open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אלברט מיכאל

שמאל|ממוזער|250px|אלברט מיכאל נושא דברים בכינוס של אגודת "עזרת אחים" ביפו, 1962
**אלברט מיכאל** (בבולגרית: **Алберт Михаел**; 12 באוגוסט 1896, פלובדיב, נסיכות בולגריה – 3 באוקטובר 1974, בת ים, ישראל) היה סופר, משורר, עיתונאי, מחזאי יהודי בולגרי - ישראלי, מראשי התנועה הציונית בבולגריה שלאחר מלחמת העולם השנייה.

## קורות חיים
### הקריירה האמנותית
אלברט מיכאל נולד בפלובדיב, ובהמשך עברה משפחתו להתגורר בסופיה בירת בולגריה.
בין 1932 ל-1941 היה מיכאל העורך והמוציא לאור של השבועון הנחשב "אברייסקה ריץ'" - "הנאום היהודי" שעסק בספרות, תרבות ופולקלור יהודיים בבולגריה.

ב-1932 כתב מיכאל את המחזה בן 4 המערכות "היהודי הזקן" שעסק ביחסי אבות ובנים בקרב יהדות בולגריה וב-1935 את המחזה "הקרבן" שעסק בסוגיית הנישואין בקהילה היהודית. מחזותיו הוצגו ברחבי בולגריה וזכו להצלחה רבה והמחזה "הקרבן" הוצג גם בבלגרד, בירת ממלכת יוגוסלביה בביצועו של התיאטרון היהודי בסופיה ובבימויו של אליעזר אנסקי.

ב-1937 פרסם ספר פרוזה וסיפורים קצרים בשם "גולגוטה" העוסק בקשר בין עם ישראל לאלוהיו וב-1939 ספר פרוזה בשם "אל אלוהים למה עזבתנו", שעסק בגורלו של עם ישראל וקרא למאבק למען תקומתו. 

באפריל 1950 עלה לישראל, התיישב בשכונת תל ברוך שבתל אביב ובהמשך עבר לבת ים. ב-1961 כתב רומן היסטורי בשם "לאחר הסערה", אשר עסק בקורות יהודי בולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה וב-1967 פרסם ספר שירה בשם "השיר שלי". במקביל, ערך ופרסם מאמרים בעיתון "פָאר" שהופץ בישראל בשפה הבולגרית. ב-1974 הלך אלברט מיכאל לעולמו לאחר מאבק במחלת הסרטן, בעודו בעיצומה של עבודה על רומן המשך לספרו "לאחר הסערה". נקבר בבית העלמין הדרום.

### הקריירה הפוליטית
אלברט מיכאל נמנה עם חברי הוועד המרכזי של מפלגת הציונים הכלליים בבולגריה. בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת הבולגרית וסילוק המשטר הפרו פשיסטי, חודשה הפעילות הציונית והציונים הכלליים הצטרפו להסתדרות הציונית המאוחדת בהנהגת ויטלי חיימוב, אשר כללה את כל הגופים הציוניים. בהמשך, נבחר למועצה העליונה של ההסתדרות הציונית המאוחדת. ב-29 במרץ 1949, עם סיומו של גל העלייה המרכזי לישראל, הודיעה ההסתדרות הציונית בבולגריה על התפרקותה בשל חוסר בחברים. ב-2 באפריל 1949 שלחו ששת חבריה האחרונים של המועצה העליונה וביניהם אלברט מיכאל מכתב לכל הסניפים של התנועה הציונית בבולגריה, המורה על פירוקם. במכתב הביעו ראשי התנועה הציונית את הוקרתם לגאורגי דימיטרוב אשר אישר את העלייה ההמונית לישראל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים בולגרים
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:מחזאים יהודים
קטגוריה:מחזאים בולגרים
קטגוריה:משוררים יהודים בולגרים
קטגוריה:פעילים ציונים בבולגריה
קטגוריה:חברי הציונים הכלליים
קטגוריה:יהודים בצבא הבולגרי במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:ניצולי השואה: בולגריה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1896
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974
מות אדוניס

**מות אדוניס** הוא ציור שמן על קנבס משנת 1614 לערך מאת האמן הפלמי פטר פאול רובנס. הציור המונומנטלי במידות של 3.25 מטר לרוחב ו 2.12 מטר לגובה, מתאר את האלה ונוס המבכה את אהובה המת כאשר מצטרפים אליה בצערה שלוש הגראציות וקופידון. הציור מוצג במוזיאון ישראל בירושלים.

## הרקע המיתולוגי
אדוניס הוא דמות מסיפורי האהבה של המיתולוגיה היוונית והרומית ובעיקר בהקשר של הרפתקאותיו המשותפות עם ונוס אלת האהבה והיופי. 

על פי הסיפור המיתולוגי היה אדוניס בן אדם ולא בן אלים אך למרות זאת נחשב כאל האחראי על הפריון החקלאי. אדוניס מתקשר לעולמם של אנשי הטבע והציידים והוא מגלם בדמותו את היופי והעלומים הגבריים. על פי המיתולוגיה גידלה האלה ונוס את אדוניס כאם והוא הפך למאהב שלה. באחת מגיחות הציד שלו נפצע אדוניס פציעה קשה בירכו על ידי חזיר בר ומת מפצעיו בידיה של ונוס. ונוס יצקה את נקטר האלים על הדם הניגר וממנו צמחו פרחי הכלנית האדומים. ונוס התחננה על חיי אהובה אצל יופיטר והוא התיר לאדוניס לבלות מחצית השנה עם ונוס ואת המחצית השנייה בשאול.

מותו ותחייתו של אדוניס מרמזים על חילופי עונות השנה בטבע.

## ההיבט המיסטי
בציור הושפע רובנס עמוקות מן המיסטיקה הנוצרית אשר דנה בסיפור צליבתו של ישו, קינת הנשים עליו ותחייתו מחדש.

בהשפעת המקורות הנוצריים הקלאסיים ונוס מופיעה כאם ומאהבת אשר מבכה את מות בנה שהיה גם מאהבה. שלוש הגרציות מסמלות את אלות החן והחסד. ההקשר המיסטי בא לידי ביטוי בדמו של אדוניס המחלחל לאדמה והופך לפרח, וגורלו שהומתק לבקשתה של ונוס על ידי אבי האלים.

צבעי הבדים העוטים את הדמויות נושאים גם הם בתוכם משמעויות נסתרות: האדום מסמל את המלכות, הכחול מסמל את השמימי והנשגב, והלבן מרמז על הטוהר וצבע התכריכים של המת.

בניגוד לתיאורים הקלאסיים מן המיתולוגיה שבהם בני האדם קמלים ומתכערים ולעומתם האלים נותרים צעירים ויפים לנצח, הרי שכאן מופיעה ונוס האבלה, האלה בת האלמוות המתוארת כמי שיופייה אבד לה ונתכערה, ולעומתה בן התמותה המת נותר צעיר ויפה.

## היצירה האומנותית
רובנס יוצר בציור קומפוזיציה מורכבת של משולשים הכוללת את רגלו של אדוניס, שלוש הגרציות, והמשולש שנוצר בין אדוניס וונוס הרוכנת מעליו. הקומפוזיציה גורמת לריכוז מבטו של הצופה לעבר מפשעתו המדממת של אדוניס ומרמזת למוטיב הסירוס המובלע בה. 

בניגוד לסיפור המיתולוגי המקורי אשר בו מתוארת פציעתו של אדוניס בירכו, מעדיף כאן רובנס לערוך שינוי קטן המרמז לעובדה כי יש הרואים בחזיר הבר שתקף את אדוניס את התגלמותו של האל מארס שהיה אחד ממאהביה של ונוס ואשר בקנאתו גרם לסירוסו של אדוניס. יש המציעים את ההקבלה שבין הסירוס לבין פעולת הקציר האופיינית לאדוניס שהיה אל הפריון החקלאי.

הכלבים הם היחידים בציור אשר אינם מפגינים רגשות צער. בניגוד לוונוס והגרציות, הכלבים מסמלים את הטבע במובנו הרחב ביותר ובעיקר אדישות הנצח שלו לרגשות החיים המוות והאהבה, שאינם משפיעים על מסלולו, לעומת סבלם של האוהבים והחיים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים
קטגוריה:יצירות אמנות מן הבארוק
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:מוזיאון ישראל: ציורים
קטגוריה:פטר פאול רובנס: ציורים
קטגוריה:ציורים של קופידון
מראה שחורה

**מראה שחורה** (באנגלית: **Black Mirror**) היא סדרת אנתולוגיה טלוויזיונית בריטית מסוגת מדע בדיוני ודיסטופיה שנוצרה על ידי צ'ארלי ברוקר. הסדרה עוסקת בהשלכות אפשריות של אורח החיים המודרני והטכנולוגי על עתיד האנושות וערכיה. ברוקר ציין כי "לכל פרק יש ליהוק, תפאורה ואפילו מציאות שונים. אבל כולם עוסקים בדרך שבה אנחנו חיים בהווה ובדרך בה אנו עלולים לחיות בזמן הקרוב אם לא נשים לב". הסדרה הופקה על ידי Zeppotron עבור Endemol. בכל עונה יש בין 3 ל-6 פרקים.

הסדרה עלתה לשידור לראשונה בשנת 2011, ושודרה עד שנת 2014, בערוץ 4 הבריטי. לאחר שבדצמבר 2014 נטפליקס הוסיפה את הסדרה לצפייה דרך הקטלוג שלה, בספטמבר 2015 רכשה נטפליקס את הסדרה כולה והחלה לשדר אותה בלעדית בשירות שלה החל מעונתה השלישית שעלתה לשידור באוקטובר 2016. ב-5 ביוני 2019, עלתה לשידור עונתה החמישית. במאי 2022 נודע כי עונה שישית מצויה בהליכי פיתוח בנטפליקס. ביוני 2023 עלתה לשידור ב"נטפליקס" עונה שישית. ב-10 באפריל 2025 עלתה לשידור עונה שביעית.

