open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בריכת השתקפות

[שמאל|ממוזער|250px|[בריכת ההשתקפות|בריכת ההשתקפות של אנדרטת לינקולן בוושינגטון - מבט לכיוון אנדרטת וושינגטון]]
טקסט=בתמונה זו משתקפת חזיתו הדרומית שלל בניין היכל התרבות במי הבריכה|ממוזער|היכל התרבות תל אביב בריכת השתקפות - 2011**בריכת השתקפות** היא בריכת נוי המתפקדת כאלמנט דומיננטי בנוי של אדריכלות נוף, הנבנה בדרך כלל כמרכיב ממכלול מבנים מונומנטליים או אנדרטאות. מבנה זה יהיה בדרך כלל בריכה רדודה שבה משתקף המבנה או האנדרטה. מטרת הבריכה היא הבאת הצופה לידי רוגע, או העצמת הרגשות שמעורר בצופה המבנה המונומנטלי או האנדרטה.

לקראת סוף המאה ה-20 התווסף השימוש בברכות השתקפות כחלק אינטגרלי של מבנה, המטרה כפשוטה לאפשר השתקפות של המבנה החדש ו/או מבנה קיים וקרוב במימי הבריכה

דוגמאות לבריכות השתקפות:
* בריכת ההשתקפות של אנדרטת לינקולן בעיר וושינגטון בארצות הברית.
* בריכת ההשתקפות בטאג' מאהל בעיר אגרה שבהודו.
* בריכת ההשתקפות שנבנתה בעיר אוקלהומה סיטי במקום בו עמד בניין אלפרד פ. מורה שפוצץ בפיגוע באוקלהומה סיטי.
* בריכת ההשתקפות על שם ד"ר מרטין לותר קינג באטלנטה, ג'ורג'יה.
* בריכת ההשתקפות בחזית כנסיית סגרדה פמיליה בברצלונה.
* בריכת ההשתקפות בחזית היכל התרבות בתל אביב.
*בריכת השתקפות כחלק מיצירת כניסה חדשה למוזיאון הלובר. בעיר פריז, יזם נשיא צרפת פרנסואה מיטראן בשנת 1983 את תוכנית הלובר הגדול, בעקבות יוזמה זו נבחר האדריכל הסיני אמריקאי איי אם פיי לקדם את התכנון, התכנית שילבה בריכת השתקפות שצורתה ריבוע שכלא בתוכו ריבוע נוסף, מסובב אשר כלא בתוכו את פירמידת מוזיאון הלובר, משולשת ובנויה מזכוכית אשר דרכה נכנסים כיום למוזיאון. הפרויקט שתוכנן בעל קונספט אדריכלי שונה מהותית ממבני המוזיאון הקיימים, זכה עם השנים להצלחה מרובה בקרב התושבים והמבקרים כאחד.

## קישורים חיצוניים

השתקפות
קטגוריה:עיצוב נוף
בריכת ההשתקפות

**בריכת ההשתקפות**, או בשמה הרשמי: **בריכת ההשתקפות של אנדרטת לינקולן** (באנגלית: **Lincoln Memorial Reflecting Pool**) היא הגדולה מבין בריכות השתקפות רבות בבירת ארצות הברית, וושינגטון די. סי.. זוהי בריכה ארוכה וגדולה הממוקמת בשטח המול, ממזרח לאנדרטת לינקולן וממערב לאנדרטת וושינגטון. כאחד מסימני ההיכר הידועים של העיר וושינגטון, מהווה בריכת ההשתקפות אתר בו מבקרים כ-24 מיליון מבקרים בשנה. סביב לבריכה משתרעים שבילי הליכה ששדרות עצים מטילות עליהם את צילם. בתלות בנקודת המבט של הצופה, הבריכה משקפת את אנדרטת וושינגטון, את אנדרטת לינקולן, את שדרות העצים ואת השמיים.

## תיאור
ממוזער|250px|מראה בריכת ההשתקפות הקפואה בחורף
בריכת ההשתקפות עוצבה על ידי האדריכל הנרי בייקון ונבנתה בין השנים 1922 – 1923, לאחר חנוכתה של אנדרטת לינקולן. אורכה של הבריכה הוא 618 מטרים ורוחבה הוא 51 מטרים. עומקה בסמוך לגדותיה הוא 46 ס"מ ובמרכזה 76 ס"מ. תכולת המים בה מגיעה ל-25,500 מטר מעוקב.

## שיקום
ממוזער|250px|בריכת ההשתקפות בעת עבודות השיקום
באמצעות מימון שהוקצה במסגרת "חוק השיקום וההשקעה" (American Recovery and Reinvestment Act of 2009) ביצע שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית עבודות שיקום של הבריכה. מערכת אספקת המים של הבריכה הותאמה כך שימנע מצב של מים עומדים באמצעות סירקולציה של מים מאגן הגאות שמנקז עודפים מנהר הפוטומק. בעבר סופקו מים לבריכה ממערכת מי השתייה העירונית. שבילי הליכה מרוצפים הוספו לגדות הצפונית והדרומית של הבריכה במקום משטחי הדשא השחוקים כדי למנוע סחיפה נוספת. המיזם, שביצועו ארך 18 חודשים ועלותו הגיעה ל-30.7 מיליון דולר, החל בנובמבר 2010. במאי 2011 החלו העובדים לשקע את 2,113 עמודי יסודות העץ לתוך השכבה הרכה והביצתית של אדמת שפת הנהר החרסיתית בעומק של 12 מטרים ולגרוף חומר על פני סלע האם כדי שיהווה תמיכה לבריכה החדשה. בריכת ההשתקפות נפתחה מחדש ב-12 באוגוסט 2012. המיזם כולו נוהל על ידי חברת לואיס ברגר (Louis Berger Group).

## אירועים היסטוריים
ממוזער|250px|המצעד לוושינגטון למען חירות ותעסוקה  28 באוגוסט 1963
מתוקף מיקומה של בריכת ההשתקפות למרגלות המדרגות של אנדרטת לינקולן, היא הייתה מקום התרחשותם של אירועים היסטוריים רבים.
* ב-1939 לא הותר לזמרת מריאן אנדרסון לקיים הופעה בקונטיטושן הול (Constitution Hall) בוושינגטון בשל העובדה שהיא הייתה אפרו-אמריקאית. בקונצרט שנערך ליד בריכת ההשתקפות, תחת כיפת השמים, ביום ראשון של חג הפסחא של אותה שנה, נכח קהל של יותר מ-75,000 איש.
* ב-28 באוגוסט 1963 התקיים באזור הבריכה המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות. היה זה האירוע בו נשא מרטין לותר קינג את נאומו המפורסם, יש לי חלום, מול קהל של כרבע מיליון איש.
* ב-2009 התקיימו חגיגות ההשבעה ההמוניות של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה שהושבע אז. בחגיגות השתתף קהל שמנה 400,000 איש.
* ב-2010 התקיימה עצרת השבת הכבוד (Restoring Honor rally) כשהנואמים המרכזיים היו אלבדה קינג, אחייניתו של מרטין לותר קינג, המועמדת לשעבר לתפקיד סגנית הנשיא, שרה פיילין וגלן בק, מארגן האירוע.
* ב-28 באוגוסט 2013, התקיים אירוע לציון 50 שנה למצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות ולנאומו ההיסטורי של  מרטין לותר קינג. באירוע נשאו דברים הנשיא אובמה וג'ון לואיס, אחרון הנואמים באירוע המקורי שנותר אז בחיים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:וושינגטון די. סי.: מבנים
קטגוריה:המול
השתקפות
יקניים

**יָקָנִיִּים** או **יקאניים** (שם מדעי: Jacanidae; קרויים גם **עופות ישו**), היא משפחה בסדרת החופמאים של עופות בעלי אצבעות ארוכות העוזרות להם ללכת על פני המים.
## מאפיינים
אלו עופות קטנים החיים סביב ביצות ובריכות מים מתוקים באזורים הטרופיים בכדור הארץ. להרבה מבני המשפחה יש נוצות בולטות וצבעוניות העוזרות למשוך בני זוג. הנקבות במינים אלו גדולות ותוקפניות מהזכרים ומתנהגות בצורה פוליגמית, הנדירה אצל עופות.

עופות אלה ניזונים מחסרי חוליות, אותם הם מחפשים בין צמחי המים. למרות קרבתם למים הם אינם מסוגלים לשחות.

## סוגים
* סוג ומין יחיד יקנת הכף (*Microparra capensis*)
* סוג יקנה אפרוטרופית (*Actophilornis*)
** מין יקנה אפריקנית (*Actophilornis africanus*)
** מין יקנה מדגסקרית (*Actophilornis albinucha*)
* סוג ומין יחיד יקנה תרנגולית (*Irediparra gallinacea*)
* סוג ומין יחיד יקנה אסייתית (*Hydrophasianus chirurgus*)
* סוג ומין יחיד יקנה חומת-כנף (*Metopidius indicus*)
* סוג יקנה (*Jacana*)
** מין יקנה אמריקנית (*Jacana spinosa*)
** מין יקנה מצויה (*Jacana jacana*)

## גלריה

Pheasant-tailed Jacana (Hydrophasianus chirurgus) in Hyderabad W IMG 8376.jpg|יקנת זנב פסיון
African jacana (Actophilornis africanus) Kenya.jpg|יקנה אפריקנית
Northern jacana Rio Frio.JPG|יקנה אמריקנית
Corroboree Jacana.jpg|יקנה תרנגולית
Acana jacana -near Yarina Lodge, Napo Province, Ecuador -adult-8 cropped.jpg|יקנה מצויה
Bronze-winged Jacana (Metopidius indicus).jpg|יקנה חומת-כנף


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1885
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לאונרד הס שטיינגר
*
כרווניים

[ממוזער|[כרוון מצוי]]
**כרווניים** (שם מדעי: Burhinidae), היא משפחה של עופות בסדרת החופמאים החיים ברחבי מרבית היבשות באזורים חמימים עד ממוזגים. בניגוד למרבית בני סדרתם הם אינם חיים קרוב לים או למקווי מים כלשהם, וחלקם אף מותאמים לתנאים צחיחים כמו מדבריות.

