-EBITDA לבין הוצאות המימון. יחסים אלו נכללים לעיתים באמות המידה הפיננסיות אשר חברות מתחייבות לקיים כתנאי לקבלת אשראי או לדירוג מסוים.

## נוסחה לחישוב EBITDA
EBITDA מחושבת כך: הכנסת נטו + ריבית + מיסים + פחת והפחתות (ירידת הערך). ניתן גם להוסיף את הרווח התפעולי.

## יתרונות השימוש במדד
השימוש במדד נותן אינדיקציה טובה לתוצאותיהן של חברות עתירות נכסים בני פחת (לדוגמה חברת סלולר, הרוכשת תשתיות בהשקעה גבוהה בתחילת הפעילות, ואשר הפחת בגינן פוגם ברווח החשבונאי באופן ניכר), וכן לחברות אשר מרכיב המימון החיצוני בהן גבוה במיוחד. כמו כן ישנם גופים עם מנגנוני מס שונים (דוגמת מלכ"רים) וכן מגני מס מהעבר, כך שנטרול מרכיב המס מאפשר קבלת תמונה מאוזנת יותר להשוואה בין גופים מרקע שונה.

## חסרונות השימוש במדד
המדד עלול ליצור עיוות מסוים בבואנו להשוות בין חברות מאותו הענף, אשר נבדלות בהרכב הנכסים וההתחייבויות שלהן. כך למשל, הוצאות פחת בדוחותיה הכספיים של חברה א' שהיא עתירת נכסים ינוטרלו על פי מדד זה, אך לעומתה הוצאות שכירות או חכירה הרשומים בדוחותיה הכספיים של חברה ב' שעיקר נכסיה אינם בבעלותה יכללו בתוצאותיה על פי מדד זה ועל כן יש לשים לב להבדלים מסוג זה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יחסים פיננסיים
השוואת מחירים בלתי תלויים

**השוואת מחירים בלתי תלויים** (באנגלית Comparable Uncontrolled Price Method - CUP) היא שיטה להשוואה בין מחירי נכסים או שירותים המועברים בין שני צדדים באופן ישיר, לבין מחירם של נכסים או שירותים זהים המועברים בין אחרים, בהתקיים תנאים דומים. אם קיימת אי-התאמה בין המחיר בעסקה הנבדקת לבין המחיר בו נערכה העסקה בת־ההשוואה, ייתכן כי התנאים בעסקה הנבחנת אינם משקפים תנאי שוק. 

שיטת השוואת המחיר ניתנת ליישום באחת מהדרכים הבאות:
* CUP "פנימי" (Internal CUP) – השוואת המחיר בעסקה הנבדקת למחיר אשר נקבע בעסקה זהה שהתקיימה בין אחד הצדדים לעסקה הנבדקת לבין צד שלישי שאינו צד קשור.
* CUP "חיצוני" (External CUP) – השוואת המחיר בעסקה הנבדקת למחיר אשר נקבע בעסקה זהה שהתקיימה בין צדדים שאינם צד לעסקה הנבדקת ושאינם צדדים קשורים כשלעצמם.

שיטת ה CUP רגישה מאוד לשוני בין העסקאות. השוני יכול להתבטא בשוני במוצר, שירות או תנאי העסקה. לכן, לרוב יהיה ניתן ליישם את שיטת ה CUP "פנימי" ביתר קלות מפני שיש את מלוא המידע הנדרש על מנת לקבוע את מידת ההשוואתיות של העסקאות. במרבית המקרים יישום השיטה מחייב ביצוע התאמות על מנת שהעסקאות יהיו ברות השוואה. אפילו הבדלים מינוריים כביכול מחייבים התאמה בין העסקאות. דוגמה להבדל מינורי שמחייב התאמה הוא: שני מוצרים זהים שנמכרים תחת מותגים שונים, שני מוצרים זהים אך היקף המכירה שונה. שיטת ה CUP, כאשר היא ניתנת ליישום, מספקת את מחיר השוק באופן המדויק ביותר ולכן היא השיטה המועדפת לפי כללי ה-OECD. אולם, לרוב שיטה זו אינה מיושמת בגלל הבדלים בין העסקאות להשוואה אשר לא ניתנים להתאמה.

קטגוריה:מחיר
קטגוריה:שיווק
השוואת הרווחים

שיטת **השוואת הרווחים** (באנגלית Comparable Profits Method - CPM בארצות הברית או Transactional Net Margin Method - TNMM ב-OECD) היא שיטה לבחינת כדאיות של עסקה. זו השיטה הפופולרית בין שיטות מחירי העברה,  אף על פי שהנחיות ה-OECD ממליצות ליישומה רק אם  שיטות אחרות (כגון CUP, RPM או Cost Plus) לא ישימות. 

שיטה **השוואת הרווחים** בוחנת את העסקה על ידי השוואת הרווחיות של עסקאות שבוצעו בתנאים דומים על ידי חברות מתחומים דומים ואינן קשורות לעסקה הנדונה. על פי רוב בוחנים את הרווח התפעולי, אך ניתן להשוות יחסים פיננסיים אחרים.  

אחד היתרונות של שיטת **השוואת הרווחים** הוא שהיא שמה דגש לסיכונים, הפעולות והנכסים של העסקאות הנבחנות ואפשר ליישמה גם כשהמוצר או השירות אינם זהים. 