ב-28 בדצמבר 2018, הועלה לנטפליקס הסרט הראשון באורך מלא של הסדרה אשר נקרא "מראה שחורה: בנדרסנאץ'" ועוסק במתכנת צעיר אשר מעבד ספר פנטזיה למשחק וידאו.

הסדרה זכתה שלוש פעמים בפרס אמי לבידור בפריים טיים ב-2017, 2018 ו-2019 על הפרקים "סאן ג'וניפרו", "החללית קאליסטר" ועל הסרט "בנדרסנאץ'" בהתאמה.

## אטימולוגיה
צ'ארלי ברוקר הסביר את שם הסדרה בראיון לעיתון "הגרדיאן":
:"אם טכנולוגיה היא סם, וזה באמת מרגיש כמו סם, אז מהן בדיוק תוצאות הלוואי? סדרת הדרמה "מראה שחורה" מתקיימת באזור שבין הנאה לאי נוחות. "המראה השחורה" של הכותרת היא זו שתמצא בכל קיר, בכל שולחן, בכל כף יד: המסך הקר והמבריק של הטלוויזיה, הצג או הסמארטפון".

## פרקים

### עונה ראשונה

### עונה שנייה

### ספיישל חג המולד

### עונה שלישית

### עונה רביעית

### בַּנדֶרסְנאץ'

הסרט באורך מלא הראשון של מראה שחורה שוחרר בנטפליקס ב-28 בדצמבר 2018, לאחר שהוכרז רשמית ביום הקודם. הסרט, שמתרחש בשנת 1984, עוקב אחר סטפן (פיון וייטהד), מתכנת צעיר שמתחיל לפקפק במציאות כשהוא מעבד ספר פנטזיה למשחק וידאו, ועד מהרה הוא מתחיל לעמוד בפני אתגר מסובך. בנדרסנאץ' הוא סרט אינטראקטיבי, המבקש מדי פעם מהצופה לבחור באחת משתי אפשרויות על המסך שמשפיעות על אופן ההתרחשות בסרט. ישנם מספר מסלולים אפשריים בהם ניתן לחוות את הסרט, וחמישה סופים שונים. בסרט משחקים ויל פולטר, קרייג פרקינסון, אליס לאו ואסים צ'אודרי.

### עונה חמישית

### עונה שישית

### עונה שביעית

## הפקה
בספטמבר 2024, העונה השביעית של הסדרה חשפה את צוות השחקנים במהלך אירוע ה-Geeked Week של נטפליקס. השחקנים החדשים שיצטרפו לעונה כוללים את: אקוופינה, פיטר קפלדי, אמה קורין, פטסי פראן, פול ג'יאמטי, לואיס גריבן, אוסי איחילה, ראשידה ג'ונס, סיינה קלי, רוזי מקיואן, כריס או'דאוד, איסה ריי, פול ג'י ריימונד, טרייסי אליס רוס והארייט וולטר. חלק מהשחקנים מהעונה הרביעית ישובו לפרק המשך ל-"USS Callister", ביניהם: כריסטין מיליאוטי, בילי מגנוסן, ג'ימי סימפסון, מילנקה ברוקס, ואוסי איחילה. העונה השביעית תכלול שישה פרקים ותשודר בנטפליקס במהלך שנת 2025

## פרסים ומועמדויות

## ראו גם
* דד סט
* אימה אמריקאית

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:דיסטופיות
קטגוריה:זוכי פרס אמי הבין-לאומי: סרט טלוויזיה או מיני-סדרה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תוכניות: תסריט למיני סדרה או לסרט טלוויזיה
קטגוריה:נטפליקס: תוכניות וסדרות
אוסאמו האיאישי

**אוסאמו האיאישי** (ביפנית; 早石 修 8 בינואר 1920 - 17 בדצמבר 2015) היה ביולוג יפני ופרופסור במכון אוסקה למדעי החיים, חתן פרס וולף.

האיאישי נולד בסטוקטון, קליפורניה שבארצות הברית. הוא השלים את התואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת אוסקה בשנת 1942. משנת 1942 עד 1952 עבד כחוקר במחלקה לבקטריולוגיה שבבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אוסקה. הוא קיבל דרגת פרופסור במספר אוניברסיטאות והוא עומד בראש חבר הנאמנים של מכון אוסקה למדעי החיים.

האיאישי נודע בשל גילויו את האוקסיגנאזות, אנזימים נפוצים בטבע, המייצגים קבוצה מיוחדת של אנזימי נשימה אשר מזרזים החדרה ישירה של חמצן מולקולרי לתוך המצע שעליו הם פועלים. לפני גילוי האוקסיגנזות בידי האיאישי בשנת 1955, הייתה ידועה רק תאוריית הדהידרוגנציה שהציע היינריך אוטו וילנד בשנת 1920 כמנגנון חמצון ביולוגי. על מחקרו זה זכה בפרס וולף לרפואה בשנת 1986.

נפטר ב-17 בדצמבר 2015, בגיל 95.

## קישורים חיצוניים

* אוסאמו האיאישי , באתר קרן וולף.

קטגוריה:מדענים יפנים
קטגוריה:זוכי פרס וולף לרפואה
קטגוריה:מעוטרי מסדר התרבות
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1920
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-2015
גינגה

**גִינְגָה** (**Guinga**) הוא כינויו של **קרלוש אלתיר דה סואזה למוש אסקובר** (**Carlos Althier de Souza Lemos Escobar**; נולד ב-10 ביוני 1950) הוא מלחין, גיטריסט וזמר ברזילאי.

## ביוגרפיה
גינגה נולד במדוריירה (Madureira), שכונה של מעמד הפועלים בריו דה ז'ניירו. כילד הוא כונה גרינגו בשל צבע עור הלבן, וכינויו "גינגה" נוצר בשל הדרך בה ביטא את המילה.

דודו של גינגה לימד אותו לנגן בגיטרה בגיל אחת עשרה. גינגה החל להלחין מוזיקה בגיל 14. ב-1967, בגיל 17, הגיע שירו "Sou Só Solidão" (אני רק בודד) לשלב הגמר בפסטיבל הבינלאומי לשירה (Festival Internacional da Canção) שארגנה רשת הטלוויזיה רדה גלובו. בגיל 26 הוא החל ללמוד גיטרה קלאסית אצל ז'ודסיל דמאסנו (Jodacil Damasceno).

במהלך שנות ה-70 ליווה גינגה זמרים ידועים דוגמת בת קארוואליו (Beth Carvalho) וז'ואאו נוגירה (João Nogueira) והקליט עם זמרי הסמבה ידועים כקרטולה (Cartola) וקלרה נונש (Clara Nunes). הוא אף החל בכתיבת שירים תוך שיתוף פעולה פורה עם המשורר והליריקן פאולו סזר פיניירו (Paulo Cesar Pinheiro). שיריהם הוקלטו על ידי אמנים חשובים דוגמת אליס רז'ינה, נלסון גונסלווש (Nelson Gonçalves), מיוושה (Miúcha), קלרה נונש ומישל לגראן.

בתקופה זו החל גינגה בקריירה מקבילה ברפואת שיניים שבה עסק במשך קרוב לשלושים שנים.

קריירת המוזיקה שלו המריאה בשנות ה-90, כאשר איבן לינש (Ivan Lins) וויטור מרטינש (Vitor Martins) הקימו את חברת התקליטים ולאש (Velas) במטרה להוציא לאור את האלבום הראשון של גינגה שבו שירים שהוא כתב יחד עם הפזמונאי אלדיר בלנק (Aldir Blanc).

גינגה ידוע בכך שהוא שואב את השראתו מסוגות מוזיקליות רבות כולל שורו, סמבה, באיאו (baião), פרבו (frevo), מודיניה (modinha), ואלס, פוקסטרוט, בלוז, מוזיקה קלאסית וג'אז. יצירותיו הן בדרך כלל מורכבות מבחינה הרמונית וקצבית, אבל הן מלודיות ומלאות רגש.

במאי 2012 הופיע גינגה בישראל בלוויית להקת שורולה.

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

* רשימת אלבומים, כולל לחנים שלו שבוצעו בידי אחרים
* Guinga Rising מאמר של דניאלה תומפסון על חייו ועבודתו של המלחין.

קטגוריה:מלחינים ברזילאים
קטגוריה:גיטריסטים ברזילאים
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1950
המשוכפל

**המשוכפל** (באנגלית: **Multiple Man**) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ואקס פקטור ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת *Giant Size Fantastic Four #4* מפברואר 1975 ונוצרה על ידי הכותבים לן ויין וכריס קלרמונט והמאייר ג'ון בוסימה.

המשוכפל הוא האלטר אגו של ג'יימס ארתור "ג'יימי" מדרוקס, מוטאנט בעל כוחות לייצר שכפולים של עצמו. דמותו הייתה משנית עד לפרסומה של מיני סדרה בשם "מלאכים נופלים" בשנת 1987. הדמות התפתחה תחת ניצוחו של הכותב פיטר דייוויד והפכה לחברה בקבוצת אקס פקטור למשך שנות ה-90 ושנות ה-2000. דמותו כיכבה במיני סדרה משלה תחת חותם "אבירי מארוול", שרצה למשך חמש חוברות בין נובמבר 2004 למרץ 2005.