הכרוונים נמוכים יחסית ובעלי מקור קצר ואפור ורגליים ארוכות אך חזקות, העוזרות להם לנוע במהירות על הקרקע. הם אוכלי כל הניזונים ממה שהם מצליחים לתפוס במקורם.

בישראל מצוי מין אחד מהמשפחה - כרוון מצוי או "כרוון אירופי".

## מיון
במשפחה זו 10 מינים קיימים:
*משפחת **כרווניים** (Burhinidae)
**סוג כרוון (*Burhinus*)
***כרוון מצוי (*burhinus oedicnemus*) 
***כרוון סנגלי (*burhinus senegalensis*) 
***כרוון המים (*burhinus vermiculatus*) 
***כרוון הכף (*burhinus capensis*) 
***כרוון דו־פסים (*burhinus bistriatus*) 
***כרוון פרואני (*Burhinus superciliaris*) 
***כרוון הודי (*Burhinus indicus*)
***כרוון הסבך (*Burhinus grallarius*)
**סוג כרוון ארך-מקור (*Esacus*)
***כרוון גדול (*Esacus recurvirostris*)
***כרוון ענק (*Esacus magnirostris*)
**סוג *Wilaru* - נכחד
**סוג *Genucrassum* - נכחד

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1912
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גרגורי מטיוס
סלפסטיק

שמאל|ממוזער|250px|החלקה על קליפת בננה בהופעת סלפסטיק
**סלפסטיק** (באנגלית: **Slapstick**) הוא ז'אנר בקומדיה המשלב שימוש בתנועות גופניות מכאיבות ומרעישות בצורה משעשעת. דוגמאות מפורסמות לסלפסטיק הן החלקה על קליפת הבננה והטחת עוגה בפניו של אדם.

הסגנון שאוב מהקומדיה דל'ארטה אשר כללה אלימות גופנית רבה מצידו של ארלקינו, שהוא דמות נושאת מקל (סטיק). הסגנון פותח באופן נרחב ב"תור הזהב" של הסרטים האילמים, בהם כיכבו שחקני סלפסטיק מפורסמים, כמו באסטר קיטון, צ'ארלי צ'פלין, האחים מרקס, לורל והארדי (השמן והרזה), לוסיל בול, שלושת המוקיונים ורואן אטקינסון.

סלפסטיק נפוץ מאוד גם בסרטים מצוירים, כדוגמת טום וג'רי ורוד-ראנר בהם ניתן להציג אלימות באופן מוגזם בהרבה מבמציאות.

מקור השם הוא במכשיר שנעשה בו שימוש בקומדיה דל'ארטה. המכשיר היה עשוי משני מוטות עץ דקים, שנראו כמו מחבט, וכאשר הכו בו קלות, נשמע קול נפץ עז. המכשיר, שנקרא bataccio באיטלקית ו-slapstick באנגלית, אפשר לשחקנים להכות זה בזה שוב ושוב, כמעט בלי לגרום נזק. למעשה, זו הייתה צורה מוקדמת ביותר של אפקטים מיוחדים.

אף על פי שהסלפסטיק נחשב כמיושן, הוא עדיין קיים בסרטים קומיים רבים (למשל בסדרה זחל), אם כי לרוב אינו מזוהה ככזה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קומדיה
קטגוריה:סוגות בקולנוע
בני דרום

**בְּנֵי דָּרוֹם** הוא מושב שיתופי של הפועל המזרחי, השוכן סמוך לאשדוד.

## היסטוריה
[ממוזער|265px|גלילת ספר תורה ביום העלייה לקרקע. קיצוני מימין עומד שר הפנים [חיים משה שפירא|משה שפירא  והגולל משמאל הוא רב צבאי. 23 במרץ 1949]]

הגרעין שהקים את היישוב נוסד בדצמבר 1948 מאיחוד של שני גרעינים: חברי גרעין "נתיבות כפר דרום", אשר נאלצו לנטוש את יישובם המקורי - כפר דרום, וחברי גרעין מורשה של חברי הפועל המזרחי שעלו מצפון אמריקה ומדרום אפריקה. הגרעין המשותף עבר הכשרה בקיבוץ יבנה. בתחילה תוכנן שהעלייה למקום תתקיים בפברואר 1949 אולם העלייה על הקרקע נדחתה. 

היישוב נוסד במרץ ה'תש"ט - 1949. בתחילה כונה היישוב "נתיבות מורשה" אולם במהרה עזבו רוב חברי גרעין "מורשה" שלא התרגלו לאורח החיים הקיבוצי (חלקם הקים את שכונת בית חזון הסמוכה לכפר הרא"ה) והמקום נקרא "קבוצת נתיבות". בהמשך, קראו התושבים למקום "כפר דרום" על שם יישובם המקורי, אולם השם הרשמי היה בני דרום. לאחר זמן מה התברר שהמקום המקורי אליו עלו המתיישבים אינו מתאים והיישוב נדד למקום סמוך. אל הקיבוץ הצטרפו מיוצאי טורקיה ומצרים. בסוף 1956 נמנה הקיבוץ על תשעה קיבוצים שאומצו על ידי הסוכנות בגלל קשיים כלכליים.

בשנת 1960 הגיע הקיבוץ לידי משבר לאחר שחברים רבים עזבו אותו על רקע ויכוח על לינה משותפת, וגם מגרעינים שהגיעו למקום נשארו רק בודדים. בעקבות זאת ביקש הקיבוץ ליהפך למושב שיתופי אך נתקל בהתנגדות של הקיבוץ הדתי ושל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית. לבסוף בשנת 1961 הפך בני דרום למושב שיתופי על אף ההתנגדויות. המושב הופרט ב-2015.

בתחילת שנת 2007 שב והצטרף המושב לתנועת הקיבוץ הדתי.

ב-2008 היו במושב כ-70 משפחות של חברי משק, ועוד כ-60 משפחות בשכונת הרחבה שהוקמה בשנות ה-2000.

רב המושב הוא הרב שלמה וייס. בעבר כיהן הרב דוד סתיו כרב המושב.

## גלריית תמונות

קובץ:קיבוץ בני דרום 1953 מראה כללי.jpg|קיבוץ בני דרום, מראה כללי, 1953 
קובץ:קיבוץ בני דרום 1953 חדר האוכל א.jpg|קיבוץ בני דרום, חדר האוכל, 1953 
קובץ:קיבוץ בני דרום 1953 משפחה.jpg|ממוזער|קיבוץ בני דרום, משפחה, 1953 
קובץ:קיבוץ בני דרום 1953 חבר המשק א.jpg|קיבוץ בני דרום, חבר המשק, 1953 
קובץ:קיבוץ בני דרום 1953 חבר המשק ב.jpg|קיבוץ בני דרום, חבר המשק, 1953 
קובץ:קיבוץ בני דרום 1953 חבר המשק ג.jpg|קיבוץ בני דרום, חבר המשק, 1953 
קובץ:bneydarom01.JPG|בית הכנסת
קובץ:bneydarom02.JPG|מבנה חדר האוכל המשמש כמבנה רב-תכליתי
קובץ:bneydarom03.JPG|שרידי "ח'אן סוכריר" בגבעה המזרחית של היישוב
קובץ:Bneydarom04.JPG|המדשאה המרכזית


## קישורים חיצוניים

* אתר מושב בני דרום
*סיפור מקומי - בני דרום, ארכיון קהילתי
* "כד" מפעל החמוצים
*מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הכנסת וחדר האוכל במושב בבני דרום, באתר 'חלון אחורי', 14 ביוני 2017
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קיבוצים לשעבר
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:יישובים דתיים בישראל
קטגוריה:כפר דרום
קטגוריה:מושבים במחוז המרכז
קולחוז

שמאל|ממוזער|250px|עבודה בקולחוז
**קוֹלְחוֹז** (ברוסית:  – "קוֹלֶקְטִיבְנוֹיֵה חוֹזְיַאִסְטְבוֹ" – משק שיתופי) הוא כינוי למשק שיתופי בברית המועצות. כחלק מתוכנית החומש של סטלין כפו שלטונות ברית המועצות על האיכרים, בתקופה המכונה "קולקטיביזציה", להתאחד בחוות חקלאיות שיתופיות, בהם הרווחים מתחלקים בין חברי הקולחוז. בניגוד לסובחוז, שהיה משק חקלאי בבעלות המדינה, חברי הקולחוז לא קיבלו משכורת קבועה אלא התחלקו ברווחיו ובתוצרתו.

