open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
לוגר

[שמאל|ממוזער|300px|[אנימציה המדגימה את עיקרון הפעולה של אקדח חצי אוטומטי]]
**לוגר** (Luger), בשמו הנוסף **פרבלום** (Parabellum) הוא אקדח חצי אוטומטי בקוטר 9x19 מ"מ פרבלום.

## היסטוריה
הוגו בורכארדט עיצב את האקדח "בורכארדט C-93" בשנת 1893, שיוצר על ידי חברת הנשק הגרמנית DWM . לבקשת החברה, גאורג לוגר  שיפר את העיצוב של הבורכארדט ויצר את אקדח הלוגר, עליו רשם פטנט ב-1898.

האקדח נקרא תחילה בשם "פרבלום", שמקורו בביטוי הלטיני "סִי וִיס פָּאקֶם פָּרָה בֶּלוּם" (Si vis pacem, para bellum) - הרוצה בשלום ייכון למלחמה. ומאוחר יותר נקרא "לוגר" על שם ממציאו.

### דגמים
יוצר בכמה דגמים ומדינות על ידי יצרנים שונים משנת 1898 עד 1948.
הדגם הראשון נקרא "Parabellum Modell 1900". דגם משופר בשם "Model 1902" הוצג לאחר כשנתיים. אחריו פותח הדגם "Pistole 04" (P04), אשר היה ידוע גם כ-"Marinepistole 1904" או "Marine Modell 1904", שיוצר עבור הצי הגרמני הקיסרי.
גרסאות מאוחרות יותר כללו את "Parabellum Pistole Modell von 1908" או "Pistole Modell 1908" (P08), שיוצר על ידי DWM ויצרנים נוספים, ביניהם מאוזר.
דגם P08 זכה להצלחה כשיוצר כוולטר P38 .

### שימושים
אקדח הפרבלום הראשון אומץ על ידי צבא שווייץ במאי 1900.
ב-1904 אומץ האקדח על ידי הצי הקיסרי הגרמני ובתצורה P08, בקוטר 9x19 מ"מ על ידי צבא הקיסרות הגרמנית.

הלוגר התפרסם על ידי הגרמנים כששימש במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, ברפובליקת ויימאר בין המלחמות, וכאקדח שירות במשטרת גרמניה המזרחית שלאחר המלחמה.
[שמאל|ממוזער|200px| אקדח לוגר של אחד מחברי [ההגנה|ארגון ההגנה במוזיאון ההגנה בתל אביב]]
## בתרבות
ב-1943 כתב חיים גורי את השיר הפותח במילים ונושא את השם:
:**"רְשׁוּת הַדִּבּוּר לֶחָבֵר פָּרַבֶּלוּם"**

בשירו של יוסי גמזו, שהתפרסם בביצועו של יהורם גאון, "איפה הן הבחורות ההן" נכתב:
:**"... הן טמנו בחזה פרבלום**
:**וכמה רימונים לשעת אש..."**

האקדח מופיע בסדרה אחים לנשק, בפרק 7, כאשר אחד מלוחמי הפלוגה, דונלד ב. הובלר, משיג אקדח כזה, מחזיק אותו בכיס מכנסיו, אך כדור שנפלט לירכו גורם למותו כתוצאה מאיבוד דם.

האקדח שימש דמויות בדיוניות מרושעות רבות בגלל שיוכו לגרמניה הנאצית ולגרמניה המזרחית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אקדחים גרמניים
קטגוריה:נשק קל במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:נשק קל גרמני במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אמצעי לחימה במלחמת העצמאות
מיכאל ארדון

[ממוזער|פרופ' ארדון לצד [ראש עירייה|ראש עיירית נצרת, מוסה כתילי ביושבו כחבר ועדת החקירה לנסיבות ההצתה במסגד אל אקצא, 1969]]
**מיכאל ארדון** (12 בדצמבר 1928 – 31 במרץ 2006) היה כימאי ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית במחלקה לכימיה אי-אורגנית ואנליטית.

## ביוגרפיה
ארדון נולד בברלין למרים (בנט) ומרדכי ארדון, צייר ישראלי נודע. בשנת 1933 עלתה המשפחה לארץ ישראל. הוא רכש תואר שני באוניברסיטה העברית בשנת 1953 ואת עבודת הדוקטורט עשה בהדרכתו של פרופסור גבריאל שטיין במחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה ב-1957. בשנת 1959 החל ללמד באוניברסיטה העברית, בשנת 1963 היה מרצה בכיר, בשנת 1966 היה לפרופסור חבר ובשנת 1977 לפרופסור מן המניין.
פרופסור ארדון חקר ופרסם עבודות רבות בתחום הבידוד, הזיהוי ואפיון המבנה של יוני מתכות מעבר בתמיסה מימית. חלק מרכזי בעבודתו הוקדש לגילוי ואפיון יונים חדשים של המתכות מוליבדן וכרום וכן תרכובות צבר המכילות מספר אטומי מתכת הקשורים ביניהם בקשרים כימיים משמעותיים.
עבודותיו המוקדמות בנושא החימצון של יוני כרום מצוטטות בהרחבה ומופיעות בטקסטים של ספרי הלימוד הקלאסיים בתחום. המחקר בכימיה המימית של מוליבדן נבע, בין השאר, מהעניין בפעילות הביולוגית של מתכת זו ומחקריו של ארדון שפכו אור על מגוון הצורונים בכל דרגות החימצון.

בנוסף לעבודתו באוניברסיטה העברית היה עמית מחקר ביוניברסיטי קולג' לונדון והוזמן ושהה באוניברסיטאות נוספות ובהן קורנל וסטנפורד.

במקביל לעבודתו המדעית, היה פעיל באיגוד האקדמאים ויו"ר ארגון הפרופסורים באוניברסיטה העברית. באוגוסט-ספטמבר 1969 היה חבר ועדת החקירה בראשות השופט יואל זוסמן, לחקירת נסיבות הצתת מסגד אל-אקצא. ארדון גם הביע את דעתו בנושאים שונים של הציבוריות הישראלית. הוא הביע התנגדות להקמה ממלכתית של קריית ארבע, נמנה עם קבוצת דן פטינקין שקראה לגולדה מאיר ב-1972 למצות את המשא ומתן עם מצרים כדי למנוע מלחמה ולהשבת עקורי איקרית ובירעם, והיה פעיל במפלגת שינוי.

## חיים אישיים
נישא ב-11 בנובמבר 1952 לאורה לבית פלטי, עיתונאית, עורכת וסופרת. היה אב לשלוש.

נפטר ב-31 במרץ 2006.

## מספריו

* Oxygen: Elementary Forms and Hydrogen Peroxide. Michael Ardon,Hebrew University of Jerusalem. W. A. Benjamin, Inc., New York, 1965.

* כימיה אורגנית: לבתי הספר התכוניים ולנבחנים חיצוניים בהתאם לתוכנית בחינות הבגרות הממשלתיות, ספרי לימוד, 1959

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: כימיה
קטגוריה:פעילי מפלגת שינוי
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
ג'וליוס צ'אן

**ג'וליוס צ'אן** (באנגלית: **Julius Chan**; 29 באוגוסט 1939 – 30 בינואר 2025) היה פוליטיקאי מפפואה גינאה החדשה, שכיהן כראש ממשלתה.

## ביוגרפיה
צ'אן נולד באיי טאנגה. אביו, צ'ין פאק, היה סוחר ממוצא סיני. צ'אן סיים לימודי קולג' באוסטרליה.

בשנת 1970 נבחר למנהיג מפלגת הקידמה העממית ובשנת 1972 נבחר כנציג מחוז נאמאטאני שבניו אירלנד לאספה הלאומית של פפואה גינאה החדשה טרם קבלת עצמאותה. כהונתו נמשכה עד 1997 וחודשה בעקבות הבחירות שנערכו בשנת 2007. הוא כיהן פעמיים כשר הכלכלה (1977-1972, 1994-1992) ובמספר הזדמנויות כסגן ראש הממשלה (1976, 1985, 1986, 1994-1992). בשנת 1976 כיהן גם כשר התעשייה ובשנת 1994 שימש שר ליחסי ומסחר חוץ.

בשנים 1980–1982 כיהן כראש הממשלה השני של פפואה גינאה החדשה, לאחר שראש הממשלה מייקל סומארה הודח בהצבעת אי אמון. בשנת 1994 חזר לכהן בתפקיד בשנית והחזיק בו עד 1997. סיום תפקידו אירע בעקבות פרשת סנדליין ושכירת שירותם של שכירי חרב כנגד כוחות גרילה שפעלו במדינה. מחאה ציבורית, שביתה של צבא פפואה גינאה החדשה והתפטרות חברים בממשלתו הובילו לקריאת הפרלמנט להתפטרותו ברוב של 59 מול 38. כשלושה חודשים לאחר מכן, ביוני 1997, חזר לכהן כראש הממשלה עד לקיום הבחירות הכלליות שנועדו להתקיים חודש לאחר מכן. בבחירות אלו הפסיד לביל סקייט.

לצד כהונתו כחבר האספה הלאומית, בשנת 2007 נבחר צ'אן למושל מחוז ניו אירלנד. בבחירות הכלליות באותה השנה קיבל צ'אן תמיכה רחבה באספה והיה מועמד לראשות הממשלה, אך ראש הממשלה סומארה נותר בתפקידו וצ'אן עמד בראש קבוצת האופוזיציה.

צ'אן קיבל תואר אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1981 ומונה לחבר המועצה המלכותית בשנת 1982.

