בתנאים קשים

ממוזער|דף מספר 52 מתוך הספר. מהדורה 1872
ממוזער|איור מתוך הספר ובו מופיע מרק טוויין
**בתנאים קשים** (באנגלית: **Roughing It**) הוא ספר זיכרונות מאת הסופר האמריקאי מארק טוויין, שפורסם בשנת 1872. הספר מתאר את חוויותיו של המחבר במערב ארצות הברית במהלך שנות ה-60 של ה-19, בעיקר בין השנים 1861–1867. טוויין מתאר את מסעו ממדינת מיזורי אל טריטוריית נבדה ואת שנותיו הראשונות במערב, תוך שילוב של זיכרונות אישיים, אנקדוטות הומוריסטיות, תיאורים של החיים באזורי הספר האמריקאי. הספר משתייך לסוגה ספרותית של ספרי מסע שהיה פופולרי במאה ה-19, אך הוא חורג ממנה בכמה מובנים. בניגוד לספרי מסע רבים בני התקופה, שהתמקדו בתיאור גאוגרפי או אתנוגרפי של אזורים רחוקים, הספר מציג את המערב האמריקאי מתוך נקודת מבט אישית, טוויין אינו מציג את עצמו כחוקר או כמתעד מדעי של האזור, אלא כמשתתף פעיל בעולם של הרפתקאות, אשליות כלכליות ותופעות חברתיות יוצאות דופן. הסיפור משלב תיאורים ריאליסטיים של חיי היום־יום עם הגזמות קומיות וסיפורים מוגזמים במכוון, טכניקה המאפיינת רבות מיצירותיו. הספר נכתב כעשר שנים לאחר האירועים המתוארים בו, כאשר טוויין כבר היה סופר מוכר בזכות ספר המסעות הראשון שלו, התמימים בארצות ניכר (באנגלית: The Innocents Abroad). עובדה זו השפיעה על אופיו של הטקסט. הספר מציג עיבוד ספרותי של זיכרונות, אשר עברו עיצוב מחדש בהתאם לצרכים ספרותיים ולהעדפותיו הסגנוניות של המחבר. בשל כך משלב הספר בין תיאור היסטורי לבין פרוזה הומוריסטית ולעיתים אף סאטירית. עם פרסומו זכה הספר להצלחה מסחרית רבה, והוא תרם במידה משמעותית לעיצוב הדימוי הספרותי של המערב האמריקאי. תיאורי ערי המכרות, מחפשי הזהב והחיים בחבל ארץ שעדיין לא התבסס ולא התגבש, סיפורים אלו הפכו לחלק מן המיתולוגיה התרבותית של תקופת המערב הפרוע בארצות הברית.

## רקע
במהלך המחצית השנייה של המאה התשע עשרה עברה ארצות הברית תהליך מואץ של התרחבות מערבה. תהליך זה החל עוד במחצית הראשונה של המאה בעקבות רכישת לואיזיאנה ולאחר גילוי הזהב בקליפורניה בשנת 1848. גילוי זה עורר גל עצום של הגירה מערבה, המכונה לעיתים “הבהלה לזהב של קליפורניה”. תהליך זה יצר דפוס של התיישבות שנמשך גם בעשורים שלאחר מכן. כאשר התגלו מרבצי מתכות יקרות באזור מסוים, נהרו אליו אלפי אנשים בתקווה להתעשר במהירות. סביב אזורי הכרייה הוקמו ערים חדשות שנועדו לשרת את הכורים ואת הסוחרים שהגיעו בעקבותיהם. ערים אלו התאפיינו לעיתים קרובות בצמיחה מהירה מאוד אך גם בחוסר יציבות. כאשר התברר שהמרבצים אינם עשירים כפי שנדמה בתחילה, רבים מן התושבים עזבו את המקום וחיפשו הזדמנויות חדשות במקומות אחרים. האוכלוסייה באזורי הכרייה הייתה ברובה צעירה וניידת. רבים מן האנשים שהגיעו לשם היו רווקים או גברים שעזבו את משפחותיהם במזרח. הקהילות המקומיות הורכבו מתערובת של מחפשי זהב וכסף, סוחרים, מהמרים, אנשי עסקים, עורכי דין ועיתונאים. במקרים רבים לא היו במקום מוסדות חברתיים יציבים, כגון מערכת חינוך מסודרת או מוסדות דת מבוססים. מצב זה יצר חברה המאופיינת בחופש אישי רב אך גם בחוסר יציבות ובמתח חברתי. המציאות החברתית הזו השפיעה במידה רבה על האופן שבו תיאר טוויין את המערב. בעיניו היה המערב מקום שבו ניתן היה להמציא את עצמך מחדש, אך גם מקום שבו אשליות רבות התנפצו. אנשים הגיעו לאזור בתקווה למצוא עושר והצלחה, אך לעיתים קרובות גילו כי המציאות קשה בהרבה מן הדימוי הרומנטי של מחפש הזהב הבודד המגלה אוצר.