בתקופת הקולקטיביזציה הוכרחו חקלאים רבים בברית המועצות להתאחד בקולחוזים בניגוד לרצונם ולמכור את התוצרת למדינה במחיר קבוע מראש ונמוך. לשם דוגמה, ב-1948 היה מחיר השיפון הסיטונאי בברית המועצות 335 רובלים ל-100 ק"ג, אך הקולחוזאים קיבלו עבור כמות זו 8 רובל בלבד ואף תשלום זה נשחק בשל האינפלציה עד שעמד בתחילת שנות ה-50 על כמחצית או שליש מעלות הגידול בפועל. מסיבה זו ואחרות, מרדו באוקראינה האיכרים נגד השלטון בשנים 1930–1933 וגרמו להשמדת אזורים חקלאיים רבים ולשחיטת בהמות (בין השנים 1929 ל-1933 נשחטו יותר ממיליון בהמות. מעל מ-700 בהמות ליום, בממוצע). כתוצאה מהמרד של החקלאים האוקראינים החליט יוסיף סטלין על חקיקת חוקים שלבסוף גרמו להולודומור.
ממוזער|הכניסה לקולחוז לשעבר במולדובה
במסגרת הקולחוז, כל חבר היה מקבל חלק מהרווחים בהתאם לכמות ימי העבודה שהשקיע בקולחוז. אולם חוסר האמון בין חברי הקולחוז גרם לכך שהעבודה נעשתה בעצלתיים והיעילות הייתה נמוכה ביותר. חברי הקולחוז הורשו להחזיק משק ביתי פרטי לצריכה עצמית בלבד עם אדמה בשטח של 4 דונם, בו הורשו לעבוד לאחר שמלאו את מכסת העבודה היומית עבור הקולחוז. במקרים רבים, עיקר התפוקה של הקולחוז הייתה ממשקים פרטיים אלו. במחקרים בשנות ה-70 התגלה, שהתפוקה במשקים הביתיים הייתה פי 15 מהתפוקה במשקים הקולחוזיים.
ימין|ממוזער|קולחוז ג'רמוק
מסך הברזל שהתרומם ב-1989, והוציא כעשרים מדינות מהבידוד וההסתרה משאר העולם במשך ארבעה עשורים, חשף בפנינו את החקלאות המסורתית והשפעותיה הכלכליות, שהתרחשו במדינות אלו (מדינות ברית המועצות לשעבר). חלק משיטות אלו היו מוצלחות וחלק פחות. תקופה זו היא תקופת ה"חקלאות במעבר" הן מבחינה כלכלית והן מבחינת מדיניות הקרקע והצמיחה של מבנה החקלאות במדינות פוסט סובייטיות.

## ראו גם
* סובחוז

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ברית המועצות: כלכלה
קטגוריה:חקלאות בחברה ובתרבות
קטגוריה:קומוניזם
קטגוריה:קואופרטיבים
קטגוריה:קומונות
Power Mac

שמאל|ממוזער|150px|פאוור-מק מדגם G5
**Power Mac** או **Power Macintosh** הוא דגם מחשב מקינטוש המבוסס על מעבדי PowerPC, שיוצר על ידי חברת אפל ויועד למגזר המקצועי (עורכי וידאו, אודיו וגרפיקה).
## היסטוריה
אפל החלה לייצר דגמי פאור-מק בשנת 1994, אחרי שעברה מהתבססות על מעבדי "Motorola 68000" למעבדי "PowerPC", אותם פיתחה במשותף עם IBM ומוטורולה. הזיכרון לקריאה בלבד (ROM) ומערכת ההפעלה של המק שיצאו עם דגמי פאור-מק הראשונים כללו אמולטור שנועד לאפשר לתוכנות שנכתבו עבור המעבדים הישנים לרוץ ללא שינוי.

בשנת 1997 הושק הדור השני, ה-Power Mac G3, שהיה המחשב הראשון שנחשף לאחר חזרתו של המנכ"ל סטיב ג'ובס לחברה. ה-Power Mac G3 היה הראשון בשורה של צעדים אותם עשתה אפל לכיוון שימוש ברכיבי תעשייה סטנדרטיים, זאת במטרה לחסוך בעלויות, ושבב ה-G3 מסדרת "PowerPC" גילם שיפור ביצועים בהשוואה לדגמי שבבים מוקדמים יותר, תוך שהוא צורך הרבה פחות חשמל. הוא כלל מעבדים במהירויות של החל מ-233 מגה-הרץ. מעבדי ה-G3 הפכו לבסיס לכלל המחשבים מבית היוצר של אפל, לפחות עד יציאתו לשוק של מעבד ה-G4 המהיר יותר, שנתיים לאחר מכן. למעשה, ווריאנטים של ה-G3 יהיו בשימוש על ידי אפל עד 2003.

בשנת 1999 הושק הדור השלישי ה-Power Mac G4, שהיה מבוסס על המעבד G4, והוגדר על ידי הקונגרס האמריקאי כמחשב-על. הוא לא שווק תחילה בישראל מאחר שהממשל האמריקאי סירב להעניק רישיונות ייצוא מחשבי על לישראל, משום שלא חתמה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.

בשנים 2000–2001 ייצרה אפל את ה-Power Mac G4 Cube, שזכה במספר פרסי עיצוב. מחשב בצורת קובייה בגודל 8 אינץ' הנתונה בתוך מארז מרובע ושקוף בגודל 10 אינץ' עם מעבד G4. ה-Cube נסמך על כונן אופטי אנכי, וכלל חיישן מגע שהבהב באור לבן בכל פעם שנלחץ על מנת להפעיל את המחשב. חלקי המחשב הפנימיים קוררו על ידי שימוש בזרמי אוויר, כאשר אוויר חם שנפלט מהמאווררים העליונים של ה-Cube למעשה גרם לשאיבת אוויר קר מפתחים מיוחדים בחלקו התחתון ומצדו של המארז. אך קצב המכירות שלו היה מאכזב, והייצור שלו הופסק לאחר כשנה, אך הפך מייד לפריט אספנים.

ביולי 2000 הושקה גרסה מהירה יותר של ה-Power Mac G4, שכללה לראשונה ייצור סדרתי של מחשב עם שני מעבדים במהירויות של 400–500 מגה הרץ.

בשנת 2006 הפסיקה אפל את יצור דגמי הפאור-מק עקב המעבר לארכיטקטורת מעבדים של חברת אינטל; מעבר עליו הכריזה ביוני 2005. דגמי המחשבים שהחליפו את דגמי הפאור-מק הם דגמי ה־Mac Pro.למרות המעבר, השימוש במחשבי PowerPC למיניהם בכלל (ובפרט מחשב כמו הפאוור-מק) התאימו גם לגרסאות המק Tiger ו-Leopard (כלומר התאימו עד Snow Leopard,אשר הוכרזה ב-9 ביוני 2009).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מקינטוש
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-1994
קטגוריה:מכשירי חברת אפל
IBook

iBook G3|ממוזער|180px|שמאל
**iBook** הוא מחשב נייד שיוצר על ידי חברת אפל בין השנים 1999 ל-2006. מחשב ה-iBook מיועד בעיקר לקהל צרכני בתחום החינוך, ומשום כך כולל פחות פיצ'רים ממחשב ה-PowerBook וכמו כן גם זול ממנו. ב-16 במאי 2006 החליפו מחשבי מקבוק את ה-iBook בליין המחשבים הניידים של אפל.
## היסטוריה
הדגם הראשון של המחשב הושק ב-21 ביולי 1999 וצויד, כמו כל אלו שבאו אחריו, במעבד PowerPC. הדגם הראשון, שכונה בחיבה "צדפה" וקצת פחות בחיבה "מושב האסלה", אופיין בשילוב של שני צבעים והיה מצויד בידית נשיאה. דגם זה זכה לפרסום גם בזכות עמידותו הרבה בתנאים קשים. הוא היה בעל ציפוי פוליקרבונט, מעטפת פלסטיק קשיחה, וקישוטי גומי בכחול או בכתום. ה-iBook ויתר על כל הכניסות הישנות לטובת USB, ולראשונה כלל את המטען האלחוטי העגול של אפל, סביבו ניתן היה לכרוך את כבל החשמל כך שלא יסתבך. הוא גם היה המכשיר הצרכני הפופולרי הראשון אי פעם שכלל תמיכה ברשתות אלחוטיות, תחת השם AirPort. 

במאי 2001 הושק הדור השני שהיה מצויד במעבד G3 במהירות 500 MHz, היה דק ב-1.3 אינץ' מהדגם הקודם וקל ממנו ב-900 גרם (הוא שקל 2.2 ק"ג). הוא כלל מסך בגודל 12 אינץ' ויכולת להציג תמונה ברזולוציה של 768X1024 פיקסלים, לעומת רזולוציה של 800X600 בדור הקודם. אחר כך הושק דגם עם מעבד G4 שכלל כוח עיבוד מהיר יותר.

## מפרט טכני
### גרסאות iBook G3
*iBook G3 יצא ב-21 ביולי 1999 ה־iBook הראשון.
**מסך 12.1" מסוג TFT ורזולוציית 800X600.
**מעבד PowerPc G3 300MHz.
**32MB זיכרון RAM.
**דיסק קשיח בנפח 3GB.
**מערכת הפעלה מסוג Mac OS 8.6.
*iBook G3 SE יצא ב-16 בפברואר 2000 - שדרוג מינורי למחשב הראשון.
**המעבד שודרג למהירות 366MHz.
**64MB זיכרון RAM.
**דיסק קשיח בנפח 6GB.
**מערכת הפעלה מסוג Mac OS 9.0.2.
*iBook G3 Dual USB יצא ב-1 במאי 2001 - דור שני למחשבי iBook G3.
**מסך 12.1" מסוג TFT ורזולוציית 1024X768.
**מעבד PowerPc G3 500MHz.
**128MB זיכרון RAM.
**דיסק קשיח בנפח 10GB.
** מערכת הפעלה מסוג Mac OS 9.1.
*iBook G3 14 inch יצא ב-אוקטובר 2001 - גרסה עם מסך גדול יותר.
**שום שינוי מלבד הגדלת המסך ל-14".
*iBook G3 mid 2002 יצא ב-20 במאי 2002 - גרסת רענון.
**העלאת מהירות המעבד ל-600MHz\700MHz.
**הוספת כרטיס מסך מסוג ATI Mobility Radeon 16 MB.
**מערכת הפעלה מסוג Mac OS X 10.1.
*iBook G3 Early 2003 יצא ב-22 באפריל 2003 - גרסת רענון, גרסת G3 האחרונה.
**העלאת מהירות המעבד ל-800MHz\900MHz.
**כרטיס מסך מסוג ATI Mobility Radeon 7500 32 MB.
**דיסק קשיח בנפח 40GB.
**מערכת הפעלה מסוג Mac OS X 10.2.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מחשבים ניידים
קטגוריה:מכשירי חברת אפל
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-1999
עצמאות

במדע המדינה, **עצמאות** היא מצב שבו מדינה ריבונית להכרעותיה בתחומים שונים, הגם שאין ולא תיתכן מדינה שאינה תלויה בגורם חיצוני לקיומה הכלכלי, ובקושי קיימות מדינות שניתן לומר עליהן שהן תלויות בעצמן בלבד לצורכי הגנה על גבולותיהן. ריבונות פירושה קיום חופשי של מערכות להכרעות פנימיות בתחומים כמו מדיניות מטבע, מיסוי, שכר, סביבה, שמירה על הסדר הציבורי וקיום שלטון החוק. מכאן שעצמאות היא תמיד יחסית.