צ'אן נפטר ב-30 בינואר 2025. הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים. בנו ביירון הוא חבר האספה הלאומית משנת 2002.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת פפואה גינאה החדשה
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: פוליטיקאים
קטגוריה:חברי המועצה המלכותית
קטגוריה:אבירים מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:ילידי 1939
קטגוריה:פפואה גינאים שנפטרו ב-2025
חגורה שחורה (כתב עת)

**חגורה שחורה** (באנגלית: **Black Belt**) הוא כתב עת אמריקני העוסק באמנויות לחימה וענפי ספורט של לחימה combat sports, הוא נוסד ב-1961 בידי מיטושי אויהארה. במהלך שנותיו הראשונות אוהרה היה בעלים ומוציא לאור שלקח חלק פעיל גם בעריכה. בלאק בלט הוא אחד מהפרסומים הוותיקים ביותר העוסקים בהגנה עצמית ובאמנויות לחימה בארצות הברית.

כתב העת מכסה את כל סוגי אמנויות הלחימה וסגנונות הקרבות שיש להם קהל מתעניינים בארצות הברית ובעולם, בכלל זה ג'ודו, טאקוונדו, הפקידו, קראטה, קונג פו, ג'ו ג'וטסו, אייקידו, ג'יט קון דו, פנקרטיון ואמנויות נוספות. המאמרים מתמקדים בטכניקות קרב ובדמויות מעולם אמנויות הלחימה, צעירים וזקנים כאחד. בלאק בלט מדגיש שיטות להגנה עצמית, בכללן טכניקות להגנה עצמית צבאית ומשטרית. הוא מסקר בצמצום אתלטים ברמה אולימפית או תחרויות אולימפיות בג'ודו, טאקוונדו, היאבקות, ואגרוף, אבל מדגיש תחרויות אמנויות לחימה מעורבות הזוכות לחסות מפרסמים ואת המתמודדים הראשיים שלהן.

ברוס לי תרם מאמרים רבים לכתב העת במהלך שנות השישים והוא היה חברו של המוציא לאור אויהארה, אמן לחימה בזכות עצמו.

כיום המגזין הוא בבעלות Active Interest Media. נכון לשנת 2009 המוציאה לאור היא שריל איינג'להארט והעורך הוא רוברט יאנג.

רוב גיליונות בלאק בלט שמצויים בארכיון ניתן לקריאה במלואם בגוגל ספרים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
קארל תאודור דרייר

**קארל תאודור דרייר הבן** (בדנית: **Carl Theodor Dreyer, Jr**;  3 בפברואר 1889 – 20 במרץ 1968) היה במאי סרטים דני. הוא נחשב בעיני מבקרים וקולנוענים רבים כאחד מגדולי הבמאים בתולדות הקולנוע.

## חייו
דרייר נולד כילד ממזר בקופנהגן, דנמרק. אמו הייתה משרתת שוודית לא נשואה ששמה יוספינה ברנהרדינה נילסון, ואביו ינס כריסטיאן טורפ, שהיה מעסיקה של אמו, הציע אותו לאימוץ. בשנתיים הראשונות לחייו שהה בבתי יתומים עד שאומץ בידי קארל תאודור דרייר האב, טיפוגרף (מומחה באמנות הדפוס) ואשתו, אינגר מארי. הוריו המאמצים היו לותרנים מחמירים ודרייר זכה ליחס מנוכר מצידם. דרייר היה תלמיד אינטליגנטי במיוחד, ובהיותו בן 16 עזב את הבית ואת החינוך הפורמלי. הוא ניתק עצמו ממשפחתו המאמצת, אולם חינוכם הנוקשה הותיר את חותמו על רבים מסרטיו.

דרייר הלך לעולמו בשל דלקת ריאות בהיותו בן 79. הסרט התעודי Carl Th. Dreyer: My Metier משלב זכרונות ממכריו.

## קריירה
תחילה עבד דרייר כעיתונאי ומאוחר יותר הצטרף לתעשיית הסרטים, בתחילה ככותב כתוביות לסרטים אילמים ולבסוף כתסריטאי. ניסיונו הראשון בבימוי סרטים נחל הצלחה מוגבלת, והוא עזב את דנמרק על מנת לעבוד בתעשיית הסרטים הצרפתית. בזמן שהותו בצרפת התרועע עם ז'אן קוקטו, ז'אן הוגו ואחרים מסצנת האמנות הצרפתית. ב-1928 יצר את סרטו הקלאסי הראשון ז'אן ד'ארק (La Passion de Jeanne d'Arc). בהתבסס על תעתיק משפטה של ז'אן ד'ארק, יצר יצירת מופת של רגש, שיונקת במדה שווה הן מהריאליזם והן מהאקספרסיוניזם. על מנת ליצור את סרטו הבא, דרייר השתמש במימון פרטי של הברון ניקולאס דה גינזבורג, היות שתעשיית הסרטים הדנית הייתה בפשיטת רגל. Vampyr (1932) הוא הרהור סוריאליסטי בנושא הפחד. הלוגיקה מפנה מקום למצב הרוח ולאווירה בסיפור על אדם המגן על שתי אחיותיו מפני ערפד. הסרט מכיל דימויים חזקים רבים, כמו הגיבור, אותו מגלם גינזבורג (תחת שם המסך ג'וליאן וסט), החולם על קבורתו שלו ותשוקת הדם החייתית על פניה של אחת האחיות כשהיא סובלת מכישופו של הערפד. הסרט צולם כמעט ללא קול, אבל עם דיאלוגים דלילים ומוצפנים בשלוש גרסאות שונות – אנגלית, צרפתית וגרמנית.

שני הסרטים נכשלו בקופות, ודרייר לא יצר סרט נוסף עד לשנת 1943. דנמרק הייתה נתונה אז תחת הכיבוש הנאצי, ובסרטו "יום הזעם" (Day of Wrath) עסק בפרנויה שרחשה סביב ציד המכשפות במאה השש עשרה, בתרבות תאוקרטית נוקשה. ביצירה זו, ביסס דרייר את הסגנון שיאפיין את סרטיו המדברים: קומפוזיציות מוקפדות, צילום שחור-לבן עז מבע, ושוטים ממושכים מאוד. במהלך תריסר השנים עד לסרטו הארוך הבא, יצר דרייר שני סרטים תעודיים. ב-1955 ביים את "אורדט" ("Ordet - "the word), המבוסס על מחזה באותו שם, פרי עטו של קאי מונק. הסרט שוזר סיפור אהבה עם משבר אמוני. סרטו האחרון של דרייר היה "גרטרוד" (Gertrud) (1964). על אף שיש הרואים בו יצירה פחותה מקודמותיה, הוא מהווה סיום הולם לקריירה של דרייר, מכיוון שהוא מגולל את סיפורה של אישה, שלאורך כל תלאות חייה, אינה מביעה מעולם חרטה על הבחירות שהיא עושה.

הפרויקט הגדול של דרייר שלא זכה להשלימו היה סרט על ישו. אם כי התסריט כבר נכתב (פורסם ב-1968) המצב הכלכלי הלא יציב ותובענותו האמנותית של דרייר, יחד עם עיסוקים אחרים שלו, הותירו אותו בגדר חלום.

## קישורים חיצוניים

* 

* ביבליוגרפיה
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי ראינוע
קטגוריה:במאי קולנוע דנים
קטגוריה:קופנהגן: אישים
קטגוריה:ילידי 1889
קטגוריה:נפטרים ב-1968
אורנלה מוטי

**אורנלה מוטי** (במקור: **Francesca Romana Rivell;** באיטלקית: **Ornella Muti**; נולדה ב-9 במרץ 1955) היא שחקנית איטלקייה.

## ביוגרפיה
אורנלה מוטי  נולדה ברומא כפרנצ'סקה רומאנה ריבלי לאב נפוליטני ואם אסטונית ממוצא רוסי, הורי אימה ברחו במהפכה מסנקט פטרסבורג שברוסיה. יש לה אחות מבוגרת ממנה, קלאודיה, שנולדה ב-1951.

## קריירה
מוטי דגמנה בנעוריה והופיעה לראשונה בסרט "La moglie più bella" ב-1970 בתפקיד של פרנקה ויולה, היא שיחקה בסרט "הנערה האחרונה", 1976 עם השחקן ז'ראר דפארדיה כששניהם הופיעו בעירום מלא עם סצנות מין נועזות. היא שיחקה בעיקר בסרטים איטלקיים והופעת הבכורה שלה בסרט מחוץ לגבולות איטליה הייתה כנסיכה אורה בסרט הבריטי "פלאש גורדון" משנת 1980. היא הופיעה בסרטים אמריקאיים כמו "Oscar" (1991) ו-"Once Upon a Crime" (1992). היא ידועה בעיקר לצרפתים בשל הופעתה בפרסומת הטלוויזיה לפסטה "ג'ובאני פנזאני פאסטה".

בשנת 1993 השתתפה בסרט הספרדי "*El Amante Bilingüe" של הבמאי [[ויסנטה ארנדה]].* ב-1994 מוטי נבחרה ל"שחקנית היפה ביותר בתבל" בסקר קוראים עולמי של המגזין Class. 

בשנת 2004 שיחקה בסרטה של אסיה ארג'נטו "דפיקות לב", בתפקיד הסבתא. באותה שנה השתתפה בסרט הקומדיה הספרדי "*Di que sí*" בכיכובה של פאס וגה.  