ספר נכתב בעקבות מסעו של מרק טוויין ששמו האמיתי היה סמואל לנגהורן קלמנס החליט להצטרף לאחיו הגדול אוריון קלמנס שמונה באותה שנה למזכיר טריטוריית נבדה על ידי הממשל הפדרלי. החלטה זו הייתה משמעותית עבור הקריירה שלו, שכן היא הובילה אותו להיחשף לעולם החברתי והתרבותי של המערב עולם שיהפוך בהמשך למקור השראה מרכזי ביצירתו הספרותית. לפני מסעו מערבה עבד טוויין בכמה מקצועות שונים, כולל כמדפיס וכעיתונאי מקומי. בשנות החמישים של המאה התשע־עשרה גם עבד כנווט על ספינות קיטור בנהר המיסיסיפי. ניסיון זה השפיע עמוקות על המקורות מהם בנה את עולמו הספרותי, אך עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית בשנת 1861 פסקה כמעט לחלוטין פעילות הספנות האזרחית בנהר. מצב זה גרם לטוויין לחפש אפשרויות חדשות, והמסע מערבה נראה לו כהזדמנות להתחלה חדשה.
## כתיבה

הפופולריות של "מסע תענוגות בארץ הקודש" גרמה הן למרק טוויין והן לאלישע בליס, המוציא לאור שלו, לתכנן ספר המשך. הוא אכן החל בכתיבת ספרו "בתנאים קשים" באוגוסט, אך סיים אותו רק באוקטובר 1871 – לאחר מאבק ממושך בסדרה של בעיות רפואיות משפחתיות וספקות עצמיים בנוגע ליכולתו לכתוב רב-מכר נוסף. רק ביולי 1870, כאשר חתם מרק טוויין על חוזה לכתיבת ספר מנויים חדש בן 600 עמודים, הוא בחר נושא: הוא החליט "לכסות את נבדה וקליפורניה" ברגעי השיא של תחילת העבודה הוא היה נלהב, ואמר לבליס בספטמבר כי "הספר הזה יזנק הישר אל תוך תהילה יבשתית". עם זאת, מקרי מוות במשפחתו: לידתו המוקדמת של בנו הראשון ומחלת הטיפוס הכמעט קטלנית של אשתו, מנעו ממנו ככל הנראה לכתוב הרבה עד אביב 1871. בסוף אפריל הוא אמר כי "אני שוקד על ספרי, אך לא אזכה להצלחה," וכי בכמה הודעות שליליות בעיתונים הוא שומע את "חרחור הגסיסה של סופר פופולרי". במכתב בן שבעה עמודים שכתב טוויין לבליס ב-15 במאי 1871, בעיצומה של תקופת כתיבה רציפה זו הוא מתאר את התחושה עד כמה עמלו היה ממושך וקשה. והתוכנית שהתווה במכתב, לכתוב כל כך הרבה עד שיוכל לערוך ולקצץ את כתב היד לפני שליחתו לבית הדפוס, לא יצאה אל הפועל כשהביא את כתב היד להארטפורד באוגוסט וגילה שכל מה שכתב, גם בתוספת שפע תמונות ושלושה נספחים, בקושי יגיע ל-600 העמודים שהמנויים ציפו לקבל עבור כספם. אף על פי שכתב היד של "בתנאים קשים" אבד, חוסר האחידות של הספר מעיד על הקשיים שהיו למרק טוויין בכתיבתו. לא ברור מתי במהלך כתיבת הספר החליט טוויין להשתמש מחדש בחומרים שפרסם במקור בעיתונים. בתיאוריו המוקדמים של הספר מעולם לא הוזכרה הכללת איי סנדוויץ' אך בנקודה מסוימת, כנראה כדי למלא דפים, הוא החליט לשלב גרסאות של 13 מתוך 25 המכתבים שכתב על האיים בשנת 1866 עבור העיתון "סקרמנטו יוניון" (באנגלית: "Sacramento Union"), במשימתו הראשונה ככותב מסעות. 6 מתוך 8 המכתבים שכתב בשנים 1869–1870 עבור עיתון "באפלו אקספרס" (אנגלית:"Buffalo Express") תחת הכותרת "מסביב לעולם", מוחזרו אף הם בתוך 8 פרקים של הספר".

## הפצה
הספר "בתנאים קשים" לא נמכר בחנות ספרים, אלא על ידי סוכני מכירות שעברו מדלת לדלת. הרוכשים גם לא יכלו לראות את הספר לפני שקנו אותו. במקום זאת, סוכנים הראו להם פרוספקט (חוברת פרסום) שכלל את תוכן העניינים של הספר העתיד לצאת, רשימת איורים, ודוגמאות הן של טקסט והן של תמונות, בשיטה שנקראה "מכירה למנויים" (באנגלית: Subscription Publication). בתקווה למכור את הספר לקונים של חג המולד, הכין המוציא לאור את הפרוספקט בנובמבר 1871, לפני שחלק מכתב היד ורבים מהאיורים בכלל הסתיימו אך חש אי-נוחות מספקת מ"סימני חוסר השלמות" שלו, עד שנקט בצעד הבלתי רגיל של הוצאת פרוספקט מעודכן בסוף ינואר 1872.