מדרוקס נולד למשפחה שהתגוררה ליד המעבדה הלאומית לוס אלמוס בניו מקסיקו, ונרמז כי הרדיואקטיביות הסמוכה היא זו שגרמה למוטציה שבגופו. חבר המשפחה, פרופסור צ'ארלס אקסבייר, הציע שהמשפחה תעבור לגור בקנזס, טקסס כדי לגדל את הילד בשלווה. דוקטור דניאל מדרוקס, אביו של ג'יימי, יצר עבורו חליפה מיוחדת שסופגת אנרגיה קינטית הנפלטת מגופו וגורמת להיווצרות שכפוליו. לאחר הפצת ערפילי טריגן ברחבי כדור הארץ, מדרוקס הגיע לאי מיואר במטרה לחקור את השלכות הערפילים על גזע המוטאנטים. הוא גילה כי הערפלים רעילים למוטאנטים, ונהרג כתוצאה מחשיפה להם לאחר שיידע את האקס-מן בדבר ממצאיו.

כחלק מהרצת "תחייה מחודשת" של כותרי אקס-מן בשנת 2018, התגלה כי שכפול של מדרוקס נותר חי וקיים בבונקר במעבה האדמה ואינו נחשף לערפילי הטריגן. אותו שכפול הצטרף מאוחר יותר לקבוצה הראשית בהנהגתו של סייקלופס. בהמשך, מדרוקס עצמו הוקם לתחייה באירועי "שחר אקס" בידי קבוצת "החמישייה" של הופ סאמרס, והצטרף לאומת המוטאנטים על האי קרקואה. שכפול זה היה בין אחרוני האקס-מן אשר נהרגו בהתקפת זקיפי הסנטינל לקראת ההרצה המחודשת של כותרי האקס-מן בספטמבר 2019.

דמותו של המשוכפל הופיעה בסדרות האנימציה השונות של זיכיון אקס-מן, כמו "אקס-מן: סדרת האנימציה", "אקס-מן אבולוציה" ו"וולברין והאקס-מן". בנוסף, דמותו הופיעה בסרט הלייב אקשן "אקס-מן 3: המפלט האחרון", אותו גילם השחקן אריק דיין.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:דמויות מתוך קומיקס
קטגוריה:חוקרים פרטיים בדיוניים
קטגוריה:עורכי דין בדיוניים
קטגוריה:שוטרים בדיוניים
קטגוריה:קוסמים בדיוניים
זיכרון הדהודי

**זיכרון הדהודי** (או זיכרון אקואי) הוא זיכרון חושי, המתייחס לחוש השמיעה. מקור השם מהמילה הד (=אקו ביוונית). הזיכרון ההדהודי מכיל למשך זמן קצר את המידע הנקלט באוזניים מהסביבה, כך שבהמשך הוא יוכל לעבור לזיכרון לטווח קצר וזיכרון לטווח ארוך.

הזיכרון האקואי דועך במשך זמן איטי יותר מהזיכרון האיקוני. דבר זה מסייע בתפיסה של גירויים קוליים. זאת משום שהם לרוב מופיעים לזמן קצר יותר מהגירויים החזותיים ונוטים להתחלף במהרה בגירויים קוליים אחרים. לדוגמה, כמו שקורה בזמן דיבור. כך ניתנת למערכות עיבוד המידע שהות נוספת לעבד גירויים אלו.

## הערות שוליים

קטגוריה:זיכרון
קטגוריה:חושים
קטגוריה:שמיעה
מועדון הלפייר (קומיקס)

"**מועדון הלפייר**" (באנגלית: **Hellfire Club**, גם: "מועדון אש הגיהנום", בהמשך "חברת הסחר הלפייר") היא קבוצה בדיונית של נבלי-על מוטאנטים המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת *Uncanny X-Men #129* מינואר 1980, והיא נוצרה על ידי כריס קלרמונט וג'ון ביירן. לפי קלרמונט וביירן, יצירתה של הקבוצה הבדיונית הושפעה רבות מפרק בסדרה הנוקמים. המונח "מועדון הלפייר" מתייחס למעשה לשם הפופולרי שניתן לרשת של מועדוני ג'נטלמנים במאה ה-18, שחבריהם ניהלו חיי אפיקורסות והוללות. בנוסף, היררכיית החוג הפנימי של מועדון הלפייר ממודלת לפי כלי שחמט, עם שני סטים (שחור ולבן) של מלכים, מלכות, צריחים ורצים.

על אף שהמועדון מאגד תחת קורתו מוטאנטים מהאליטות העשירות, הרי שהחוג הפנימי החשאי שבו שואף להשפיע על מאורעות העולם דרך האג'נדה הפרטית שלו. מועדון הלפייר והחוג הפנימי שלו הוצגו לראשונה ב"סאגת הפניקס האפלה", שם הם מנסים להטות את חברת האקס-מן ג'ין גריי לטובת מטרתם. גלגול זה של הקבוצה, שהורכב בעיקר מסבסטיאן שו (המלך השחור) ואמה פרוסט (המלכה הלבנה), נשאר קבוע למשך השנים הבאות. סניפי המועדון פזורים ברחבי העולם, במקומות כמו לונדון, הונג קונג, לוס אנג'לס, פילדלפיה, בוסטון וסן פרנסיסקו.

מועדון הלפייר הופיע בסדרות "אקס-מן: סדרת האנימציה", "וולברין והאקס-מן" ו"בעלי היכולות". חברי הקבוצה הופיעו בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: ההתחלה", ביניהם סבסטיאן שו (אותו גילם השחקן קווין בייקון) ואמה פרוסט (אותה גילמה ג'נוארי ג'ונס).

## קישורים חיצוניים
* דף הקבוצה באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הקבוצה בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
זיכרון סמנטי

**זיכרון סמנטי** הוא אחד משני סוגי הזיכרון המפורש שהוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך.
זהו זיכרון של ידע כללי ועובדות. בכלל זה הוא מייצג אובייקטים, ואת הקשר הסיבתי בין האובייקטים. בעוד הזיכרון האפיזודי מקודד רצפים של אובייקטים סמנטיים שהופיעו בעבר בזה אחר זה, עם או בלי קשר סיבתי.

## מאפיינים
בזיכרון הסמנטי מאוחסנים סוגים שונים של ידע כללי, כמו: שפה, עובדות ומושגים. בנוסף, הוא מכיל את הזהות והמאפיינים של אובייקטים שונים בסביבת האדם. בהתאם לכך הוא מקושר למושג הידיעה.

הידע הסמנטי מאפשר להבין את המשמעות של הגירויים השונים המתקבלים מהחושים ולהחליט כיצד להגיב אליהם.
הזיכרון הסמנטי הוא ראשוני יותר מבחינה אבולוציונית וניתן למצוא אותו גם אצל בעלי חיים.

## רכישה ושליפה של ידע סמנטי
ניתן לרכוש מידע סמנטי גם באופן לא-מודע. בדומה לזיכרון נוהלי הקידוד בזיכרון הסמנטי דורש לעיתים כמה צעדי לימוד. המידע הסמנטי נרכש לרוב מתוך היחשפויות חוזרות בסיטואציות שונות ובהקשרים שונים. לכן השליפה שלו לא כרוכה בהיזכרות בסיצואציה מסוימת והוא אינו תלוי בהקשר.
הזיכרון הסמנטי בא לידי ביטוי במטלות המצריכות ידע קודם, מילים או מושגים.

את הידע הסמנטי ניתן להביע באופן מילולי. שליפה של ידע סמנטי יכולה להיות אוטומטית או מכוונת. היא מאופיינת במודעות **נואטית** לידע, שאינה כוללת את החוויה האישית המלווה אותו זאת משום שלהבדיל מהמידע שבזיכרון אירועי, המידע הסמנטי אינו בעל פן אישי משום שהוא לא כולל את ההקשר של הלמידה. עם זאת, לעיתים קשה לקבוע אם מידע כלשהו אכן נשלף באופן ה"נקי" מהקשר.

בנוסף, "אנשים רגישים מאוד" נוטים להיות יותר מפותחים בתחום זה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זיכרון
מיידון

**מיידון** (בערבית: **ميدون**) הוא כפר בדרום לבנון, כ-30 ק"מ מזרחית מצידון, 35 ק"מ צפונית ממטולה.

## תקציר פעולות צה"ל במיידון

בשנת 1982, בעת מלחמת לבנון הראשונה, נכנסה לכפר פלוגת טנקים מחטיבת "בני-אור", כדי לחפות על כיבוש הכפר עין א-תינה הסמוך. הקרב שהתפתח בהמשך, שבו נהרגו חמישה חיילי צה"ל מירי דו-צדדי, ידוע בשם קרב קמ"ט-קק"ש.

ב 25 בדצמבר 1986 פעל כח צה"ל בסיוע מסוקי תקיפה נגד ריכוזי מחבלים בכפר השיעי מיידון בגזרה המזרחית בדרום לבנון. צה"ל הרס חמישה מבנים בכפר בהם היו מחבלים וחיסל שני רכבים שאחד מהם נשא מקלע כבד. במבנים שנהרסו על ידי מסוקי התקיפה זוהו בוודאות חמושים שנמלטו מהם. הכפר מיידון, שהוא בעיקרו כפר נטוש הנמצא דרומית לאגם קרעון, שימש בסוף שנת 1986 כמוקד שבו פעל חזבאללה.

בשנת 1987 הניח כוח מיחידת שלדג מארב צלפים בקרבת הכפר, במהלכו נהרגו כשלושים פעילי חזבאללה. בשנת 1988 פשט כוח גדול של צה"ל על הכפר, בפעולה הידועה בשם מבצע חוק וסדר. על פי טענת ארגון "חזבאללה", באותה תקופה שהה הנווט הישראלי השבוי רון ארד בכפר א-נבי שית בבקעת הלבנון, ובליל הפעולה הוא נהרג.