עצמאותה של מדינה נמדדת על פי מספר מדדים: מידת עצמאותה בתחומי מדיניות החוץ והביטחון; מידת עצמאותה הכלכלית; עצמאותה הניהולית; ומידת ההכרה הבין-לאומית בעצמאותה. מדען המדינה והסוציולוג מכס וובר, הגדיר מדינה כארגון בעל מונופול על האלימות, כלומר, במקרה של מדינה דמוקרטית או רפובליקנית, מדינה היא ארגון שרק בידיו הסמכות, הרשות והכלים למנוע מאזרחים מימוש חירויות.

רוב המדינות מציינות את היום בו הושגה עצמאותן במובן השליטה על מדיניות החוץ והביטחון.

מדינות רבות נוהגת לציין את ייסוד עצמאותן באמצעות הכרזה. בין מדינות אלו ניתן למנות את ישראל ואת ארצות הברית.

צריך להבדיל בין המושג "עצמאות" לבין המושג "אוטונומיה". באוטונומיה (בניגוד לעצמאות) יש ריבונות חלקית של ישות מסוימת, עם שליטה כללית של ישות רחבה יותר.

במהלך ההיסטוריה היו ארבעה גלים גדולים של יצירת מדינות עצמאיות:
* 1770–1830: היווסדות ארצות הברית וסיום הקולוניאליזם הספרדי באמריקה הדרומית.
* בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה: בעקבות התפרקותן של האימפריה העות'מאנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
* 1945–1979: נפילתו של האימפריאליזם המודרני באפריקה, באוקיינוס השקט ובמזרח התיכון.
*בתקופת היתפוררותו של הגוש המזרחי שהובילה לגל של פיצולי מדינות והכרזות עצמאות ברחבי הגוש המזרחים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לאומיות
קטגוריה:מדע המדינה
הצופה

left
**הצופה** היה יומון ישראלי בעל אופי דתי-לאומי שיצא לאור במשך 71 שנה, מ-1937 ועד 2008, אז התמזג עם העיתון מקור ראשון.

## היסטוריה
העיתון נוסד בכ"ו באב תרצ"ז (3 באוגוסט 1937) על ידי הרב מאיר בר-אילן כביטאונה של תנועת המזרחי. בראשית דרכו הוא הופיע שלוש פעמים בשבוע בירושלים, ובתאריך י"ג בטבת תרצ"ח (17 בדצמבר 1937) החל להופיע מדי יום ביומו ובמקביל מערכת העיתון עברה לתל אביב. במשך ימי השבוע העיתון נמכר למנויים בלבד, ומהדורת סוף השבוע נמכרה גם בדוכנים. מערכת העיתון ישבה בתל אביב, ברחוב הרצל ולאחר מכן ברחוב המסגר.

בשנים תש"ז (1947)- תשכ"ד (1964), יצא מדי שבוע עיתון הילדים של "הצפה", "הצופה לילדים".

במשך שנים רבות היה ביטאונה של המפד"ל, ובמאי 2003 נמכר לאנשי העסקים שלמה בן צבי ורון לאודר. מאז שרר ערפל סביב עתידו, עקב תוכניות של בן צבי למזגו עם השבועון מקור ראשון, ולהפכו למוסף שבועי בתוך מקור ראשון. ב-25 באפריל 2007 מוזג העיתון היומי עם "מקור ראשון". עיתון סוף השבוע המשיך להופיע עד 26 בדצמבר 2008 ואז נסגר סופית. 11 מעובדיו פוטרו ו-18 עברו למקור ראשון.

העיתון זקף לזכותו מספר הישגים עיתונאיים כמו חשיפת פרשת העמותות של ראש ממשלת ישראל דאז אהוד ברק, וההבטחות לכאורה שנתן בזמנו הנשיא עזר ויצמן לשחרר עצירים ביטחוניים. העיתון פרסם מאמרים על תאוריות הקשר על רצח רבין, והוביל את המאבק הציבורי להעמדתו לדין של אבישי רביב.

גיליונות העיתון בין השנים 1937–1969 זמינים באתר עיתונות יהודית היסטורית.

## עיתון סוף השבוע
העיתון כלל בתחילה רק 'מעטפת' חדשותית, מגזין שבועי, 'השבוע', ויומן חדשותי שבו נכלל גם מוסף ספרות. לאחר רכישת העיתון בידי שלמה בן-צבי ב-2003 נעשה ניסיון לעשות שינוי בעיתון אולם מחאת הקוראים הביאה לביטול רוב השינויים, למעט הכללת המוסף 'דיוקן' (מבית מקור ראשון) בגיליון יום שישי. חלקי העיתון בתקופה שלפני סגירתו היו:
***מעטפת חדשותית** - ידיעות חדשותיות, מאמר המערכת, מדורי כלכלה, מדע, ספורט ומודעות וכן טור על הנעשה במזרח התיכון.
* **השבוע** - מוסף שבועי ובו כתבות, ראיונות וטורים אישיים. עורכת המוסף הייתה לימור גריזים-מגן.
* **המוסף** - מוסף אקטואליה שבועי שנערך על ידי לירון נגלר-כהן וכלל טורים קבועים בנושאי פוליטיקה ומאמרים פובליציסטיים שונים וכן את מדור הספרות וההגות 'ספרים וסופרים' (בעריכת חיותה דויטש). מדור הספרות וההגות היה במה לדיונים חשובים בציונות הדתית. מעל דפיו התנהל הוויכוח על שיטת הרבדים, תנ"ך בגובה העיניים ועוד. כן כלל המוסף את טורו הוותיק של העיתונאי מאיר עוזיאל - "שיפודים" שעבר אליו ממעריב לאחר פרישתו של עוזיאל מהעיתון. המדור המפורסם ביותר בטור זה היה 'פינת השלולית'.

## עורכי העיתון
* 1937–1944 – הרב מאיר בר-אילן
* 1944-1948 ישעיהו ברנשטיין
* 1949–1981 – שבתי דון-יחייא (ש. דניאל)
* 1981–1997 – משה אישון
* 1997–2007 – גונן גינת

## קישורים חיצוניים
* אתר האינטרנט של עיתון הצופה.
* הצופה באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בגיליונות העיתון שעד 1969
* גליונות סרוקים של "הצופה לילדים" באתר "עיתונות ילדים של פעם" של הספרייה הלאומית
* ש. דניאל, דיוקנו של עיתון דתי, אור המזרח ניסן ה'תשכ"ד, עמודים 74–76
* עקיבא צימרמן, עיתון ללא הפסקה, באתר "הצופה"
* 
* הצופה מתמזג לתוך מקור ראשון, באתר ice
* 
* 
* חן ציון ניות, "ברוך משיח אילמים": ראשיתו של עיתון ''הצופה''", קשר 51, אביב 2018, עמ' 141-134. 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:עיתונים וכתבי עת ציונים
קטגוריה:ציונות דתית: עיתונים
קטגוריה:עיתונות מפלגתית בישראל
קטגוריה:מקור ראשון
קטגוריה:מאיר בר-אילן
המפלגה הדמוקרטית הליברלית של מונגוליה

**המפלגה הדמוקרטית הליברלית של מונגוליה** היא מפלגה במונגוליה. המפלגה הוקמה ב-5 במרץ 1998 ומונה כ-3500 חברים באולן בטור וברחבי המחוזות.

המצע המפלגתי הוא ליברלי, ותומך בזכות לפרטיות ובחופש הדיבור.

המפלגה הוקמה מתוך יוצאי הקואליציה הדמוקרטית של מונגוליה, שהתנגדו להשפעתה השמרנית של המפלגה הרפובליקנית האמריקאית על המפלגה ופנו להקמת מפלגה חדשה. מטרתה של המפלגה היא להמשיך ברפורמות הדמוקרטיות במדינה, תוך כדי שמירה על מדיניות רווחה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מונגוליה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1998
חמסניים

שמאל|ממוזער|220px|חמסן באנטארקטיקה
**חמסניים** (שם מדעי :Stercorariidae) היא משפחה בסדרת החופמאים. החמסניים היא משפחה של עופות ימיים. במשפחה סוג יחיד - **חמסן** (*Stercorarius*).

## מאפיינים
החמסניים מקננים על האדמה באזורי אקלים ממוזג ובאזורי הקוטב והם ידועים בנדידתם ארוכת הטווח.

במהלך השנה למעט בעונת הרבייה הם ניזונים מדגים, שיירים ופגרים. חמסניים רבים ניזונים מטרף שנתפס על ידי עופות אחרים, הם נוהגים לרדוף אחר שחפים, שחפיות ועופות ימיים אחרים כדי לגנוב את טרפם; המינים הגדולים עשויים אף להרוג ולאכול עופות בוגרים. בתקופת הרבייה כשהם מצויים על האדמה הם ניזונים בדרך כלל מלמינגים ומביצים וגוזלים של ציפורים אחרות.