ב-2008 השיקה מוטי קו תכשיטים משלה. היא פתחה חנויות בפריז, מילאנו, רומא, ריגה, מוסקבה ואלמה אטה. היא ביטחה את שדיה בסכום של $350,000.

## חיים אישיים
מוטי הייתה נשואה פעמיים, לאלסיו אוראנו (עמיתה לסרט La moglie più bella, בשנים 1981-1975) ולפדריקו פאקינטי (1996-1988).

למוטי שלושה ילדים, נאיקה ריבלי (נולדה ב-1974), שהיא גם דוגמנית ושחקנית ודומה במראה לאימה, במשך שנים אביה נחשב למפיק הסרטים הספרדי חוזה לואיס ברמודס דה קסטרו אקאסו אך בדיקה גנטית הראתה שאיננו האב ומוטי סיפרה לבתה שאיננה יודעת מי אביה, בנוסף למוטי ישנם שני ילדים מנישואיה לפאקינטי: בן, אנדריאה, ובת נוספת, קרולינה. 

מאז 1998 מוטי חיה ביחד עם סטפאנו פיקולו, מנתח פלסטי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה איטלקיות
קטגוריה:שחקניות ילדות איטלקיות
קטגוריה:דוגמניות איטלקיות
קטגוריה:איטלקים ממוצא רוסי
קטגוריה:ילידות 1955
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1955
חלון תרמאלי

שמאל|ממוזער| 250px| חלון תרמאלי בחזית כנסיית סאו פרנסיסקו בוונציה
**חלון תרמאלי** הוא חלון גדול בעל מתאר חצי עגול, מחולק באמצעות שני פסים מאונכים מקבילים לשלוש מסגרות. מכונה כך על-שם מרחצאות (thermae) הקיסר דיוקלטיאנוס ברומא שם נעשה בהם שימוש, והם שרדו בבניין. את טיפוס החלון הזה זיהה במאה השש-עשרה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו בעת ביקורו ברומא, ועשה בו שימוש רב בבנייניו בוונציה ובאזור הוונטו שבצפון איטליה. שימוש רב נעשה בו בצדדיה של כנסיית הגואל בוונציה. הוא מופיע כחלון מרכזי בראש אחדות מן הווילות שבנה פלאדיו, כגון וילה פיזאני, וילה זנו. המונח נכנס לשימוש לאחר זמנו של פלאדיו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אדריכלות רומית
וילה זנו

**וילה זנו** (באיטלקית: **Villa Zeno**) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה (צ'סאלטו Cessalto שבמחוז טרוויזו, סמוך לכביש המהיר A4 בין ונציה וטריאסטה). הווילה נבנתה בשנות החמישים של המאה השש-עשרה. וילה זנו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.

## אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". שלא כמקובל בווילות של פלאדיו הבניין ניכר רק בשתי קומות הניכרות בחלונותיהן, במקום השלוש המקובלות. קומת האדון בעלת החלונות המלבניים הגבוהים היא הקומה הראשונה. הקומה השנייה, שמתחת לגג, ניכרת בחלונות רבועים קטנים, והיא נועדה לאחסון תוצרת חקלאית. חזית הבניין המוצגת בספרו של פלאדיו, היא החזית האחורית דווקא, והיא נראית סתמית למדי. בשני טורי החלונות של שתי הקומות, בולט רק פרט בודד בדמות החלון התרמאלי הגדול במרכזה של שורת החלונות העליונה, והוא נפתח לאולם המרכזי שתקרתו גבוהה. החזית העיקרית לבניין ניכרת בגרם מדרגות רחב העולה אל לוג'יה המחולקת לשלושה פתחים בעלי קשתות ומעליהם גמלון. לפי התוכנית בספרו של פלאדיו תוכננה חצר עם סטווי עמודים מאחורי הבניין, ובשני צידי החצר מצויים שני אגפים שנועדו למתקנים, למחסנים ולציוד החקלאי של החווה.

## ראו גם
* הווילות הפלדיאניות בוונטו

## לקריאה נוספת
*אנדראה פלאדיו, **ארבעת הספרים על אודות האדריכלות**, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 143.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
קשת סרליאנית

שמאל|ממוזער|200px
**קשת סרליאנית** היא מערך אדריכלי הבנוי מעל חלון או מעבר בין עמודים, שבו המרווח האמצעי מקורה בקשת חצי עגולה, וכל אחד מן המרווחים המצויים משני צדדיו מקורה במערכת של קורות אופקיות. טיפוס זה של קשת מכונה על-שם האדריכל האיטלקי סבסטיאנו סרליו שהביא אותה בכתביו. דוגמה נאה לשימוש רב החוזר על עצמו בקשת מסוג זה עשה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו בבניין הבסיליקה הניצבת במרכז העיר ויצ'נזה.

קטגוריה:אדריכלות
סרליאנית
קטגוריה:חלונות
עליאן אלקרינאוי

[250px|ממוזער|שמאל|עליאן אלקרינאוי ו[שגריר ארצות הברית בישראל דן שפירו, אוקטובר 2014]]
**עליאן אלקרינאוי** (נולד ב-1958) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון ולשעבר נשיא מכללת אחווה. מחקריו עוסקים בגישות רב תרבותיות לטיפול פסיכולוגי, בעיקר בקרב החברה הבדואית והערבית.

## ביוגרפיה
אלקרינאוי, יליד רהט, סיים תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני באוניברסיטה העברית, שניהם בעבודה סוציאלית. ב-1995 קיבל דוקטורט בתחום מאוניברסיטת טורונטו. הוא עמד בראש המרכז לחקר החברה הבדואית והתפתחותה באוניברסיטה. בין השנים 2004 ל-2008 עמד בראש המחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון. בין השנים 2009 ל-2012 שימש כדיקן בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת ממוריאל של ניופאונדלנד בקנדה.

בשנת 2009 הוענק לו פרס קילם והוא התארח בעקבותיו כארבעה חודשים כחוקר אורח באוניברסיטת קלגרי בקנדה.

הוא יושב ראש עמותת ליאלי, לקידום החינוך והרווחה בקרב החברה הבדואית. מתגורר ברהט. בשנים 2012 עד 2016 שימש כנשיא מכללת אחווה.

אלקרינאוי הדליק משואה בטקס הדלקת המשואות של יום העצמאות 2013.

במהלך מערכת הבחירות לכנסת ה-23 הודיע יו"ר מפלגת העבודה-גשר-מרצ עמיר פרץ כי מפלגתו תדרוש מינוי שר ערבי, וכי מועמדו לתפקיד שר הוא פרופסור אלקרינאוי.

בינואר 2021 הצטרף למפלגה הכלכלית החדשה בראשות פרופסור ירון זליכה. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה בבחירות.

בשנת 2022, מחקר שדרג את 100 החוקרים המשפיעים ביותר בתחום העבודה הסוציאלית בעולם, דירג את אלקרינאוי במקום ה-10 והגבוה ביותר מבין החוקרים הישראלים ברשימה

אלקרינאוי הוא אחיו של ראש עיריית רהט לשעבר טלאל אל קרנאוי.

## מספריו
* אתנו - פסיכיאטריה בחברה הבדואית-ערבית בנגב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000

* Multicultural Social Work in Canada : Working with Diverse Ethno-Racial Communities, by Alean Al-Krenawi (Editor), John R. Graham (Editor), Publisher: Oxford Canada, February 2003
* Helping Professional Practice With Indigenous Peoples, by Alean Al-Krenawi, John R. Graham, Publisher: University Press of America, Pub. Date: December 2008


## קישורים חיצוניים

* הדף של פרופ' אלקרינאוי באתר מכללת אחווה
* 
* אשר קשר, "הפרופ' הבדואי מכריח ערבים לכבד את יום השואה", **ידיעות אשדוד**, 22 באוקטובר 2015.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עובדים סוציאליים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת טורונטו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: עבודה סוציאלית
קטגוריה:אנשי אקדמיה ערבים ישראלים
קטגוריה:נשיאי מכללת אחווה
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 2013
קטגוריה:בדואים ישראלים
קטגוריה:רהט: אישים
קטגוריה:פעילי מפלגת העבודה
קטגוריה:פעילי המפלגה הכלכלית החדשה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
בולטימור בולטס

**בולטימור בולטס** הוא התעתיק העברי לשם **Baltimore Bullets** באנגלית שפירושו "קליעי בולטימור" (באנגלית זהו מעין משחק מילים עקב הדמיון בצליל).
דינה ברזילי

"**דינה ברזילי**" הוא שיר של להקת הנח"ל שנכתב על ידי הפזמונאי חיים חפר בשנת 1958 או 1959 והולחן על ידי סשה ארגוב. השיר נכלל בתוכניתה של להקת הנח"ל "לא לצאת מהכלים" שהועלתה ב-1959, בה היו חברים בין היתר אריק איינשטיין, יהורם גאון ויוסי פרוסט.

