open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
כרמית גלעדי-פולארד

**כרמית גלעדי-פולארד** (נולדה ב-1956) היא מאיירת, גרפיקאית ומורה לאומנות. זוכת פרס נחום גוטמן לאיור.

## ביוגרפיה
בוגרת מכללת ויצו קנדה, חיפה, במגמת עיצוב גרפי (1984).

במשך כ-11 שנים לימדה אומנות בחטיבת הביניים בכפר קמא. במקביל - הדריכה ילדים במרכז "מילוא" להעשרה באומנות בעפולה והעבירה קורס לאיור במכללת "תלתן" בחיפה.

## קריירה
איירה למעלה מ-30 ספרי ילדים ונוער, זכתה בפרס גוטמן לאיור (1986). הציגה בביאנלה לאיור בברצלונה (1996) ובתערוכות קבוצתיות רבות בארץ וברחבי העולם. חברה באגודת המאיירים הישראלית, מלמדת אמנות לצד עבודתה באיור, מדריכה בסדנאות יצירה, עוסקת בפיתוח דרכי חשיבה ויצירה בתחומי האמנות הפלסטית לילדים. קיבלה את "פרס נחום גוטמן לאיור ספרי ילדים" עבור ספרה "פרפר" - עיריית תל אביב, קרן גוטמן.

## חיים אישיים
גלעדי-פולארד נשואה ואם לשלוש בנות. מגוררת בקיבוץ מרחביה.

## ספרים שאיירה
* "פרפר" (כתבה מיריק שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "פרה פרפרה" (כתבה מיריק שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "כתונת פסים" (כתבו כרמית גלעדי-פולארד ומיריק שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "הינשוף שראה הפוך" (כתב יוסי גודארד, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "סבתא לאה" (כתבה מיריק שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "סלט טוב טרי" (כתבה מיריק שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "לילה דוב" (כתבה מיריק שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "יש ים בירושלים" (כתבה מיריק שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "מה יש בעולם?" (כתבה מיריק שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "שנינו נתנהג יפה" (כתבה אורלי קסטל-בלום, הוצאת כתר)
* "אדמה כחולה, שמש סגולה" (כתבה מיכל הירש נוי, הוצאת תמוז)
* "חנה רוצה מרציפנה" (כתבה קדיה מולודובסקי, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "ספר גדול עם שירים קטנים (כתבה מיריק שניר הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "מעשה באפס" (כתב יוסי גודארד, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
* "אחות קטנה והיא שונה" -1998 (כתבה דפנה פונדק-מן)
* הכדור שהלך לטייל כתב ארנון רביב (ספרית פועלים)
* "המפלצת שלי ואני" מאת אלה הרלב (הוצ' הקבוץ המאוחד)
* "אמאל'ה" (כתבה נרי אלומה, הוצ' הקיבוץ המאוחד)
* "ספר גדול עם שירים קטנים" - מיריק שניר (הקיבוץ המאוחד)
* "חברות שכזאת" עליזה סטרוד (הוצ' דני ספרים)
* "החבר שלי, החברה שלי" הקיבוץ המאוחד (אסופת סיפורים)
* "אולי רק אני מבין אותי ויש לי זמן אלי" מירה מינצר יערי (הקיבוץ המאוחד)
* " האלוף שלנו תם" (יהודית כפרי) הוצ' ספרית פועלים
* "גליה של גדליה" (ליאורה שמשון) הוצ' הקיבוץ המאוחד
* "הדגדוג שהלך לאיבוד" (אורן ציבלין) הוצ' ציבלין
* "דפק לי בדלת פילון" (כרמית גלעדי פולארד) הוצ' הקיבוץ המאוחד

## ספרים שכתבה
*"דפק לי בדלת פילון" (2013) - ספר ילדים (הוצאת הקיבוץ המאוחד).

## תערוכות
*1996 – ביאנלה לאיור בברצלונה, ספרד
*2000 - מספר עבודות בסיאול, דרום קוריאה
*2003 - תערוכת יחיד במכללת אורנים

תערוכות קבוצתיות רבות במסגרת ארגון "אגודת המאיירים": במוזיאון נחום גוטמן ביפו, בבית אריאלה ת"א, ב"בית האומנים" בירושלים, בבית "יד לבנים" רעננה, בגבעת חביבה ועוד.

## קישורים חיצוניים

* כרמית גלעדי-פולארד, באתר אגודת המאיירים
* אתר נוסף של כרמית גלעדי-פולארד
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גרפיקאיות ישראליות
קטגוריה:גרפיקאים ישראלים
קטגוריה:מאיירות ישראליות
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:בוגרות המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה
קטגוריה:בוגרי המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה
קטגוריה:זוכי פרס נחום גוטמן
קטגוריה:מרחביה: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1956
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
מיס פיגי

**מיס פיגי** היא בובה שהייתה לאחת מהדמויות המוכרות בתוכנית "החבובות". את מיס פיגי דיבב פרנק אוז, והחל מ-2001 החליפו באופן לא רשמי אריק ג'יקובסון. בראשית ימי שידור הסדרה בישראל, תורגם שמה של מיס פיגי כ**חזירונת**.

מיס פיגי היא חזירה, המשוכנעת כי נועדה להיות כוכבת, ואשר אינה בוחלת באמצעים כדי להשיג את מטרתה. דמותה הציבורית של מיס פיגי כולה מלאת חן וגינונים נשיים, אך מצבי הרוח שלה משתנים כמעט כהרף עין עד כדי מעבר חד לזעם פרוע כאשר היא חושדת כי מעליבים אותה. קרמיט הצפרדע הפך לאחד מלוכדי הזעם של מיס פיגי ויעד למהלומות קרטה רבות. מיס פיגי רואה בקרמיט את אהוב לבה, ובעת שאינה שולחת אליו נשיקות באוויר היא לעיתים חונקת אותו בנשיקות שבהן אינו חפץ.

מיס פיגי החלה כדמות משנית בתוכנית החבובות, אך דמותה התפתחה עד שהפכה לאחת הדמויות המרכזיות בתוכנית. דמותה הראשונית של מיס פיגי הייתה של חזירה בלונדינית בעלת עיניים בוהקות אשר הופיעה לזמן קצר בפרק הפיילוט המיוחד בשנת 1975. פרק הפיילוט נקרא "מופע החבובות: סַקסופון ואלימות" (The Muppet Show: Sax and Violence) ובו מיס פיגי הופיעה בסקיצה שנקראה "חזרה אל מתחת לפלנטת החזירים" (Return to Beneath the Planet of the Pigs). במופע עדיין לא ניתן לה שם, אך בעת שתוכנית החבובות החלה ב-1976, דמותה כבר קיבלה את מאפייני מיס פיגי המוכרים: עיניים כחולות גדולות, גלימה לבנה וקפיצה על קרמיט, אהבת חייה.

נראה, כי העובדה שנועדה להיות דמות משנית בתחילה השתקפה בשמה שנלווה אליו תואר של מיס (תואר מקובל לאישה שאינה נשואה) ויש שחשבו כי הוא חיקוי של מיס מאוסי (עכברונת), מושא אהבתו של קרמיט בתוכנית הספיישל מ-1974. אחד ממדבבי התוכנית גילה כי ההשראה האמיתית לשמה של מיס פיגי הייתה הזמרת פגי לי, שלעיתים הכריזה על עצמה כ"מיס פגי לי" והיא אף בעלת שיער בלונדיני ארוך. בתוכנית החבובות שבה התארח ג'ים נבורס (Jim Nabors), מי שהיה אורח פעמים רבות בתוכנית, גילה קרמיט כי שמה האמצעי של מיס פיגי הוא "לי", ובכך היוצרים חלקו כבוד לפגי לי. עם זאת, בתוכנית בה התארחה אברי שרייבר (Avery Schreiber) מיס פיגי הרשתה לה לקרוא לה בשמה האמיתי פיגטיוס (Pigathius).

תוך זמן קצר, כאשר יוצרי הסדרה הכירו בכך שהחזירה הכמהה לאהבה יכולה להיות הרבה יותר מאשר דמות משנית המופיעה לרגע, הפכה דמותה של מיס פיגי לדמות ראשית. במהלך ריאיון בשנת 1979 בניו יורק טיימס, תיאר פרנק אוז את הביוגרפיה שלה:

בסרט הראשון, החבובות - הסרט שבו השתתפה מיס פיגי, היא בדיוק זכתה בתחרות יופי כאשר פגשה את החבובות והצטרפה לשורותיהן. בסופו של דבר, קרמיט החזיר אהבה למיס פיגי ובלא יודעין התחתן איתה בסרט החבובות כובשות את מנהטן. מאירועים מאוחרים יותר נראה כי היו אלו רק הדמויות בסרט שהתחתנו וכי יחסיהם נותרו בדיוק כבעבר. בסרט החבובות מיס פיגי מגלמת את עורכת ווג פריז. למיס פיגי יש חיית מחמד, פודל בשם פו-פו וקרמיט החליף אותה לתקופה קצרה.

הדמות דובבה בעברית על ידי גני תמיר, יובל סגל ועינת אזולאי.

## קישורים חיצוניים

* 

* מיס פיגי בוויקי-חבובות
* תמלילי ראיונות על מיס פיגי וקרמיט
* 
* 

קטגוריה:החבובות: דמויות
קטגוריה:חזירים בדיוניים
קטגוריה:דוגמניות בדיוניות
תל חיים

250px|ממוזער|שמאל|בית הכנסת בשכונת תל חיים
[250px|ממוזער|המשדרים המקוריים של [תחנת שידור תל חיים בבונקר התת-קרקעי בשכונה]]
**תל חיים** היא שכונה במזרח תל אביב-יפו, על גבול גבעתיים, הממוקמת ממזרח לנחל האיילון ושכונת יד אליהו.