לאחר ההצלחה של "מסע תענוגות בארץ הקודש" ושני סיבובי ההרצאות של מרק טוויין בחוף המזרחי של ארצות הברית, היה עניין רב בספרו החדש, יהיה אשר יהיה. לאורך רוב הקריירה שלו, טוויין היה מאמין אדוק ביתרונות של פרסום ויחסי ציבור. עם זאת, הוא היה חרד בנוגע לקבלת הפנים של הספר "בתנאים קשים" כפי שכתב לחבר שערך את העיתון ה"בופאלו קורייר", הוא חשש שמא "הספר ייחשב לחומר די גרוע, ולכן עדיף שלא אתן לעיתונות הזדמנות לשים עליו את ידה".
הפרסום המקדים שקיבל הספר נשלט כמעט בוודאות על ידי מרק טוויין עצמו והוא השתמש ברשת הרחבה של מכרים שעבדו בעיתונים שונים על מנת שיכתבו עבורו כתבות קצרות בשבחי הספר. במכתב שנכתב שנה לאחר פרסום "בתנאים קשים", טוויין מציע למוציא לאור את ההסבר שלו לכישלון היחסי של הספר, ומסכם את הלקח שלמד על הערך של "דחיפה עיתונאית מוקדמת" ו"פרסום מיידי" עבור ספריו.

הצלחתו המסחרית של הספר הייתה רחבת היקף ומרשימה, במיוחד לאור העובדה שמרק טוויין עצמו פקפק רבות בסיכוייו להצליח. עם צאתו לאור בפברואר 1872, כחלק ממהדורה עבת כרס בת שש מאות עמודים ועשירה במאות איורים, זכה הספר למכירות משולבות של כ-93,000 עותקים בתוך שנה אחת בלבד בשוק האמריקאי והאנגלי. הישג זה תורגם לתמלוגים בסך של למעלה מ-20,000 דולר, והספר הפך להצלחה מסחרית הדומה לזו של ספרו הקודם. טוויין נקט בגישה שיווקית זהירה ופרסם את הספר באופן סימולטני בלונדון כדי למנוע את תופעת הפיראטיות שהזיקה לו בעבר. בארצות הברית, הספר נמכר באופן בלעדי בשיטת המנויים דרך חברת ההוצאה האמריקאית של הרטפורד, תוך שימוש במערך סוכנים רחב ופרוספקטים שיווקיים שהדגישו את עושר האיורים. עם זאת, הדרך להצלחה לא הייתה חלקה; טוויין חשש שהעיסוק במערב הפרוע הוא נושא "שחוק" מדי, ובתחילה אף סירב להפיץ עותקים למבקרים, דבר שהוביל לצניחה זמנית במכירות. הוא ייחס את הקשיים הללו לאיכות הייצור של הנייר והאיורים ולחוסר בפרסום מוקדם, אך לבסוף, ביקורות חיוביות ומשפיעות שינו את המגמה וביססו את מעמדו של הספר כלהיט מכירות כביר.

## ביקורת

סקירה של הביקורות שפורסמו לאחר פרסום הספר משרטטת תמונה ועקבית של ביקורת חיובית. ניתן לזהות שלושה קווים מרכזיים: הסכמה רחבה במיוחד בארצות הברית כי כוחו של הספר טמון בשילוב בין הומור פרוע לבין תיאור חי ואותנטי של חיי המערב. הסתייגות בעיקר בביקורת בעיתונות הבריטית אך גם בחלק מן האמריקאית, מהמבנה הבנוי על סיפורים קצרים והאופי בלתי אחיד של היצירה; ויחס אמביוולנטי לאיורים, הנתפסים בעת ובעונה אחת כגורם משיכה מרכזי וכאלמנט אסתטי שנוי במחלוקת. מכלול זה מצביע על כך שכבר עם פרסומו זכה הספר להכרה כיצירה מיוחדת ובעלת ערך, אך גם ככזו החורגת מן הנורמות הספרותיות המקובלות ומאתגרת את גבולות הטעם והמבנה של ספרות התקופה.