לרוב יישום השיטה מצריך גישה למאגר נתונים עסקי המספק נתוני רווחיות. ככל שהצד הנבדק ״פשוט" יותר, כלומר שעוסק בפעילות כמו ייצור, הפצה או מחקר ופיתוח, בלי נכסי קניין רוחני משמעותיים, כך קל יותר להשוות את הרווחיות לפעילות דומה של צדדים לא קשורים.

קטגוריה:כלכלה
קטגוריה:דיני מיסים
אנסמבל המאה ה-21

**אנסמבל המאה ה-21** הוא הרכב קאמרי ישראלי אשר מבצע מוזיקה עכשווית. המנהל האמנותי של האנסמבל הוא דן יוהס. 

## היסטוריה
האנסמבל נוסד ב-1991 על ידי זמירה לוצקי ודן יוהס והחל מהקמתו התמקד בביצוע יצירות של המאה ה-20 יחד עם יצירות עכשוויות של מלחינים ישראליים ומהעולם.

האנסמבל נתמך על ידי מנהל התרבות במשרד התרבות והספורט ועיריית תל אביב-יפו. החל מ-2005 משמש אולם "התיבה" ביפו כביתו של האנסמבל.

בשנת 2009 קיבל את פרס לנדאו לאמנויות הבמה.

בשנת 2012 הוציא לאור אלבום מוזיקה הכולל אוסף יצירות של מלחינים ישראלים.

## סדרת "תגליות"
סדרת הקונצרטים "תגליות" של האנסמבל מבוצעת באופן קבוע באולם צוקר בהיכל התרבות בתל אביב ואולם התיבה ביפו.

בשנת 2001 בסדרת "תגליות" בוצעו שש יצירות, כולן מהמאה ה-20, בהן השאר "סימפוניית ג'אז" של ג'ורג' אנתייל, שהיא מהניסיונות הראשונים לשלב ג'אז במוזיקה אמנותית, ועד שתי יצירות ישראליות, אחת מאת בן ציון אורגד ("מחווה" לפסנתר), ואחת מאת ציפי פליישר ("נערה פרפר נערה").

בשנת 2011 ביצע את היצירה "דיקלומים" לקול סולו של המלחין הצרפתי-יווני ז'ורז' אפרגיס, מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20.

בשנת 2014 נכללה בתוכנית יצירות בהן המלחינים היו גם הסולנים: בוריס פילנובסקי הישראלי, וגאו פינג הסיני.

בשנת 2016 ביצע ההרכב בכורה עולמית ליצירה חדשה מאת המלחין הישראלי בועז בן משה.

בשנת 2017 ביצע ההרכב בסדרת "תגליות" ארבע יצירות, בניצוח אד ספניארד, של המלחינים: אדגר וארז, פרנקו דונאטוני, מישל ון דר־אה וראובן סרוסי. מכנה משותף נוסף: הן שוקדות להפיק גוני צליל מיוחדים (בעיקר זו של ון דר־אה וזו של סרוסי).

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרכבים קאמריים ישראליים
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-21
קטגוריה:זוכי פרס לנדאו לאמנויות הבמה
קטגוריה:זוכי פרס רוזנבלום
קטגוריה:קול המוסיקה
מינהל התרבות

**מינהל תרבות ואמנות** (עם הקמתו במסגרת משרד החינוך והתרבות כונה "**אגף התרבות**") של משרד התרבות והספורט אחראי על קידום ותמיכה של היצירה והיוצרים בישראל בכל תחומי התרבות והאמנות. בראש המנהל בשנים 2011 עד 2014 עמד שמעון אלקבץ. הוא התפטר באוגוסט 2014, עת מונה למנהל קול ישראל. לאחר מכן כיהנה בראש המינהל גלית והבה שאשו, עד לדצמבר 2023. ביוני 2024 מונה לתפקיד רן שפירא.

## תפקידי המינהל
תפקידי המינהל הם, בהגדרתו, "לסייע למוסדות וליוצרים בתחום התרבות בקיום פעילות שוטפת, יוזמות, פעולות, אירועים, פסטיבלים לאמנות, הכשרה אמנותית ברמה מקצועית; להעמיד כלים לביטויי האמנות לסוגיה; לקבוע קריטריונים לתמיכות, להקצות משאבים ולסייע בפתרון בעיות ומשברים במוסדות השונים להעניק פרסים לקידום ועידוד האמן היוצר והמבצע; לתמוך במוסדות תרבות ואמנות ולטפל באלפי בקשות המוגשות מדי שנה לתמיכה במוסדות ופרויקטים".

המינהל פועל בתחומים רבים האמורים להקיף את עולם התרבות והאמנות בישראל: מוזיקה, תיאטרון, מחול ואמנות בינתחומית, ספרות, אמנות פלסטית, קולנוע, בתי ספר לאמנות, מוזיאונים, ספריות, תרבות ערבית, תרבות דרוזית וצ'רקסית, תרבות חרדית, תרבות בקהילה וחובבים, מחקר ומורשת, אירועים ספרותיים, זמר עברי ופסטיבלים.

במקביל למינהל קיים גוף סטטוטורי בשם המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, שבראשה עומד כיום ד"ר חיים פרלוק. המועצה, יחד עם מספר מועצות ייחודיות נוספות כגון מועצת הקולנוע ומועצת המוזיאונים (בקשר לתחומים עליהם כל אחת מהן אמונה), בעלת סמכות לייעץ לשר התרבות והספורט בהתוויית המדיניות בתרבות. בנוסף, המועצה ומדוריה נוטלים חלק פעיל בבחינת בקשות גופי התרבות לתמיכה.