באופן כללי הם בינוניים ביחס לעופות גדולים והם לרוב בעלי נוצות אפורות או חומות ולעיתים קרובות עם סימנים לבנים על כנפיהם. להם מקור מוארך, עם קצה מאונקל ורגל בעלת קרומי שחייה עם טופרים חדים.

החמסניים נחלקים לשני סוגים, כשהמינים הקטנים יותר משתייכים לסוג *Stercorarius*, בעוד שהמינים הגדולים יותר משתייכים לסוג *Catharacta*. 

בישראל נצפו כל המינים מלבד החמסן הצ'יליאני והחמסן החום.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:משפחות מונוטופיות
גזרן

**גזרן** (שם מדעי: *Rynchops*) הוא סוג של עופות במשפחת הגזרניים. בני הסוג הם עופות מים בעלי מקור אדום וארוך שחלקו התחתון גדול ומעוקל יותר מהעליון. מבנה מקור זה מסייע לגזרן לנוע מעל למים ולתפוס בקלות מה שהוא נוגע בו. הגזרנים חיים לאורך ביצות, נהרות ולגונות באזורים הטרופיים של אפריקה, אמריקה ודרום-מזרח אסיה.

המיון של סוג זה נמצא עדין במחלוקת כיוון שיש חוקרים המשייכים אותו למשפחת השחפיים.

בסוג זה ישנם 3 מינים.

## מיון
בסוג זה שלושה מינים:
* גזרן אמריקני (*Rynchops niger*)
* גזרן לבן-צוואר (*Rynchops albicollis*)
* גזרן אפריקני (*Rynchops flavirostris*)

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:משפחות מונוטופיות
איבידית

**איבידית** (שם מדעי: *Ibidorhyncha struthersii*) הוא מין של עוף מסדרת החופמאים. זהו המין היחיד בסוג *Ibidorhyncha* ובמשפחת ה**אבידיתיים** (שם מדעי: **Ibidorhynchidae**). תפוצת האיבידית בדרום אסיה.

## מאפיינים
תפוצת האיבידית בהרי ההימלאיה שבמרכז ומזרח אסיה, בדרום הרמה הטיבטית וכן בתת-היבשת הודו. על אף השטח הנרחב בו היא מצויה כביכול, מספריה קטנים והיא מרוכזת בנהרות רדודים, מסולעים ובעלי זרימה מעטה בלבד.

מראה הייחודי לעופות מים אינו מותיר מקום לבלבול: צבע נוצות הבוגר אפור ובטנו לבנה, הרגליים אדומות, המקור גדול דק ומעוקל כלפי מטה, הפנים והחזה שחורים. לצעירים נוצות אפורות גם בחזה ובפנים ומקורם קטן יותר. נוצותיו של האיבידית, אחידות בצבען במהלך כל השנה. הנוצות המתחדשות עם בעלי קצוות לבנים, הבולטים על רקע הפנים הכהות, אך הן מתבלות עם תחילת עונת הרבייה.

על אף השוני בינה לשאר משפחות החופמאים, היא חולקת מספר מאפיינים איתם. חוקרי עופות רבים, הניחו כי המין הוא חוליה מקשרת בין משפחת השלצדפיים, המזכיר אותם במראה האפרוחים ובהתנהגות הטריטוריאלית, לבין משפחת הסיפניים – איתם המין מזכיר בצורת הבוגרים. חוקרים אשר אינם רואים את המין כיחיד במשפחתו, ממינים אותו באחת המשפחות, על פי רוב בתוך השלצדפיים.

האיבידית היא אחת מהעופות ה"מבוקשים" ביותר על ידי צפרים ברחבי העולם. בעונת הרבייה (מרץ–יוני) היא נמצאת בגבהים 1,700–4,400 מטרים, רחוק ממשכנו של האדם. האיבידית מטילה 4 ביצים בקן קטן אותו היא בונה על הקרקע. בחורף (נובמבר–פברואר) נשארת באותו אזור גאוגרפי, אך בגבהים של 300–2,000 מטרים ונמצאת בעיקר בצפון יבשת הודו, שם ניתן לראותה ביתר קלות. עיקר תזונתה של האיבידית היא חסרי חוליות השוכנים במים ודגים מזדמנים. את טרפה היא מוצאת בעזרת המקור הנובר בקרקעית הנהר והופך את האבנים. בניגוד לחופמאים אחרים באזור, שיטת התזונה של האיבידית אינה מותאמת לנהרות בעלי זרימה חזקה או בוציים יתר על המידה.

בררנות זו בבחירת שטחי המחיה, היא הסיבה לנדירותה של האיבידית. בנפאל, למשל, זיהום מי הנהרות וניצולן למטרות חקלאות, תעשייה ותחבורה, גרמו לירידה ניכרת בתפוצתה והיא כעת בסכנת הכחדה במדינה זו. עם זאת באופן כללי המין אינו מצוי בסכנה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1832
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולס אילוורד ויגורס
קטגוריה:חופמאים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:מינים יחידים במשפחתם
קטגוריה:הודו: עופות
דרומס

ממוזער|דרומס עקוד
**דרומס עקוד** (שם מדעי: *Dromas ardeola*) הוא מין יחיד בסוגו ובמשפחת ה**דרומסיים** (Dromadidae), משפחת עופות בסדרת חופמאים.

## תיאור המין
הדרומס הוא חופמאי גדול: 40-37 ס"מ וייחודי במראהו. כסות הנוצות לבנה מלבד הגב ואברות היד (בכנף) השחורות, סוככות התת-זנב אפורות. הדרומס מזכיר במראהו סיפן עקוד, אולם מקורו השחור בצורת פגיון. דרומס נראה מרחוק כ"שחף ארוך רגליים". משקלו 330-230 גרם, מוטת כנפיו 75 ס"מ. הרגליים ארוכות ותכולות במקצת. הראש גדול יחסית לגוף, העין גדולה וכהה.

אצל הזוויגים קיימת חד-צורתיות זוויגית. אצל הצעירים במופע הראשון, הראש והכנף חומים, מתחלפים לאפור ואז מלבינים בגיל 15 חודשים.

## תפוצה
תפוצתו בחופי האוקיינוס ההודי. אתרי הרבייה בחופי צפון-מערב האוקיינוס ההודי, המפרץ הפרסי והים האדום. שוכן אף בקניה, טנזניה, מדגסקר, מערב הודו וצפון סרי לנקה. מזדמן לישראל לעיתים נדירות, בעיקר בחודשי הקיץ.
מקום חיות: חופים חוליים, לגונות איים וריפי אלמוגים. נצפה גם בחופים סלעיים.

ידועים כ-9 אתרי קינון ורבייה בכל העולם. ביניהם, כ-1500 זוגות באיראן, 300 זוגות באמירויות, 85 זוגות בעומאן, 110 בערב הסעודית, ומספר לא ידוע בסומליה.

היקף הנדידה לא ברור, בגלל חוסר ודאות לגבי אתרי הרבייה. את החורפים מעבירים מרבית הפריטים במפרץ הפרסי, בים האדום בדרום חצי האי ערב ובחופי סומליה. אולם פריטים רבים חורפים בחופי מזרח אפריקה באזור טנזניה ומדגסקר. נתיב נדידה שלישי פונה להודו, לתאילנד ולמלזיה. 

זיהום המים על ידי נפט מהווה סיכון עצום למין זה. הזיהום פוגע במקום החיות, במקור התזונה ולעיתים במין עצמו. גם איסוף הביצים מאתרי הרבייה, על ידי האדם היה גורם להדלדלות המין עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר החלו לפעול תוכניות שימור למין זה.

## התנהגות
לדרומס שיטת מנוחה ייחודית: הוא מקפל את ברכיו אחורנית וכך רגלו הארוכה צמודה לקרקע ומוכנה לניתור מהיר בשעת סכנה. 

כאשר מחפש מזון, ניכר בתנועה החופמאית המוכרת: ריצה-עצירה-ליקוט. ניתן לצפות בו בקרבת חופמאים אחרים, שחפיים או פלמינגואים. 

המעוף חזק, משק הכנפיים איטי יחסית, הרגליים בולטות מעבר לזנב בשעת תעופה. 

מספר גוונים לקול. לעיתים מזכיר קריאתה של שחפית בנגלית: ודה-וק. לעיתים נבחני ומונוטוני: קה-האו, לפעמים מסתלסל: קוו-קי-קי. באתרי הרבייה והחריפה מוגדרים כעופות רעשניים.

### תזונה
סרטנים עוטי שריון מהווים את עיקר מזונו. בנוסף הוא ניזון מסרטנאים שונים, מרכיכות, מתולעים ימיות וחסרי חוליות אחרים.

צורך את מזונו בלהקות המתקבצות במים הרדודים. פעיל בשעות בין הערביים ובלילה. אורב לטרפו בסרקו באיטיות את המים, וכאשר מבחין בטרף, נועץ בו את מקורו הפתוח ואז מרסקו. מקורו שבצורת פגיון, מותאם ביעילות לצריכת מזון זה.

### רבייה וגידול צאצאים
מקנן בחודשים אפריל-יולי, במושבות גדולות מאוד (עד 1500 זוגות לערך!), בונה קן עשוי חול בצורת היכל. את תחתית ה"היכל" מרפד בתערובת נוצות אדמה וחול.
הגומחות צמודות זו לזו ויוצרות מבנה המזכיר חלת דבש.