## יצירת השיר ותכניו
השיר מתאר חיילת צה"ל בשם זה ואת ילקוט השירות האישי שלה, כפי שהופיע ברישומי צה"ל. השיר מתאר מספר חיילים אשר נשארו במחלקת הת"ש בשלישות, בזמן שמפקדם (סגן גד רפאלי) הלך לאכול, אשר חושקים בדינה ברזילי אף כי מעולם לא פגשו בה. כל הפרטים שהם יודעים עליה ואשר יוצרים פנטזיה זו, מקורם בילקוט השירות.
השיר עוסק בפירוט פרטי החיילת כפי שהופיעו בילקוט שרות אישי זה:
* צבע עיניים: כחול
* צבע שיער: ערמוני
* גובה: 160 ס"מ
* משקל: 58 ק"ג
* היקף חזה: 93 ס"מ
* מספר אישי: 496351

וכך מהווה השיר שיר אהבה לדמות בדיונית המפותחת על פי הפרטים בילקוט השירות. כך לדוגמה על בסיס העובדה שבילקוט השירות מצוין שדינה נולדה ב-20 באוגוסט 1940, משערים החיילים כי "היה זה יום קיץ בשל בוודאי, אשכולות בכרמים תאנים בבוסתן". ועל בסיס העובדה כי דינה ברזילי עוסקת בשחייה, מפנטזים החיילים "הלוואי שהיינו שוחים על ידך צוחקים לגלים וצונחים על החול".

המספר האישי שנבחר היה מספר בן שש ספרות שטרם הוקצה לחייל או חיילת. לימים, ב-1963, הוקצה המספר האישי לגבר בשם דרור רוטנברג, שכונה בפי חבריו בצבא דינה ברזילי עקב כך. לימים צולם לווידאו קליפ של להקת הנח"ל, שבו הם חידשו את השיר.

כעבור שנים, בתוכנית הטלוויזיה "זה הסוד שלי", השתתפה אישה שהתברר שהסוד שלה הוא שהיא דינה ברזילי הדמות האמיתית, וזה אכן היה ילקוט השירות שלה.

בשיר "בנות על שפת הנחל" של להקת הנח"ל מאמצע שנות ה-70 הם מספרים על רינה רפאלי, רמז לבתם המשותפת של דינה וסגן גד רפאלי.

חיים חפר כתב חלק ב' לשיר, שפורסם בספר "תרנגולים על גשר הירקון". בשיר מתואר שדינה התחתנה עם נהג מחולון וגרה בשיכון רסקו בעיר.
* גובה: 160 ס"מ
* משקל: 78 ק"ג
השיר מסתיים בשכן חדש שבא לגור בבניין ממול.
 הוא היה סגן בצבא ושמו, אומרים, גד רפאלי.

## קישורים חיצוניים

* השיר 'דינה ברזילי' בביצוע להקת הנח"ל. חברי הלהקה מטיילים כשהתיק בידיהם. באתר יוטיוב
* 
* נתי גבאי, הספרייה הלאומית: **[https://www.idf.il/%D7%9B%D7%AA%D7%91%D7%95%D7%AA-%D7%95%D7%A2%D7%93%D7%9B%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%9D/2018/%D7%90%D7%96-%D7%9E%D7%99-%D7%90%D7%AA-%D7%91%D7%90%D7%9E%D7%AA-%D7%93%D7%99%D7%A0%D7%94-%D7%91%D7%A8%D7%96%D7%99%D7%9C%D7%99-%D7%94%D7%A1%D7%99%D7%A4%D7%95%D7%A8-%D7%9E%D7%90%D7%97%D7%95%D7%A8%D7%99-%D7%94%D7%9E%D7%A1%D7%A4%D7%A8-%D7%94%D7%90%D7%99%D7%A9%D7%99-%D7%A9%D7%9B%D7%95%D7%9C%D7%A0%D7%95-%D7%9E%D7%9B%D7%99%D7%A8%D7%99%D7%9D/ אז מי את באמת דינה ברזילי?]** אתר צה"ל, 7 באוגוסט 2018 ; קישור נוסף למאמר באתר הספרנים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי שנות ה-1950
קטגוריה:שירי להקת הנח"ל
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי חיים חפר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי סשה ארגוב
קטגוריה:שירי אהבה בעברית
ברזילי, דינה
קטגוריה:שירים על חיילים
קטגוריה:שירים על צה"ל
אליאס קוטיז

**אליאס קוטיז** (אנגלית: **Elias Koteas**; נולד ב-11 במרץ 1961) הוא שחקן ומפיק קולנוע קנדי. ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של קייסי ג'ונס בסרט "צבי הנינג'ה" ובהמשכו "צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים".

## ביוגרפיה
קוטיז נולד במונטריאול שבקוויבק, קנדה. אביו היה מכונאי ברכבת הלאומית של קנדה ואימו הייתה כובענית. שני הוריו ממוצא יווני וקוטיז מדבר יוונית כשפת אם. קוטיז למד במכללת ונייר שבמונטריאול, וב-1981 החל ללמוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הבמה בניו יורק, אותה סיים ב-1983. 

## קריירה
ב-1987 זכה לראשונה בתפקיד ראשי בדרמת הנעורים "משהו נפלא" לצד מרי סטיוארט מסטרסון. ב-1988 שיחק בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "טאקר, האיש והחלום". 

בשנת 2001 שיחק בסרט המותחן הקומי "רופא על הכוונת" (אנ') לצד סטיב מרטין ולורה דרן. 

## פילמוגרפיה

### טלוויזיה
* Shot in the Heart – 2001 – סרט טלוויזיה של HBO
* "טראפיק" – 2004
* "האוס" – 2006
* "האסיר" – 2007
* "ההריגה" – (2013)
* "שיקגו PD" – 2014–2018
* "גוליית" – 2021
* "Guilty Party" – 2021
* "Harley Quinn and The Joker: Sound Mind" – (2023) – פודקאסט

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:מפיקי קולנוע קנדים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1961
חג לאומי

שמאל|ממוזער|300px|
**חג לאומי** הוא יום מיוחד המצוין במרבית מדינות העולם, בדרך כלל על מנת לציין אירועים בעלי אופי לאומי. חגים לאומיים מציינים בדרך-כלל מאורעות היסטוריים חשובים בתולדות המדינה: יום היווסדה, יום אימוצם של חוקה או דגל, אירועים מכריעים במהפכות או מלחמות נגד כובש זר, או איחוד בין חלקים שונים במדינה. בחלק מהמדינות נחגג חג לאומי ביום עלייתו לשלטון או יום הולדתו של השליט.

לרוב מוענק יום שבתון בימי חג לאומי.

במדינות שונות מנהגים המציינים את החג הלאומי ובהם טקסים, מצעדים צבאיים, הנפת דגלי הלאום על מבני שלטון ומבנים פרטיים, וחגיגות במרחב הציבורי. תושבי המדינה חוגגים באירועים פרטיים (מסיבות, ברביקיו, ופיקניקים).

## חגים לאומיים בישראל
[ממוזער|שלט ב[פתח תקווה, אם המושבות, לכבוד יום העצמאות ה-76 למדינת ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל עם סרט צהוב למען שחרור החטופים]]

החג הלאומי של ישראל הוא יום העצמאות, אשר מועדו נקבע לפי התאריך העברי של יום הכרזת המדינה.

ביום שלפני יום העצמאות, מציינים את יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולפגעני פעולות האיבה.

בחוק מוגדרים מועדים נוספים הזוכים לציון ממלכתי: יום ירושלים, יום העלייה (הישראלי), יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב והאסלאם, יום (חג) הסיגד של יוצאי יהדות אתיופיה, וכן ימי זיכרון לאישים ציבוריים, כגון יום הרצל, יום זאב ז'בוטינסקי, יום הזיכרון לרחבעם זאבי, ויום הזיכרון ליצחק רבין.

בשנת 2024 הוחלט בממשלה על ציון יום הזיכרון לחללי מלחמת חרבות ברזל בעקבות הטבח בטבח שבעה באוקטובר ב-7 באוקטובר 2023 ובמהלכו נרצחו מאות אזרחים ואנשי כוחות הביטחון וההצלה.

## ראו גם
* ימי עצמאות
* יום הולדתו הרשמי של המונרך
* הארבעה ביולי
* יום הבסטיליה
* יום אבל לאומי
* יום זיכרון לאומי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
פרס אריך מריה רמרק לשלום

**פרס אריך מריה רמרק לשלום** (בגרמנית: **Erich-Maria-Remarque-Friedenspreis**) הוא מענק כספי בסך 15 אלף אירו הניתן מדי שנתיים החל משנת 1991, על ידי עיריית אוסנבריק שבגרמניה, העיר בה נולד הסופר אריך מריה רמרק. הפרס מוענק לסופר, עיתונאי, או חוקר מדעי אשר עוסק בתחומים של שלום: שלום ומלחמה, התפרקות מנשק, זכויות אדם, חירויות פרט, גלות, גירוש ומקלט מדיני. 

בהקשר הישראלי-פלסטיני, הוענק הפרס:
* אורי אבנרי, 1995 
* פסיכולוג הישראלי דן בר-און ולמשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש, 2003
* הדיפלומט בדימוס אבי פרימור יחד עם  הדיפלומט והפוליטיקאי הפלסטיני עבדללה פרנג'י, 2013

## קישורים חיצוניים
* 

אריך מריה רמרק
קטגוריה:פרסים גרמניים
רג'ינה הול

**רג'ינה לי הול** (באנגלית: **Regina Lee Hall**; נולדה ב-12 בדצמבר 1970) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של ברנדה מיקס בסדרת הסרטים "מת לצעוק" ודמותה של קורטה ליפ בדרמה הקומית "אלי מקביל".

## ביוגרפיה
הול נולדה בוושינגטון די. סי., בתם של אודי הול, קבלן וחשמלאי ושל רובי, מורה. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון אימקולטה (אנ'), הול נרשמה לאוניברסיטת פורדהם (אנ') בברונקס, משם סיימה תואר ראשון בספרות אנגלית ב-1992. מאוחר יותר היא נרשמה לאוניברסיטת ניו יורק, שם סיימה את לימודיה ב-1997 עם תואר שני בעיתונאות, ומיד לאחר מכן כבר החלה את פעילותה בתעשיית הבידור, בהופעת אורח באלבום "Wild Cowboys" מ-1996 של הראפר האמריקאי סאדאת X (אנ').