## פרסים
המינהל אחראי על הענקת הפרסים הבאים (בעבר, כאשר משרד החינוך והתרבות היו מאוחדים במשרד ניתנו במסגרת פרס מש767
* פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
* פרס יהודה עמיחי לשירה עברית
* פרס היצירה בתחום הציונות
* פרס ליוצרים בתחומי האמנות הפלסטית
* פרס ליוצרים בתחומי העיצוב
* פרס האמן הצעיר
* פרס רכטר לאדריכלות
* פרס האוצֵר

## המרכז למידע ומחקרי תרבות
הוא גוף הפועל עבור מנהל התרבות ומטרתו לנתח את העשייה התרבותית בישראל. המרכז מנהל מאגר נתונים על פעילות מוסדות תרבות מאז שנת 1994 כגון מספר ההפקות, מאפיינים אמנותיים, שיעור היצירות הישראליות, שיעור הפקות חדשות, היקפי צריכת התרבות, היקף פעילות במרכז ובפריפריה ועוד.

המרכז מופעל על ידי חברת פילת ומנוהל על ידי ד"ר אברהם כרמלי.

## קישורים חיצוניים
* אתר המינהל
* המרכז למידע ומחקרי תרבות

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:משרד התרבות והספורט
קטגוריה:ישראל: ארגוני תרבות
עדי עדואן

**עדי עדואן** (בערבית: **عدي عدوان**; נולד ב-1978) הוא במאי ותסריטאי דרוזי-ישראלי.

## ביוגרפיה
עדי עדואן נולד בכפר דלית אל-כרמל בשנת 1978, סיים את לימודיו היסודיים בכפר, למד שנתיים בבית ספר נזירות נצרת בחיפה, וגם בתיכון דבלין שבמדינת ג'ורג'יה, ארצות הברית. ב-2006 סיים את לימודיו במכללת תל חי במגמת קולנוע וטלוויזיה, ובמהלך לימודיו השתלב בתעשיית הקולנוע הישראלי. בין אנשי הקולנוע ששיתף עימם פעולה, היו המפיק צלם איתן ח'ריס והבמאי עלי נסאר. עד שנת 2009 יצר מספר סרטים קצרים לטלוויזיה ולימד בבתי ספר את מקצועות הטלוויזיה. באותה שנה יצא סרטו התיעודי הראשון בשם "ואנא וחדי" (בערבית: وأنا وحدي) בהפקת ערוץ אלג'זירה. ב-2010 יצר סרט דוקומנטרי נוסף עבור אלג'זירה והשתתף כמאמן דיאלוגים בסרטו של הבמאי יהונתן סגל בשם "אודם". בשנת 2011 יצר סדרה דוקומנטרית בשם "זהות והיסטוריה" עבור הטלוויזיה הפלסטינית.

עדי עדואן התנסה גם בתחום התיאטרון, על אף שאינו בעל השכלה פורמלית בנושא. בשנת 2009 כתב וביים את הצגת הילדים "לילא וקשקוש". בשנת 2010 זכה בציון לשבח בפסטיבל מסרחיד שבעכו על ההצגה "שמות" שנכתבה על ידי רועי רשקס. בשנת 2011 זכה בפרס ציון לשבח ובפרס המחזה הנועז על "לא בא לי", שעוסק בתופעת ההומו-לסבי הערבי וכך היה לראשון מבין היוצרים הערבים בארץ שעסק במה שמוגדר כטאבו בחברה הערבית.

## ערבאני
"ערבאני", הפיצ'ר הישראלי הראשון העוסק בדרוזים, מספר על גבר דרוזי המגיע לכפר הולדתו לאחר נתק של 17 שנים עם בנו ובתו שנולדו לו מאישה יהודייה, שממנה הספיק להתגרש. כוונתו להשתקע מחדש בכפר הדרוזי הקטן יוצרת התנגשויות בין החברה הדרוזית הסגורה והשמרנית לבינו. היחידה שמתייצבת לצדו היא אמו, האוספת את בנה ואת נכדיה לחיקה. הסרט בהפקת איתי תמיר-לילה סרטים, צילום זיו ברקוביץ', עריכה אור בן דוד, עיצוב פסקול מיכאל גורביץ', מוזיקה מקורית אסיף צחר.

שחקנים: איאד שיתי, לוסי אהריש, מחמוד אבו ג'אזי, זוהיירה סבאג', שאדי מרעי, דניאלה נידם, תום קלריך.

בחודש מאי 2012 הסתיימו צילומי הסרט "ערבאני", ובכך הפך ליוצר הדרוזי הראשון בארץ שביים סרט קולנוע. הסרט פתח בחודש יוני 2013 את פסטיבל הסרטים קולנוע דרום ה-12.

## פרסים
* פרס ציון לשבח עבור ההצגה "שמות" מסרחיד עכו
* פרס המחזה הנועז עבור ההצגה "לא בא לי" מסרחיד עכו
* זוכה מקום ראשון באירוע פיצ'ינג בפסטיבל הילדים והנוער ת"א 2012 עבור התסריט ואדי חמאם.