## היסטוריה
השכונה נקראה על שם ד"ר חיים חיסין. בנו, אלכסנדר חיסין, קנה את קרקעות השכונה בשנות השלושים וביקש שתיקרא על שם אביו, שהיה ממייסדי אחוזת בית. המילה "תל" היא משום שבמרכז השכונה היה בעבר תל גדול.

השכונה נוסדה בשנות השלושים של המאה העשרים, אך עד שנות השישים היו בה בתים בודדים בלבד. במאורעות 1936–1939 ועד למלחמת העצמאות ובמהלכה שימשה השכונה כעמדה קדמית ומקום אימונים עבור ארגוני ההגנה והנוטרות כאשר פורעים ערבים מכפר סלמה הסמוך התנכלו לתושבי השכונה ולשכונות יד אליהו והתקווה.

ביום הכרזת המדינה החלה לפעול בשולי השכונה תחנת שידור של קול ישראל וממנה שודר בשידור ישיר ובגלים קצרים טקס הכרזת המדינה שהיה לשידור הראשון של קול ישראל. מתל חיים נקלטו השידורים בארץ ובעולם כולו. המשדר בהספק של 2.5 קילוואט בתחנת תל חיים נבנה במחתרת והותקן במבנה תת-קרקעי, למשדר זה ייחוס היסטורי; הוא הביא לעולם את הכרזת העצמאות של מדינת ישראל ולמעשה היה זה השידור הראשון של קול ישראל כתחנה ממלכתית. הבניין נמצא כיום במפגש הרחובות יצחק שדה ודרך משה דיין ויש תוכניות לשמרו כאתר מורשת לדורות הבאים. תחנת שידור תל חיים פעלה עד לשנת 2004.

מסוף שנות השישים ובעיקר בשנות השבעים ובתחילת שנות השמונים הייתה בשכונה תנופת התפתחות, וכיום ביתר שאת. למעט מספר רבי קומות בכניסה לשכונה, רובה מאופיינת בבנייה נמוכה של שתי קומות.

גבולות השכונה הם: רחוב הורודצקי בצפון, הרחובות דרך השלום ודרך הטייסים במזרח, רחוב לה גוארדיה בדרום ודרך משה דיין במערב.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
בגידת הדימויים

"**בגידת הדימויים**" (בצרפתית: **La trahison des images**) היא יצירה ידועה משנת 1929 של הצייר הסוריאליסט הבלגי רנה מגריט. בציור מתוארת מקטרת המלוּוה בכיתוב "" ("זוהי אינה מקטרת"). הציור מוצג במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה.

לפי הדעה הרווחת, כוונתו של מגריט הייתה להראות כי גם הייצוג הריאליסטי ביותר של עצם כלשהו הוא  בלבד. כך, למשל, לא ניתן לעשן בעזרת ציור המקטרת או לפטם אותו, הגם שהוא דומה מאוד למקטרת אמיתית. ובמילותיו של מגריט: "רק נסו לפטם אותה בטבק! לו הוספתי לציור את הכיתוב 'זוהי מקטרת', הייתי משקר" (את העיקרון ניסח יפה גם הסמיולוג ויליאם ג'ונס: "המילה 'כלב' לא יכולה לנבוח").

מגריט עסק רבות בקשר בין עצמים לבין הייצוג שלהם. בשנת 1927, לדוגמה, השלים את התמונה "Clef des songes" ("מפתח החלומות"), ובה מתוארים ארנק, אולר, עלה וספוג; לכל אחד מהעצמים הוצמדה תווית, אך רק זו של הספוג התאימה. (התוויות האחרות הן "שמַים", "ציפור" ו"שולחן".) שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1930, צייר מגריט גרסה אחרת ובה שישה עצמים, ולכולם תוויות שגויות.

הציור האחרון של מגריט בנושא זה, "Les deux mystères" ("שתי התעלומות"), הושלם בשנת 1966. בציור מופיע כן ציירים, עליו מונחת התמונה "בגידת הדימויים", ולצדו מקטרת נוספת. המקטרת החדשה דומה לזו שבתמונה המקורית בצורתה, אך לא בצבעיה; כך, בעולם המתואר בתמונה, המקטרת המצוירת (על כן הציור) נראית ממשית יותר מזו שלידה.

## פירושים
הפירוש הידוע ביותר לתמונה הוצע בשנת 1973 על ידי הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו בספרו *Ceci n'est pas une pipe*, שבו מתועדים גם שני מכתבים של מגריט. לצד המשמעות הפשוטה של התמונה – ייצוג ועצם אינם היינו הך – מציע פוקו שבהצגת הפרדוקס־לכאורה מחייב מגריט את המתבונן להרהר במושג ה"מציאות".

## ראו גם
* התייחסות עצמית
* פרדוקס
* אחד ושלושה כיסאות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רנה מגריט
קטגוריה:ציורים סוריאליסטים
קטגוריה:ציורים משנות ה-1920
קטגוריה:יצירות משנת 1929
שכונת שבזי

**שכונת שבזי** היא שכונה ותיקה בדרום-מרכז תל אביב-יפו. כיום נחשבת לאזור מגורים ומסחר פופולרי. השכונה סמוכה לשכונות הוותיקות: כרם התימנים ונווה צדק.
## היסטוריה
השכונה היא מהשכונות היהודיות הראשונות באזור יפו ותל אביב, ונוסדה עוד בטרם הקמת "אחוזת בית"-תל אביב. השכונה קרויה על שמו של גדול משוררי יהדות תימן, רבי שלום שבזי, ומורכבת למעשה משתי שכונות קטנות: "מחנה יהודה" (1896) ו"מחנה יוסף" (1904). השכונה הוקמה על ידי עולים מתימן (רובם מהעיר עדן).

גבולות השכונה הם: רחוב המרד במערב, רחוב יצחק אלחנן בצפון, רחוב שבזי במזרח ורחוב זרח ברנט בדרום.
הרחוב הראשי של השכונה נקרא בשם שבזי, ומהווה את מרכז חיי התרבות של השכונה.

בעקבות תוכנית השימור, שינתה השכונה את פניה. האוכלוסייה התחלפה, בתים רבים בשכונה שופצו או נבנו מחדש. רחוב שבזי, הרחוב הראשי של השכונה, הפך לרחוב אופנתי שוקק חיים ובו חנויות מעצבים של ביגוד, תכשיטים ואבזור הבית, חנויות למתנות ומזכרות וספרים, וגלריות ליצירות אמנות, בתי קפה ומסעדות.

בשכונה גדל האמן הקינטי והצורף מאוריצ'יו סמואל ששאב את השראתו האמנותית מעבודתם של הוריו בביתם שבשכונת שבזי.


Gardening in Neve TZedek 1.jpg|נוי ועציצים למכירה ברחוב
Shabazi st1.JPG|רחוב שבזי


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
קטגוריה:שלום שבזי
קאחתי תלאווי

מועדון הכדורגל **קאחתי תלאווי** (בגאורגית: **კახეთი თელავი**) הוא מועדון כדורגל מהעיר תלאווי שבגאורגיה, ששיחקה בליגת העל הגאורגית בין השנים 2005–2007. את משחקיהם הם משחקים באצטדיון העירוני של העיר' אצטדיון גיווי צ'וֹחֶלִי (გივი ჩოხელის სტადიონი).

הקבוצה שיחקה באומגלסי ליגה, ליגת העל הגאורגית, בעונה 2006/07, אולם ירדה לליגה השנייה של גאורגיה, לאחר שהגיעו בעונה זו למקום האחרון בליגה, כאשר מאזן התוצאות הראה על 24 הפסדים, 2 תוצאות תיקו ואפס ניצחונות. בשני משחקי חוץ, מול אולימפי רוסתווי ומול זסטפוני, הפסידו 7:0 לחובתם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קבוצות כדורגל גאורגיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1936
קטגוריה:קאחתי
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהתפרקו
הגליות לברגאן

שמאל|ממוזער|250px|חבל הבאנאט ברומניה
250px|ממוזער|שמאל|מיקום מישור ברגאן ברומניה
**הגליות לברגאן** בוצעו ברומניה בתקופת השלטון הקומוניסטי בשנות החמישים של המאה ה-20, בימי מנהיגותו של גאורגה גאורגיו-דז'.

הוצאתה של יוגוסלביה מהקומינטרן בשנת 1948 הפכה את אזור הגבול שבין שתי המדינות לרגיש במיוחד בעיני המשטר הקומוניסטי הרומני. על פי הדגם הסובייטי, משרד הפנים הרומני הוציא ביום 15 במרץ 1951 צו בזו הלשון:

"שר הפנים יוכל, לפי החלטתו, להורות על העברתם מהמרכזים הצפופים של אותם אנשים שאינם יכולים להצדיק את שהייתם באותם מרכזים והעברתם מכל יישוב של אותם שהתנהגותם כלפי העם העמל מזיק לבניית הסוציאליזם ברפובליקה העממית הרומנית. לאותם אנשים ניתן יהיה לקבוע מגורי חובה בכל יישוב אחר".