הנקבה מטילה לרוב ביצה אחת, ולעיתים שתיים. הביצים גדולות יחסית לגופה. הגוזל חסר ישע בימים הראשונים לבקיעתו, תופעה שאינה נפוצה אצל חופמאים. הוא נשאר מוגן בתוך הקן ומקבל את מזונו משני הוריו. גם לאחר שלומד לעוף, ממשיך להישאר זמן ממושך תחת השגחת הוריו.

## קישורים חיצוניים

* 
* ציור שממחיש את התנהגות המין 
* צעיר ליד בוגר 
* מפת התפוצה של המין
* קטעי וידאו של המין

## הערות שוליים

קטגוריה:שחפאיים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:מינים יחידים במשפחתם
קטגוריה:בעלי חיים בחופים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1805
מוזיאון הירשהורן

**מוזיאון הירשהורן** (באנגלית: **Hirshhorn Museum**) הוא אחד המוזיאונים של הסמית'סוניאן. המוזיאון נמצא במול בוושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית.

המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל גורדון בנשפט, ומתמקד בעיקר באמנות מודרנית.
בגן הפסלים של המוזיאון מוצג פיסול מודרני.

המוזיאון קרוי על שמו של מייסדו ותורם האוסף: הבנקאי היהודי, יוצא בוצ'אץ' שבגליציה, יוסף הרמן הירשהורן (1899–1981).

## גלריה

Hirshhorn Museum (center).jpg|מבט מתוך החצר הפנימית של המוזיאון
Hirshhorn Museum (inner gallery).jpg|אחת הגלריות של מוזיאון הירשהורן - ניתן לראות איך צורת הגלריה מתעגלת בשל צורת המבנה.
Hirshhorn Museum (basement gallery).jpg|גלריה בקומה התחתונה של המוזיאון


## ראו גם
* הגלריה הלאומית לאומנות של פסלי הגן

## קישורים חיצוניים
 
* 
* 
* סיפורו של המוזיאון 

הירשהורן
הירשהורן
מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית

שמאל|ממוזער|200px|המוזיאון לאמנות אמריקאית
**מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית** (באנגלית: **Smithsonian American Art Museum**); המכונה בראשי תיבות: **SAAM**) הוא אחד ממוזיאוני מכון סמית'סוניאן, ונמצא בוושינגטון די. סי. בארצות הברית.

המוזיאון מכיל את האוסף הרחב ביותר של האמנות האמריקאית, ומוצגות בו, בין היתר, יצירות של ג'ורג'יה או'קיף, ג'ון סינגר סרג'נט, אלברט בירסטדט, תומאס מורן, אדוארד הופר ווינסלו הומר. במוזיאון מוצגות יצירות של למעלה מ-7,000 אמנים.

ג'ון ורדן יצר את האוסף הראשוני בשנת 1829 והציג אותו בחדר בביתו. המוזיאון מציג את מרבית אוספיו ב**[[בניין משרד הפטנטים הישן]]**; מוצגי אמנות שימושית מוצגים בגלריית רנוויק.

המוזיאון מנהל שבעה בסיסי נתונים אינטרנטיים בהם למעלה מחצי מיליון פריטי מידע, ובהם תיעוד על 400,000 יצירות אמנות, הן כאלה המוצגות במוזיאונים, והן באוספים פרטיים, הן בארצות הברית והן ברחבי העולם.

מאז שנת 1951 המוזיאון מפעיל תוכנית של תערוכות נודדות – נכון לשנת 2013 למעלה מ-2.5 מיליון צופים ראו תערוכות נודדות אלה.

## היסטוריה
המוזיאון שינה את שמו לאורך השנים. בעבר נקרא "אוסף הסמית'סוניאן לאמנות" (Smithsonian Art Collection), "גלריית האמנות הלאומית" (National Gallery of Art), "האוסף הלאומי לאמנות יפה" (National Collection of Fine Arts), וב-1980 שמו שונה ל"המוזיאון הלאומי לאמנות אמריקאית" (National Museum of American Art). המוזיאון אימץ את שמו הנוכחי, "מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית", ב-27 באוקטובר 2000.

ראשיתו של האוסף בשנת 1829, ביוזמתו של ג'ון ורדן (John Varden), אשר הציג את האוסף במבנה שבנה ליד ביתו.

בשנת 1841 האוסף הוצג לציבור בתערוכה זמנית בניין הפטנטים (מושבו של המוזיאון כיום).

בשנת 1858 הועברו רוב פרטי האוסף לבניין טירת הסמית'סוניאן, ויתרת האוסף הועבר למבנה בשנת 1862. בעקבות שרפה במבנה בשנת 1865 החליט המכון לא לבנות מבנה ייעודי לאוסף, שאוחסן בחלקו בספריית הקונגרס.

בשנת 1903 נפטרה הארייט ליין, שהייתה בעבר הגברת הראשונה של ארצות הברית, והורישה לסמית'סוניאן את אוספיה (שנקראו "אוספי הגברת הראשונה") בתנאי שיוקם מוזיאון לאמנות. צו בית משפט פדרלי משנת 1906 הכריח את הסמית'סוניאן להקים מוזיאון זה, אם ברצונו לקבל את האוסף.

כאשר גדל האוסף הוא הוצג בחלקים במבנים נוספים של מכון הסמית'סוניאן במול. בשנות ה-20, בשל חוסר במקום תצוגה התברר שאוספים בשווי מיליוני דולרים היו באחסון בהיעדר מקום תצוגה, ותפסו את מקומם של מוצגים במוזיאונים אחרים (בהם הם הוצגו) ובהם: במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, ובבניין האמנות והתעשייה. בשנת 1924 התבקש האדריכל צ'ארלס א. פלאט, אשר תכנן בשנת 1918 את גלריית פריר, להכין תוכנית ראשונית למוזיאון לאמנות אמריקאית, אשר תוכנן להיבנות לצד המוזיאון להיסטוריה של הטבע. המבנה שתוכנן על ידי פלאט לא נבנה.

המוזיאון נפתח במיקומו הנוכחי בשנת 1968 לאחר שהסמית'סוניאן לקח על עצמו לשפץ את בניין משרד הפטנטים הישן (אתר מורשת היסטורי שלא היה בשימוש באותה עת, הבנוי בסגנון התחייה היוונית, ומהווה דוגמה לסגנון זה) ולהפכו למוזיאון לאמנות. באותה עת המבנה היה במצב רעוע, והייתה הצעה להרסו, ולבנות במקומו מגרש חנייה. מחאה ציבורית הביאה לכך שקונגרס ארצות הברית העניק את המבנה למכון הסמית'סוניאן על מנת להפכו למוזיאון. המבנה שוחזר ושופץ בשנות ה-90, ושוב בין השנים 2000–2006 (במסגרת שיפוץ זה נבנו מרכז כנסים, אודיטוריום, וחצר מקורה גדולה – חצר ארלין קוגוד).

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

אמנות אמריקאית
ים מרמרה

**ים מרמרה**, הקרוי גם **ים השיש** (בטורקית **Marmara Denizi**; ביוונית **Θάλασσα του Μαρμαρά** או **Προποντίδα**), הוא ים מוקף יבשה, בשטח של כ-11,350 קמ"ר, הנמצא בין מצר הבוספורוס (המוביל אל הים השחור) למצר הדרדנלים (המוביל אל הים האגאי ולמעשה לים התיכון).

## מקור השם
ביוון העתיקה ים זה נקרא **פרופונטיס** (Προποντίς) מפני שהוא הים (pontic) שלפני (pro) הים השחור שדרכו עברו יורדי הים מהים האגאי.
כיום מקור השם מיוונית μάρμαρά (marmaro) שפירושו שיש על שם מחצבות השיש הרבות הקיימות במספר איים בים.

## גאוגרפיה
ים מרמרה נמצא בין החלק האסייתי (אנטוליה או גם אסיה הקטנה) והחלק האירופי (תראקיה המזרחית) של טורקיה. תחת ים מרמרה עובר קו השבר הצפון-אנטולי, אשר היה מוקד לרעידות אדמה רבות בשלהי המאה ה-20, בהן רעידת האדמה באיזמיט בשנת 1999.

בים מרמרה שתי קבוצות איים עיקריות: איי הנסיכים ואיי מרמרה. באיי מרמרה מחצבות שיש רבות.

אל ים מרמרה נשפכים מספר נהרות. אלו כוללים את ביגה (גרניקוס), סורלוק, וגונן. להוציא אגן ניקוז קטן בחבל תראקיה, רוב אגן הניקוז של ים מרמרה הוא בחבל אנטוליה.

### מליחות
המליחות הממוצעת של מי ים מרמרה היא כ-22 חלקים לאלף, גבוהה מעט יותר ממי הים השחור ונמוכה בכשני שלישים ממליחות אוקיינוסי העולם. אולם, בקרקעית הים רמת המליחות גבוהה יותר ומגיעה לכדי 38 חלקים לאלף, הדומה לזו של מי הים התיכון. שכבת מים עמוקה ומלוחה זו אינה עולה לפני הים. מקור עיקרי למים מתוקים בים מרמרה הם הנהרות הנשפכים אליו.

### הקרום הלבן
מאז 2007 היו התפשטויות של ריר לבן (אשר כונה "הריר הלבן") אך הבעיה בדר"כ נפתרה בעצמה והשפעותיה על המערכת הביולוגית במקום היו זניחות.

באפריל 2021  כיסתה את ים מרמרה, שכבה רירית לבנה ועבה. למרות כל המאמצים לנקות את הכתמים הלבנים שכיסו את פני הים, הם לא נעלמו.