הביקורת בכתב עת "אטלנאיק מנ'תלי" (אנגלית: Atlantic Monthly) משנת 1872 מדגישה כי למרות אופיו ההומוריסטי, הספר מעניק תיאור מהימן ועמוק של חיי המערב, ואף “אמת” ספרותית העולה על דיווחים עובדתיים יבשים. לעומתה, הביקורת בעיתון הבריטי ספקטטור מבטאת הסתייגות בריטית אופיינית: היא מזהה את כישרונו של טוויין אך רואה בהומור שלו סגנון מוגזם ולעיתים וולגרי, שאינו עומד בסטנדרטים של טעם ספרותי אנגלי. ביקורת דומה בכתב בעת "סטרדי רוויו"(Saturday Review) ניכרת עמדה דומה: הספר נתפס כבעל כישרון תיאורי ניכר, אך כזה הנשען על הגזמה פרועה ולעיתים על חזרתיות, באופן הפוגע באחדות האסתטית של היצירה. ביקורות בעיתונות האמריקאית כגון "ניו יורק טריביון" (New York Tribune) והניו-יורק טיימס שפורסמו אף הן בשנת 1872 מדגישות את הצלחתו של טוויין לתאר את חיי הגבול באופן חי, משעשע ואמין, תוך ציון מיוחד של יכולתו להפוך חוויות יומיומיות ואפילו טריוויאליות לסיפורים בעלי עניין רחב. ביקורת ב עיתון "סן פרנססיקו בולטין" (San Francisco Bulletin) מתמקדת במיוחד באותנטיות של התיאורים, ומציגה את הספר כייצוג נאמן של החיים במערב, שנכתב בידי מי שחווה אותם בפועל. לעומת זאת, בעיתון""דה נישון" (The Nation) מופיעה הערכה מורכבת יותר: המבקר משבח את הכישרון הקומי אך מציין כי ריבוי האנקדוטות והסטיות מן הנושא יוצר מבנה רופף ולעיתים מתיש. נושא האיורים זוכה להתייחסות מפורשת בכמה ביקורות. בעיתון "ניו יורק איבנינג פוסט" (New York Evening Post) מצוין כי האיורים הרבים תורמים לאטרקטיביות של הספר ומגבירים את חוויית הקריאה, אך במקביל יש ביקורת על סגנונם הגרפי, הנתפס לעיתים כגס או לא מעודן.

## תוכן
הספר "בתנאים קשים" הוא תיאור בדיוני בחלקו של מסעות מרק טוויין לטריטוריית נבדה ולקליפורניה, חייו המגוונים שם, הדמויות הססגוניות שפגש וביקורו באיי הוואי (שכונו אז איי סנדוויץ'). לאורך הספר שזורים דיווחים עיתונאיים עובדתיים וחצי-עובדתיים לצד סיפורי גוזמאות. הספר סוקר את מסעו של טוויין בכרכרת דואר עם אחיו אוריון קלמנס, שמונה למזכיר טריטוריית נבדה, מסנט ג'זף שבמיזורי לקרסון סיטי שבנבדה (יולי עד אוגוסט 1861) את מאמציו הכושלים של טוויין לתבוע בעלות על חלקת אדמה לעסוק בכריית כסף (עד אוגוסט 1862); את עבודתו ככתב עבור עיתון "טריטוריאל ארנטרפרייז" (אנגלית: Territorial Enterprise) בווירג'יניה סיטי, נבדה (עד מאי 1864); את דיווחיו עבור עיתון "סן פרנסיסקו קול" (אנגלית: San Francisco Morning Call")(1864 עד 1865) את מסעו להוואי (מרץ עד אוגוסט 1866) את עבודתו בסן פרנסיסקו (עד דצמבר 1866) ובאופן קצר בהרבה את שיבתו לחוף המזרחי דרך מצר פנמה (דצמבר 1866 עד ינואר 1867). שבעים ותשעה הפרקים של "בתנאים קשים" מתחלקים לשישה חלקים נפרדים ושונים באורכם. ההגעה לקרסון סיטי תופסת את פרקים 1 עד 20. נדודיו של טוויין, עבודתו בתעשיית העץ ומאמציו בתחום הכרייה מתוארים בפרקים 21 עד 41. פרקים 42 עד 61 מתארים את עבודתו של טוויין ככתב בוורג'יניה סיטי שבנבדה, ואת ניסיונותיו המחודשים להתעשר, הפעם בתעשיית המכרות של קליפורניה. החלקים העוסקים באיי הוואי בפרקים 62 עד 77 מעידים ככל הנראה על שימוש ב"חומרי מילוי" וחורגים במידה רבה מסגנונו של הספר. בשאיפתו התמידית לנפח את יצירתו, הוסיף טוויין שלושה נספחים: "סקירה קצרה של ההיסטוריה המורמונית"; "טבח מאונטיין מדוז", העוסק בטבח שביצעו מורמונים בנוסעים בשיירת עגלות שהייתה בדרכה לקליפורניה בספטמבר 1857; ו"בנוגע להתנקשות מחרידה שמעולם לא בוצעה", העוסק בניסיון רצח לכאורה בשנת 1870 של קונרד ויגנד, עיתונאי אידיאליסט ונאיבי חושף שחיתויות מגולד היל, נבדה.