## הערות שוליים

קטגוריה:אל-בקאע: יישובים
סינדרום בארס

**תסמונת בארס** (באנגלית: **Barth Syndrome**, ובקיצור **BTHS**) היא הפרעה גנטית נדירה הקשורה לכרומוזום ה-X. עקב כך, מופיעה התסמונת אך ורק אצל זכרים (אף על פי שבאופן עקרוני גם נשים עלולות להיפגע ממנו). נשים יכולות להיות נשאיות של הסינדרום על גבי אחד מכרומוזומי ה-X, אך בדרך כלל כרומוזום ה-X השני אצל נשים יהיה תקין.

עקב ההפרעה הגנטית, נפגעת הפעילות המטבולית הקשורה לליפידים. הסינדרום מתאפיין במספר בעיות רב-מערכתיות הנגרמות עקב פגם בגן TAZ1 הנמצא על כרומוזום ה-X.

תסמונת זו שונה מתסמונת בארט.

## סימנים עיקריים
הבעיות הבאות יכולות להופיע:
*קרדיומיופתיה - מחלת שרירי הלב הגורמת להחלשתו.
*נויטרופניה - בעיה במספר ותפקוד תאי הדם הלבנים נויטרופילים.
*בעיות בהתפתחות השלד וחולשת השרירים.
*גדילה מאוחרת.
*בעיות בתפקוד המיטוכונדריה (אברון בתאים האחראי בעיקר על הספקת האנרגיה לתא).

## אבחון הסינדרום וחשיבותו
מבוצע בדרך כלל כאשר מתגלה בעיה כלשהי אצל התינוק.
הבדיקות האפשריות כוללות:
*בדיקת חומצות אורגניות בשתן.
*בדיקות ליפידים בשרירים או בתרבית מתאי הגוף.
*בדיקה וספירת דם.
*בדיקת הרצפים הגנטיים הידועים עבור תסמונת בארס.
הבדיקה והגילוי המוקדם של המחלה חשובים. אם מתגלה המחלה, ניתן לעזור לנשא באמצעים שונים ומגוונים.

## גילוי הסינדרום
סינדרום בארס התגלה על ידי דוקטור פיטר בארס (Peter Barth) מהולנד בשנת 1981. הוא אף המשיך לחקור את הסינדרום ולפרסם אותו. הגן המדויק הקשור למחלה זוהה לראשונה בשנת 1996.

## שכיחות
באגודה העולמית לסינדרום בארס מתועדים כ־120 מקרים מאובחנים, אך ההנחה היא שיש מקרים רבים נוספים שאינם מאובחנים. ההנחה היא כי הסינדרום מופיע כמקרה 1 מתוך כ־300,000 לידות.

## קישורים חיצוניים

*האגודה לבארס סינדרום

קטגוריה:הפרעות מטבוליות
אוויאנקה אל סלבדור

ממוזער|שמאל|250px|לוגו החברה לפני המיזוג
**אוויאנקה אל סלבדור** (לשעבר: **TACA Airlines**) הוא השם המסחרי של קבוצת חמש חברות תעופה עצמאיות במרכז אמריקה. לחברה יעדים בדרום אמריקה, מרכזה וצפונה, וכן לאיים הקריבים.

## היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1931 על ידי לוול ירקס הניו זילנדי. כוונתו של ירקס הייתה להקים חברת תעופה בשם זה בכל אחת ממדינות אמריקה הלטינית, אך רק זו שהוקמה באל סלוודור שרדה. עד 1980 הייתה החברה באחזקה אמריקאית וההנהלה שלה הייתה בניו אורלינס, עד שבאותה שנה רכשה משפחה מאל סלוודור את כל מניות החברה והחזירה את משרדי ההנהלה לסן סלוודור.

בין 1989 ל-1995 החלה Taca במהלך לרכישת חברות תעופה מרכז אמריקאיות: "אוויאטקה" מגואטמלה, "לאקסה" מקוסטה ריקה ו"ניקה" מניקרגואה. בהמשך רכשה את מניותיהן של מספר חברות תעופה קטנות נוספות בהונדורס, ניקרגואה וקוסטה ריקה, וכן הקימה את חברת הבת "TACA פרו" בפרו.

בשנת 2009 התמזגה החברה עם החברה הקולומביאנית "אוויאנקה", כך שנוצרה ברית של 129 מטוסים שמשרתים יותר מ-100 יעדים באמריקה ובאירופה. המיזוג הושלם במאי 2013.

בשנת 2010 הכריזה ברית חברות התעופה "סטאר אלייאנס" כי קבוצת אוויאנקה-טאקה תהיה חברה מלאה בברית עד אמצע 2012.

## צי המטוסים

## תאונות ותקריות
במהלך כל שנות פעילות החברה היו לה ארבע תאונות.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אל סלוודור
קטגוריה:אמריקה המרכזית: תחבורה
קטגוריה:הקריביים ואמריקה המרכזית: חברות תעופה
להקת הכרמל

[250px|ממוזער|שמאל|להקת הכרמל, למעלה [אריק לביא, באמצע יצחק ברקת. למטה מימין: רותי זקהיים, דליה למדני, יהודה אפרוני]]
שמאל|ממוזער|250px|הלהקה ב-1949

**להקת הכרמל** הייתה להקה ישראלית שהוקמה בשלהי 1947, במטרה להיות הלהקה הצבאית של חטיבת כרמלי שפעלה בחיפה ובאזור הגליל המערבי. יוזמי הלהקה היו חברי הלהקה הדרמטית שמוקמה בסמוך למועצת פועלי חיפה, בהם שאול קמיני וגד גרינגרוס, שהיה גם מפקדה. 

עם חברי הלהקה נמנו: לוסי ארנון (לוסי בר), בומבה צור (יוסף ולצר), אריק לביא (אינזלסבכר), אמיתי נאמן, מרדכי בן שחר, אולי שוקן, אהובה צדוק, יצחק ברקת, שמעון ישראלי, אברהם רונאי, צבי בורודו, שולמית לבנת, רות זקהיים, דליה למדני, יהודה אפרוני, אלישבע מיכאלי ושמואל רוזן.

באפריל 1948 עלתה הופעת הבכורה של הלהקה מול חיילים, זאת לאחר שכבר ערכו מספר הופעות מול אזרחים. הלהקה קיימה מופעים ברחבי הארץ במתכונת של תיאטרון צבאי, והעלתה חמש תוכניות ובהן קטעי ריקוד, שירה, קריאה ומשחק. בתוכניות הועלו המחזות "על אם הדרך" של אברהם צליוק-אבידורי, "כתה מיני רבות" - על כיבוש הכפר הטמפלרי בארץ ישראל, "מחזה רגיל", "שתי שבתות", "הקפיץ המחזיר" "מלחמה בגרוש" של גדעון שמר. כמו כן, הועלה מופע מוזיקלי בשם "לחתום או לא לחתום".
 
הלהקה התפרקה באוקטובר 1950.

קובץ:המנון להקת הכרמל.jpg|חברי להקת הכרמל שרים את המנון הלהקה בתוכנית "תיבת נח" (1950)
קובץ:להקת הכרמל.png|להקת הכרמל בהצגה "כתה מיני רבות" (1947)


## קישורים חיצוניים

* להקת הכרמל, באתר "שרים במדים"
* 
* 
* 

## הערות שוליים

כרמל
קטגוריה:חטיבת כרמלי
קפטן בריטניה

**קפטן בריטניה** (באנגלית: **Captain Britain**) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת *Captain Britain Weekly #1* מאוקטובר 1976 תחת חותם "מארוול UK" ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר הרב טרימפ. במקור, קפטן בריטניה נועד להיות מקבילו הבריטי של קפטן אמריקה.

קפטן בריטניה הוא האלטר אגו של בריאן בראדוק, אחיה התאום של בטסי בראדוק, שהוענקו לו כוחות קסם בידי הקוסם האגדי מרלין (בדיוני). הוא נולד בעיירה הקטנה מלדון שבמחוז אסקס, אנגליה למשפחה אריסטוקרטית. מאוחר יותר התגלה כי בראדוק משתייך למשפחה בין-יקומית רחבה שידועה בשם "חיל קפטן בריטניה".

דמותו של קפטן בריטניה מדורגת במקום ה-79 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN. ביקום הקולנועי של מארוול מופיעה גרסה חלופית של קפטן בריטניה בדמותה של פגי קרטר מיקום חלופי בו היא קיבלה את נסיוב חייל-העל (בסרט "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" ובסדרת הטלוויזיה "מה אם...?"). את הדמות גילמה ודיבבה השחקנית היילי אטוול.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:האוונג'רס
קטגוריה:אקס-מן: דמויות
בישופ (קומיקס)

**בישופ** (באנגלית: **Bishop**) הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת *Uncanny X-Men #282* מנובמבר 1991 ונוצרה על ידי הכותבים ג'ון ביירן ו-וילס פורטשיו והמאייר ג'ים לי.

לוקאס בישופ נולד לפליטים אבוריג'ינים מוטאנטים בעתיד דיסטופי שבו זקיפי הסנטינל הרובוטים שולטים בעולם. בישופ היה חבר בכוח המשטרתי "אוכפי החוק של אקסבייר". הוא נסע בזמן חזרה לזמן ההווה כדי להצטרף לשורות האקס-מן – קבוצה אותה הכיר רק באגדות עולמו. אולם, היות שהיה אנטי גיבור, הוא נתקל בקשיים להשתלב במציאות הנוכחית. לאחר כמעט עשור בו היה חבר הקבוצה, בישופ הוגדר כאנטגוניסט.

דמותו של בישופ הופיעה בסדרה "אקס-מן: סדרת האנימציה", לרבות בקשת הסיפור "ימי עבר עתידי". את דמותו בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: העתיד שהיה" שמבוסס על הסיפור מגלם השחקן עומאר סי.
 