הצו הזה הכין את הרקע הדרוש להגלייה שהייתה השנייה בגודלה לאחר הגליות ינואר 1945, כאשר 70,000 בני אדם, בעיקר גרמנים אתניים, הוגלו לברית המועצות. הפניית המוגלים לברגאן תאמה גם את הכוונה לפתח את חבל הארץ המפגר של מישור הברגאן תוך ניצול המוני הגולים. לפי מסמך המתוארך לשנת 1956 תוכנן "טיהור" הבאנאט מהמיעוטים, בעיקר מהגרמנים, הסרבים, הבולגרים והארומנים. כשלב שני של הטיהור הוצבו אותם שנחשבו ליסודות עוינים לקומוניזם, בעלי הקרקעות הגדולים, התעשיינים, פונדקאים, מסעדנים, פליטים מבסרביה וממקדוניה, חיילים לשעבר בצבא של גרמניה הנאצית, אזרחים זרים, אוהדים של טיטו, משתפי פעולה עם האויב בתקופת מלחמת העולם השנייה, אנשי צבא ואישי שלטון (השלטון הקודם) בדימוס, קרובי משפחה ואוהדים של מי שהוגדרו אנטי מהפכנים, פעילים למען זכויות האזרח ואנשי עסקים שהיו להם קשרים במערב.

בפעולה שהתחילה בליל 18 ביוני 1951 הוגלו 45,000 בני אדם שנלקחו מבתיהם והועברו לברגאן. ההעברה הצריכה 2,656 קרונות רכבת ו-6,211 משאיות.
בהשגחת שומרים המגורשים נדרשו להקים לעצמם בתים מלבנים ומבוץ בכ 18 כפרים.
למגורשים הותר לבסוף על ידי משטרו של גאורגיו -דז' לשוב ליישוביהם הקודמים כעבור 5 -6 שנים, בשנת 1956, בהשפעת השינויים לכיוון הדסטליניזציה בברית המועצות והפיוס עם טיטו באותה השנה. רובם ניצלו את ההיתר וחזרו לבנאט.

המנהיג הקומוניסטי הרומני לשעבר יון גאורגה מאורר הצהיר בשנת 1989: "לי לא נאמר אף פעם שהאיכרים הבאנאטים הוגלו לברגאן בגלל טיטו! לי נאמר שהוגלו איכרים שהתנגדו לקולקטיביזציה. נראה לי שזה היה עדיף על שליחתם לבית הכלא".

## קישורים חיצוניים
* טיהור הבאנאט 
* סמרנדה וולטור, Istorie trăită, istorie povestită. Deportarea în Bărăgan - 1997

קטגוריה:רומניה הקומוניסטית
קטגוריה:רומניה: דמוגרפיה
קטגוריה:הגירה בכפייה
שטפנשט

**שטפנשט** או **שטעפנשט** (ברומנית: **Ştefăneşti**) היא עיר קטנה במחוז בוטושאן, בחבל מולדובה שברומניה, המונה כ-5,700 תושבים. רוב התושבים עוסקים בחקלאות.

## יהודים

יהודים הגיעו לשטפנשט בסוף המאה התשע-עשרה (1900-1880) ותרמו להפיכתה לעיירה ולמרכז מסחרי. יהודי העיירה היו ברובם חסידים פשוטים שעסקו במלאכות יהודיות כגון: נפחים, עגלונים, חייטים, צורפים ורפתנים. כאשר החליטו פרנסי העיירה להזמין רב שינהיג את הקהילה היהודית, נבחר הרב מנחם נחום פרידמן משטפנשט, בנו של רבי ישראל מרוז'ין. רבי מנחם נחום כיהן כאדמו"ר במשך כ-20 שנה. לאחר פטירתו התמנה בנו רבי אברהם מתתיהו פרידמן לאדמו"ר. הוא התפרסם כבעל מופת וכונה "מחולל הפלאות משטעפנשט" או "הצדיק משטפנשט". בעקבות פטירתו בשנת תרצ"ג (1933) ללא צאצאים הוחלט ביזמת רב העיירה, הרב יוסף ברייאר, להקים בבנייני החצר המפוארים ישיבה לזכרו. הישיבה שנקראה "בית אברהם" פעלה עד למלחמת העולם השנייה. ב-1936 למדו בה כ-60 תלמידים בארבע כיתות. בראש הישיבה עמד הרב ברייאר. הלימודים בישיבה התקיימו ברוח חסידית ושולבו בה גם לימודי חול.

בשנת תשע"ח נמצא בבית העלמין היהודי קברו של רבה של העיר במאה ה-19 הרב שלום תאומים.

## לקריאה נוספת
## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רומניה: עיירות
קטגוריה:רומניה: עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
אדוארד מקדואל

שמאל|ממוזער|250px|מקדואל ואשתו (1905)
**אדוארד מקדואל** (באנגלית: **Edward MacDowell**; 18 בדצמבר 1860 – 23 בינואר 1908) היה מלחין ומנצח אמריקאי.

## חייו
מקדואל נולד למשפחה ממוצא אירי-סקוטי. כבר בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בפסנתר. בשנת 1876 נסע לצרפת עם אמו והתקבל לקונסרבטואר של פריז, שם למד עם קלוד דביסי אצל אנטואן מרמונטל, בין השאר. לאחר מכן עבר לקונסרבטוריון של פרנקפורט, שם למד קומפוזיציה אצל המלחין יליד שווייץ יואכים רף. ראוף היה מקורב לפרנץ ליסט וכך הכיר אותו גם מקדואל. הפגישה עם ליסט הביאה לפריצת דרך בקריירה של מקדואל. ליסט התלהב מהקונצ'רטו לפסנתר ועזר לו בארגון הופעות ובהדפסת יצירותיו.

בשנת 1888 חזר מקדואל לארצות הברית והשתקע בבוסטון שם המשיך להלחין ולנצח. בשנת 1896 נתמנה לפרופסור ומנהל המחלקה למוזיקה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.

חילוקי דעות קשים עם שלטונות האוניברסיטה ותאונת דרכים הביאו את מקדואל להתפטרות מהאוניברסיטה והעומס הנפשי גרם לו להתמוטטות עצבים ולהתפתחות מחלת נפש. מקדואל קנה אחוזה בפאתי העיירה פיטרבורו במדינת ניו המפשייר והתיישב שם עם אשתו. בצוואתו הועיד את החווה לבניית מקום, שאמנים יוכלו לגור בו וליצור ללא תשלום. שם גם נקבר בשנת 1908.

## יצירותיו של מקדואל

מקדואל שייך לקבוצה הראשונה של מלחינים אמריקאים במאה ה-19, שהושפעו בעיקר מהרומנטיקאים האירופאים.

## יצירותיו החשובות
### יצירות לפסנתר
* 4 סונאטות
* מיניאטורות רבות לפסנתר שהופיעו במספר קבצים, מהם ראויים לציון:
::רישומים מהחורש - אופוס 51
::אידיליות מניו אנגלנד - אופוס 62
::קטעי ים - אופוס 55

### יצירות לפסנתר ותזמורת

2 קונצ'רטי לפסנתר ותזמורת המבוצעים עד היום:

# קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס' 1 בלה מינור אופוס 15 (1884). יצירה זו הקדיש מקדואל לפרנץ ליסט ומזכיר במידה רבה את הקונצ'רטו לפסנתר של אדוארד גריג.

# קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס' 2 ברה מינור אופוס 23 (1889).

### יצירות לתזמורת

מהיצירות המועטות לתזמורת מוכרות 2 סוויטות לתזמורת:

# סוויטה מס' 1 אופוס 42 (1889-1890)
# סוויטה מס' 2 אופוס 48 המכונה גם הסוויטה האינדיאנית. מקדואל השתמש כאן בנעימות אינדיאניות מקוריות. פרקי הסוויטה הם: אגדה, שיר אהבה, מלחמה, שיר קינה וחגיגה כפרית.

## מושבת מקדואל

בהתאם לצוואתו של מקדואל ובעזרת תרומות, נפתחה בשנת 1907 **מושבת מקדואל** בעיירה פיטרבורו בניו המפשייר. אמנים בשטחים שונים, מלחינים וסופרים מוזמנים לבלות וליצור במקום לתקופות של מספר חדשים. המקום פעיל עד היום. האורחים ידועים ששהו שם הם ליאונרד ברנשטיין, אהרן קופלנד, תורנטון ויילדר ועוד. פעם בשנה מחולקת מדליה על שם מקדואל לאמן מצטיין. באותו יום נפתחת המושבה לביקורי קהל.

## קישורים חיצוניים

* האתר של מושבת מקדואל
* 
* 
* 

* John F. Porte, ''Edward Macdowell: A Great American Tone Poet, His Life and Music'' (1922) online book
* MIDI sequences of 147 MacDowell piano pieces or movements and 3 piano transcriptions
* MIDI sequences of 11 MacDowell songs with lyrics
* Art of the States: Edward MacDowell
* "To a Wild Rose" free pdf & midi


קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:חברי היכל התהילה לאמריקאים הגדולים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1860
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1908
שלמה טירן

**שלמה טירן** (16 באפריל 1937 – 11 בינואר 2015) היה מנהל מערכות מידע ישראלי. בשנת 2006 זכה לפרס על מפעל חיים מטעם המגזין "אנשים ומחשבים", על היותו חלוץ בתעשיית ההייטק והמיחשוב בישראל.

## ביוגרפיה
שלמה טירן נולד בשנת 1937 וגדל בירושלים. הוריו אסתר וישראל אברהם טרוקמן-לוי נולדו בעיירת הטקסטיל גורשקוויצה ועלו לארץ כחלוצים בעלייה הרביעית. אביו היה מראשוני החייטים בירושלים. שלמה למד בבית הספר 'במעלה' ואחר כך בבית ספר 'עמל', שם למד להיות מסגר מכני. התגייס לצה"ל בשנת 1955 ושירת בחיל השריון, משנפצע שירת בתפקידים פקידותיים.

בתום שירותו הצבאי ב-1958 נשלח מטעם חברת יבמ ישראל לעבוד כמנקב כרטיסים בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לאחר מכן התקדם לתפקיד מרכיב לוחות חיבורים שבאמצעותם בוצעו פעולות בציוד לעיבוד נתונים.