### המסע בעגלת הדואר
הספר נפתח בתיאור מסעו של טוויין ממיזורי אל טריטוריית נבדה בשנת 1861 בעגלת דואר שחצתה מרחק של אלפי קילומטרים דרך המישורים הגדולים והרי הרוקי. בתקופה זו עדיין לא הייתה מסילת רכבת שחיברה בין מזרח ארצות הברית למערבה, ולכן נסיעות כאלה נמשכו שבועות רבים. הנסיעה בעגלות אלו הייתה חוויה קשה ולעיתים אף מסוכנת. הנוסעים ישבו בתוך כרכרה קטנה וצפופה והנסיעה נמשכה ימים ולילות ללא הפסקה כמעט. בכל תחנה הוחלפו הסוסים והנהג, והכרכרה המשיכה בדרכה. טוויין מתאר את התנאים הפיזיים הקשים של המסע בפירוט רב. הנוסעים נאלצו להתמודד עם אבק, חום ולעיתים גם עם קור עז הכרכרה צפופה מאוד ולצד הקשיים הפיזיים מתאר טוויין גם את האווירה והאינטראקציה החברתית בתוך הכרכרה. הנוסעים הגיעו מרקעים שונים מאוד, ולעיתים נוצרו ביניהם יחסים מורכבים. חלק מן הסיפורים מתארים מצבים קומיים שנבעו מן הצפיפות ומהמפגשים הבלתי צפויים בין אנשים שונים. המסע בעגלת הדואר משמש בספר גם כמטאפורה למעבר בין שני עולמות שונים. המזרח, שממנו יצא טוויין, מוצג כאזור מבוסס ומוכר יחסית. המערב, שאליו הוא נוסע, מופיע כמרחב בלתי ידוע שבו חוקים חברתיים וכלכליים עדיין אינם קבועים.

### המפגש הראשון עם המערב

כאשר מגיע טוויין לטריטוריית נבדה, הוא מגלה עולם שונה מאוד מן העולם שממנו הגיע. הערים באזור צומחות במהירות סביב מכרות חדשים, והאוכלוסייה מורכבת ברובה מאנשים שהגיעו לשם זה מקרוב. החברה המקומית מתוארת כפתוחה אך גם כאוטית. אנשים רבים משנים את מקצועם לעיתים קרובות, ולעיתים קרובות ניתן למצוא באותה עיר אדם שהיה בעבר עורך דין וכעת עובד ככורה, או אדם שהיה סוחר וכעת מנסה את מזלו בהשקעות במכרות. מרק טוויין מציג את המציאות הזו באמצעות שילוב של תיאורים ריאליסטיים והומור. הוא מתאר את ההתלהבות הגדולה של מחפשי הכסף, אך גם את חוסר היציבות של החיים באזור שבו גורלם הכלכלי של אנשים יכול להשתנות בן לילה. זירת ההתרחשות של הסיפורים בספר היא כמרחב של אפשרויות מקום שבו אדם יכול לנסות את מזלו ולהתחיל מחדש אך גם כמרחב של אשליות. רבים מן האנשים שהגיעו לשם מתוך תקווה להתעשר גילו כי המציאות מורכבת הרבה יותר.

### החיים בנבדה ובווירג'יניה סיטי
ממוזער|וירג'יניה סיטי. צילום משנת 1875
לאחר שהות בקרסון סיטי התיישב מרק טוויין בעיירה וירג'יניה סיטי, שהוקמה זמן קצר קודם לכן בעקבות גילוי מרבצי כסףגדולים. העיירה צמחה במהירות עצומה ובתוך שנים ספורות הפכה ממחנה כרייה קטן ליישוב גדול יחסית עם מוסדות ציבור, עסקים ועיתונות פעילה. טוויין מתאר את הרושם הראשוני שיצרה העיר על מבקר חדש. הרחובות היו מלאים באנשים שהגיעו מכל רחבי ארצות הברית ואף מארצות אחרות. לצד הכורים עצמם ניתן היה למצוא סוחרים, יזמים, עורכי דין, ספקולנטים ואנשים שביקשו לספק שירותים שונים לאוכלוסייה המקומית. בתי מלון, בתי מרזח, בתי הימורים ומוסדות בידור אחרים הופיעו כמעט בן לילה, לעיתים במבנים זמניים מעץ שנבנו במהירות. אחד המאפיינים הבולטים של העיר, כפי שטוויין מציג אותה, היה תחושת הזמניות. בניגוד לערים הוותיקות של החוף המזרחי, שנבנו לאורך דורות והתבססו על מוסדות יציבים, וירג'יניה סיטי הייתה מקום שנוצר כמעט יש מאין. רבים מן התושבים לא ראו את עצמם כתושבי קבע אלא כאנשים שנמצאים במקום רק עד שימצאו הזדמנות טובה יותר במקום אחר. מציאות זו השפיעה על האווירה החברתית בעיר. אנשים נטו לקחת סיכונים גדולים יותר, הן בתחום הכלכלי והן בתחום החברתי. ההצלחה הכלכלית נתפסה לעיתים קרובות כעניין של מזל יותר מאשר של עבודה ממושכת. כתוצאה מכך נוצרה תרבות שבה סיפורי הצלחה פתאומיים היו נפוצים, אך גם סיפורי כישלון דרמטי.