## קישורים חיצוניים

* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:שוטרים בדיוניים
קטגוריה:יתומים בדיוניים
רייצ'ל סאמרס

**רייצ'ל אן סאמרס** (באנגלית: **Rachel Anne Summers**, ידועה גם בשם **אסקאני**) היא בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת *Uncanny X-Men #141* מינואר 1981 ונוצרה על ידי הכותבים כריס קלרמונט וג'ון ביירן והמאייר ג'ון רומיטה הבן.

בהופעתה הראשונה של הדמות, שמה הפרטי לא נחשף, אולם בהמשך התגלה שהיא בתם של סקוט סאמרס וג'ין גריי-סאמרס מהעתיד החלופי הדיסטופי ימי עבר עתידי. היא ירשה את כוחות הטלפתיה והטלקינזיס של אמה, וחלקה בקשר מנטלי עם כוח הפניקס. לאחר מות אמה באירועי "סאגת הפניקס האפלה", רייצ'ל נטלה את שם הקוד **פניקס** כמחווה. בהמשך שנות פרסומה של הדמות, היא הייתה ידועה גם בכינויים **מארוול גירל**, **רייצ'ל גריי**, **פרסטיג**' ו**אמא אסקאני**.

## ראו גם
* משפחת סאמרס - עץ המשפחה המלא של משפחת סאמרס.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:מורים בדיוניים
מייסרה מסרי

**מייסרה מסרי** (בערבית: **ميسرة مصري**; נולד ב-3 באוקטובר 1969) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, במאי ויוצר ערבי-ישראלי.

## ביוגרפיה
מסרי נולד בעכו. למד תיאטרון בבית-הספר למשחק "בית צבי" ושם סיים את לימודיו בשנת 1993.
ידוע גם כחבר, מייסד ומנהל הרכב צוות בידור - "פתאפית אל סוכר". שהוקם בשנות השמונים בעיר עכו בצפון, עם מספר חובבנים צעירים, כגון האמנים: אוסאמה מסרי, איברהים וחליל קדורה.

מסרי שיחק וביים הצגות רבות למגזר הערבי, וביניהם שיחק ב:"מנהרת הזמן" (1988), "סיפורי ג'וחא" (1989), "נשוי לשתיים" (1990), "האוטובוס" (1992), "הדיוואן" (1993), "בין החומות" (1995), "חלום ערבי" (1996).

בשנת 1997 התחיל לעבוד במרכז לתיאטרון שבעיר עכו ושיחק בהצגות: "וגר זאב עם כבש" 1999, עכו 2000 - "בראי הזמן",
"ליל הכללות" 2001, "בבל" 2005, "יאמה כאן" 2007, ו"חומוס ציפס סלט" (2008).

בשנת 2000–2001 שיחק בסדרת הטלוויזיה: "משפחה דה לוקס" ששודרה בערוץ הראשון, לצד: בסאם זועמוט, נסרין פאעור, וענת חדיד.

בשנת 2002 ביים מסרי הצגת יחיד בשם " רוק אריות ". בשנת 2004 שיחק בהצגת הילדים: "פינוקיו" בשפה הערבית שאותה גם עיבד.

בשנת 2003 הנחה מסרי את תוכנית הטיולים והפנאי "שמן וזעתר" ששודרה בערוץ 33 ומשודרת כיום בשידורים חוזרים. בשנה זו שיחק מסרי גם בסרט הקולנוע: "הכלה הסורית" בתפקיד פאדי.

בשנת 2007 שיחק מסרי בהצגה לילדים, שנכתבה על ידי אחיו האומן אוסאמה מסרי, מחזה בשם "הילד הרע", חלק מהשירים והלחנים במחזה זה נכתבו על ידי האמן פיראס רובי, מסרי הדגיש את רצון צוות המרכז לייצג את התיאטרון בעכו.

בשנת 2008 שיחק בהצגה "חומוס ציפס סלט" שהועלתה ב"פסטיבל עכו 2008". ובה שולבו משחק, מחול, סאטירה, דרמה וביקורת חברתית העוסקת בבעיית הסכסוך הישראלי-ערבי בארץ ישראל.

בשנת 2009 השתתף במופע תיאטרון ומחול בשם: "חוויה מתקנת", שנכתבה על- ידי: יואב ברתל ואביגיל רובין המתייחסת למהומות אשר התרחשו בעיר עכו בשנת 2008. במחזה זה שיחק מסרי את דמותו של מטיף דת מוסלמי.

בשנת 2010 ביים הצגה קומית אשר לקחה חלק באירועי פסטיבל עכו בשם: "אסלי", המחזה עוסק בשגרת חייה של משפחת פשע.

בשנת 2011 שימש כשופט מוזיקלי בתחרות שירה למגזר הערבי בשם "הערביזיון", אשר שודרה בערוץ 33, ובערוץ הראשון.

לקראת סוף שנת 2011 השתתף בהצגה בשם: "הגיבור העייף" המתארת סיפור מסע היסטורי ואישי. המחזה הוצג ב"מרכז לתיאטרון עכו", בהצגה זו גילם מסרי את תפקיד 'הגיבור'.

בשנת 2013 השתתף בהצגה הקומית "אנשים שונים" בערבית "ناس جناس" בימוי: נביל עזר, הפקה: המרכז לתיאטרון של עכו

בשנת 2014 השתתף בהצגה קומית "השכן" בערבית ,جار وجار" בימוי: נביל עזר, במרכז לתיאטרון עכו.

בשנת 2015 השתתף בסדרת טלוויזיה "סלמה", בתפקיד מסייפר עוזרו של השח'. ששודרה בערוץ הראשון בבימויו של כמיל שריף, כתיבת תסריט: דיתה גרי.

בשנת 2016 שיחק ההצגה בשם "נשים חזקות" שהוצגה בתיאטרון עכו.
באותה שנה ביים וניהל בשיתוף עם סמדר יערון להקת נוער צעיר בשם "הילא". אשר הופיעה במספר מקומות בארץ במחזה בשם "הילא הדור הבא".

בשנת 2018 השתתף בסרט עכו חלומות בתפקיד סמיר. באותה שנה השתתף עם סמדר יערון בהצגה "הערבי האחרון" בתפקיד הערבי האחרון.

## קישורים חיצוניים

* מייסרה מסרי, באתר "המרכז לתיאטרון עכו"

קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקנים ערבים ישראלים
קטגוריה:במאי תיאטרון ערבים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:עכו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
פוטנצה

שמאל|ממוזער|250px|כיכר הדואומו
**פוטנצה** () היא בירת מחוז בזיליקטה ונפת פוטנצה שבדרום איטליה. העיר היא הבירה המחוזית הגבוהה ביותר באיטליה (819 מטר).

## היסטוריה
### ב[[העת העתיקה|עת העתיקה]]
ההתיישבות הראשונה בשם **פוטנטיה** הייתה ממוקמת בגובה נמוך יותר מגובה העיר כיום, כ-10 ק"מ מדרום לפוטנצה של היום. במהלך הקרבות של רומא נגד הסאמניטים והברוטיים פוטנצה הייתה נגד אויבי רומא. בקרב מטאורוס אנשי קרתגו התייאשו מהניסיונות לכבוש את איטליה, והרומאים כבשו את פוטנצה ומעמדה הופחת למעמד מושבה צבאית.

### ב[[ימי הביניים]]
במאה ה-6 העיר הועברה לידי הדוכסות הלומברדית של בנוונטו. הסרצנים הגיעו אל העיר לפני שהנורמנים הצליחו לכבוש את דרום איטליה. בשנת 1148 או 1149 רוג'רו השני, מלך סיציליה אירח בעיר את לואי השביעי, מלך צרפת, שאותו הצי הנורמני שחרר משבי הסרצנים. לאחר שהעיר נבזזה בידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, תושביה עדיין נותרו נאמנים לבית הוהנשטאופן, וכתוצאה מכך נחרבה כמעט לגמרי בידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה. ב-18 בדצמבר 1273 רעידת אדמה החריבה את העיר כמעט כליל.

### ב[[העת החדשה|עת החדשה]]
במהלך השנים היוותה העיר מקום למהומות נגד השליטה הספרדית, וב-1694 רעידת אדמה נוספת כמעט החריבה את העיר. עם עליית הרפובליקה הנפוליטנית לשלטון, פוטנצה הייתה אחת הערים הראשונות למרוד במלך. ב-1806 פוטנצה דוכאה בידי הכוחות הבורבונים ולאחר מכן נכבשה בידי צבא צרפת והוכתרה כבירת מחוז בזיליקטה. המלך ז'ואקים מירא שיפר את מצב החיים ומינהל החיים בעיר. ב-1848 פרץ מרד בעיר והעיר דוכאה שוב בידי הכוחות הבורבונים, ולאחר מכן ב-1857 הכתה בעיר רעידת אדמה הרסנית שלישית. ב-1860 פרץ המרד האחרון שהיה בפוטנצה, לפני שג'וזפה גריבאלדי הביא לאיחודה של איטליה.

ב-1943 ספגה העיר הפצצות קשות של בעלות הברית. ב-1980 התרחשה בפוטנצה רעידת אדמה רביעית.

## אתרים
*הדואומו של *סן גרארדו*, ששופצה במאה ה-18.
*כנסיית *סן פרנצסקו* שנוסדה ב-1274. השער ומגדל הפעמונים בקתדרלה מתוארכים למאה ה-15.
*מגדל גואברה, השריד האחרון מהטירה הישנה של העיר, שכיום מאחרת תערוכות אומנות.
**פלאצו לופרדו* שבמאה ה-17 שימש למגורי אצילים, וכיום הוא משכנו של המוזיאון הארכאולוגי הלאומי.
*שלושת השערים האחרונים שנותרו מחומת העיר, שכעת הרוסים: *סן ג'ובאני*, *סן לוצ'ה* ו*סן גרארדו*.
*הכנסייה הרומנסקית *סן מיקלה* מהמאה ה-12 או ה-11.
*כנסיית *סנטה מריה די ספולקרו*.