בגיל עשרים וארבע השלים תעודת בגרות, בגיל עשרים ושמונה סיים תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד שמונה חודשים כגזבר עיריית אילת.

בשנת 1966 הקים את יחידת המחשוב של רשות השידור. בשנת 1967 החל לעבוד כמנתח מערכות במשרד התחבורה ובשנת 1973 מונה למנהל אגף המחשוב של המשרד. במהלך תקופה זו סיים תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטה העברית. הגה חידושים במִנהל ומחשוב, ובהם שיטת הנקודות בכבישים, בדיקות ממוחשבות של מבחני תאוריה וקביעת תור למבחן מעשי באמצעות מחשב. ב-1977 נמנה עם מקימי ועד הגג של מנהלי מערכות המחשוב במשרדי הממשלה.

בשנת 1978 מונה למנהל אגף המחשוב של קופת חולים הכללית. באותו זמן הוקמה "קבוצת יעל" וטירן מונה ליושב ראש מועצת המנהלים שלה. בין השנים 1974 ל-1982, במקביל להיותו מנהל מערכות מידע, לימד ניתוח מערכות וניהול פרויקטים באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטה העברית ובמכון לפריון העבודה והייצור.

בשנת 1982 הקים ביחד עם דני דיין את חברת "אלעד מערכות תוכנה". שהייתה החברה הראשונה בישראל שעסקה בהשמת כוח אדם בתחום המחשבים במיקור חוץ.

בשנים 1982–1984 היה טירן מנמ"ר משרד הבינוי והשיכון. בשנים 1984-1986 כיהן כמנכ"ל סולמל, חברת הבת של סולל בונה לשירותי מחשוב. ב-1986 שב ל"אלעד מערכות" והחברה החלה לעסוק בתפעול מערכות מידע. ב-1988 החלה "אלעד מערכות" לעסוק בפיתוח תוכנה.

טירן היה סגן יושב ראש איגוד המשתמשים של מיקרוסופט בישראל, היה שחקן נבחרת ישראל בכדורת ויושב ראש מועדון הכדורת ברמת גן.

## ביבליוגרפיה
* סימונה ברונפמן, "מנמ"ר המנמ"רים של הממשלה", **Information Week**, גיליון 1233, 14-10 בדצמבר 2006, עמ' 46–47.
* רויטל פייגל, **מהילד הזה לא יצא שום דבר: מבוסס על סיפור חייו של שלמה טירן**, חולון: אורלי לוי, 2007.
* רויטל פייגל, **חבורת האבן הירושלמית**, 2010.
* **חלוצי המחשוב בישראל**/ שלמה טירן. 2011.
* רויטל פייגל, **בסוד ההצלחה - אלעד: שלושים השנים הראשונות**, 2012.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:מייסדי חברות תוכנה ישראלים
קטגוריה:סגל שירותי בריאות כללית
קטגוריה:מייסדי חברות טכנולוגיה יהודים
קטגוריה:שחקני כדורת ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
דב תבורי

**דב תבורי** (י"ג בתשרי ה'תרפ"ט, 27 באוקטובר 1928 – י"ז בכסלו ה'תשע"ו, 29 בנובמבר 2015) היה ראש עיריית פתח תקווה בשנים 1978–1989.

## ביוגרפיה
דב תבורי (במקור, "בלגולה") נולד בתל אביב ב-1928 למשה ושרה-לאה, ובהיותו בן 6 עבר עם משפחתו לפתח תקווה. בגיל 15 עזב את לימודיו והחל לעבוד במוסך. היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד. שירת ב"הגנה" והיה מפקד הגדנ"ע בפתח תקווה. את שירותו בצה"ל סיים בדרגת סרן. סמוך לגיל 30 השלים לימודים תיכוניים ונבחן בבחינות הבגרות. אז, המשיך לתואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני בפסיכולוגיה, שאותו סיים סמוך לגיל 40. תבורי היה מורה מוסמך, ובוגר המדרשה למינהל ציבורי וכלכלה.

בתחילת שנות ה-50 החל לעבוד במשרד החינוך. מונה למפקח החינוך החברתי ושל"ח במחוז מרכז. בשנים 1977–1978 היה מזכיר העיר פתח תקווה. ב-1978 נבחר לכהונת ראש עיריית פתח תקווה מטעם מפלגת העבודה, וכיהן בתפקיד זה עד 1989. כמו כן כיהן כיו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל בשנים 1984-1989.

בשנת 1984, לאחר בחירתו לקדנציה שנייה כראש העיר, החליט לפתוח את קולנוע היכל בלילות שבת, ו"פרשת קולנוע היכל" הביאה לעימות בין דתיים לחילוניים בפתח תקווה, ולהפגנות רבות של הציבור הדתי והחרדי עם רבני העיר, נגד פתיחת הקולנוע.

אחיו חיים תבורי היה מפכ"ל המשטרה השישי של משטרת ישראל.

תבורי כיהן כדירקטור בחברות ציבוריות אחדות, והיה נשוי לרות (לבית דולנסקי) ואב לשלושה ילדים. לאחר שהתאלמן, היה נשוי בשנית, לחנה גל (לבית אוקסנהורן).

## קישורים חיצוניים

* דב תבורי , באתר "ראשונים" של עיריית פתח תקווה
* "סערה בקולנוע היכל" , באתר "ראשונים" של עיריית פתח תקווה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית פתח תקווה
קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:ראשי מרכז השלטון המקומי בישראל
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
יעקב מרגלית

הרב **יעקב מרגלית** (נולד בה'תשי"ג, 1952) הוא רב קהילות האשכנזים בפרדס חנה, נשיא "כולל המושבה" בפרדס חנה, חבר המועצה הרבנית של ארגון רבני צהר ומרכז אקדמי במכללת אורות ישראל.

בין השנים ה'תשנ"ב-ה'תשנ"ז היה ראש מדרשית נעם.

## ביוגרפיה
נולד וגדל בתל אביב. למד בישיבת בר-אילן, במדרשית נעם ובישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק.

בצה"ל שירת במסלול הסדר מרכז.

לימד במכון מאיר, בין השאר את ישראל גולדברג.

בשנת ה'תשמ"ג החל ללמד כר"מ בישיבת הגולן. במהלך עבודתו ברמת הגולן הקים יחד עם הרב יהושע ויצמן את המרכז החינוכי "נחלת שי" להפצת יהדות בישובי הצפון.

בין השנים ה'תשנ"ב - ה'תשנ"ז כיהן כראש מדרשית נעם.

בשנת ה'תשנ"ח החל ללמד במורשת יעקב. הוא מרכז את תוכנית הלימודים לבוגרי הישיבות לתואר ראשון ולתואר שני.

מכהן כרב קהילות האשכנזים בפרדס חנה.

### חיים אישיים
נשוי ואב לילדים, מתגורר בפרדס חנה-כרכור.

בנו אסף נשוי לאלישבע מזי"א.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פרדס חנה: רבנים
קטגוריה:רבני צהר
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:סגל מכון מאיר
קטגוריה:ילידות 1952
קארל לווה

**יוהאן קארל גוטפריד לֶווה** (בגרמנית: **Johann Carl Gottfried Loewe**, נכתב לעיתים אף **Löwe**; 30 בנובמבר 1796 – 20 באפריל 1869) היה מלחין גרמני, זמר בריטון ומנצח. הלידר (השירים האמנותיים) שהלחין היו מוכרים בזמנו לרבים ואף זיכו אותו בתואר הבלתי הרשמי "שוברט של צפון גרמניה". אף הוגו וולף, מלחין הלידר המהפכן שכתב בסגנון הפוסט-רומנטי העריך מאוד את יצירתו של לווה. כיום יצירתו אינה מוכרת כמו בעבר, אך מבחר משיריו עדיין מבוצעים כיום מדי פעם.

## קורות חייו
לווה נולד בלֶבֶּיִין ואת חינוכו המוזיקלי הראשוני קיבל מאביו. הוא היה נער מקהלה, ראשית בקתן ומאוחר יותר בהאלה, שם למד דקדוק. יפי קולו של לווה בא לידיעתה של מאדאם דה סטאל אשר דאגה לו לתמיכה כספית במימונו של ז'רום בונפרטה, מלך וסטפאליה דאז, תמיכה שאפשרה לו להתמיד בלימודי המוזיקה ואף ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת האלה. תמיכה כספית זו פסקה ב-1813, עם עזיבתו של המלך.

בשנת 1820 עקר לווה לשטטין, שם עבד כנגן עוגב וכמנהל מוזיקלי בבית-ספר. בשטטין חיבר לווה את רוב יצירתו המוזיקלית, לרבות גרסה מולחנת לשירו הנודע של גתה "שר היער" (Erlkönig). יש האומרים כי שירו זה של לווה, משנת 1824, משתווה באיכותו לשירו של פרנץ שוברט שנכתב לאותו הטקסט ושזכה לפרסום רב ממנו פי כמה. לווה חיבר מוזיקה למילות שיריהם של משוררים חשובים נוספים, ביניהם פרידריך ריקרט, ויליאם שייקספיר ולורד ביירון (שיריהם של שני האחרונים - בתרגום לגרמנית). לווה הלחין אף מספר אופרות, אורטוריות ויצירות כליות.

בשנת 1821 נישא לווה לז'ולי פון יאקוב, אשר נפטרה כשנתיים לאחר מכן, ב-1823. אשתו השנייה, אאוגוסטֶה לאנגה, הייתה זמרת מחוננת והשניים הופיעו יחד בביצועי האורטוריות שחיבר וזכו להצלחה רבה.