### תרבות מחנות הכורים

חלק משמעותי מן הספר מוקדש לתיאור חיי היום יום במחנות בהם חיו כורים ובקהילות שנוצרו סביבם. טוויין מתאר את עולם הכורים כעולם בעל כללים חברתיים משלו, אשר התפתחו מתוך תנאי החיים הייחודיים של אזורי הספר. הכורים עצמם הגיעו ממגוון רחב של רקעים, חלקם היו חקלאים לשעבר ממדינות המזרח או המערב התיכון של ארצות הברית, אחרים היו מהגרים מאירופה, ואילו אחרים היו הרפתקנים שנדדו ממקום למקום בחיפוש אחר הזדמנות כלכלית. רבים מהם לא היו בעלי ניסיון קודם בכרייה עבודה שהייתה קשה ומסוכנת. אחד ההיבטים המעניינים ביותר בתיאוריו של טוויין הוא האופן שבו התפתחה תרבות חברתית ייחודית במחנות הכרייה. מכיוון שהקהילות הללו היו מורכבות בעיקר מגברים צעירים יחסית, נוצרו בהן דפוסים חברתיים שונים מאלה של ערים מבוססות. בתי הימורים ובתי מרזח מילאו תפקיד מרכזי בחיי החברה, ולעיתים קרובות שימשו גם כמקומות מפגש בהם התפתחה מסורת של סיפורים והומור. הכורים נהגו לספר זה לזה סיפורים מוגזמים על הצלחותיהם או על אירועים יוצאי דופן שקרו להם. טוויין מציג מסורת זו כאחד המקורות לסגנון ההומוריסטי שלו עצמו. הסיפורים שסופרו סביב שולחנות המשחק או במדורות הלילה היו מלאים בהגזמות, בתיאורים דרמטיים ובדמויות צבעוניות.

### כלכלת הספקולציה והונאות
אחד הנושאים המרכזיים בבספר הוא עולם הספקולציה הכלכלית שהתפתח סביב מכרות הכסף. טוויין מתאר מערכת מורכבת של השקעות, שמועות והימורים פיננסיים שהפכה לחלק בלתי נפרד מן החיים הכלכליים בנבדה. מכרות רבים לא נוהלו על ידי הכורים עצמם אלא על ידי חברות כרייה שנוסדו כדי לגייס הון ממשקיעים. חברות אלו מכרו מניות לציבור, ולעיתים קרובות התבססה הצלחתן יותר על ציפיות ושמועות מאשר על נתונים גאולוגיים מוצקים. כאשר נפוצה שמועה כי מכרה מסוים עומד להפיק כמויות גדולות של כסף, היה עולה במהירות מחיר מניותיו. מרק טוויין מתאר כיצד אנשים רבים בעיר הפכו למשקיעים חובבים. גם אנשים שלא היה להם ידע בגאולוגיה או בכרייה השקיעו סכומי כסף משמעותיים במניות מכרות בתקווה להרוויח במהירות. במקרים מסוימים אכן הצליחו משקיעים להתעשר, אך במקרים רבים אחרים איבדו את כספם כאשר התברר שהשמועות היו מוגזמות או חסרות בסיס הספר מציג גם מקרים של הונאות מכוונות. יזמים מסוימים ניסו להעלות את ערך מניותיהם באמצעות הפצת שמועות או באמצעות הצגת דגימות כסף מרשימות שלא תמיד הגיעו מן המכרה עצמו. שיטות אלו היו חלק מתרבות כלכלית שבה הגבול בין יזמות לגיטימית לבין תרמית היה לעיתים מטושטש.

### כניסתו של טוויין לעולם העיתונות

לאחר תקופה שבה ניסה את מזלו בכרייה ללא הצלחה גדולה, פנה טוויין לעסוק בעיתונאות. המעבר הזה היה משמעותי מאוד עבור הקריירה הספרותית שלו, שכן הוא העניק לו את הבמה הראשונה שבה פיתח את סגנונו הייחודי. מרק טוויין החל לעבוד בעיתון המקומי של וירג'יניה סיטי ובמסגרת עבודתו כתב ידיעות חדשותיות, מאמרי דעה ולעיתים גם טורים הומוריסטיים. בתקופה זו החל להשתמש בשם העט "מרק טוויין" (אנגלית: Mark Twain) עבודתו בעיתון אפשרה לו להתבונן מקרוב בחיי החברה של וירג'יניה סיטי. כעיתונאי היה עליו לדווח על אירועים רבים, החל מתגליות חדשות במכרות ועד לסכסוכים פוליטיים מקומיים תוך כדי שהוא מנצל את העובדה שהעיתונות באזורי הספר הייתה שונה במידה מסוימת מן העיתונות במזרח. העיתונים המקומיים נטו להיות חופשיים יותר בסגנונם ולעיתים גם חריפים או סאטיריים יותר. טוויין ניצל חופש זה כדי לפתח סגנון כתיבה שהיה משלב בין דיווח עובדתי לבין סאטירה, ניסיון זה סיפק לו חומר רב לסיפורים ולאנקדוטות שנכללו בהמשך בספר.