החומר המסתורי שכיסה את פני הים היה ריר שמפרישות אצות מיקרוסקופיות החיות בים. הריר, שמרקמו ג'לטיני ועשוי בעיקר מסוכרים, מופרש באופן טבעי לאורך השנה ואינו רעיל או מזיק בדרך כלל. חיידקים החיים בים מפרקים אותו, ובתנאים רגילים הוא נעלם תוך זמן קצר ולא מצטבר לכמויות גדולות. אולם נראה כי שינויים סביבתיים הכניסו את האצות למצוקה והביאו לכך שהפרשת הריר תהיה קיצונית עד כדי כך שהחיידקים שמפרקים אותו בדרך כלל לא יצליחו להתמודד עם הכמות הרבה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

*
מרמרה
מרמרה
גלריית ארתור מ. סקלר

**גלריית ארתור מ. סקלר** (באנגלית: **Arthur M. Sackler Gallery**) היא חלק ממוסד הסמית'סוניאן. הגלריה ממוקמת במבנה תת-קרקעי במול בעיר וושינגטון, בארצות הברית.
הגלריה נמצאת מאחורי ה"טירה" והיא, יחד עם גלריית פריר, מציגה אמנות אסייתית.
מבנה הגלריה מקושר הן לגלריית פריר והן למוזיאון הלאומי לאומנות אפריקנית.
[ממוזער|ימין|200px|כלי מ[ברונזה לשתיית יין. תקופת שושלת שאנג, סין המאה ה-13 לפנה"ס.]]

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מוזיאונים לאמנות אסיה
קטגוריה:ארצות הברית: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:מוזיאונים לאמנות בוושינגטון די. סי.
קטגוריה:המול
גלריית פריר

**גלריית פריר** (באנגלית: **Freer Gallery of Art**) היא חלק ממוזיאוני הסמית'סוניאן ומוקדשת לאמנות מאזור מזרח אסיה: אמנות יפנית, סינית, קוריאנית, הודית ופרסית. הגלריה נפתחה לקהל בשנת 1923, והייתה הגלריה הראשונה לאמנות של מוסד הסמית'סוניאן.

גלריית פריר לאמנות של מוסד סמית'סוניאן וגלריית ארתור מ. סקלר בוושינגטון הבירה הודיעו ב-2019 שמכאן ואילך, הם יתפקדו כמוזיאון הלאומי לאמנות אסייתית , במסגרת מיתוג מחדש המדגיש את המוקד של האוספים שלהם.

## היסטוריה
הגלריה נוסדה על ידי צ'ארלס לנג פריר  (1854–1919), יצרן רכבות מדטרויט, אשר תרם את הכספים לגלריה.

הגלריה ממוקמת בצד הדרומי של שדרת המול בוושינגטון הבירה, סמוך לגלריית סקלר. המוזיאון פתוח 364 ימים בשנה (סגור בחג המולד).

בגלריה מוצגים ציורים יפניים, מסכים מצוירים סיניים, קרמיקה קוריאנית והודית, ופסלים בודהיסטים.
כמו כן מציג המוזיאון את חדר הטווס, חדר שהובא בשלמותו מבית אנגלי מן המאה ה-19.

## ראו גם
*אמנות אסיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* חדר הטווס

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיאונים לאמנות בוושינגטון די. סי.
קטגוריה:מוזיאונים לאמנות אסיה
קטגוריה:ארצות הברית: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:המול
קטגוריה:שדרת העצמאות
אנדרטת ג'פרסון

**אנדרטת ג'פרסון** (באנגלית: **Jefferson Memorial**) היא אנדרטה הנמצאת בפארק הפוטומק בעיר וושינגטון בארצות הברית, והוקמה לזכרו של נשיא ארצות הברית השלישי תומאס ג'פרסון. האנדרטה בנויה מכיפה העומדת על עמודים בסגנון נאו קלאסי.

## היסטוריה
ב-1934 הציע הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט להקים אנדרטה לזכר נשיא ארצות הברית השלישי תומאס ג'פרסון. בעקבות יוזמה זו העביר הקונגרס חוק בשנת 1934 לצורך הקמת האנדרטה. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל ג'ון רסל פופ בסגנון נאו-קלאסי. סגנון זה ניסה לחקות את סגנון הבנייה הרומי, סגנון שהיה אהוב על ג'פרסון.

עלות הקמת האנדרטה הייתה כ-3 מיליון דולרים. היא נחנכה ב-13 באפריל 1943.

גובהו של פסל ג'פרסון אשר נמצא במרכז האנדרטה הוא 5.8 מטרים, והפסל עשוי ברונזה. משקלו של הפסל - כ-4.5 טון.

גובה הכיפה 39 מטרים, ועובי הקירות 1.2 מטרים.

האנדרטה ממוקמת בפארק הפוטומק על גדת אגן הגאות, והיא מוקפת בעצי דובדבנים - מתנת העם היפני לעיר וושינגטון בשנת 1912.

## תמונות

Jefferson memorial night 20040704 220948 1.752.jpg|אנדרטת ג'פרסון בלילה
Jefferson Memorial At Dusk 1.jpg|אנדרטת ג'פרסון בין הערביים
File:12072012 Jefferson Memorial 04.jpg|פסל ג'פרסון


## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  מחלוקות סביב בניית האנדרטה 
*  ההיסטוריה של אנדרטת ג'פרסון
* פרטים נוספים על אנדרטת ג'פרסון 

ג'פרסון, תומאס
ג'פרסון, תומאס
ג'פרסון, תומאס
קטגוריה:מבנים נאו-קלאסיציסטים
קטגוריה:הנצחת תומאס ג'פרסון
בללייקה

**בַּלַלַייקָה** (בכתב רוסי: **Балалайка**) היא כלי מיתר מסורתי במרכז אסיה ובפרט ברוסיה. לבללייקה אופיינית תיבת תהודה משולשת העשויה מעץ ו-3 מיתרים (לעיתים שישה, בזוגות). הבללייקה הפכה לאחד כלי המיתר החשובים במזרח אירופה, בייחוד ברוסיה ובאוקראינה. רפרטואר הדורש טכניקת נגינה מורכבת קידם את הבללייקה לדרגת חשיבות של כלי נגינה קלאסי, ויצירות רבות נכתבו במיוחד עבורה.

יש שישה גדלים שונים של בללייקות. הגודל השכיח ביותר המשמש לנגינת סולו הוא הגודל הבינוני (מכונה בללייקה פּרִימָה). כוונון המיתרים של בללייקה פרימה הוא **מי, מי, לה** (שני המיתרים התחתונים מכווננים לאותו גובה), ומנגנים עליה בעזרת האצבעות בטכניקה מיוחדת, לעיתים קרובות בפריטת טרמולו. תכונה מיוחדת של בללייקה זו היא שהרווח בין המיתר הראשון והשני גדול מהרווח בין המיתר השני ושלישי. 

גודל שכיח פחות הוא "בללייקה גדולה" (בללייקה סֶקוּנדָה), המכווננת **לה, לה, רה** – קווינטה אחת נמוך יותר מהבללייקה פרימה.

גדלים נוספים הם:
* פיקולו (נדיר) בכוונון **סי, מי, לה** (כוונון דיסוננטי)
* אַלטוֹ בכוונון **מי, מי, לה** (נמוך באוקטבה מבללייקה פרימה)
* בס בכוונון **מי, לה, רה**
* קונטרבס בכוונון **מי, לה, רה** (נמוך באוקטבה מבללייקה בס) .

על בללייקות בס וקונטרבס פורטים בעזרת מפרט.

הכוונון עשוי להשתנות ממקום למקום ובהתאם לסוג המוזיקה המנוגנת. לעיתים הבללייקה פרימה מכווננת "בסגנון גיטרה", **סול, סי, רה**, בדומה לשלושת המיתרים הדקים של הגיטרה הרוסית, מה שמקל על נגני גיטרה רוסית לנגן בה. 

בשלוש הבללייקות הקטנות יותר (פיקולו, פרימה וסקונדה), מקובל להשתמש בשני מיתרי ניילון (המיתרים התחתונים הזהים) ובמיתר מתכת אחד (העליון).

כלי נגינה זה הפך לשמו של שיר מפורסם של הזמרת אילנית.
ישנו שיר נוסף "נגני לי (בללייקה)" בביצועו של דורון מזר שחיברה שמרית אור והלחין ננסי ברנדס.

## ראו גם
* טום בללייקה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כלי פריטה
קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:רוסיה: המצאות
הקואליציה הדמוקרטית של מונגוליה

**הקואליציה הדמוקרטית של מונגוליה** (DUC) היא קואליציה המורכבת ממפלגות שמאל במונגוליה. הקואליציה הייתה בשלטון בין השנים 1996–2000. בין השנים 2004–2006 היא חלקה את השלטון עם המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה. ראש הקואליציה הוא צחיאגיין אלבגדורג', שכיהן גם כראש הממשלה.

הקואליציה מורכבת משלוש מפלגות עיקריות: המפלגה הדמוקרטית העממית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ומפלגת רצון האזרחים. בנוסף אליהן חברות באיחוד מפלגות נוספות, כדוגמת מפלגת הירוקים. המפלגה הדמוקרטית הליברלית של מונגוליה מורכבת מפורשי הקואליציה.

הקואליציה נוסדה ב-1990, והייתה לאופוזיציה הראשונה מול המפלגה המהפכנית העממית. במרץ 1990 אושרה חוקת מונגוליה, שאישרה ריבוי מפלגות ובכך הפכה את הקואליציה לחוקית. הבחירות הדמוקרטיות הראשונות ב-1992 העניקו רוב מוחלט למפלגה המהפכנית העממית, והקואליציה זכתה בבחירות רק ב-1996, אז נבחר צחיאגיין אלבגדורג' לראש הממשלה.

בבחירות 2000 הפסידה הקואליציה בעקבות הרפורמה שנעשתה במדיניות המפלגה המהפכנית בידי נמברין אנחבאיאר.