בהמשך חייו, התפרסם לווה הן כזמר והן כמלחין. לווה הופיע כזמר ברחבי אירופה בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-19. לבסוף, שב לווה לגרמניה ולאחר שנטש את משרותיו בשטטין בתום 46 שנות עבודה, עבר להתגורר בקיל, שם מת משבץ ב-20 באפריל 1869.

## יצירתו
קארל לווה חיבר יצירות רבות בתחום המוזיקה הווקאלית, שהייתה קרוב ללבו מפאת היותו זמר; לווה הלחין חמש אופרות, מתוכן בוצעה רק אחת בשם "שלוש המשאלות" ("Die drei Wünsche") שלא זכתה להצלחה יתרה. כמו כן, חיבר 17 אורטוריות שרבות מהן כתובות לקולות גבריים ללא ליווי או בנגינת קטעי ביניים כליים בלבד, קנטטות ובלדות למקהלה. התמחותו הבלעדית של לווה במוזיקה הווקאלית הייתה הלחנת בלדות לקול ולפסנתר. לווה ניחן בחוש מיוחד לכתיבת מוזיקה לשירים סיפוריים. חוש זה אפשר לו לשלב בצורה מוצלחת סגנון לירי בסגנון דרמטי ובכך להשיג אחדות ושלמות.

בתחום המוזיקה האינסטרומנטלית חיבר לווה בעיקר יצירות קאמריות להרכבים שונים, ביניהן: שלוש רביעיות כלי קשת, שלישיית פסנתר, יצירה לקלרינט ולפסנתר שראתה אור לאחר מותו ומספר יצירות לפסנתר סולו.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* Löwe, Johann Karl Gottfried, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 1911.
* 

קטגוריה:גרמנים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1796
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1869
ג'ון לינץ' (שחקן)

**ג'ון לינץ**' (באנגלית: **John Lynch**; נולד ב-26 בדצמבר 1961) הוא שחקן וסופר צפון אירי. הוא זכה בפרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה (AACTA) לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "אנג'ל בייבי" משנת 1995. תפקידים נוספים שלו בקולנוע היו בסרטים "קאל" (1984), "סוד הגן הנעלם" (1993), "בשם האב" (1993), ו"דלתות מסתובבות" (1998). לינץ' כתב שני רומנים "Torn Water" ו-"Falling Out of Heaven".

## ביוגרפיה
לינץ' נולד בקורינגשגו (Corrinshego) במחוז ארמה שבצפון אירלנד. הוא למד בבית הספר סיינט קולמן קולג' בניורי. לינץ' החל לשחק במחזות בשפה האירית כשהיה בבית הספר בשנים הראשונות של הסכסוך בצפון אילנד. הוא הבכור למשפחה בת חמישה ילדים. אביו הוא אירי, ואמו איטלקייה מטריבנטו (קמפובאסו). אחותו הצעירה סוזן היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה.

לינץ' הופיע במספר רב של סרטי קולנוע שעוסקים ב"צרות" של צפון אירלנד כגון "קאל" (1984) יחד עם הלן מירן, "בשם האב" (1993) עם דניאל דיי-לואיס, "איש תחנת הרכבת" (1992) לצדם של ג'ולי כריסטי ודונלד סאת'רלנד, "Nothing Personal" ו"בזכות האם" (1996). עוד עם מירן שיחק ב-2002 בסרט "אוולין".

ב-1991 כיכב לינץ' בתפקיד משנה בסרט "אדוארד השני" של דרק ג'רמן. ב-1993 שיחק בתפקיד לורד קרייבן בסרטה של אגניישקה הולנד "סוד הגן הנעלם". ב-1994 הופיע בסרט "סוד האי הנעזב", וב-1998 גילם את ג'רי בסרט "דלתות מסתובבות".

לינץ' גילם את דמות של הכדורגלן ג'ורג' בסט בסרט "בסט" משנת 2000, לו כתב את התסריט יחד עם אשתו, מרי מקגוויקן, שגם ביימה את הסרט. בהופעתו בסרט האוסטרלי "אנג'ל בייבי" זכה לינץ' בפרס השחקן הטוב ביותר של מכון הסרטים האוסטרלי, ובפרס מבקרי הקולנוע האוסטרלי. ב-1996 היה מועמד לפרס סטלייט על תפקידו בסרט "מול פלנדרס". ב-1998 עבד עם הבמאית הבלגית מריון הנסל בעיבוד שלה לרומן "The Quarry" (הידוע גם בשם "La Faille"), שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של מונטריאול.

הוא היה מועמד לפרס באפט"א על הופעתו בסרט "קאל", כמו גם לפרס הקולנוע והטלוויזיה האירי (IFTA) על תפקידו בסרט "The Baby War". לינץ' כיכב בתפקיד סטיבן בסרט "Five Day Shelter" שזכה בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע, והתמודד בתחרות בפסטיבל הסרטים של רומא. ב-211 שיחק לינץ' בתפקיד הראשי בסרט "Ghosted". ב-2012 הופיע בעיבוד הקולנועי לספר "Private Peaceful" מאת מייקל מורפורגו.

לינץ' כתב ופרסם שני ספרים. הרומן הראשון שלו "Torn Water" יצא לאור בנובמבר 2005 בהוצאת HarperCollins. ספרו השני "Falling Out of Heaven" יצא לאור ב-13 במאי 2010 באותה הוצאה.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צפון אירים
קטגוריה:סופרים אירים
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1961
דייגו לונה

**דייגו לונה אלכסנדר** (בספרדית: **Diego Luna Alexander**; נולד ב-29 בדצמבר 1979) הוא שחקן, במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע מקסיקני.

## ביוגרפיה
לונה נולד במקסיקו סיטי בשם דייגו דיוניסיו לונה אלכסנדר. אמו נהרגה בתאונת דרכים כשהיה בן שנתיים. היא עבדה בתעשיית הקולנוע ודאגה שגם בנה יהיה מעורב בה. כבר מגיל צעיר החל להיות מעורב באהבתו הגדולה של אביו - הבידור.

### קריירה
דייגו החל להופיע בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון. את הופעת הבכורה הקולנועית שלו עשה כבר בגיל שנתיים וחצי בסרטו של הבמאי הספרדי הנודע קרלוס סאורה, "אנטוניאטה" (1982). בגיל שבע החל להופיע בתיאטרון וזכה שם להצלחה. ב-1992 הופיע בטלנובלה מקסיקנית בשם "Abuelo y yo, El", לצד חברו הטוב גאל גרסיה ברנאל. ומאז החל לקבל יותר תפקידי משחק, כשהבולט שבהם היה תפקיד המשנה שעשה בסרט עטור השבחים "לפני שהלילה יורד" (2000).

את הפריצה עשה שנה אחר כך, כשכיכב פעם נוספת לצד גרסיה ברנאל, בסרט המצליח של הבמאי אלפונסו קוארון, "ואת אמא שלך גם" שעל תפקידו לצד גרסיה ברנאל זכו השניים בפרס מרצ'לו מסטרויאני בפסטיבל הקולנוע בוונציה. לאחר מכן ניסה לפרוץ לשוק האמריקני כשכיכב בסרטים "פרידה", בסרט המשך ל"ערפדים", לצד ג'ון בון ג'ובי, ב"שטח פתוח", מערבון שביים קווין קוסטנר, בסרט ההמשך ל"ריקוד מושחת", "לילות הוואנה", בו גילם את התפקיד שעשה פטריק סווייזי בסרט המקורי, ב"טרמינל", שביים סטיבן ספילברג ובדרמת הפשע "קרימינל".

ב-11 בנובמבר 2011, השתתף בקליפ מוזיקלי של הזמרת קייטי פרי, "The One That Got Away", בתפקיד אהובה שנהרג בתאונת דרכים.

בשנת 2016 שיחק בסרט המדע הבדיוני "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים", הסרט הוא התשיעי בסדרת הסרטים של "מלחמת הכוכבים", והוא גילם את קאסיאן אנדור בסרט בה הוא מככב לצד פליסיטי ג'ונס, פורסט ויטאקר ומאדס מיקלסן. באוגוסט אותה שנה שיחק בסרט הפעולה "נמלטת" לצד מל גיבסון, אליזבת רוהם וויליאם ה. מייסי.

בשנת 2019 שיחק בסרט "יום גשום בניו יורק", קומדיה רומנטית שכתב וביים וודי אלן.

באפריל 2025 לונה נכלל ברשימת טיים 100 לשנת 2025 בזכות תרומתו רבת-השפעה לעולם הקולנוע והתיאטרון, כרוח יצירתית המחפשת דרך לביטוי אנושי עמוק ולשיפור חברתי באמצעות אמנות.

#### בימוי
בשנת 2014 ביים והפיק את סרטו הראשון "סזאר צ'אבס" שמבוסס על חיו של הפעיל למען זכויות האזרח **סזאר צ'אבס**, בגילום דמותו של מייקל פניה לצד אמריקה פררה ורוזריו דוסון. בשנת 2016 ביים את סרטו השני "המסע למקסיקו", שגם כתב והפיק. בסרט מככבים דני גלובר ומאיה רודולף.