## יצירות
### סרטים
* ואני וחדי
* אלניקאב
* החתונה הפלסטינית
* אייבי
* ערבאני
* האדם השלישי

### טלוויזיה
* סיפורי כפר
* זהות והיסטוריה

### הצגות
* לילא וקשקוש - ילדים
* שמות - מונודרמה
* לא בא לי - מונודרמה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:דרוזים ישראלים
קטגוריה:דלית אל-כרמל: אישים
קטגוריה:בוגרי בית ספר נזירות נצרת
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית תל חי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
אלברט מאאכן

**אלברט מאאכן** (לטינית: **Albericus Aquensis**, בגרמנית: **Albert von Aachen**) היה כרוניקן והיסטוריון של מסע הצלב הראשון, נולד בשלהי המאה ה-11, ולאחר מכן הפך לקנון והקוסטוס של כנסיית אאכן.

[ממוזער|כיבוש ירושלים במהלך [מסע הצלב הראשון, 1099. איור בלתי מזוהה של ימי הביניים המאוחרים (המאה ה-14 או ה-15) כנראה מתוך סבסטיאן ממרות, Les Passages d'oultre mer.]]
דבר לא ידוע עליו פרט לכך שחיבר את "Historia Hierosolymitanae expeditionis" ("תולדות המסע לירושלים") ובשמה הנוסף "Chronicon Hierosolymitanum de bello sacro" ("כרוניקה ירושלמית של מלחמת הקודש"). כרוניקה שנרשמה בלטינית בספר של 12 כרכים בין השנים 1125 עד 1150. העבודה החלה בתקופת ועידת קלרמון שדנה על האיום שמרחף על האימפריה הביזנטית מצד הסלג'וקים ושגרמה למסע הצלב הראשון לצאת לדרך, והסתיימה בפתאומיות בשנת 1121. הספר היה ידוע במהלך ימי הביניים. ויליאם מצור, הארכיבישוף של העיר צור השתמש בו באופן נרחב עבור החיבור בששת הכרכים ההיסטוריים שכתב "Belli sacri". בתקופת העת החדשה, למשך תקופה ארוכה, התקבל החיבור ללא סיג בידי היסטוריונים, כולל בידי אדוארד גיבון, אולם בשנים מאוחרות יותר, החלו היסטוריונים לפקפק במידע שבו, אך בסופו של דבר הוסכם  כי הוא מכיל בתוכו פרטים מציאותיים על מסע הצלב הראשון, על אף שמשלב גם כמה סיפורים בדויים.

אלברט מאאכן מעולם לא ביקר בארץ הקודש, אולם נראה כי שוחח רבות עם הצלבנים שחזרו מהמסע ושיחות אלו היוו מקור לחומר יקר ערך. בניגוד לשאר הכרוניקות על מסעי הצלב, אלברט לא הסתמך על עלילות הפרנקים, אלא על הראיונות שלו. המהדורה הראשונה של ספרו פורסמה בהלמשטדט בשנת 1584 ומהדורה טובה יותר יצאה בכרך ד' של הספר Recueil des Historiens des Croisades (פריז, 1841-1887).

אלברט תיאר בכרוניקה שלו את העוולות שביצעו הנוצרים בימי מסע הצלב הראשון וגינה אותן. הוא כותב הכרוניקה הנוצרי האוהד ביותר לסבלם של היהודים בתקופה זו.

## לקריאה נוספת
* יהושע פראוור, **תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל**, א, ירושלים : הוצאת מוסד ביאליק, 1963, עמ' 181.

* Susan B. Edgington, "Albert of Aachen and the Chansons de Geste" in The Crusades and their sources: essays presented to Bernard Hamilton ed. John France, William G. Zajac (Aldershot: Ashgate, 1998) pp. 23–37
*Albert of Aachen, Historia Ierosolimitana, ed. and trans. S. Edgington (Oxford: Oxford Medieval Texts, 2007).


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כרוניקנים גרמנים
קטגוריה:מסע הצלב הראשון
קטגוריה:מחברים כותבי לטינית
אקהארד מאאורה

**אקהארד מאאורה** (בלטינית: **Ekkehardus Uraugiensis**, בגרמנית: **Ekkehard von Aura**, המקובל באנגלית: **Ekkehard of Aura**; נפטר בשנת 1126) היה נזיר בנדיקט וכרוניקן.

אקהארד השתתף במסע הצלב של 1101 וכן הוא מקור חשוב לעלילות מסע הצלב הראשון והפרעות במהלכו ביהודי חבל הריין, הקרויות "גזירות תתנ"ו" (1096).
משנת 1108 היה ראש המנזר של אורה (מנזר שנוסד בידי אוטו מבמברג על נהר סאלה בחבל הארץ פרנקוניה קרוב לבאד קיסינגן שבבוואריה).

אקהארד עדכן את "Chronicon universale" של הכרוניקן פרוטולפ ממיכאלסברג (Frutolf of Michelsberg) במידע היסטורי הנוגע לגרמנים בין השנים 1098–1125, בתקופת שלטונו של היינריך החמישי, ובכלל זה, בתקופת מחלוקת ההסמכה, ואף צדד בדעת האפיפיור.