## ערים תאומות
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בזיליקטה: ערים
If I Had a Hammer

"**If I Had a Hammer**" (תורגם על ידי דרורה חבקין כ"**פטיש לו היה לי**") הוא שיר מחאה שנכתב על ידי פיט סיגר ולי הייז. השיר בוצע לראשונה על ידי להקת הוויברז ב-1949 וחודש על ידי פיטר, פול ומרי ב-1962. חידוש זה הגיע לעשרת הגדולים בבילבורד הוט 100. השלישייה אף ביצעה את השיר במסגרת החלק האמנותי במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות ב-1963. הדובר בשיר מבקש לו פטיש, פעמון וזמר, עמם יוכל להעיר ולעורר את העולם לצדק, חירות ואהבה.

השיר נכתב עבור סעודה של המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית ב-3 ביוני 1949, במחאה על משפטם של חברי המפלגה שנאשמו בהפרת חוקים שנחקקו על מנת להצר את פעילותם. השיר היה להמנון של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, לצד We Shall Overcome ונבחר להיות "השיר של ויקיליקס". בין מבצעי השיר נמנים ארלו גאת'רי וסם קוק, וכמו כן ביצע קלוד פרנסואה גרסה צרפתית של השיר בשם Si j'avais un marteau.

השיר תורגם לעברית על ידי דרורה חבקין ובוצע על ידי גאולה גיל והוא משולב בפזמון החוזר של השיר "אף אחד" של להקת הדג נחש, כמו כן בוצע השיר בגרסה שונה על ידי דורית ראובני ושדות ירוקים בזהו זה!.

במהלך עונתה השלישית של "קרובים קרובים" בוצעה גרסה פארודית קצרה לשיר בפרק "אין אהבות שמחות".

## הבית הראשון של השיר

## קישורים חיצוניים

* על השיר באתר about.com
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1949
קטגוריה:סינגלים מ-1962
קטגוריה:סינגלים מ-1963
קטגוריה:שירי פיט סיגר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי מחאה
קטגוריה:שירי פולק
קטגוריה:זוכי פרס גראמי להקלטת שיר הפולק או השיר האתני הטוב ביותר
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וורנר רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קולומביה רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת רפרייז רקורדס
פקודת היום לפלישה לצרפת

**פקודת היום לפלישה לצרפת** הייתה מסר לחיילי בעלות הברית מכל האומות מאת המפקד העליון של כוח המשלוח של בעלות הברית, הגנרל דווייט אייזנהאואר, לקראת הפלישה לנורמנדי. אייזנהאואר החל לנסח את הפקודה עוד בחודש פברואר 1944, זמן קצר לאחר כניסתו לתפקידו. היא חולקה ב-5 ביוני 1944 לאנשי חילות היבשה, הים והאוויר שיועדו להשתתף בפלישה, לפני צאתם לפעולה.

בפקודה פנה אייזנהאואר אל אנשי חיל המשלוח, שעמדו לצאת על פי ניסוחו למסע צלב (Crusade) גדול, שלקראתו התכוננו בעלות הברית זה זמן רב. הוא ציין כי עיני כל העולם היו נשואות אליהם והכריז כי אנשי חיל המשלוח יהרסו, בצוותא עם אחיהם לנשק בכל החזיתות, את מכונת המלחמה הגרמנית ויכחידו את הרודנות הנאצית המושלת על העמים המדוכאים של אירופה.

אייזנהאואר ציין כי משימתם לא תהיה קלה נוכח כוחו וניסיונו של אויבם, אך הטעים כי בעלות הברית כבר הנחילו לגרמנים לעת ההיא תבוסות כבדות בשדה הקרב, וכי העורף של הלוחמים העמיד לרשותם עדיפות מכרעת בנשק ועתודות גדולות של לוחמים. הוא הכריז כי האנשים החופשיים של העולם צועדים לניצחון, והדגיש כי יש לו אמון מלא ביכולת, באומץ הלב ובמחויבות של החיילים לתפקידם וכי כולם יחד לא ישלימו עם דבר זולת ניצחון מלא.

אייזנהאואר סיים את פקודתו בברכת הצלחה ללוחמים ובבקשה לברכת האלוהים למשימה הגדולה והנאצלת שלפניהם.

הנוסח המקורי של הפקודה נשמר כיום בספרייה הנשיאותית ע"ש אייזנהאואר בקנזס שבארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
*נוסח הפקודה והקלטתה באתר צבא ארצות הברית
*צילום נוסח הפקודה המקורי באתר ourdocuments.gov

קטגוריה:המערכה בנורמנדי
קטגוריה:מסמכים היסטוריים
קטגוריה:דווייט אייזנהאואר
באמת (שיר של מאיר ויזלטיר)

**באמת** הוא שירו של המשורר הישראלי מאיר ויזלטיר. התפרסם בשנות השישים, ואחר כך הוכלל באסופת שיריו: **[[קיצור שנות השישים]]**, שראתה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1984.

## רקע
"באמת" מתאפיין במחאתיות ובבוטות מופגנת שמובעת גם בשיריו האחרים של ויזלטיר, והוא עוסק בחיפוש אחר האמת תוך כדי לבטים, אבל מבלי לוותר עליה. עבור ויזלטיר האמת יכולה להיות גם אי אפשרות; ויזלטיר עשוי לקבל את ההיגד שאין אמת כלל, אבל הוא אינו מכריז על כך כמסקנה סופית. הוא מלגלג על המתנגדים לאמונה באמת וגם על המאמינים באמת לא נכונה או בלתי מציאותית.

על פי המשורר, האמת, תהא אשר תהא, עלולה להיות מפחידה ואף מאיימת מאוד, להפוך לבלתי נשלטת, ולחדור לכל מקום, כלומר לתודעה האישית והציבורית, מבלי שניתן יהיה לעצור אותה; תכונות אופייניות אלו הופכות אותה, עבור חלק מבני האדם בחלק מהזמנים והמקומות, לבלתי נסבלת ולמזיקה. לכן, עבור החשים קושי מולה, היא מפחידה, מרגיזה, ואף ראויה להדברה כמו חרקים.

אם ישנה למשורר אמת משלו, המובעת בשיר זה, הרי היא הנחישות להישיר מבט אל האמת ולהִיצמד אליה בנחישות, כל כמה שתכאב; כי אין יקרה יותר מהאמת, תהא מהותה אשר תהא, גם כאשר היא מציקה או מכאיבה.
רעיונות אלו מנוסח במשפטים הפותחים של השיר:

וחוזרים ומנוסחים במהלך השיר בווריאציות שונות, המכוונות לשכנע את הקוראים באמיתות טענותו המהותית.

מאז שראה אור לראשונה בשנות השישים הוזכרו פסוקים מהשיר בתרבות העברית הישראלית, ונעשה אהוד.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי שנות ה-1960
The Abbey Road E.P.

הוא מיני אלבום של להקת הרד הוט צ'ילי פפרז שיצא בשנת 1988. מתוך חמש הרצועות הכלולות ב-EP הזה, ארבע פורסמו בעבר באלבומי האולפן של הלהקה. הרצועה החדשה היחידה היא גרסת כיסוי לשירו של ג'ימי הנדריקס "Fire", שהופיעה בעבר בתור B-side לסינגל "Fight Like a Brave", ומאוחר יותר נכללה באלבום Mother's Milk בתור מחווה להלל סלובק, הגיטריסט המקורי של הלהקה, שמת ממנת יתר של הרואין. הלל מנגן בגיטרה ברצועה זו.

עטיפת האלבום ושמו הם מחווה לאלבום Abbey Road של הביטלס. בעטיפה נראים חברי הלהקה חוצים כביש באופן כמעט זהה לעטיפה של "Abbey Road", למעט העובדה שהם ערומים, ורק גרב מכסה את איבר המין שלהם. חברי הלהקה נהגו להופיע כך בהופעותיה הראשונות של הלהקה.

## רשימת השירים
* "Fire" (ג'ימי הנדריקס) - 2:02
* "BackWoods" (פלי, ג'ק איירונס, אנתוני קידיס, הלל סלובק) - 3:06
* "Catholic School Girls Rule" (פלי, קידיס, קליף מרטינז) - 1:57
* "Hollywood (Africa)" (המטרס) - 5:04
* "True Men Don't Kill Coyotes" (פלי, קידיס, מרטינז, ג'ק שרמן) - 3:38

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מיני-אלבומים באנגלית
ארנולד שרינג

**ארנולד שרינג** (בגרמנית: **Arnold Schering**; 2 באפריל 1877 - 7 במרץ 1941) היה מוזיקולוג גרמני.

שרינג נולד בברסלאו (אז בגרמניה, כיום ורוצלב בפולין), בנו של מו"ל של ספרי אמנות. הוא גדל בדרזדן ולמד כינור ב"אננגימנזיום", שאותו סיים בשנת 1896. בהמשך למד כינור בבית הספר למוזיקה בברלין אצל יוזף יואכים. משנת 1899 עד 1902 למד מוזיקה בברלין ובלייפציג וכתב את עבודת הדוקטורט שלו על הקונצ'רטי האינסטרומנטליים של ויוואלדי (בגרמנית
Geschichte des Instrumentalkonzertes bei Antonio Vivaldi) ולעבודתו זו הייתה השפעה בהחייאת המוזיקה של ויוואלדי. ב-1907 החל תקופת השתלמות והכשרה וב-1915 מונה לפרופסור למוזיקה. ב-1920 אסף שרינג חומר ראיות לכך, שיוהאן סבסטיאן באך השתמש בדרך כלל ב-12 זמרים בקנטטות וביצירות ווקאליות אחרות שלו. גילוי זה התבטא עם הזמן בביצועים אותנטיים של מוזיקה עתיקה. משנת 1928 ואילך כיהן שרינג כפרופסור למוזיקולוגיה בברלין.