### חיים אישיים
ב-5 בפברואר 2008 נישא לונה לשחקנית המקסיקנית קמילה סודי, אחייניתה של הזמרת טליה. לזוג שני ילדים, שנולדו ב-2008 וב-2010. הזוג התגרש במרץ 2013.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* גלריית תמונות
* www.askmen.com
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה מקסיקנים
קטגוריה:שחקנים ילדים מקסיקנים
קטגוריה:במאי קולנוע מקסיקנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע מקסיקנים
קטגוריה:מפיקי קולנוע מקסיקנים
קטגוריה:זוכי פרס אמי לבידור בשעות היום
קטגוריה:מקסיקנים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:מקסיקנים שנולדו ב-1979
דקאדה

שמאל|110px|ממוזער|שתי דקאדות: מאית, עשירית ואחד

**דקאדה** היא יחידה למדידת יחסים בסולם לוגריתמי, כאשר דקאדה אחת מתאימה ליחס של 10 בין שני מספרים.

הדקאדה משמשת כדי לייצג את תגובת התדר של מעגלים חשמליים בצורה גרפית באמצעות עקום בודה מאחר שייצוג תדרים בסקאלה ליניארית אינו מעשי. למשל, מגבר אודיו ומסננים. מגבר אודיו יהיה בעל טווח תדרים שבין 20 הרץ ל-20 קילו-הרץ ואז ייצוג הטווח באמצעות סקאלה לוגריתמית בדקאדות יעיל להמחשה גרפית. צירי עקום זה יתחילו מ-1 הרץ (100 הרץ) וימשיכו להיכפל ב־10 עד ל-100 קילו-הרץ (105 הרץ), כדי להכיל את כל הטווח על גבי נייר ממוצע כמודגם להלן:


100.....101.....102.....103.....104.....105


## שימושים נוספים
דקאדות משמשות את יצרני הרכיבים האלקטרוניים בסימון גודל של רכיבים כמו נגדים, קבלים, דיודות זנר וסלילי השראה. מערכת מידות כמו סדרת ה־E  משתמשת בערכים עדיפים

בתחום המוזיקה, יחס התדרים של צליל זהה בשתי אוקטבות סמוכות הוא שניים, מספר הדקאדות באוקטבה הוא:
\log_{10} (2) = 0.301~ 

ימין|220px|ממוזער|שתי דקאדות בסדרת E של נגדים (ערכי E12) מ־1Ω עד 82Ω.
שמאל|160px|ממוזער|שלוש דקאדות: (10<sup>0</sup>, 10<sup>1</sup>, 10<sup>2</sup>, 10<sup>3</sup>

## ראו גם
* דציבל

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יחידות מידה
קטגוריה:לוגריתמים
קטגוריה:הנדסה
גנטיקאי

**גנטיקאי** הוא מדען שחוקר גנטיקה, או רופא שמאבחן, מטפל ומייעץ לחולים עם פגמים גנטיים או תסמונות. רופאים אלו לרוב מתמחים בגנטיקה קלינית ורבים מהם רופאי ילדים.

בין האנשים שתרמו רבות להתפתחות מקצוע אפשר למנות את גרגור מנדל אבי הגנטיקה ומי שטווה את מושגי היסוד של המקצוע לרבות "חוקי התורשה של מנדל", ואת שלישית החוקרים ג'יימס ווטסון, פרנסיס קריק ורוזלינד פרנקלין שעבודתם הביאה לגילוי מבנה ה-DNA, דבר שזיכה את שני הראשונים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1962. בשנות השישים של המאה העשרים ריכז לראשונה הגנטיקאי האמריקאי ויקטור מקיוזיק את הידע הגנטי במאגר הקרוי OMIM  ונגיש לכל ברשת האינטרנט.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ביולוגים
קטגוריה:מקצועות המדע והטכנולוגיה
284

## אירועים

**ללא תאריך מדויק**: 
* משבר המאה ה-3 באימפריה הרומית (ר' גם בסעיפי התאריכים): 
** במרץ, טרם הירצחו קודם לכן, תוקפת את נומריאנוס דלקת עיניים והוא מתחיל במסע מאמסה לכיוון רומא
** הבגאודאי מתמרדים בגאליה נגד הרומאים
** דרדניה הופכת לפרובינקיה רומית
** קארינוס, אחי נומריאנוס, יוצא מרומא למסע צבאי נגד טענתו של דיוקלטיאנוס לשלטון על האימפריה. סאבינוס יוליאנוס מנצל את היעדרו של קארינוס להכרזה על עצמו כקיסר, תוך שהוא שולט על יצור המטבעות בסיציליה
** מכיוון שהמשמר הפרטוריאני כפוף לסנאט ולא לקיסר, מקים דיוקלטיאנוס את יחידת היוביאנים וההרקוליאנים, כיחידת נאמנים לו אישית. היחידה תשרת את קיסרי האימפריה הרומית המזרחית ב-700 השנים הבאות. 
* רופינוס הראשון יורש את דומטיוס בתור פטריארך קונסטנטינופול

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
הרפיה (עוף)

ממוזער|פרט הרפיה בשבי
**עיט הרפיה** (שם מדעי: *Harpia harpyja*) הוא עוף דורס ממשפחת הנציים, החי ביערות הגשם הטרופיים שבמרכז ודרום אמריקה. נמנה עם העיטים הטרופיים, ומהווה את המין היחיד בסוגו. מין זה תואר לראשונה על ידי ליניאוס, שקרא לו *Vultur harpyja* ב-*Systema naturae* בשנת 1758. הוא נקרא על שם ההרפיות מן המיתולוגיה היוונית, והוא הציפור הלאומית של פנמה. הרפיה היא העוף החזק ביותר מבין העופות הדורסים בעולם.

## תיאור פיזי
ההרפיה היא העוף הדורס הגדול ביותר באמריקה (חוץ מהקונדוריים שאוכלים נבלות). היא גם נמנית עם העיטים הגדולים החיים כיום, בממוצע שנייה רק לעיטם שטלר ודומה במידותיה לעיט הפיליפיני. עיט האסטי שחי בניו זילנד ונכחד, היה גדול ממנה כדי 40%.

אורך גוף ההרפיה כ-90 ס"מ, מוטת כנפיה כ-210 ס"מ ומשקלה כ-8 ק"ג, אך עשוי להגיע כדי 9 ק"ג ובשבי אף יותר. צבע גבה שחור, בטנה לבנה פרט לפס שחור על חזה, וראשה אפור. הנקבות גדולות כדי שליש מהזכרים.

מבנה גופה של ההרפיה מותאם ליערות הטרופיים בהם היא חיה: זנבה ארוך מאוד לשם ניווט מדויק בין העצים, כנפיה רחבות מאוד וקצרות יחסית לדורס כה גדול. על ראשה ציצית המתרוממת כשהיא נדרכת או שומעת רעש.

אף כי העיטם הענק גדול ממנה, ההרפיה נמנית עם הדורסים החזקים ביותר הודות למבנה גופה, מקורה וכמובן טפריה. אצבעותיה מסוגלות להפעיל לחץ עצום ואורכו של הטופר האחורי הוא כ-65 מ"מ, ובמקרים מסוימים מגיע אף ל-12 ס"מ. לשם השוואה, לעיט הזהוב, שידוע כאחד הדורסים החזקים ביותר בממלכה ההולארקטית, ישנו טופר אחורי שאורכו בממוצע כ-55 מ"מ. המקור צר, בינוני באורכו, מאונקל ורב-עוצמה, מותאם לקרוע נתחי בשר מטרף גדול וחזק כקופים ועצלנים.

## תזונה וקינון
ההרפיה ניזונה בעיקר מיונקים החיים על עצים. משקל הטרף מגיע על פי רוב עד לחצי ממשקלה היא, וכולל חוטמנים ומכרסמים שונים, אך בזכות כוחה הרב היא מסוגלת גם ללכוד טרף כקופים, עצלנאים ומזאמות, שגודלם ככלבי רועים. היא עשויה גם לתקוף עופות.

הקן גדול ונבנה על צמרותיהם של עצים גבוהים. גודל התטולה הוא בדרך כלל שתי ביצים, אך לאחר בקיעתה של הביצה הראשונה מתעלמים מהשנייה וזו לא בוקעת. בני הזוג מגדלים גוזל אחד מדי 2–3 שנים. הגוזל כשיר לעוף לאחר כ-6 חודשים, אך הוריו ממשיכים להאכילו גם במשך 6–10 חודשים נוספים. ההורים תוקפניים ביותר כלפי פולשים ועשויים להתקיפם אם יתקרבו.

## שימור וקשרים עם האדם
ההרפיה נרדפה בעבר על ידי בני אדם, עקב האגדות שהופצו עליה לפיהן היא נוהגת לחטוף ילדים ולשאתם לקינה. כיום, הסכנה העיקרית המאיימת עליה היא כריתת יערות המהווים את בית הגידול שלה, בנוסף לקצב הריבוי הנמוך שלה הכולל גוזל אחד מדי 2-3 שנים. הדבר גרם להיעלמותה מחלקים נרחבים של אמריקה הדרומית, וכיום היא מצויה בעיקר ליד שפך האמזונאס. מצבה מוגדר כ-"קרוב לסיכון", וה-"Peregrine Fund" הגדירה כעוף שעל מנת לשמרו בטבע יש לנקוט בגרעין רבייה ושחרור לטבע.

[ממוזער|400px|מרכז|הרפיה שתפסה [קפוצ'ין מצויץ צעיר.]]

## קישורים חיצוניים

* סרטונים ב-Internet Bird Collection המתארים את הדורס
* מידע ב-"Peregrine Fuund".
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:הרפיות
קטגוריה:ציפורים לאומיות
קטגוריה:עופות יער האמזונאס
קטגוריה:פנמה: סמלים לאומיים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:ברזיל: עופות
קטגוריה:פנמה: עופות
קטגוריה:פרגוואי: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
אריך גמא

**אריך גמא** (באנגלית: **Erich Gamma**; ) הוא מהנדס תוכנה, חלוץ בתחום פיתוח מונחה-בדיקות ופיתוח תוכנה זריז, ואחד המחברים של הספר Design Patterns הנחשב לטקסט מכונן של תחום תבניות העיצוב בהנדסת תוכנה.