## לקריאה נוספת


*Robert E. Lerner, "Ekkerhard of Aura", *[[Dictionary of the Middle Ages]]*, vol.4, pg.417-418, 1989 


## קישורים חיצוניים


* Albert of Aix and Ekkehard of Aura, "Emico and the Slaughter of the Rhineland Jews" from the Internet Medieval Sourcebook
* Ekkehard of Aura, Hierosolymita and World Chronicle (On the Crusades) from the Internet Medieval Sourcebook


קטגוריה:צלבנים
קטגוריה:פרעות, פוגרומים ועלילות דם
קטגוריה:כרוניקנים
קטגוריה:נזירים (נצרות)
קטגוריה:פרעות, פוגרומים ועלילות דם בימי הביניים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-11
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-12
חוק האווירונאוטיקה והחלל הלאומי

**חוק האווירונאוטיקה והחלל הלאומי** (באנגלית: **National Aeronautics and Space Act**) הוא חוק שנחקק על ידי הקונגרס של ארצות הברית ונוסח בעיקר על ידי ועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל של בית הנבחרים של ארצות הברית. החוק ייסד את מנהל האווירונאוטקה והחלל הלאומי של ארצות הברית הידוע בכינויו נאס"א. החוק הוצע לאחר שיגור הלוויין ספוטניק 1 על ידי ברית המועצות ב-4 באוקטובר 1957 והוא נחתם על ידי נשיא ארצות הברית דאז, דווייט אייזנהאואר, ב-29 ביולי 1958. קודם לחקיקת החוק נחשב העיסוק בתחום החלל לתחום צבאי, בקו אחד עם תוכנית החלל הסובייטית שהייתה תוכנית צבאית. חקיקת החוק הושפעה במידה רבה מחוסר תגובה ראויה של צבא ארצות הברית שהיה נראה כחסר יכולת להתמודד במרוץ לחלל (ראו גם משבר הספוטניק).

החוק דרש בצורה מפורשת הקמת סוכנות חדשה עם שמונה מטרות, כולל "כינון מחקרים ארוכי טווח על היתרונות הפוטנציאליים שיושגו, ההזדמנויות לכך והבעיות הכרוכות, בניצול פעילויות אווירונאוטיקה וחלל למטרות שלום ומדע".

בנוסף להקמת נאס"א החוק ביטל את סמכויות הסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה (NACA) החל מ-1 באוקטובר 1958. החוק הקים גם את צוות הייעוץ האזרחי-צבאי שהוצב לאחר מכן בבסיס חיל האוויר ונדנברג שבקליפורניה שייעץ ויתאם את השימושים הצבאיים בחלל. עד היום, תיאמה ארצות הברית את תוכניות החלל הצבאית והאזרחית בנפרד, כאשר הראשונה משגרת כלים צבאיים וכלי ריגול, ועד לחתימת האמנה למניעת ניסויים גרעיניים הייתה גם אחראית לתכנון מתקפות נגד לשיגורים הצפויים של ראשי נפץ גרעיניים לחלל על ידי ברית המועצות.

בנוסף, החוק החדש החיל שינויים נרחבים בחוק הפטנטים וקבע כי פטנטים של עובדים בנאס"א וכן פטנטים של חברות קבלן פרטיות שיובאו למסע בחלל יהיו שייכים לממשלת ארצות הברית.על ידי הפיכת הממשלה לספקית הבלעדית של טיסות חלל, החוק הרפה את הפיתוח הפרטי בתחום טיסות החלל. מצב זה נמשך עד שהחוק עבר שדרוג על ידי חוק שיגורי החלל האזרחיים של שנת 1984, שנחקק על מנת לאפשר לחברות פרטיות להשתמש במערכות נאס"א בביצוע שיגורים לחלל.

המנטרה של תוכנית אפולו: "פנינו לשלום מכל המין האנושי" ("We came in peace for all mankind"), כפי שנכתבה על לוחית רכב הנחיתה "איגל" (Eagle – עיט) של אפולו 11 נלקחה מ"הכרזת המדיניות והמטרה" של החוק:

באנגלית מודרנית, משמעותה המילולית של המילה  היא "המין הגברי", לכן על מנת למנוע אפליה מינית ולהתאים להתפתחות השפה, שונה נוסח החוק זמן קצר לאחר מכן והמילה  הוחלפה במילה .

## ראו גם
* נאס"א
* הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה

## קישורים חיצוניים

*החוק באתר נאס"א 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: חוקים פדרליים
קטגוריה:נאס"א
קטגוריה:תוכנית החלל האמריקאית
Pages

**Pages** (בתרגום חופשי לעברית: **דפים**) הוא מעבד תמלילים של חברת אפל. התוכנה היא חלק מחבילת iWork של החברה המיועדת למערכת ההפעלה OS X. התוכנה יוצרת בקלות מסמכים מסובכים גרפית כמו הזמנות, ירחונים ועלונים. התוכנה יודעת לייצא מסמכים בפורמטים הבאים: pages ,doc ,pdf ,html ,rtf, ו-txt.

הגרסה הראשונה של התוכנה הוכרזה בינואר 2005 ושוחררה חודש לאחר מכן. ב-27 בינואר 2010 שוחררה גרסה של התוכנה למכשירי האייפד. ב-31 במאי עודכנה גרסת האייפד כדי לתמוך גם במכשירי האייפוד והאייפון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מעבדי תמלילים
קטגוריה:אפליקציות ייחודיות למכשירי חברת אפל
פרס דוב הזהב

[200px|ממוזער|פסל הדוב הברלינאי של הפסלת [רנה זינטניס]]
**פרס דוב הזהב** (בגרמנית: **Goldener Bär**) הוא הפרס היוקרתי ביותר המוענק בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, עבור הסרט הטוב ביותר שהוקרן בפסטיבל. פסל דוב הזהב נוצר בשנת 1932 על ידי הפסלת הגרמנייה, רנה זינטניס, בשם "הדוב הברלינאי". הדוב מופיע על סמל ברלין ועל דגל ברלין. העתקים ראשונים של פסלה של זינטניס הוענקו בטקס פסטיבל ברלין של שנת 1953, שהיה השלישי מתחילת הפסטיבל.