לאחר עליית הנאצים לשלטון, היה שרינג לחבר באיגוד המורים הנאצים ובמועצת המנהלים של לשכת המוזיקה של הרייך (Reichsmusikkammer). עד 1936 כיהן כנשיא האגודה הגרמנית למוזיקולוגיה (עד 1933 אגודת המוזיקה הגרמנית), ששינתה את פניה בהתאם לעקרונות הנאציים: "ניתן עידוד להעסקת נאצים צעירים, אבל אלפרד איינשטיין אולץ להתפטר מעריכת כתב העת למוזיקולוגיה, שבראשו עמד מאז הופעתו לראשונה בשנת 1918. "עקרון הפיהרר" נשמר, בייחוד בשנת 1936 או 1937 בהנהגת לודוויג שיידרמאייר (1876-1957), ממשיכו על כס הנשיאות."

בינואר 1934 נשא שרינג הרצאה באגודה הגרמנית לחינוך בנושא "הגרמאני במוזיקה הגרמנית". באותה שנה הופיע ספרו "בטהובן בפרשנות חדשה", שבו הוא מביא הקבלות ביצירות בטהובן לסצנות ממחזות שקספיר ושילר ומעלה את הטענה הנועזת, כי התבנית הצורנית הזאת התואמת את סצנות שקספיר ושילר הייתה מכוונת. באותה שנה כתב גם מאמר בכתב העת למוזיקולוגיה, שבו הגדיר את הסימפוניה החמישית של בטהובן כ"סימפוניה של התקוממות לאומית", שאותה השווה לעליית המשטר הנאצי. לבסוף, בשנת 1936, כתב ב"בטהובן ושירה", כי "אם מוזיקה ברוטאלית, חושנית וכן, בעינינו, זרה מבחינה גזעית, מאיימת לנתק אותנו מן הקשר הלא-מובן בין מוזיקה נעלה לאמנות נעלה, הרי בבטהובן נוכל לחזור וליצור ברית אידיאלית חדשה."

שרינג גילה עניין רב בחקר המוזיקה של תקופת הרנסאנס והבארוק ובעיקר יצירות באך. במסגרת מחקריו אלה חלק על הגרסה המקובלת, לפיה מוזיקת הקודש של המאה ה-16 בוצעה כולה בשירת א-קפלה.

באוגוסט 1940 פרש מעבודתו מחמת מחלה. הוא מת בשנה שלאחריה ונקבר בפרידהוף הרשטראסה. מקום קברו אינו ידוע.

## קישורים חיצוניים
* 

* Arnold Schering on "Who Sang the Soprano and Alto Parts in Bach's Cantata's"


## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקולוגים גרמנים
קטגוריה:מוזיקאים בשירות הרייך השלישי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1877
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1941
קורליין

קטגוריה:שמות פרטיים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם באבני חן
כמו בלדה

"**כמו בלדה**" (ידוע גם במילותיו הראשונות: "**אִם זֵר קוצים כואב**") הוא שירו של המשורר הישראלי נתן יונתן. השיר הולחן על ידי המלחין והרופא גידי קורן, ובוצע לראשונה על ידי להקת "האחים והאחיות".

אף שהשיר נכתב זמן קצר לפני מלחמת יום הכיפורים, בתודעה הציבורית קוּשַר השיר כמו שירים נוספים של נתן יונתן, אל המלחמה הזו ואל נפילת בנו במהלכה. בנו של יונתן, , נהרג במלחמת יום הכיפורים, בסתיו 1973. לדברי נתן יונתן, חודשים מספר לאחר מלחמת יום הכיפורים, פנה אליו העורך של מדור הספרות של "מעריב", הסופר משה שמיר, וסיפר לו כי מצא אצלו שיר שלו, וביקש לפרסמו. כיוון שיונתן חש כבוד רב אל שמיר, שהיה הראשון שפרסם את שיריו, נאות לבקשתו. השיר ששמיר פרסם היה "כמו בלדה", ולמרות היותו שיר אהבה, הוא נצרב בתודעה הישראלית כשיר זיכרון.

על נסיבות הכתיבה סיפר נתן יונתן: "השיר נכתב בימים של מצוקת נפש שלא הרפתה ממני, הייתי מרבה באותם ימים לנסוע ברכבת לחיפה, בשעות ערב, והשיר הולך ומתחבר בתוכי, כמין דיאלוג מדומה, שרק האני בו מדַבּר; וכדי שלא להתפתות לביטוי פתטי, שהיה אולי הולם את מצב הרוח, לבשתי את מסכת הבלדה, שנועדה מטבע בריאתה למצבים פתטיים באמת, לרגעים הרי־גורל, ובה הכול אפשרי ואמין: הנכונות ללכת למדבר כדי ללמוד לכאוב, או לגור בין הכֵפים הקשים והבודדים – ובה גם אפשר לדבּר ללא פחד על מה ששואל הלב שיקרה לאחר שיידום: 'תגידי לי מלים יפות מבכי ואושר, הוא כנראה אהב אותי, האיש הזה'. ה'מסכה' הִכתיבה את התבנית הריתמית, התמטית, אפילו איזה לחן ליווה את הכּתיבה, כשהגעתי לכלל כתיבה. היו לשיר בתים נוספים שנמחקו, וטוב שנמחקו. בלדה קלאסית לא נוצרה כאן, וגם לא שאפתי לכך, אבל משהו מהבלדה יש".

השיר בלחנו של קורן נעשה אהוב מאוד, במיוחד על צעירים, וזכה לעיבודים וביצועים רבים, בין השאר על ידי דודו זכאי, אייל גולן, שלומי שבת, נריה חובב, אמיר דדון, סוזי מילר (חברת ההרכב "האחים והאחיות") ביחד עם הילה הררי ואחרים.

לחן נוסף נכתב על ידי שלמה גרוניך. השיר בלחנו של גרוניך ליווה את סרטם התיעודי של נתן יונתן וחיים שירן, "ליאור", ששודר בטלוויזיה הישראלית.

## קישורים חיצוניים

* אורי הייטנר, מילים יפות מבכי ואושר, באתר israblog
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי האחים והאחיות
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי נתן יונתן
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי גידי קורן
קטגוריה:שירים על מדבריות
קטגוריה:ריקודי עם בישראל: שירים
יקבי ראשון לציון (שיר)

[שמאל|ממוזער|245x245px|מכונות ה[יקב בראשון לציון בשלהי המאה ה-19]]
[שמאל|ממוזער|244x244px|חביות יין במרתף יקב ראשון לציון (צולם בין [1920-1900)]]
"**יִקְבֵי רִאשׁוֹן לְצִיּוֹן**" ("**כְּשֶׁנָּמוּת יִקְבְּרוּ אוֹתָנוּ ...**") הוא פזמון עברי המתבסס על שיר השתייה הצרפתי הנודע "Chevaliers de la table ronde" ("אבירי השולחן העגול"), ולחנו הוא כלחן השיר המקורי. מחבריו אלמוניים, והוא חובר כנראה בשנות ה-40 של המאה ה-20.

## על השיר
מילות השיר מכריזות בעליזות על היקב שנקרא "כרמל" במושבה ראשון לציון, המלא וגדוש בחביות ובקבוקי יין אדום, המוגש כביכול לעוברים ושבים על ידי עלמות ועלמים בכוסות ובגביעים; בשל זמינות היין הֶערב ומגישיו החינניים, כדאי להקבר ביקב בראשון לציון, באופן מטפורי, כלומר לשכון בו לתמיד.

חשיבותו הכלכלית של היקב בראשון לציון בחברה היישובית הקטנה (כחמישים אלף נפש בשנת 1900), והיותו מקור לפרנסתו של מגזר יצרני רחב, אשר כלל משפחות איכרים ופועלים רבים, תרמו לצירופו של השיר "יקבי ראשון לציון" אל מחרוזת השירים הנהוגה על המפעל הציוני בארץ ישראל. נהגו לשיר אותו במסיבות, תהלוכות וחגיגות ביישוב והוא זכה לביצועים רבים, בדרך כלל מקהלתיים. בתקופת מלחמת העצמאות חוברה גרסה מקברית למילות השיר ולחנו, שהתייחסה לאבדות הרבות שספגו שיירות האספקה לירושלים הנצורה, וכוחות "ההגנה" וחטיבת הראל של הפלמ"ח.

## מילות השיר

בזכרונותיו ממלחמת העצמאות פרסם משה בן-שחר נוסח שונה של השיר:

## לקריאה נוספת
* דוד אסף, **שיר הוא לא רק מילים: פרקי מסע בזמר העברי**, הוצאת עם עובד, 2019, הפרק "'כשנמות יקברו אותנו' - מנוחה נכונה עם כוס של יין", עמ' 157–171.

## קישורים חיצוניים
* , באתר הספרייה הלאומית
* יקבי ראשון לציון, באתר זמרשת
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שתורגמו מצרפתית לעברית
קטגוריה:שירים על ראשון לציון
קטגוריה:שירים עממיים
קטגוריה:העלייה הראשונה
קטגוריה:תרבות ביישוב
חסן טהראני מוקדם

**חסן טהראני מוקדם** (בפרסית: **حسن تهرانی مقدم**; 1959 – 12 בנובמבר 2011) היה גנרל, בדרגה המקבילה לתת-אלוף, במשמרות המהפכה האסלאמית של איראן. היה מייסד תוכנית הטילים האיראנית.