## קריירה
בשנות התשעים המוקדמות, פיתח גמא יחד עם אנדרה ווינאנד את &lrm;ET++&lrm;, אחד משלדי התוכנה הראשונים לפיתוח מונחה-עצמים של יישומים בשפת &lrm;C++&lrm;. בעבודתו המשותפת עם קנט בק, פיתח גמא את JUnit, שיטה וכלי לבדיקות יחידה ב-Java. הכלי הורחב בהמשך לשפות תכנות רבות נוספות ומהווה היום נדבך יסודי בעבודת התכנות  של מתכנתים רבים בעולם.

במסגרת עבודתו בחברת IBM, היה גמא אחד מהמובילים של פרויקט פיתוח שנועד להסב את כלי ה-Smalltalk של החברה לכלים מקבילים ב-Java. גמא תרם רבות לפיתוח הכלי VisualAge for Java, וסייע לפתח טכנולוגיה וכלים חדשניים בתחום Java Micro Edition. בהמשך, הוביל ב-IBM את פיתוח דור העתיד של כלי ה-ג'אווה של החברה, שלימים הפך לפלטפורמה החופשית Eclipse. 

גמא היה אחד הראשונים שישמו באופן שיטתי אלמנטים משמעותיים ממתודולוגיית הפיתוח הזריז Extreme Programming, והדגים את יישומה המוצלח בקנה מידה גדול בפרויקט JDT של Eclipse, שאותו הוביל.

לגמא תואר דוקטור במדעי המחשב מאוניברסיטת ציריך שבשווייץ.

## פרסומים עיקריים
* &lrm;Contributing to Eclipse: Principles, Patterns, and Plugins (2003)&lrm;
* &lrm;Design Patterns: Elements of Reusable Object-Oriented Software (1995)&lrm;

## קישורים חיצוניים

* דף הבית של Eclipse
* &lrm;כיצד להשתמש בתבניות עיצוב&lrm;
* &lrm;אריך גמא מדבר על גמישות ושימוש חוזר&lrm;
* &lrm;עקרונות תכנון בתבניות עיצוב&lrm;
* &lrm;תבניות ונהלים&lrm;
* &lrm;תרבות הספקת התוכנה של Eclipse&lrm;

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך
קטגוריה:מתודולוגיות לפיתוח תוכנה
קטגוריה:מהנדסי תוכנה שווייצרים
קטגוריה:עובדי IBM
קטגוריה:בדיקות תוכנה: אישים
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1961
התכופף והתכסה

שמאל|ממוזער|250px|הסרט "התכופף והתכסה" מ-1951
"**התכופף והתכסה**'" (באנגלית: "**Duck and Cover**") היא שיטה להגנה אישית מפני האפקט של פיצוץ גרעיני שהממשל האמריקני לימד במשך שנים רבות את ילדי בתי הספר בארצות הברית החל משנות הארבעים המאוחרות ועד לשנות השמונים. שיטה זו נועדה להגן עליהם במקרה של תקיפה גרעינית פתאומית שנאמר להם שיכולה לקרות בכל רגע ללא התראה מוקדמת. מיד לאחר שראו הבזק, הם היו צריכים להפסיק את עיסוקיהם ולהשתטח על הקרקע תחת מכסה כלשהו - כגון שולחן, או לפחות קרוב לקיר - בתנוחה עוברית, כשפניהם פונים מטה וידיהם מכסות את ראשם.

מבקרי השיטה טענו כי תרגול זה יכול היה לעזור מעט, אם בכלל, במקרה של מלחמה תרמו-גרעינית, והוא לא תרם הרבה מלבד יצירת מצב של אי-נחת ופרנויה.

כיום, באזורים המועדים לרעידות אדמה בארצות הברית מלמדים את שיטת "פול, התכסה והמתן" ("Drop, Cover and Hold On").

## ראו גם
* כיצד לשרוד מתקפה גרעינית (חוברת)
* היסטוריה של הנשק הגרעיני

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:המלחמה הקרה
קטגוריה:ארצות הברית: צבא וביטחון
קטגוריה:הגנה אזרחית
קטגוריה:התגוננות מפני נשק גרעיני
Transformer

**Transformer** הוא אלבומו השני ואלבום הפריצה של לו ריד שיצא בנובמבר 1972. אלבום זה כלל בעיקר חומר חדש, בניגוד לאלבום הסולו הראשון שלו, Lou Reed, שכלל שמונה שירים שהוקלטו לפני כן בידי הוולווט אנדרגראונד.

## הפקה
האלבום הופק בידי דייוויד בואי ומיק רונסון, שגם עיבדו את שירי האלבום בצוותא עם ריד.

האלבום מכיל להיטים גדולים כמו "Walk on the Wild Side" ,"Perfect Day" ו-"Satellite of Love" שהובילו אותו להצלחה מסחרית גדולה יותר מאשר זו של אלבומיה של הוולווט אנדרגראונד והפך את ריד לכוכב גדול בפני עצמו.

"Andy's Chest" ו-"Satellite of Love" הוקלטו על ידי ריד כבר במסגרת הוולווט אנדרגראונד, אך לא נכללו באלבומי הלהקה. הם עובדו מחדש מסגנון קצבי ופופי לבלדות עדינות. "Walk on the Wild Side" הפך ללהיט בינלאומי גדול וזכה להשמעות מרובות ברדיו על אף נושאיו הפרובוקטיביים הכוללים טרנסקסואליות, סמים ומין אוראלי, והוא נחשב בעיני רבים לשירו האולטימטיבי של ריד. השיר מתאר את מסעותיהם של מספר דמויות אל העיר ניו יורק והוא מהווה מעין ביוגרפיה של הדמויות מתוך סדנת "The Factory" של אנדי וורהול שכונו ה"וורהול סופרסטארס". השיר הושפע גם מהרומן "A Walk on the Wild Side" של נלסון אלגרן והוא כולל נגינת סקסופון וקונטרבס.

"Perfect Day" הוא שיר אהבה פשטני-במתכוון ("גרמת לי לשכוח את עצמי; האמנתי שאני מישהו אחר, מישהו טוב"), עד כדי כך שרבים פירשו אותו כשיר אהבה לסם ההרואין לו היה ריד מכור במהלך שנות השבעים. פרשנויות מסוג זה גרמו לאנשים רבים בבריטניה להתבדח על חשבונה של רשת BBC על רקע בחירת השיר לשם שימוש במסע ההתרמה למען הילדים הנזקקים "Children in Need" ב-1997. הביצוע המחודש כלל הופעות של ריד עצמו ושל כ-30 זמרים נוספים (ביניהם בונו, דייוויד בואי, אלטון ג'ון, סוזן וגה וטום ג'ונס) והפך למעשה לאחד מהלהיטים הבולטים של שנות התשעים (במיוחד בבריטניה). ריד עצמו הקליט גרסה חדשה של השיר עבור אלבום הקונספט השאפתני שלו מ-2003, "The Raven", בביצועו של אנתוני הגרטי.

"Satellite of Love" מתאר אדם הצופה בשיגורו של לוויין בטלוויזיה, אך עוסק למעשה בתיאור "הסוג הגרוע ביותר של קנאה" אותה חש ריד לאחר שגילה כי חברתו בגדה בו. דייוויד בואי שר קולות רקע בשיר זה, אליהם התייחס ריד בהערות שצירף לאלבום האוסף "NYC Man" מ-2003: "זה לא צליל שהייתי מסוגל לפתח גם אם הייתם משאירים אותי לבד עם תוכנת מחשב למשך שנה. אבל לדייוויד יש אוזן לקטעים האלה... הוא זמר גדול".

## רשימת השירים
:כל השירים מאת לו ריד.
# Vicious – 2:55
# Andy's Chest – 3:17
# Perfect Day - 3:43
# Hangin' 'Round – 3:39
# Walk on the Wild Side – 4:12
# Make Up – 2:58
# Satellite of Love – 3:40
# Wagon Wheel – 3:19
# New York Telephone Conversation – 1:31
# I'm So Free – 3:07
# Goodnight Ladies – 4:19

;רצועות בונוס הנכללות בהוצאה המחודשת מ-2002
# Hangin' 'Round – 3:57 (דמו אקוסטי)
# Perfect Day – 4:50 (דמו אקוסטי)

## קישורים חיצוניים

* ביקורת על האלבום ''Transformer'', השרת העיוור
* "לוויין של אהבה", ניתוח השיר "Satellite of Love" בבלוג "הרהורים שלא בעיתם"
* 
* 

קטגוריה:אלבומי לו ריד
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי דייוויד בואי
קטגוריה:אלבומי להט"ב
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
ויליאם א. בארקלי

**ויליאם א. בארקלי** (באנגלית: **William E. Barclay**) היה מאמנה הראשון של קבוצת אברטון וכן מאמנה הראשון של ליברפול, בשיתוף עם מזכיר הקבוצה ג'ון מק'קנה. בארקלי אימן את אברטון במשך 22 משחקיהם הראשונים בלבד. כאשר החליטו אנשי אברטון לעזוב את אצטדיון אנפילד בעקבות סכסוך בנושא השכירות, נשאר בארקלי באנפילד והיה ממקימי מועדון הכדורגל ליברפול.

בעת שלא מונה בליברפול מאמן באופן רשמי, שימש בארקלי כמאמנה יחד עם מזכיר הקבוצה, ג'ון מק'קנה. יחד הוליכו השניים את ליברפול לזכייה באליפות הליגה השנייה פעמיים בעונות 1893-94 ו-1895-96. בארקלי כיהן גם כיו"ר המועדון במשך 2 קדנציות וכן עבד בהתאחדות הכדורגל האנגלית.