על תקופת הלימודים אמרה הול: "אהבתי להיות סטודנטית. יכולתי ללכת לבית הספר עד גיל 75 כל עוד מישהו היה משלם את שכר הדירה שלי. הייתי סטודנטית מקצועית".

## קריירה
בשנת 1997, כשהייתה בת 26, הופיעה הול לראשונה בסרטון פרסומת בטלוויזיה. בתה שנה ביצעה הופעת אורח בדרמת הפשע "New York Undercover" של רשת הטלוויזיה פוקס. 

בשנת 1999, שיחקה לראשונה בקולנוע בסרט "סודו של שושבין".

בשנת 2000, פרצתה הול לתודעה לאחר שגילמה את ברנדה מיקס בסדרת הסרטים "מת לצעוק". היא שיחקה גם בשלושת סרטי ההמשך.
באותה שנה, היא גם שיחקה בדרמה הקומית "אלי מקביל" בתפקיד קורטה ליפ.

משנת 2003 היא שיחקה בתפקידים ראשיים בסרטים כמו "המבוקשים של מליבו" (2003), "חטיפה לא מתוכננת" (2005) ו-"The Honeymooners" (2005).

בשנת 2008 שיחקה בקומדיית הפשע "יום ראשון הראשון" בכיכובו של אייס קיוב.

ב-שנת 2010, היא שיחקה את דמותה של מישל בסרט "למות מלוויה".

בשנת 2012 היא שיחקה בסרט "לחשוב כמו גבר" וב-2014 שיחקה גם בסרט ההמשך "לחשוב כמו גבר 2". באותה שנה היא שיחקה גם בסרט "בנוגע לאתמול בלילה". 

בשנת 2016 היא שיחקה בקומדית המצבים "שחור-כזה".

בשנת 2017 שיחקה בסדרה "לא בטוחה" ובסרט הקומדיה "טיול בנות" לצד קווין לטיפה, ג'יידה פינקט סמית' ומייק קולטר, ושיחקה בקומדיה נוספת "עירום" בכיכובו של מרלון ויינס.

בשנת 2019, היא כיכבה בסרט "בוסית בקטנה" לצידה של איסה ריי.

בשנת 2021, היא שיחקה בסרט הקומדיה השחורה "חדשות חמות במחוז יובה" וגילמה את  כרמל שניידר במיני סדרה "תשעה זרים מושלמים" ברשת הולו.

## חיים אישיים
בשנת 2010, כאשר הייתה הול בת 40, היא ניסתה להפוך לנזירה קתולית, אך נדחתה עקב כך שניתן לבצע את ההסמכה עד גיל 39.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פורדהם
קטגוריה:מנחי האוסקר
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1970
אגריסטדה

שמאל|ממוזער|200px|אגריסטדה
**אָגְרִיסְטָדַה**, (לאדינו: **Agristada**), היא סוג של בלילה חמצמצה, מהמטבח היהודי ספרדי של תפוצות הבלקנים ואסיה הקטנה המשמשת כרוטב או ציר לתבשילים שונים, אותם נהוג להגיש בדרך כלל כמנות ראשונות לפני ארוחת חגי שלוש הרגלים.

## אטימולוגיה
מקור השם אגריסטדה הוא מהמילה הספרדית בת ימי הביניים אָגְרֶסְטוֹ (Agresto) שהתייחסה לחומץ פירות בחומציות גבוהה שהוכן מענבי בוסר ותפוחים ושימש כציר להכנת הרוטב.

## היסטוריה ותפוצה
הסולטאן העות'מאני באיזיט השני הזמין את מגורשי ספרד להתיישב ברחבי האימפריה העות'מאנית ובכלל זה בחבל הבלקן. היהודים שהיו אוריינים ובעלי מקצוע נקלטו היטב במסגרותיה של האימפריה החדשה ושגשגו. היה זה מיזוג של תרבויות ושילוב של מטבחים. המטבח היהודי ספרדי אימץ אל חיקו מאכלים השאולים מן המטבח העות'מאני כגון אנג'ינרה, אפיו וקציצות כרישה והנחיל למטבח הבלקני מאכלים כגון בורמואלוס, מרנג'נה אסאדה והאגריסטדה, אשר תפוצתה הייתה הרחבה ביותר בקרב מטבחי עמי הבלקן. למשל, נטען שמקורו של מרק האבגולמונו היווני הוא מהאגריסטדה. התפוצה הרחבה של הרוטב הביאה לעיתים לאובדן ההקשר המקורי של השם אגריסטדה, שכאמור התייחס לרוטב או הציר עימו מכינים מאכלים שונים וניכוס שגוי שלו לכל התבשיל. המאכל נקרא **קריסטדה** על ידי יהודי הלבנט ומצרים.

## הכנת המאכל
ההכנה מתבססת על הרתחת בלילה המורכבת מביצים, קמח העשוי מחיטה ברוב ימות השנה, בחג הפסח קמח מצה או תפוחי אדמה, מיץ לימון ותבלינים שונים. במהלך רתיחתו, מוסמך בעדינות הציר תוך הקפדה על מרקמו.

## הגשת המאכל
בחג הפסח נהוג להגיש מנה קרה של דג קרפיון מטוגן עם אגריסטדה, (לאדינו: Peshkado kon Agristada), כאשר עורך סדר הפסח היה מכובד בראשו של הדג. הכבוד היה רב, אך האכילה מייגעת במיוחד. גרסת דג נוספת היא הגשת נסיכת הנילוס המבושלת ברוטב. גרסאות נוספות לפסח התבססו על חלקי פנים כגון מוח, כבדים וקורקבני עוף. בתפוצות אסיה הקטנה נהגו בחגים נוספים, להגיש גם תבשילים בגרסאות חמות, כגון כדורי בשר מבושלים באגריסטדה (לאדינו:bóndigas kon Agristada).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:מאכלי פסח
קטגוריה:המטבח היהודי ספרדי
נווה ירושלים

240px|ממוזער|מכללת נווה ירושלים בהר נוף בירושלים|שמאל
**נווה ירושלים** היא רשת חרדית של מדרשות המיועדות במקור לנשים. הסניף הראשי נמצא בשכונת הר נוף בירושלים.
## היסטוריה
נווה ירושלים הוקמה בשנת 1970 על ידי הרב דוד רפסון כאחד המוסדות הראשונים לנשים חוזרות בתשובה. המוסד שכן בתחילה בשכונת בית וגן בירושלים. עם הזמן התפתח המוסד לרשת חינוך בינלאומית וכיום ישנם קמפוסים של נווה ירושלים גם בצפון אמריקה ובבריטניה. המרכז בירושלים מציע תוכניות נפרדות באנגלית (נוה ירושלים) ובעברית (נווה חיים). מלבד לימודי יהדות ברמות שונות, כוללים המסלולים סמינר למורים וכן מרכז לייעוץ משפחתי ולקידום מקצועי. בקמפוס בירושלים לומדות מדי שנה כ-1000 תלמידות.

המכללה מציעה גם לימודי עיצוב גרפי וארכיטקטורה. כיום לומדות במכללה כ-1,500 תלמידות.

סניפים לנשים קיימים בבולטימור, דטרויט לוס אנג'לס, מונטריאול, מנצ'סטר וברוקלין. סניפים לגברים קיימים בבית ישראל ובבית וגן בירושלים, במונסי, ניו יורק, ובוויטפילד שבאנגליה. ישיבת מעלות נמצאת בניוארק בניו ג'רזי והרשת מפעילה גם מכון להכשרת מורים בהר נוף.

## בוגרות ידועות
* אהובה גריי - סופרת וגרה
* לורי פלטניק - מקימת "Jewish Women’s Renaissance Project

## קישורים חיצוניים
* 
* יום בנווה ירושלים, סרטון תדמית
*  שיעורי וידאו בנווה ירושלים, לצפייה באתר בינינו
## הערות שוליים

קטגוריה:הר נוף: מוסדות חינוך
קטגוריה:מדרשות לנשים
גן עדן (להקה)

**גן עדן** היא להקת רוק ישראלית שנוסדה בשנת 1975 בנתניה. 

לאורך גלגוליה השונים הייתה הלהקה קשורה לסירוגין לדמויות שונות כגון המפיק אשר ביטנסקי, המוזיקאי והמפיק גרי אקשטיין, הזמר אריק סיני, בעל חברת התקליטים מאיר אזולאי והמוזיקאים ערן כרמלי, צביקה פיק ומני בגר. הלהקה הופיעה בין השאר בפסטיבל נביעות 1978, בערבי רוק בבית ליסין ובקיבוצים. הבמאי אורי ברבש ביים את ההסרט התיעודי "גן עדן" על אודות הלהקה (1977). הלהקה הוציאה אלבום בשם "גן עדן" ב־16 בינואר 1979, מהאלבום יצאו לרדיו שירים מהאלבום כמו "התקרבי אליי", "שלום ואהבה", "לתפוס כיוון" ו"חיכיתי בשדרה", אך האלבום לא זכה להצלחה והלהקה התפרקה.

הלהקה התאחדה ארבע שנים לאחר מכן, כשההרכב מתחלף מספר פעמים ושוב התפרקה ב-1985. הפעם הלהקה הצליחה להוציא שירים מצליחים כמו "שלוות הלילה", "בואי נרוץ", "כזה סימפתי" ו"שמש חמה".