כבר במהפכה האיסלאמית ב-1979 לקח חלק ויצר כלי נשק מאולתרים. השתתף במלחמת איראן–עיראק שם זכה לתהילה רבה, דבר שהקנה לו הערכה רבה כמפקד במשמרות המהפכה האסלאמית. הוא ייסד את חיל התותחנים והטילים ולאחר מכן עבר לתחום הבליסטיקה. הוא ייסד את תוכנית טילי הקרקע-קרקע של איראן, והיה אחראי לטילים של חזבאללה וחמאס, במסגרת זו אף עמד בקשר עם מחמוד אל מבחוח שהיה אחראי על הברחת אמצעי לחימה מאיראן לעזה.

נהרג ב הממוקם מערבית לטהראן. באותו פיצוץ נהרגו מלבדו עוד 16 - 40 איש. הסיבה לפיצוץ לא פורסמה. בעיתונות הזרה ייחסו את הפיצוץ לחבלה עליה אחראי המוסד, גורמים בממשל האיראני הכחישו בתחילה שהפיצוץ נגרם בשל חבלה. אך לאחר זמן הודו כי ייתכן וישראל אחראית לפיצוץ.

על פי צוואתו על מצבתו נכתב: "כאן קבור אותו אחד שרצה להשמיד את ישראל".
[ממוזער|מנהיג איראן [עלי ח'אמנאי|עלי חמינאי בקברו של מוקדם]]

## לקריאה נוספת
* רונן ברגמן, **ארבע בום**, מוסף 7 ימים ידיעות אחרונות, 9 בדצמבר 2011

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי משמרות המהפכה האסלאמית
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1959
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2011
אות הנשיא להתנדבות

300px|ממוזער|שמאל|נשיא המדינה יצחק הרצוג ורעייתו מיכל יחד עם החמ״לים שקיבלו את אות הנשיא להתנדבות, יוני 2024
[250px|ממוזער|שמאל|מפגש לכינון הוועדה לאות הנשיא למתנדב אפריל 2017, למטה מימין לשמאל: יו"ר הוועדה המייעצת לאות הנשיא [בני גנץ, נשיא המדינה ראובן ריבלין, ממלא מקום יו"ר המועצה הלאומית להתנדבות ד"ר ברוך לוי.]]
**אות הנשיא להתנדבות** (נקרא **אות הנשיא למתנדב** עד 2020) הוא אות המוענק מדי שנה על ידי נשיא המדינה לגופים, מוסדות וארגונים, ליחידים או קבוצות מתנדבים הפועלים במצוינות יוצאת דופן בתרומתה לחברה.

מטרת האות לעודד את הפעילות ההתנדבותית, תוך שאיפה לטיפוח ערכים של נתינה לזולת, מעורבות חברתית, אחריות הדדית וגיבוש לאומי המבוסס על ערכי ההומניזם ואהבת האדם.

## קריטריונים
האות ניתן לראשונה בשנת ה'תשל"ה, ומאז אחת לשנה לכ-12 זוכים בטקס רשמי המתקיים בגינת משכן הנשיא.
בנוסף, לבקשת נשיא המדינה יוענק בנפרד אות מופת על מעשה יוצא דופן למען החברה.

תהליך הבחירה מתחיל במינוי של הנשיא לחברי ועדה מייעצת בת 13 משתתפים, המשתנה מדי שנה ובין חבריה נציגים מן התקשורת, האקדמיה, אנשי ציבור וחברי ארגונים התנדבותיים. הוועדה בוחרת את מקבלי הפרס מתוך כשלושים מועמדים שמוגשים לה על ידי ועדות המשנה. לאחר שהנשיא מאשר את המומלצים מתקיים טקס במעמד של כ-1000 מוזמנים בהשתתפות הנשיא ויושב ראש הוועדה.

אות הנשיא להתנדבות מתבצע בשיתוף המועצה הלאומית להתנדבות בישראל ונבחרים בו מתנדבים בתחומי הביטחון, הבריאות, הקהילה, איכות החיים ואיכות הסביבה, קליטת עליה, חינוך לתרבות ולספורט או על אורח חיים של התנדבות ועשייה.

האות מוענק למתנדבים שעסקו בהתנדבות בשנת הענקתו בשלוש קטגוריות: נוער שפעל לפחות 18 חודשים, בוגרים שפעלו לפחות שלוש שנים, וקבוצות שפעלו לפחות שנתיים. האות מוענק רק פעם אחת לאדם או ארגון, גם אם התבצעו שינויים ונוספה עשייה.

## זוכים בולטים לאורך השנים
* 1980 - שאול פטאי
* 1982 - יד שרה, אנוש – העמותה הישראלית לבריאות הנפש
* 1983 - פר פייה-הנסן
* 1987 - גדעון לנגמן
* 1988 - איאן פרומן
* 1991 - חנניה צ'ולק
* 1995 - זכרון מנחם, גיל-עד חריש
* 1996 - תמר קולק
* 1998 - נעמת
* 2002 - ורדה זקהיים
* 2003 - ליונס, שלי חושן, רחשי לב
* 2004 - איל"ן, בני ברית, קולך (בהובלת חנה קהת)
* 2005 - חיים קונביץ, דודי זילברשלג
* 2006 - רחל נריה
* 2008 - הרב יוסף צבי רימון, חסדי נעמי
* 2009 - מגמה ירוקה, ידיד, עמותת פוש
* 2010 - אחריי!, איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל, האגודה למען הלהט"ב בישראל, חיבוק ראשון, ידידיה ורדי
* 2011 - בטרם - המרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים
* 2012 - עדה אהרוני
* 2013 - אור למשפחות, אור שלום, יוניסטרים, חברים לרפואה, אדם פיש
* 2014 - כפר נהר הירדן, אברהם ישעיהו הבר
* 2015 - אליפלט - אזרחים למען ילדי פליטים
* 2016 - אג'יק - מכון הנגב, יואל מרשק, רעיה שטראוס, התנועה הדרוזית הציונית
* 2017 - אריאל אלמוג
* 2018 - רופאי חלום
* 2019 - זיכרון בסלון
* 2021 - למענם, חוש"ן - חינוך ושינוי, אורנה שמעוני, ישראל מרדכי צישינסקי, רפואה ושמחה, כולנא ירושלים
* 2022 - ער"ן
* 2023 - רחל אדרי, החמ"ל הירושלמי של לב אחד, התעוררות בירושלים והאיחוד הירושלמי.
* 2024 - 20 יחידים וקבוצות שהתנדבו במהלך מלחמת חרבות ברזל, ביניהם אחים ואחיות לנשק, הגל שלי, השומר החדש ורוח נשית.

## קישורים חיצוניים

* 
* רשימת זוכי אות הנשיא להתנדבות בשנים תשל"ה–תשע"ט (1975–2019), באתר המועצה הישראלית להתנדבות 

## הערות שוליים

*
נשיא, התנדבות
התנדבות
קטגוריה:התנדבות בישראל ובארץ ישראל
סגיזאורוס

ממוזער|איור של שרידי הסגיזאורוס
**סגיזאורוס** (שם מדעי: *Segisaurus*; מילולית: "לטאת קניון סגי") הוא סוג דינוזאור תרופוד קדום, אשר חי באמריקה הצפונית לפני 183 מיליון שנים, בתחילת תקופת היורה. המאובנים שלו התגלו באריזונה ותואר ב-1936 בידי החוקר צ'ארלס לואיס קאמפ. הוא נקרא על שם הקניון בו התגלה (Tsegi Canyon) והוא הדינוזאור היחיד הידוע מהאזור.

דינוזאור זה השתייך למשפחת הצלופיזיים והיה קרוב של הצלופיזיס, מראשוני הדינוזאורים. משיירי העצמות שהתאבנו - לרוב עצמות גפיים, מעט חוליות ואגן הירכיים וחתיכות לא שלמות של הגולגולת, נלמד שהגיע לאורך מטר, היה בעל זנב באורך חצי מטר ומשקלו הגיע ל-4 עד 7 ק"ג. יצור זה היה דו-רגלי אוכל בשר או צייד חרקים עם שיניים חרוטיות דקות.

עצמותיו נראו כ"עצמות מוצקות" לדעת מדענים רבים, אך ב-2005 התברר שמרבית המפרקים היו "עצמות חלולות", בדומה לקרוביו הצלופיזיס והפרוקומפסוגנתוס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1936
קטגוריה:צלופיזיים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו ביורה תחתון באמריקה הצפונית
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי צ'ארלס לוויס קאמפ
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1936
קטגוריה:טקסונים שהתפתחו ביורה תחתון
דרום טירול (נפה)

**דרום טירול** (בגרמנית: **Südtirol**; באיטלקית: **Sudtirolo**) היא נפה אוטונומית בצפון איטליה, המוכרת גם בשם **אלטו אדיג'ה**. יחד עם נפת טרנטו מרכיבה דרום טירול את האזור האוטונומי טרנטינו - אלטו אדיג'ה. שטח הנפה הוא כ-7,400 קמ"ר, ומתגוררים בה כ-520,000 תושבים (נכון ל-2015). בירת הנפה היא בולצנו.

רוב אוכלוסיית הנפה דוברת גרמנית. בערך כרבע מהתושבים דוברים איטלקית, ומיעוט מהם דוברים לדינית כשפת אם. לדרום טירול מוענקת מידה משמעותית של שלטון עצמי, שבמסגרתו כוח חקיקתי בלעדי, ומשטר כלכלי המאפשר לנפה להחזיק בכ-90% מכל המיסים שנגבים בנפה.

יחד עם מדינת טירול האוסטרית ונפת טרנטו, אשר שטחיהם חופפים כמעט לחלוטין לשטחי האזור ההיסטורי של טירול, היא מיוצגת באיחוד האירופי בשם האזור האירופאי טירול-דרום טירול-טרנטינו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איטליה: נפות
קטגוריה:אזורים בעלי שלטון עצמי
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות גרמנית