## תארים כמאמן ליברפול
* **אליפות ליגת המשנה האנגלית** (2): 1893-94, 1895-96.
* **אליפות ליגת מחוז לנקשייר** (1): 1892-93.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל מאמן באתר הרשמי של ליברפול

קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני אברטון
קטגוריה:מאמני ליברפול
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1857
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1917
שלמה רוזן

**שלמה רוזן** (21 ביוני 1905 – 7 בדצמבר 1985) היה פוליטיקאי ופעיל ציבור ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפ"ם והמערך ושר בממשלות ישראל.

## ביוגרפיה
רוזן נולד בעיר מורבסקה אוסטרובה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בצ'כיה) ב-21 ביוני 1905. למד בבית ספר תיכון. עלה לארץ ישראל ב-1926.
ב-1927 הצטרף לקיבוץ שריד ובו חי עד מותו. בין השנים 1933–1935 היה בשליחות מטעם תנועת השומר הצעיר בעיר הולדתו.
מילא תפקידים שונים בקיבוץ הארצי בתחומי הכלכלה וההתיישבות. כיהן כמזכיר הקיבוץ הארצי והיה פעיל בתנועת "תכלת-לבן".

בשנת 1965 נבחר לכנסת השישית מטעם מפ"ם. כיהן כיושב ראש ועדת השירותים הציבוריים והיה חבר בוועדת הכלכלה. הצטרף יחד עם סיעתו למערך.
וב-1969 נבחר בשנית לכנסת השביעית מטעם המערך. היה חבר ועדת הכספים וסגן יושב ראש הכנסת. ב-20 בנובמבר 1972 מונה לסגן השר לקליטת עלייה בממשלת ישראל החמש עשרה.
על אף שלא נבחר לכנסת השמינית ב-1974, מונה לשר לקליטת עלייה בממשלת ישראל השש עשרה ובממשלת ישראל השבע עשרה. ב-16 בינואר 1977 מונה לשר השיכון במקום אברהם עופר.

## קישורים חיצוניים
* 
* מת שלמה רוזן, מעריב, 8 בדצמבר 1985.
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל
קטגוריה:מזכירי הקיבוץ הארצי
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:שרי העלייה והקליטה בממשלות ישראל
קטגוריה:שרים שכיהנו בעת שלא היו חברי כנסת
קטגוריה:שריד (קיבוץ): אישים
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל השבע עשרה
קטגוריה:יושבי ראש ועדת השירותים הציבוריים
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השביעית
קטגוריה:אישים הקבורים בשריד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
ג'ון מקנה

**ג'ון מקנה** (באנגלית: **John McKenna**; 3 בינואר 1855 – 22 במרץ 1936) היה איש עסקים ושחקן רוגבי אירי. מקנה היה ידידו של ג'ון הולדינג ויחד עמו היה ממקימי מועדון הכדורגל ליברפול.
## קריירה
מקנה השתמש בקשריו מחוץ לאנגליה והביא שחקנים רבים מגלאזגו, בהם דאנקן מק'קלין, ג'יימס מק'ברייד, מלקולם מק'וין, יו מק'קווין, מאט מק'ווין, ג'ון מק'קארטני, ביל מק'אואן וג'ו מק'קיו. הרכבה הראשון של הקבוצה לא כלל שחקנים אנגלים כלל, וכונה קבוצת "המק'ים".

מכיוון שליברפול טרם מינתה מאמן רשמי בתחילת דרכה, לקחו מקנה וויליאם א. בארקלי את מושכות האימון. מתוקף תפקידו כמזכיר המועדון, היה מקנה זה שהעביר מסר טלגרף להנהלת ליגת הכדורגל באנגליה והגיש בשם ליברפול בקשה להצטרפות לליגה, אשר נענתה בחיוב. משחקה הראשון של ליברפול במסגרת הליגה האנגלית נערך מול מידלסברו איירונפוליס ב-2 בספטמבר 1893, בו ניצחה ליברפול 0-2.

## תארים כמאמן ליברפול
* **אליפות ליגת המשנה האנגלית** (2): 1893/1894, 1895/1896
* **אליפות ליגת מחוז לנקשייר** (1): 1892/1893

## קישורים חיצוניים

* פרופיל מאמן באתר הרשמי של ליברפול

קטגוריה:מאמני כדורגל אירים
קטגוריה:מאמני ליברפול
קטגוריה:שחקני רוגבי
קטגוריה:ילידי 1855
קטגוריה:נפטרים ב-1936
אגד ערים

**אגד ערים** (באנגלית: **Conurbation**) הוא אזור עירוני המורכב ממספר ערים או יישובים אשר, עקב גידול האוכלוסין והתרחבותם, התמזגו פיזית לשטח בנוי רציף. 

בישראל נחשב גוש דן לאגד ערים, שבמרכזו תל אביב.

מטרופולין כוללת בדרך כלל אגד ערים במרכזהּ בנוסף ליישובים ואזורים נוספים מסביב עם קשר הדוק, בעיקר של יוממות, אל מרכז אגד הערים. מטרופולין יכולה לכלול אגד ערים אחד או יותר שקיימים ביניהם קשרי גומלין הדוקים.

דוגמאות לאגדי ערים:

אזור לונדון (מאוגד רובו תחת העיר Greater London, לונדון רבתי)

אזור טוקיו (טוקיו, צ'יבה, יוקוסוקו, קווסאקי, יוקוהמה וכדומה)

אזור מוסקבה (מוסקבה, חימקי, מיטישי, ליוברצי וכדומה)

## ראו גם
* מגלופוליס

## לקריאה נוספת
* פרופסור משה ברור, "אגד ערים", **לקסיקון גאוגרפי**, (עמ' 3), הוצאת יבנה, תשס"א

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
טום ווטסון

**טום ווטסון** (אפריל 1859 - מאי 1915) היה מאמן כדורגל שאימן את סנדרלנד ואת ליברפול.

ווטסון אימן את סנדרלנד במשך 6 עונות, משנת 1889 עד 1896. במהלך כהונתו כמאמן הקבוצה, הוליך את הקבוצה לליגת הפוטבול ליג, לאחר ניצחון על קבוצת החובבים סנדרלנד אלביון במשחק על ההעפלה לליגה הבכירה. תחת הדרכתו, זכתה סנדרלנד ב-3 אליפויות, בעונות 1891-92, 1892-93 ו- 1894-95, שהפכו אותו למאמן המצליח בתולדות המועדון.

ווטסון עבר לאמן את ליברפול בשנת 1896 וזכה להצלחה יחסית עד מותו ב-1915. ליברפול בזמנו של ווטסון זכתה באליפות הליגה בעונות 1900-01 ו- 1905-06, וכן הגיעה לגמר גביע ההתאחדות הראשון שלה ב-1914, בו הפסידה 1-0 לברנלי.

## תארים והישגים כמאמן
;סנדרלנד
* **אליפות הליגה האנגלית הבכירה**
** זכייה (3): 1891-92, 1892-93, 1894-95
** סגנות (1): 1893-94

;ליברפול
* **אליפות הליגה האנגלית הבכירה**
** זכייה (2): 1900-01, 1905-06
** סגנות (2): 1898-99, 1909-10
* **[[מגן הצדקה]]** - זכייה (1): 1906-07
* **גביע ההתאחדות** - סגנות (1): 1914-15

## קישורים חיצוניים

* פרופיל מאמן באתר הרשמי של ליברפול.
* 

קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני סנדרלנד
קטגוריה:מאמני ליברפול
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1859
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1915
דייוויד אשוורת'

**דייוויד ג'ורג' אשוורת**' (אנגלית: **David George Ashworth**; 1867–1947) היה שופט ומאמן כדורגל אירי, הידוע בעיקר בשל היותו מאמן ליברפול ואולדהם אתלטיק.

אשוורת' היה למאמנה הראשון של אולדהם בשנת 1906 והחזיק בתפקיד עד עזיבתו ב-1914 לטובת סטוקפורט קאונטי, עמם נשאר בזמן מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 התמנה למאמנה של ליברפול ובעונתו הראשונה בתפקיד הוליך את הקבוצה למקום הרביעי בליגה האנגלית הבכירה במרחק 8 נקודות מהאלופה ברנלי.

בעונתו השנייה במועדון, 1921-22, הוליך אשוורת' את ליברפול לזכייה באליפות השלישית שלהם. הקבוצה הייתה בדרך הבטוחה להשגת אליפות שנייה ברצף גם בעונת 1922-23, כאשר החליט אשוורת' בחודש פברואר לעזוב את המועדון מראש הליגה ולהצטרף לקבוצת התחתית אולדהם אתלטיק. מעברו של אשוורת' לא עזר לאולדהם שירדה לליגת המשנה בסוף העונה, כאשר ליברפול זכתה באליפות בהפרש של 6 נקודות, למרות שניצחה רק אחד משבעת משחקיה האחרונים בעונה.

אשוורת' נשאר באולדהם מעט יותר משנה, לפני שעבר למנצ'סטר סיטי, אך התפטר מהמועדון בשנת 1925 מכיוון שהקבוצה נאבקה נגד הירידה. אשוורת' הספיק לאמן את וולסול בין השנים 1926 ו-1927, לפני שנפטר בשנת 1947, בגיל 79.

## תארים כמאמן
;ליברפול
* אליפות אנגליה: 1921/1922

## קישורים חיצוניים

* פרופיל מאמן באתר הרשמי של ליברפול

קטגוריה:מאמני כדורגל אירים
קטגוריה:מאמני אולדהאם אתלטיק
קטגוריה:מאמני ליברפול
קטגוריה:מאמני מנצ'סטר סיטי
קטגוריה:מאמני וולסול
קטגוריה:ילידי 1868
קטגוריה:נפטרים ב-1947