### חיי החברה והתרבות במערב הפרוע

מלבד חיי העבודה והכלכלה מתאר הספר גם את חיי החברה שהתפתחו בערי המכרות. למרות אופיין הזמני של רבות מן הקהילות הללו, הן פיתחו מוסדות חברתיים ותרבותיים משלהן. תיאטראות קטנים ומופעי בידור היו חלק מחיי התרבות של הערים החדשות. הופעות של שחקנים נודדים או של מוזיקאים משכו קהל רב, ולעיתים הפכו לאירועים חברתיים מרכזיים. גם עיתונים ומועדונים ספרותיים מילאו תפקיד חשוב ביצירת תחושת קהילה. עם זאת מדגיש טוויין כי חיי החברה במערב הפרוע היו לעיתים גסים וחסרי פורמליות, התנהגות שנחשבה בלתי הולמת בערים מבוססות הייתה מקובלת יותר בקהילות הגבול. שתייה מרובה, הימורים ומריבות היו תופעות נפוצות למדי. הספר אינו מציג את החברה הזו רק באופן שלילי. טוויין מדגיש גם את רוח העצמאות ואת תחושת האחווה שהתפתחו בקרב אנשים שחיו בתנאים קשים יחסית. באופן זה מציג הספר את המערב כמרחב חברתי מורכב. מצד אחד מדובר בחברה חסרת יציבות ולעיתים אף אלימה, אך מצד אחר היא מאופיינת בחופש אישי ובאפשרויות חדשות שלא היו זמינות באזורים מבוססים יותר של ארצות הברית.

### איי סנדוויץ'

הפרקים העוסקים באיי הוואי שכונו במאה התשע-עשרה “איי סנדוויץ’” משתלבים לכאורה ברצף המסע של המספר, אך מציגים נקודת מבט אופיינית לתרבות האמריקאית של התקופה, הכוללת יסודות קולוניאליסטיים מובהקים. כאשר מרק טוויין מתאר את האיים ואת תושביהם הוא עושה זאת מנקודת מבט של מבקר אמריקאי המגיע אל אזור הנתפס בעיניו כמרוחק וכאקזוטי. הנופים, המנהגים המקומיים וחיי היום-יום של האוכלוסייה הילידית מוצגים לעיתים קרובות כמשהו זר ומסקרן לקורא האמריקאי, חלק מן התיאורים משקפים את ההשפעה הגוברת של אמריקאים ואירופאים על האיים בתקופה זו במיוחד פעילותם של מיסיונרים, סוחרים ובעלי עסקים המציגים את ההתערבות הזו כגורם המביא “קדמה”, סדר מוסרי או התפתחות כלכלית. נקודת מבט זו תואמת במידה רבה את האופן שבו תפסו, רבים בארצות הברית במאה התשע-עשרה, אזורים מחוץ לגבולות המדינה: כמרחבים שבהם התרבות המערבית עשויה להביא שינוי ושיפור.עם זאת, הטקסט איננו אחיד לחלוטין בגישתו. לצד הערות המבטאות תפיסה פטרנליסטית או קולוניאלית מופיעים גם תיאורים מפורטים ולעיתים אוהדים של חיי החברה המקומית ושל יופיים של הנופים באיים. בנוסף, הסגנון ההומוריסטי והאירוני של טוויין גורם לכך שחלק מן ההערות אינן מוצגות כהצהרות רציניות אלא כחלק ממבט משועשע ולעיתים ביקורתי על חוויית המסע עצמה. משום כך חוקרים נוטים לראות בפרקים על הוואי שילוב של שני ממדים: מצד אחד הם משקפים את הדימויים והעמדות האידאולוגיות של אמריקאים בני התקופה כלפי אזורים מרוחקים ותרבויות לא-מערביות מצד אחר הם משתלבים בסגנון הסיפורי של טוויין, שבו התבוננות, הומור ואנקדוטות יוצרות תיאור מורכב יותר של המפגש בין תרבויות. כך הופכים הפרקים הללו לא רק לתיאור של מסע גאוגרפי נוסף אלא גם למסמך ספרותי המשקף את היחסים התרבותיים והפוליטיים שבין ארצות הברית לבין אזור האוקיינוס השקט במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה.