עד שנת 1960 חלוקו פסלונים שבהם ידו הימנית של הדוב מונפת, אולם בפסטיבל הוחלט באותה שנה לשנות את עיצוב הפסלון כך שידו השמאלית של הדוב תהיה מורמת.

בשנת 2019, זכה הסרט "מילים נרדפות" של נדב לפיד בפרס דוב הזהב.

בשנת 2020, בוטל פרס דוב הכסף באופן זמני, לאחר שנחשף אלפרד באואר, שהיווה לו השראה, היה נאצי איש אס־אה בדרגה בכירה שלקח חלק במערך התעמולה של גבלס.

## דוב הזהב לסרט הטוב ביותר
[ממוזער|[נדב לפיד מחזיק בפרס דוב הזהב עבור סרטו מילים נרדפות]]

### זכיות מרובות
* אנג לי (1993, 1996)

## דוב הזהב ל[[מפעל חיים]]

## ראו גם
* פרס דוב הכסף – ופרסים אחרים המוענקים בפסטיבל הקולנוע בברלין
* פרס דקל הזהב – הפרס היוקרתי ביותר המוענק בפסטיבל הקולנוע בקאן
* פרס אריה הזהב – הפרס היוקרתי ביותר המוענק בפסטיבל הסרטים של ונציה

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פרסים גרמניים
קטגוריה:פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין
קטגוריה:דוביים בתרבות
דוב הזהב
דוב הזהב
יובל זמיר

**יובל זמיר** (15 ביולי 1963 – 21 בדצמבר 2011) היה שחקן תיאטרון וקולנוע, מדבב, במאי וזמר אופרה ישראלי.

## ביוגרפיה
זמיר נולד בגבעתיים לשמחה וציפורה זמיר, משפחה קשת יום - אביו היה פועל במפעל לנעליים ואמו עקרת בית. כבר בגיל 11 השתתף בהצגות לילדים ב"תיאטרון מארץ עוץ". למד בבית הספר התיכון תלמה ילין ועם תום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת כסולן במקהלת צה"ל.

כשהשתחרר מצה"ל למד פיתוח קול אצל המורות נתניה דברת ועדי עציון-זק. ב-1987 החל ללמוד באקדמיה למוזיקה בכיתת האופרה ומשחק בבית הספר למשחק בניסן נתיב.

### קריירה
השתתף בהצגות בבית ליסין, בהבימה, בהקאמרי ובאופרה הישראלית. ההצגות שבהן השתתף: "חלום ליל קיץ", "החלילן מהמלין", "השקיעה", "המלך ליר", "סוויני טוד", "הדיבוק", "פולארד", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "גן הדובדבנים" ועוד.

זמיר הופיע גם באוף ברודוויי בהצגות: "Night Sky" ו-"Nothing As It Should Be".

זמיר ביים את ההצגות: "המסע לפוליפוניה", "פונדק הרוחות", "חתונת הדמים", "פרח לב הזהב" ועוד.

בשנת 1987 קיבל זמיר את פרס "אדיס דה פיליפ לאופרה" ובשנת 1989 קיבל, בגיל 26, את "פרס רובינא", ונחשב לכוכב עולה בתיאטרון הישראלי.

זמיר השתתף בסרטי הקולנוע: "נועה בת 17", "נשיקה במצ"ח", "ברוריה", "אהבה אסורה", "מסוכנת" ועוד

דיבב משנות ה-90 עד שנת 2006 ב: "אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה", "פינוקיו", "חתולים בצמרת", "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי", "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות", "נסיך מצרים", "באג לייף", "שאלתיאל קוואק", "פוקהונטס", "היפה והחיה 2: חורף קסום", "החרב הקסומה - המסע לקמלוט" ועוד.

בתחום הזמר, השתתף בערב שירים של יוני רכטר - "העיקר זה הרומנטיקה".

### עבירות מין בקטינים והמשך הקריירה
בנובמבר 1999 הורשע בביצוע מעשי סדום ומעשים מגונים במספר תלמידים כשניהל ולימד בחוג לתיאטרון של תיכון עירוני ה', ונידון ל-4 שנות מאסר. לאחר שנידון למאסר, הפסיק לדבב את דמותו של פו הדב, והתפקיד הועבר לסער בדישי.

בשנת 2003, לאחר שישב 3 שנים בכלא צלמון, שוחרר לתקופת שיקום, במהלכה התגרש ויצא מהארון. בתום תקופת השיקום חזר ללמד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, ובמקביל החל לביים בתיאטרון הסימטה והקים את המרכז לאופרת פרינג' ביפו. בין השאר ביים המחזות "כלאדם", "השמשים" מאת חנוך לוין "מטודלה" מאת יוני להב, גרסה עברית חדשה של "סלומה", מאת אוסקר ויילד ואת "בארץ לובנגולו מלך זולו" מופע שהוא שילוב של אופרה ופרינג' לילדים.