## חברי הלהקה
גלגול ראשון (1975–1976):
* מישל עמר – תופים
* דני ממן – גיטרה
* אלברט צרפתי – זמר
* מיקי גל – גיטרה בס
גלגול שני (1976–1979): האלבום "גן עדן"
* מישל עמר – תופים
* דני ממן – גיטרה
* מיקי גל – גיטרה בס
* דורון פיקר – פסנתר
* מני בגר – זמר
גלגול שלישי (1983): הסינגל "שלוות הלילה".
* מישל עמר – תופים
* דני ממן – גיטרה
* אלברט צרפתי – זמר
* דורון פיקר – פסנתר
* מני בגר – קולות רקע
גלגול רביעי (1983–1984): הסינגל "בוא נרוץ"
* מישל עמר – תופים
* דני ממן – גיטרה
* אלברט צרפתי – זמר
* מיקי גל – גיטרה בס
* דורון פיקר – פסנתר
גלגול חמישי (1984): הסינגל "כזה סימפתי"
* מישל עמר – תופים
* אלברט צרפתי – זמר
* מיקי גל – גיטרה בס
* דורון פיקר – פסנתר
* גרי אקשטיין – גיטרה
גלגול שישי (1985): הסינגל "שמש חמה"
* מישל עמר – תופים
* מיקי גל – גיטרה בס
* דורון פיקר – פסנתר
* ארז נץ – גיטרה
* יגאל בן דוד – זמר

## קישורים חיצוניים

*  

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות רוק ישראליות
קטגוריה:להקות קצב ישראליות
קטגוריה:נתניה: תרבות
משוואה פרמטרית

**משוואה פרמטרית** היא משוואה התלויה בפרמטר. בעוד שמשוואה רגילה קושרת משתנה אחד או יותר באופן קבוע, במשוואה פרמטרית הקשר הזה תלוי בפרמטר, העשוי להשפיע על תכונות גאומטריות ואף טופולוגיות של היריעה שהמשוואה מתארת. לדוגמה, המשוואה הפרמטרית x^2+y^2=r^2, עם הפרמטר r והמשתנים x,y, מתארת מעגל בעל רדיוס r כאשר r>0, ומתארת נקודה כאשר r=0.

אין הבדל פורמלי בין משוואה פרמטרית לבין משוואה בכמה משתנים: אפשר לראות בפרמטר משתנה נוסף במשוואה, ולהפך, לראות באחד המשתנים של משוואה פרמטר, המצמצם את ממדה.

## ראו גם
*תיאור פרמטרי של עקום

קטגוריה:אלגברה בסיסית
פרמטרית
שארל גודישו-בופרה

**שארל גודישו-בופרה** (בצרפתית: **Charles Gaudichaud-Beaupré**; 4 בספטמבר 1789 -16 בינואר 1854) היה בוטנאי צרפתי בן המאה ה-19 שתיאר מינים רבים מאמריקה הדרומית. קיצור שמו בנומנקלטורה בוטנית הוא Gaudich.

## ביוגרפיה
גודישו-בופרה למד רוקחות וכימיה בקוניאק ובאנגולם. בשנת 1817 נשלח כבוטנאי מטעם המוזיאון לטבע בפריז למסע סביב העולם, בו קנה את שמו כבוטנאי חשוב. בשנים 1831 ו-1836 נשלח למסעות נוספים בדרום אמריקה, שם אסף מינים רבים שעדיין לא היו מוכרים למדע ותיארם; כן תיאר את הפלורה של איי פוקלנד. עם שובו לפריז ממסעותיו מונה לפרופסור לרוקחות בבית הספר לרפואה של פריז והיה חבר בחברה הבוטאנית הצרפתית מיום היווסדה.

בשנת 1837 גודישו-בופרה נבחר לחבר מלא באקדמיה הצרפתית למדעים.

גודישו-בופרה הלך לעולמו ב-1854 בפריז.

## קישורים חיצוניים

* הספר "מסע סביב העולם" מאת גודישו, פאריס 1844-1846 

קטגוריה:בוטנאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1789
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1854
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1854
סיריל אסלנוב

**סיריל אסלנוב** (Cyril Aslanov, נולד ב-15 במאי 1964) הוא בלשן ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית ומשמש ראש המדור ללימודים צרפתיים והמדור לרומאניסטיקה (שפות וספרות קטלאנית ואוקסיטנית) במוסד. תחום המומחיות שלו הן השפות הרומאניות ובעיקר הצרפתית והפרובאנסלית העתיקה.

## ביוגרפיה
אסלנוב נולד בצרפת. למד לתואר ראשון ושני בבלשנות ושפות קלאסיות באקול נורמל סופרייר בין השנים 1984 ל־1988. השלים תואר ראשון נוסף בבלשנות ולימודים קלאסיים בסורבון בשנת 1985. בשנת 1992 סיים דוקטורט בסורבון ביוונית עתיקה ושפות קלאסיות בהנחיית פרופסור ז'אן-לואי פרפילו (Jean-Louis Perpillou). עבודת הדוקטורט הייתה בנושא "L'Adjectif épithète dans la Septante: étude syntaxique et sémantique". בשנת 1994 עלה לישראל ומאז מלמד באוניברסיטה העברית, בשנת 2003 מונה לפרופסור חבר.

דובר 20 שפות: עברית, ערבית, אנגלית, רוסית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, פורטוגלית, גרמנית, יוונית, רומנית, הולנדית, דנית, שוודית, נורווגית, פולנית, צ'כית, סלובקית, סרבו-קרואטית, בולגרית ואיסלנדית.

במחקריו הוא בוחן את התפתחותן הדיאכרונית של אותן השפות וזיקותיהן לשפות אחרות בשילוב ניתוח מבני והשוואתי. כמו כן, הוא עוסק בחקר לשונות היהודים בדגש על הקשרן הרומאני ובהתפתחותה של השפה היוונית, בעיקר בשלהי העת העתיקה ובימי הביניים.

הוא חבר באקדמיה ללשון העברית.

## ספריו

* **Pour comprendre la Bible: la leçon d’André Chouraqui**, Éditions du Rocher, Monaco, 1999.
* **Le provençal des Juifs et l’hébreu en Provence: le dictionnaire Sharshot ha-Kesef de Joseph Caspi**, Louvain-Paris, Peeters, 2001.
* **Evidence of Francophony in Mediaeval Levant: Decipherment and Interpretation (MS. BnF. Copte 43)**, Jerusalem, The Hebrew University of Jerusalem Magnes Press, 2006.
* **Le français levantin jadis et naguère: à la recherche d’une langue perdue**, Paris, Honoré Champion, 2006.
* **Parlons grec moderne**, Paris, L’Harmattan, 2008.


## קישורים חיצוניים
* 
* אסלנוב באתר האוניברסיטה העברית
* קורות חיים של אסלנוב 
* לכתוב בשפה שלמדת בגיל 21, הארץ, מאת סיריל אסלנוב
* סיריל אסלנוב, יצירות מופת בספרות עולם א',  קורס מצולם באתר אוניברסיטה מצולמת
* 

קטגוריה:בלשנים ולשונאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פריז
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: שפה וספרות צרפתית
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רומאניסטיקה
קטגוריה:חברי האקדמיה ללשון העברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
יעקב ארנון

**יעקב ארנון** (3 באוקטובר 1913 – 7 באוקטובר 1995) היה כלכלן ישראלי יליד הולנד, הממונה על התקציבים הראשון בשנים 1953–1956, מנכ"ל משרד האוצר בשנים 1956–1969 ולאחר מכן פעיל פוליטי בשמאל הישראלי.

## ביוגרפיה

נולד בשנת 1913 באמסטרדם בשם **יאפ ואן אמרונגן** (**Jaap van Amerongen**) למשפחה יהודית מבוססת של סוחרי יהלומים. עקב מום מולד היה גופו כפוף וקומתו נמוכה. למד כלכלה באוניברסיטת אמסטרדם ולאחר מכן עבד במלטשת היהלומים של משפחתו.

ב-16 במאי 1940, שישה ימים לאחר פלישת הצבא הגרמני להולנד, נישא ללואיזה אשר. בקיץ 1943 נשלחו בני הזוג למחנה וסטרבורק, והשתחררו בעקבות החלטה של הגרמנים לשחרר את כל עובדי מלטשות היהלומים. הם הסתתרו באמסטרדם ולאחר מכן בדרום הולנד.

ב-8 במרץ 1948 הגיעו בני הזוג לארץ ישראל. פרץ ברנשטיין, שר המסחר והתעשייה בממשלה הזמנית, הציע לוואן אמרונגן את משרת ראש מחלקת הפיקוח על היהלומים, ועם קבלת המשרה עברת את שמו ליעקב ארנון. תחילת 1952 מונה לסגן המפקח על מטבע החוץ במשרד האוצר. עם מינויו של לוי אשכול לשר האוצר מונה ארנון לראש אגף התקציבים, שהוקם במשרד במסגרת ארגונו מחדש. באפריל 1956 מונה ארנון למנכ"ל משרד האוצר. ארנון המשיך בתפקיד זה גם עם מינוי של פנחס ספיר לשר האוצר, בשנת 1963, אף שהביע נכונות להתפטר. במסגרת תפקידו זה נמנה ב-1965 עם יוזמי המיתון. בספטמבר 1969 התפטר ארנון. בהמשך כיהן ארנון כיושב ראש מועצת המנהלים של חברת החשמל לישראל.