בבחירות 2004 התפרקה הקואליציה. מחליפתה למעשה היא הקואליציה הדמוקרטית של המולדת.

קטגוריה:מונגוליה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1990
סמית'סוניאן

**מכון סמית'סוניאן** (באנגלית: **Smithsonian Institution**) הוא מוסד המאגד 19 מוזיאונים וגלריות, פארק זואולוגי לאומי, 9 מכוני ומרכזי מחקר, 3 מרכזי תרבות ומעל 137 מיליון אוצרות אמנות ומוצגים, אשר מרביתם נמצאים בוושינגטון בארצות הברית. ברשת המוזיאונים מבקרים בכל שנה כ-30 מיליון איש. המוזיאונים פתוחים בכל ימות השנה, למעט חג המולד (25 בדצמבר).

## היסטוריה
מכון סמית'סוניאן נוסד על ידי ג'יימס סמית'סון (1765–1829) אשר שאף להפיץ ידע ברחבי ארצות הברית. סמית'סון בצוואתו הוריש לממשלת ארצות הברית את הונו על מנת שיוקם מוסד שמטרתו "הגדלת והפצת הידע בקרב האנושות". באוגוסט 1838 הגיע ההון לארצות הברית, בדמות 105 שקים ובהם 104,960 מטבעות סובריין זהב (אז בשווי של 500,000$). אך ההון הושקע בצורה גרועה, ומרבית הסכום ירד לטמיון. ב-10 באוגוסט 1846 חתם הנשיא ג'יימס פולק את חוק סמית'סוניאן אשר יסד את הקרן המממנת כיום את המכון.

התעשיין והנדבן צ'ארלס לנג פריר תרם ב-1908 את אוספו הפרטי וכן מימן את בניית הגלריה לאחזקת האוסף (גלריית פריר), שהייתה לגלריה הראשונה של המכון.

## כיום
בראש המכון עומד צ'נסלור - תפקיד אשר בפועל משמש בו תמיד נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, ובחבר הנאמנים חבר גם סגן נשיא ארצות הברית. תפקיד המנהל הכללי בפועל של המוסד מכונה "מזכיר" (Secretary) הנבחר על ידי חבר הנאמנים.

11 מתוך מוזיאוני המוסד ומרכז המידע של הסמית'סוניאן (השוכן בבניין דמוי טירה) נמצאים במרכז המול, רצועה הנמשכת בין אנדרטת לינקולן ובנין הקפיטול. שאר המוזיאונים נמצאים בוושינגטון, ניו יורק ובשנטילי, וירג'יניה.

המכון מוציא לאור שני מגזינים: ה-*Smithsonian* החודשי הנשלח למנויי הבית, עם יותר מ-2 מיליון מנויים חודשיים והעוסק בתחומים הנחקרים במסגרת המכון. ו-*Air & Space* הדו-חודשי, היוצא לאור על ידי מוזיאון האוויר והחלל הלאומי.

האסטרואיד 3773 סמית'סוניאן נקרא על שם המכון.

## לקריאה נוספת
* מישל נוריס, **גם אני אמריקאי**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 221, אוקטובר 2016

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים לאמנות בוושינגטון די. סי.
קטגוריה:המול
בניין הסמית'סוניאן

**בניין מוסד הסמית'סוניאן**, המכונה "הטירה", נמצא במול בוושינגטון, בארצות הברית. הבניין מכיל את משרדי מוסד הסמית'סוניאן ואת מרכז המידע של המוסד.

המבנה בנוי מאבן חול אדומה בסגנון נורמני וברוח התחייה הגותית.

הבניין נבנה בשנת 1855 על פי תכנון של האדריכל ג'יימס רנויק הבן.
הבניין נשרף ב- 24 בינואר 1865 - השרפה הרסה את המגדלים הצפוני והמזרחי ואת הקומה השנייה של הבניין. הבניין שופץ לאחר השרפה, ושוחזר למצבו המקורי.

בין השנים 1858 ו-1960 שימש הבניין מקום מגוריו של מזכיר המוסד וכן אולמות תצוגה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:המול
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: מבנים
קטגוריה:ארצות הברית: אתרים הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים
מדינות אפריקה

שמאל|ממוזער|250px|מפה מדינית של אפריקה
שטחה של יבשת אפריקה מחולק בין 54 מדינות שונות לפי אזורים גאוגרפיים שונים שהם:
שמאל|ממוזער|200px|מדינות צפון אפריקה

## מדינות [[צפון אפריקה]]
* אלג'יריה
* לוב
* מרוקו
* מצרים
* סהרה המערבית (במחלוקת)
* סודאן
* תוניסיה
* סאוטה ומלייה (שייכות לספרד)

שמאל|ממוזער|200px|מדינות מזרח אפריקה

## מדינות [[מזרח אפריקה]]
* אוגנדה
* אריתריאה
* אתיופיה
* בורונדי
* ג'יבוטי
* דרום סודאן
* טנזניה
* מאוריציוס
* מדגסקר
* סומליה - סומלילנד (במחלוקת), פונטלנד
* סיישל
* קומורו
* קניה
* רואנדה

שמאל|ממוזער|200px|מדינות מערב אפריקה

## מדינות [[מערב אפריקה]]
* בורקינה פאסו
* בנין
* גאנה
* גינאה
* גינאה ביסאו
* גמביה
* חוף השנהב
* טוגו
* כף ורדה
* ליבריה
* מאוריטניה
* מאלי
* ניגריה
* ניז'ר
* סנגל
* סיירה לאון
* צ'אד
* סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה (שייכת לממלכה המאוחדת)

שמאל|ממוזער|200px|מדינות מרכז אפריקה

## מדינות [[מרכז אפריקה]]
* גינאה המשוונית
* גבון
* סאו טומה ופרינסיפה
* קמרון
* הרפובליקה המרכז אפריקנית
* הרפובליקה של קונגו (קונגו בראזוויל)
* הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (לשעבר זאיר, קונגו קינשאסה) 

שמאל|ממוזער|200px|מדינות דרום אפריקה

## מדינות [[אפריקה הדרומית|דרום אפריקה]]
* אנגולה
* אסוואטיני
* בוטסואנה
* דרום אפריקה
* זימבבואה
* זמביה
* לסוטו
* מוזמביק
* מלאווי
* נמיביה
* ראוניון (שייכת לצרפת)

*
קטגוריה:אפריקה
החוראל הגדול

**החוראל הגדול** (במונגולית: **Ulsyn Ikh Khural**) הוא הפרלמנט של מונגוליה, השוכן בעיר הבירה אולן בטור. הוא מונה 76 חברים, הנבחרים לקדנציה של 4 שנים.

החוראל משמש כרשות המחוקקת הבכירה של מונגוליה, על פי החוקה החדשה מ-1992, הקובעת כי "מונגוליה היא רפובליקה בעלת שלטון פרלמנטרי". על פי "חוק הבחירות לחוראל הגדול" (1992, תוקן בשנת 1996) נערכות בחירות פרלמנטריות ב-76 אזורי בחירה, אשר בכל אחד מהם נבחר נציג על פי בחירת הרוב. תקופת הכהונה של כל חבר חוראל מתחילה בשבועתו למדינה ומסתיימת עם שבועתם של החברים החדשים.

הבחירות האחרונות התקיימו ב-28 ביוני 2024, והבחירות הבאות עתידות להתקיים ביוני 2028.

## מבנה אדמיניסטרטיבי
החוראל מיישם את כוחו באמצעות ועדות מיוחדות, תת-ועדות, קבוצות מפלגתיות וצורות ארגוניות אחרות. חקיקת חוקים או החלטות אחרות מתקבלות אך ורק באסיפות החוראל.

### יושב ראש
בתוך 30 יום מבחירתם על חברי החוראל לבחור יו"ר וסגן יו"ר, חברי ועדות, ראש ממשלה ואת חברי הממשלה. עד בחירתו של היו"ר מנהל את הדיונים זקן החברים. 

סמכויותיו של יו"ר החוראל הן:
# כינוס מליאות חוראל
# קביעת הנושאים העומדים על סדר היום במליאה
# ניהול יחסי החוץ של החוראל
# ממלא מקומו של הנשיא

### ועדות קבועות ותת ועדות

פעולותיו של החוראל מתבססות על קיומן של ועדות קבועות, העוסקות בתחומים שונים. בחוראל הנוכחי 6 ועדות:
# ועדת מדיניות חברתית
# ועדת תשתיות לאומיות
# ועדת מדיניות תקציבית
# ועדת חוק ומשפט
# ועדת מדיניות סביבה
# ועדת מדיניות כלכלית

יו"ר כל ועדה נבחר מבין חברי החוראל לקדנציה של שנה ויכול להיבחר בשנית. במקרה הצורך, יכול החוראל להחליט על הקמת תת-ועדה בתוך ועדה קיימת. התת-ועדות הקיימות בחוראל הנוכחי הן:
# תת-ועדה לזכויות אדם
# תת-ועדה למלחמה בשחיתות

## הרכב הפרלמנט
הרכב הפרלמנט, נכון למרץ 2026:

### קואליציה (79 נציגים)
* 68 נציגים מטעם המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה
* מפלגת HUN - שבעה נציגים
* מפלגת הירוקים - 4 נציגים

### אופוזיציה (47 נציגים)
* 42 נציגים מהמפלגה הדמוקרטית
* 4 נציגי מפלגת הקואליציה הלאומית
* נציג עצמאי אחד

## ראו גם

* פוליטיקה של מונגוליה
* בתי מחוקקים לפי מדינה

## קישורים חיצוניים

* 
* ספריית החוראל הגדול

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מונגוליה: מבנים
קטגוריה:מונגוליה: פוליטיקה
מונגוליה
מונגוליה