לאחר תקופה חזר לשחק בתיאטרון הקאמרי. הוא שיחק ב"כנר על הגג" והחל לשחק במחזמר "קברט" עד למותו ב-21 בדצמבר 2011. נפטר בגיל 48 לאחר התמודדות עם מחלת הסוכרת.

## חיים אישיים
זמיר היה נשוי בין השנים 1992 עד 2003 לכרמל נאמן, בתו של אמיתי נאמן ואחותו של עדי נאמן. לזוג נולדו תאומים ובת.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:זמרי אופרה ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס רובינא
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:מורשעים בעבירות מין בישראל
קטגוריה:שחקנים להט"בים ישראלים
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:זמרי אופרה יהודים
קטגוריה:חברי מקהלת צה"ל
קטגוריה:נפטרים מסוכרת
קטגוריה:שחקני התיאטרון הקאמרי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
שרטוט בסת"ם

ממוזער|מרצע. ברקע יריעה של ספר תורה ששורטטה על ידי מרצע
**שרטוט בסת"ם** הוא חריצת קווים ישרים ליצירת שורות בקלף. הכתב נכתב מתחת לשורה. זוהי חובה הלכתית בכתיבת סת"ם, וספר שנכתב ללא שרטוט פסול אפילו אם הכתב ישר.

## המקור בתלמוד
[שמאל|ממוזער|250px|[מגילת אסתר, עליה נאמר כי היא חייבת בשרטוט מלא "כאמיתה של תורה"]]

בתלמוד קיימות שתי סוגיות המראות את מקור ההלכה:

במסכת גיטין, במהלך דיון שהתקיים אודות סמכותו של רב יוסף פקפק בסמכותו של רבי אביתר, ואף הביא ראיה לכך ממעשה שהיה: רבי אביתר שלח לרב יהודה איגרת ובה כתב: . למרות שבאיגרת זו הוא כתב שבע מילים שהם ציטוט מפסוק, שעל פי ההלכה יש לכותבו עם שרטוט, הוא כתב את הפסוק ללא שרטוט, הלכה המנוגדת לדעת רבי יצחק הפוסק, שאסור לכתוב שלוש מילים מפסוק ללא שרטוט שורות על גבי הקלף. מסוגיא זו נראה כי זו היא מסקנת ההלכה, שכל שלוש מילים הנכתבות מתוך פסוק, צריכות להכתב על שרטוט.
[שמאל|ממוזער|250px|כתיבת ה[אותיות האחרונות בספר התורה בקלף משורטט. קיימת מחלוקת ראשונים אם הספר תורה חייב בשרטוט מלא]]
במסכת מגילה מובא: . פשטות הגמרא היא שספר תורה ופסוקי תורה נכתבים על שרטוט מלא. אם כי קיימת דעה שהכוונה היא למזוזה הנקראת "אמיתה של תורה" מכיוון שיש בה יחוד מלכות שמים.

במסכת סוטה נקבע כי מגילת סוטה צריכה להכתב בשרטוט, ונקבע כי קיימת מחלוקת תנאים אם תפילין צריכים שרטוט.

## מחלוקת הראשונים
נחלקו הראשונים בהלכה זו. לפי דעת רבינו תם ורבינו חננאל, הפסוק הקובע כי מגילת אסתר צריכה שרטוט מלא "כאמיתה של תורה" משווה את מגילת אסתר למזוזה. לעומת זאת, בספר תורה ובפסוקים אחרים די בשרטוט אחד בראש הדף, ושני שרטוטים בצידי הטור, ניתן לסמוך על כך שהשורות יכתבו בצורה ישרה פחות או יותר, על סמך העובדה שהשורה הראשונה נכתבה בצורה ישרה, ובכך יוצאים ידי חובת . רבינו תם אף מביא על כך את דברי הירושלמי, שאומר כי מכיוון שאין צורך לשרטט ספרי תורה ותפילין, שגם עליה נאמר כי אין צריך בה שרטוט, אין לבצע בהם שרטוט מיותר יותר מהשרטוטים היחידים מארבעת הצדדים, שכן קיים כלל ש"כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט".

לעומת זאת, ראשונים אחרים, ביניהם בעל הערכי תנאים ואמוראים מוכיחים ממקומות רבים בתלמוד שבהם למדו את המילה "אמת" ככינוי לתורה: במסכת עבודה זרה . במסכת ברכות: .

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:סת"ם
רבי אביתר

**רבי אביתר** הוא אמורא בדור השני לאמוראי ארץ ישראל.

## אזכרותיו בתלמוד
בתלמוד מובא כי הוא שלח לרב חסדא: , בתלמוד הוסבר כי התקנה לפיה צריך לומר בפני נכתב ובפני נחתם כאשר שליח נושא בידו גט ממדינה למדינה, אינה אקטואלית בגט הבא לארץ ישראל מבבל, שבה בקיאין בדין כתיבת הגט לשמה (שזה הוא החשש לפי דעת רבה) וגם יש שיירות בין שתי מדינות אלו ועדים מצויים לקיימו (דבר הפותר את הבעיה שיש בקיום הגט שלכן נתקנה תקנת אמירה זו לפי דעת רבא).

בעקבות פסק מחודש זה של רבי אביתר, התקיים בישיבת פומבדיתא דיון אודות סמכותו של רבי אביתר.