לאחר פרישתו משירות המדינה היה פעיל באגף היוני של "המערך", ולאחר מכן במפלגת "יעד - התנועה לזכויות האזרח" של לובה אליאב ושולמית אלוני. לאחר מכן הצטרף למועצה הישראלית לשלום ישראלי-פלסטיני, שתמכה בדו-שיח עם אש"ף. ב-1980 נפגש במרוקו, יחד עם אורי אבנרי ומתי פלד, עם נציג אש"ף עיסאם סרטאווי. ב-1983 נפגש בתוניס, יחד עם אורי אבנרי ומתי פלד, עם יאסר ערפאת. ב-1984 נמנה עם מקימי "הרשימה המתקדמת לשלום".

בשנת תשמ"א יצא לאור ספרו "משק בסיחרור", על תקופת האינפלציה והאי-יציבות במשק הישראלי. במחצית השנייה של שנות ה-70 הרבה לכתוב בעיתונות בעד הפעלת שעון הקיץ בישראל. כן תמך במונופול להטסת מטענים, בפיקוח יעיל של הממשלה.

בשנת 1991 הוענק לארנון תואר יקיר ירושלים.

## חיים אישיים
ארנון היה תושב שכונת בית הכרם בירושלים, נשוי ואב לשלושה בנים: עורך הדין יוסי ארנון, יהודה (אודי) ארנון שעבד ב, ואריה ארנון פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

אחת מנכדותיו, בתו של אריה ארנון, היא ענבל ארנון פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה, באוניברסיטה העברית בירושלים. היא מתמחה בפסיכובלשנות.

בשנת 1995 הלך ארנון לעולמו. כמה שנים לאחר מכן נקרא רחוב בירושלים על שמו.

## ספרו
* **משק בסיחרור**, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"א.

## לקריאה נוספת
* יוסי גולדשטיין ואריה דיין, **קראו לו יאפ: יעקב ארנון, בין אמסטרדם וירושלים**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
*יובל אליצור, **יעקב ארנון - מדריכם של "נערי פטנקין"**, 31 דמויות ממעצבי דור המדינה, הוצאת "כרמל", עמודים 149 - 152

## קישורים חיצוניים

* 
** 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי הולנד
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי משרד האוצר
קטגוריה:פעילים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:יו"ר חברת החשמל
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:הממונים על התקציבים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
מועצת העלייה

[ממוזער|348x348 פיקסלים|[ארמון סנט ג'יימס, מקום כינוסה המסורתי של מועצת העלייה]]
בממלכה המאוחדת, **מועצת העלייה** (אנגלית: **Accession Council**) היא גוף טקסי המתאסף בארמון סנט ג'יימס לאחר מות המונרך המכהן, על מנת להכריז באופן רשמי על עלייתו של יורש העצר למלוכה, ולשמוע מהמונרך החדש שבועה דתית. אולם, להכרזה זו אין כוח חוקתי כלשהו, מאחר שירושת הכתר הבריטי מתבצעת באופן אוטומטי לפי תנאי חוק ההסדר 1701.

הכרזת המועצה על עלייה, המאשרת את שמו של היורש, נחתמת על ידי כל היועצים המלכותיים הנוכחים בטקס. באופן מסורתי מוקראת ההכרזה במספר מקומות מסורתיים בלונדון, באדינבורו, בווינדזור, וביורק. הוא מוקראת גם במקום המרכזי של כל עיירה או כפר. ניסוח ההכרזה השתנה במשך השנים; לדוגמה, עם עלייתו למלוכה של ג'ורג' השישי נוסחה ההכרזה מחדש מאחר שאדוארד השמיני ויתר על כסאו ולא מת. דוגמה נוספת היא הוספת התואר "קיסר הודו" בסוף רשימת התארים, עד שזה בוטל על ידי ג'ורג' השישי.

הריבון החדש, שבדרך כלל נוכח בטקס, נשבע שבועה לשמור ולהגן על הכנסייה של סקוטלנד. אליזבת השנייה שהתה בקניה כשעלתה למלוכה, ומועצת העלייה נאלצה להיפגש פעמיים, הראשונה עבור ההכרזה והשנייה עבור שמיעת השבועה מהמלכה החדשה. הריבון החדש חייב להישבע בנוגע לכנסייה האנגליקנית, אך דבר זה נעשה בנוכחות הפרלמנט הבריטי בישיבת הפתיחה שלאחר עלייתו למלוכה.

נוסח השבועה הוא . נוסח זה, שנאמר לראשונה על ידי ג'ורג' החמישי ב-1910, הוא גרסה מודרנית של השבועה שנאמרה על ידי כל מונרך מאז ימי ויליאם השלישי ומרי השנייה ב-1689 עד ימי אדוארד השביעי ב-1901, שנחשבה כיותר מדי אנטי קתולית במונחים של ראשית המאה ה-20.

בעוד שהקריאה "המלך מת, יחי המלך!" נחשבת בדרך כלל לחלק מהטקסט הרשמי של הכרזת העלייה המוקראת בעקבות החלטת המועצה על זהות היורש הראוי לכתר, היא למעשה רק מסורת הנהוגה לאחר הקראת ההכרזה בקול רם בכפרים ובעיירות רבים, ונועדה לסמל את העיקרון שלפיו הממלכה המאוחדת לעולם לא תהיה ללא מונרך.

המועצה מורכבת מיועצים מלכותיים, חברי בית הלורדים, הלורד ראש העיר של לונדון, בית המשפט האלדרמני של הסיטי של לונדון והנציבים העליונים של חלק ממדינות חבר העמים הבריטי.

## נוסח ההכרזה הרשמית על עלייתו של מונרך לכס
מועצת העלייה שהתכנסה ב-8 בספטמבר 2022 פרסמה את ההכרזה הרשמית על עלייתו של צ'ארלס השלישי לכס השלטון בזו הלשון:

## קישורים חיצוניים

* נוסח ההכרזה של אליזבת' השנייה בפני מועצת המלוכה של קנדה
* הכרזת העלייה של הריבונים האנגלים והבריטיים (1547 - 1952) באתר heraldica.com
* New Queen proclaimed for UK:1952 באתר ה-BBC
 	
קטגוריה:המלוכה הבריטית
יוסף גיליס

**יוסף גיליס** (באנגלית: **Joseph Gillis**; 3 באוגוסט 1911 – 18 בנובמבר 1993) היה מתמטיקאי ישראלי, ממקימי הפקולטה למתמטיקה במכון ויצמן למדע אשר כיהן כפרופסור במחלקה למתמטיקה שימושית במוסד. מחקריו עסקו בקומבינטוריקה ובמשוואות דיפרנציאליות חלקיות ויישומיהן לתורת הזרימה.

## קורות חיים
נולד בבריטניה. למד באוניברסיטת קיימברידג' ובשנת 1935 סיים תואר דוקטור בהנחיית אברהם בסיקוביץ'. במלחמת העולם השנייה היה חבר בצוות המתמטיקאים של המודיעין הבריטי בראשותו של אלן טיורינג בבלצ'לי פארק, שעסק בפענוח הצפנים של גרמניה הנאצית. בשנים 1937–1947 נמנה עם סגל אוניברסיטת המלכה בבלפסט.

בשנת 1948 עלה לישראל ועמד בראש צוות מפצחי צפנים ביחידה ש.מ.2 (לימים יחידה 8200). על תרומתו ליחידה בראשית דרכה מסופר:

בהמשך הצטרף למכון זיו (לימים מכון ויצמן) והיה ממקימי הפקולטה למתמטיקה. לתקופה מסוימת כיהן כיו"ר המועצה המדעית של המכון. בין השנים 1954 ל-1955 היה חוקר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, כחלק מצוות המחשב האלקטרוני שבראשות ג'ון פון נוימן.

עסק רבות בקידום החינוך המתמטי. עמד בראש המחלקה להוראת המדעים שייסד עמוס דה-שליט במכון. הוא יזם ואימן במשך שנים את המשלחת הישראלית לאולימפיאדות המתמטיות, וערך את כתבי העת המתמטיים לנוער "גליונות מתמטיקה" ו"אתגר". במשך שנים רבות כיהן כיושב ראש ועדת המקצוע העליונה למתמטיקה במשרד החינוך. יזם את האולימפיאדה הארצית במתמטיקה, שכיום נקראת על שמו אולימפיאדת גיליס, שעם הזוכים בה נמנים נערים שהפכו לפרופסורים למתמטיקה, ובהם מיכה שריר, נוגה אלון ויוסף עזר.

בשנת 1951 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים ביחד עם פרופ' ישראל דוסטרובסקי ופרופ' דונלד ריס לוולין.

נשא לאישה את אולגה קירש, משוררת שכתבה באפריקאנס ובאנגלית, והיה אב לשתי בנות. נטמן בית העלמין ברחובות .

## קישורים חיצוניים

* דורון ציילברגר, How Joe Gillis discovered combinatorial special function theory
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים בריטים
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:זוכי פרס ויצמן
קטגוריה:סגל בלצ'לי פארק
קטגוריה:קריפטואנליסטים בריטים
קטגוריה:קריפטואנליסטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993
בראדלי בורסטון

**בראדלי בורסטון** (באנגלית: **Bradley Burston**) הוא עיתונאי ישראלי. הוא כותב עבור הארץ ומשמש כעורך בכיר של הגרסה האנגלית של העיתון. וכותב בלוג בשם "A Special Place in Hell" (בתרגום לעברית: "מקום מיוחד בגיהנום").

## קורות חייו
בורסטון נולד וגדל בלוס אנג'לס. הוא היה פעיל ומדריך בתנועת הנוער הבונים דרור. בורסטון סיים לימודי תואר בהיסטוריה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1976 עלה לישראל כחלק מגרעין של הבונים והיה ממקימי קיבוץ גזר. שירת בצה"ל כחובש קרבי. למד רפואה במשך שנתיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אולם עזב לטובת קריירה בעיתונות.

במהלך האינתיפאדה הראשונה היה כתב בעזה של הג'רוזלם פוסט, והיה הכתב הצבאי של העיתון במהלך מלחמת המפרץ. בשנות התשעים שימש כתב בעבור סוכנות רויטרס, ודיווח על תהליך השלום הישראלי-ערבי ועל הפוליטיקה בישראל. בשנת 2000 החל לעבוד בעיתון הארץ.

בשנת 2006 בורסטון קיבל את פרס אליאב-סרטאווי לעיתונאות המזרח התיכון מטעם "Search for Common Ground".

הוא נשוי לוורדה, אב לשתי בנות ומתגורר בנטף.

## דעותיו
במאמר פובליציסטי בעיתון הארץ, עם הכותרת "מה "מוות לישראל" אומר לך?" בורסטון מבקר את ה"פרוגרסיבים" הטוענים שהם תומכים בזכויות הבלתי נשללות של בני האדם על פני הלאומיות, אבל לא רואים בישראלים אנשים שראויים ל"חופש לחיות בביטחון וריבונות". כישלונם "לגייס את אותה חמלה ודאגה ללוחמים הבלתי חמושים משני צידי חזית הקרב" מגלה את החורים באידאולוגיה שלהם.

בורסטון אמר כי חשוב "לבקר את ישראל כאשר היא ראויה לביקורת... ולהגן חזק על ישראל כאשר היא ראויה להגנה".

בנושא החרם נגד ישראל, בורסטון כתב: "כתומך של הרעיון של מדינה יהודית דמוקרטית באמת לצד מדינה פלסטינית עצמאית וריבונית, מה שאני לא יכול לקבל זה את הרעיון שמדינות מוסלמיות מקובלות באופן רשמי, ומדינה יהודית לא".

## קישורים חיצוניים

* מאמריו, עיתון הארץ 
* נאום שנתן בפני חברי עמנו 
* כתבותיו באתר של הפינגטון פוסט 
* הבלוג של בורסטון, "A Special Place in Hell", באתר "הארץ" 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:נטף: אישים
קטגוריה:גזר (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
מכון ספרטוס

**מכון ספרטוס ללימודי יהדות** (באנגלית: **Spertus Institute of Jewish Studies**) הוא מרכז ללימודי יהדות בשיקגו. במרכז פועל מכון ללימודי יהדות המעניק תארים אקדמיים, ספריה, מוזיאון, תיאטרון ומרכז לילדים.

## אודות
בשנת 1924 הוקמה מכללת שיקגו ללימודי יהדות (Chicago’s College of Jewish Studies) אשר הציע לימודי היסטוריה יהודית, עברית ודת. כעבור שנתיים החלה המכללה להכשיר מורי עברית ומורי לבתי ספר יהודיים. בשנות ה-40 התפתח המוסד והחל להעניק תארים אקדמיים בתחומי היהדות. בשנת 1996 שונה שם המוסד ל"Spertus Institute of Jewish Studies". בשנת 2007 עבר המכון לבניינו החדש והמפואר.

## פעילות
המכללה מעניקה תואר שני בלימודי יהדות, חינוך יהודי וניהול עמותות. כמו כן לימודי דוקטורט בלימודי יהדות. המכללה מפעילה לימודים מרחוק (בסגנון אוניברסיטה פתוחה) המשרתים תלמידים ב-48 מדינות בארצות הברית ובתשע מדינות בעולם.

בנוסף ישנו במכון אירועים וכנסים שונים, הרצאות, ימי עיון, הקרנות סרטים והופעות חיות.

## מוזיאון ספרטוס
במכון פועל מוזיאון ליהדות, הכולל אוסף של 15,000 חפצי אמנות שונים. המוזיאון עורך תערוכות מחלפות בנושאי היסטוריה, זהות ותרבות יהודיים. במוזיאון אגף להנצחת השואה על שם צל (Zell Holocaust Memorial) בו אפשר לשמוע עדויות מוקלטות של ניצולי שואה.

## מבנה המכון
מבנה המכון החדש נחנך בנובמבר 2007. הוא נמצא בבית מספר 610 בשדרות מישיגן. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלות "Krueck + Sexton" שמושבו בשיקגו. בחזית הבניין חלון זכוכית בגובה 10 קומות, המורכב מ-726 חלקים שונים של זכוכית ב-556 צורות שונות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יהדות ארצות הברית: חינוך
קטגוריה:ארצות הברית: אוניברסיטאות ומכללות יהודיות
קטגוריה:שיקגו: אוניברסיטאות ומכללות
Know Hope

**Know Hope** הוא שם העט (פסבדונים) של אמן הפוסט-גרפיטי הישראלי-אמריקאי **אדם יקותיאלי**. הוא החל להציג את יצירותיו ברחובות תל אביב בשנת 2005, בין השאר בכיכרות השונות בעיר, בכיתובים על קירות מבנים מוזנחים ובגינות ציבוריות.

בשנת 2025 נעשה סרט דוקומנטרי על פועלו, בשם Know Hope: The Abstract and the Very Real שזכה בפרס הגדול של פסטיבל דוקאביב. שמאל|ממוזער|250px|עבודה של נו הופ בווינה
ממוזער|עבודה של Know Hope באטלנטה

## תחילת עבודתו
"Know Hope" נולד בדרום קליפורניה שבארצות הברית, ועלה לישראל עם הוריו כשהיה בן 10. לדבריו, מעולם לא למד אמנות במוסד על-תיכוני, אך תמיד היה מוקף באמנות. שני הוריו אמנים, ועיקר ניסיונו והידע שלו נרכשו על ידי ניסוי וטעייה.

עבודותיו החלו להופיע ברחובות העיר תל אביב בשנת 2005, בעיקר בכיתובי גרפיטי באמצעות תרסיס צבע שהציגו את כינויו על ארונות חשמל, לוחות מודעות, חומות וקירות של מבנים, עניין שהיווה מעין חידה באשר לשאלת קיומו. 

הפסבדונים שלו הוא משחק מילים בין הומופונים: הביטוי האנגלי "No hope" פירושו "אין תקווה"' ומשמעות הפועל באנגלית "to know" היא "להכיר" או "לדעת".

רק כאשר הציג מספר מעבודותיו במקומות ציבוריים ומקוריים (כמו באתר השיפוצים ברחוב בר גיורא בשנת 2006, ובאזור גדר ההפרדה בבית לחם בשנת 2007) החל הציבור בעיר מתעניין בהן.

בעבודותיו משתמש האמן בטכניקות המשלבות ציורי קיר, הדפסים, הדבקי-קרטון ואפילו מוביילים. על אף שבתחילת דרכו הציג ברחובות העיר בלבד וללא הסכמה פורמלית של הרשויות, כיום מציג "Know Hope" את עבודותיו גם במוסדות לגיטימיים כמו הביאנלה בהרצליה, אירוע "פצ'ה קוצ'ה" בתל אביב, ואף בחו"ל (בין השאר בלונדון, בנורווגיה, בלוס אנג'לס ובמנהטן).

## המעבר לקונצנזוס בקהילת האמנות בישראל
עם הזמן, ובשל השאיפה להדביק טרנדים גלובליים בעולם האמנות המעודדים יצירה חתרנית (כמו של אמן הגרפיטי הבינלאומי בנקסי, למשל), הפכו עבודותיו של "Know Hope" ושל אמני פוסט-גרפיטי אחרים לפופולריים יותר ויותר – ראשית בגלריות בתל אביב (כמו גלריית "אורבניקס")), ולאחר מכן גם במוסדות יוקרתיים ו"מעונבים" יותר בעולם האמנות כמו הביאנלה בהרצליה.
על המעבר לקונצנזוס, אמר "Know Hope" שהוא מודע למחיר שהוא עלול לשלם בעקבות העיסוק באמנות ממוסחרת, הכוללת מכירת עבודות והצגתן תמורת תשלום. מאידך, טוענים מנהלי גלריות וחוקרי אמנות כי המעבר מהרחוב לגלריות הוא בעצם משאלת לבם של אמנים אלה, וכי רצונם הוא לתקשר עם הציבור כמו האמנים הממוסדים.

במסגרת פסטיבל סרטי דוקאביב 2025 פורסם הסרט "Know Hope"' בהפקת שלומי אלקבץ, גלית כחלון וליבי לנקינסקי ובביומו של עומר שמיר. הסרט זכה בתחרות בפרס לסרט הישראלי הטוב ביותר ע"ש דב יודקובסקי לשנה זו, ומתאר את ייחודיותו של אדם יקותיאלי כאמן המקשר בין אמנות למציאות, תוך שהוא משלב את היצירתיות האמנותית שלו עם אינטראקציות חברתיות.

## קישורים חיצוניים

* 
* עבודות של Know Hope, באתר flickr
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Tiroche Auction House, יעל שפירא על אדם יקותיאלי Know Hope, באתר יוטיוב, 7 ביוני 2023
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:אמני גרפיטי ישראלים
קטגוריה:אמנים ישראלים הידועים בכינוי אמנותי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1986