רב יוסף פקפק בסמכותו של רבי אביתר, ואף הביא ראיה לכך ממעשה שהיה: רבי אביתר שלח לרב יהודה איגרת ובה כתב: . אף על פי שבאיגרת זו הוא כתב שבע מילים שהם ציטוט מפסוק, שעל פי ההלכה יש לכותבו עם שרטוט, הוא כתב את הפסוק ללא שרטוט, הלכה המנוגדת לדעת רבי יצחק הפוסק, שאסור לכתוב שלוש מילים מפסוק ללא שרטוט שורות על גבי הקלף.

אביי דחה את תמיהתו של רב יוסף, והתפלא: וכי אמורא שלא יודע את דבריו של אמורא אחר אינו בר סמכא? הרי לא מדובר בדבר הנלמד מסברא, אלא בהלכה למשה מסיני, שהוא לא קיבל אותה מרבותיו. בנוסף, אביי הביא ראיה לסמכותו של רבי אביתר, ממעשה שהיה: החכמים נחלקו בפירוש הפסוק. רבי אביתר פירש שהפילגש הכינה לבעלה מאכל והוא מצא בו זבוב, ורבי יונתן פירש שהיא לא גזזה את שער הערווה שלה, דבר שהאמינו שעלול לגרום לסכנה לאבר המין של הבעל. לאחר אותה מחלוקת, מצא רבי אביתר את אליהו הנביא ושאל אותו: מה עושה כעת האל? ענה לו אליהו: הוא עוסק בסוגיא זו, של פילגש בגבעה. שאל רבי אביתר: ומה הוא אומר? סיפר אליהו: הוא אומר: " אביתר בני כך הוא אומר, יונתן בני כך הוא אומר". אליהו הנביא הסביר לרבי אביתר, כי אמנם "ליכא ספיקא קמי שמיא", לא קיים ספק בשמים, אבל אלו ואלו דברי אלהים חיים, כל מה שנאמר בבית המדרש נחשב לתורה, והאמת היא ששניהם צודקים: הוא מצא זבוב בתבשילה אלא שעל כך לא הקפיד, ועיקר הקפדתו הייתה על השערה שמצא לה ב"אותו מקום", שהיא סכנה.

רבי חיים מוולוז'ין, בספרו נפש החיים, מביא ראיה מסיפור זה לטענתו כי כל מה שאומרים ישראל בתורה כאילו נאמר מפי הגבורה באותה עת:

בתלמוד הירושלמי מובא כי היו לו שני בנים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור השני לאמוראי ארץ ישראל
ליפו ממי

שמאל|ממוזער|250px|ליפו ממי: המדונה של החסד, הדואומו של אורבייטו
**ליפו ממי** (באיטלקית: **Lippo Memmi**; 1291 – 1356) היה צייר איטלקי מסיינה, שבחבל טוסקנה. הוא שייך לתקופת הפרוטו רנסאנס והיה תלמידו הבולט של גיסו סימונה מרטיני.

## ביוגרפיה
תחילת הכשרתו הייתה אצל אביו ממו די פיליפוצ'ו. החל מ-1317 יצר יחד עם אביו סדרה של פרסקאות מאסטה לבית העירייה של סן ג'ימיניאנו, שהם העתק של המאסטה של מרטיני ב- Palazzo Pubblico בסיינה.

המשך התפתחותו היה אצל  גיסו סימונה מרטיני, יחד איתו צייר ב-1333 את הבשורה עבור הקתדרלה של סיינה.

באופן עצמאי עבד, בין השאר, בקתדרלה של אורבייטו.

על פי הארכיון העירוני של סן ג'ימיניאנו הוא פעל שם כאדריכל ותכנן את חומת העיר ואת אחד ממגדלי העיר המפורסמים.

בעקבות מרטיני עבר גם ממי לחצר האפיפיור באביניון. שם המשיך לעבוד גם לאחר מות מרטיני ב-1344. בזמן כלשהו חזר לסיינה, שם עבד עד מותו ב-1356.

ביוגרפיה של ממי נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.

## יצירותיו
רבות מיצירותיו של ממי שרדו עד ימינו. ביניהן:
* פרסקאות ה"מאסטה" בבית העירייה של סן ג'ימיניאנו, עליהן עבד יחד עם אביו (1317 ואילך).
* המדונה של החסד, בדואומו של אורבייטו (בערך 1320).
* "הבשורה" עבור קתדרלת סיינה, (נמצאת כיום בגלריית אופיצי בפירנצה), אותה צייר יחד עם סימונה מרטיני (1333).
*מדונות משל ממי נמצאות כיום באורבייטו, אלטנבורג (גרמניה), ברלין, מינכן, סיינה וסן ג'ימיניאנו.
ימין|ממוזער|500px|ה"מאסטה" בבית העירייה של סן ג'ימיניאנו

## קישורים חיצוניים

* גלריה וירטואלית של עבודותיו של ליפו ממי
* הפרק על ליפו ממי בספרו של ווזרי (בתרגום אנגלי)
* [קורות חיי ליפו ממי](http://www.treccani.it/enciclopedia/lippo-di-memmo-di-filippuccio_(Dizionario-Biografico)/) (באנציקלופדיה איטלקית מקוונת)

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-14
קטגוריה:ילידי 1291
קטגוריה:נפטרים ב-1356