## מבנה

אף על פי שמקובל להגדיר את הספר "בתנאים קשים" כספר זיכרונות או כספר מסע, מבנהו מורכב יותר מאשר רצף פשוט של חוויות אוטוביוגרפיות. הספר אמנם מבוסס על חוויותיו האישיות שלמרק טוויין במהלך שנותיו במערב, אך הוא אינו כתוב כיומן מסע כרונולוגי במובן הקפדני. במקום זאת, טוויין מארגן את החומר הסיפורי באופן המשלב בין רצף כרונולוגי כללי לבין סטיות רבות מהקו הכרונולגי של האירועים, שבהן משולבים סיפורים, אנקדוטות ותיאורים שקרובים באופיים לזרם התודעה. הספר מתחיל במסעו של המחבר ממדינת מיזורי אל טריטוריית נבדה, אך כבר בחלקים הראשונים ניכר כי המסע הפיזי משמש בעיקר כמסגרת למבנה תמטי רחב. במהלך התקדמות העלילה עוצר המספר פעמים רבות כדי לספר סיפורים שאינם קשורים ישירות להתקדמות המסע, אלא לתיאור אנשים שפגש או לאירועים ששמע עליהם. טכניקה זו יוצרת נרטיב מורכב עשיר ורב קולות שבו חוויות אישיות מתערבבות עם סיפור עם. דרך כתיבה זו משקפת את הרעיון המרכזי בספר המציג במידה רבה את אופיו של המערב האמריקאי. אחד המאפיינים הבולטים במבנה הספר הוא השימוש בפרקים קצרים יחסית, שכל אחד מהם מתמקד באירוע, בדמות או בסיפור מסוים. מבנה זה מאפשר לטוויין לעבור במהירות מנושא לנושא ולשמור על קצב סיפורי דינמי. לעיתים קרובות מסתיים פרק בנקודה קומית או בהפתעה, דבר היוצר אפקט המזכיר סיפורים קצרים ומאפשר למחבר לשלב מגוון רחב של חומרים. לצד תיאורים ריאליסטיים של חיי הכורים ניתן למצוא לעיתים גם תיאורים אתנוגרפיים של מנהגים מקומיים. בכך יוצר הספר תמונה מורכבת של המערב, המשלבת בין תיעוד חברתי לבין יצירה ספרותית. התוצאה הכוללת היא תיאור של המערב שאינו מקבל את המיתוסים המקובלים על הגבול האמריקאי באופן פשוט. המערב מופיע כמרחב שבו סיפורים רבים מתחרים זה בזה: סיפורים הרואיים על חלוצים והרפתקנים, סיפורים קומיים על כישלונות ומזל רע, ותיאורים אירוניים של האופן שבו אנשים מפרשים את הנוף סביבם. הספר משתמש בדימויים המוכרים של המערב אך גם חושף את העובדה שהם אינם משקפים מציאות אחת ברורה. במקום זאת הם חלק ממרחב תרבותי וסיפורי, שבו המשמעות נוצרת מתוך מפגש מתמיד בין חוויה ממשית לבין הדימויים והמיתוסים שבאמצעותם התרבות האמריקאית ניסתה להבין את הגבול שלה.

### ההומור וההגזמה

אחד המאפיינים המובהקים ביותר של כתיבתו של טוויין הוא השימוש בהומור, והטקסט בספר מהווה דוגמה מובהקת לכך. הדרך הישירה ביותר באה לידי ביטוי בבדיחות ישירות, אבל מופיע גם בתיאורי הדמויות ובאופן שבו המספר מציג את האירועים. טכניקה מרכזית שבה משתמש טוויין היא הגזמה מכוונת. אירועים רבים מוצגים בצורה דרמטית או מוגזמת במידה כזו שהקורא מבין כי אין מדובר בתיאור ריאליסטי. הגזמה זו לא נועדה להטעות את הקורא, אלא ליצור אפקט קומִי ולהדגיש את האבסורדיות של מצבים מסוימים. הגזמה כזו קשורה למסורת רחבה יותר של סיפורים מאזורי הספר האמריקאי. באזורים שבהם התפתחו קהילות זמניות של כורים ושל הרפתקנים, סיפורי הרפתקה מוגזמים היו חלק חשוב מחיי החברה. אנשים נהגו להתחרות ביניהם בסיפורים על הישגים יוצאי דופן, על סכנות ששרדו או על עושר שגילו. טוויין אימץ מסורת זו והפך אותה לכלי ספרותי מרכזי. כלי נוסף לשזור הומור בטקסט משתמש בפער בין הציפיות של המספר לבין המציאות שהוא פוגש. פעמים רבות הוא מגיע למקום מסוים עם רעיון רומנטי על החיים במערב, אך מגלה כי המציאות מורכבת הרבה יותר. הפער הזה יוצר מצבים קומיים שבהם המספר נאלץ להתמודד עם אכזבה או מבוכה. טוויין משתמש גם בהומור המבוסס על תצפיות חברתיות. הוא מתאר דמויות שונות כורים, סוחרים, פוליטיקאים מקומיים או עיתונאים ומדגיש את התכונות המוזרות או האבסורדיות שלהן. ספרות המסעות של המאה התשע-עשרה הציגה לעיתים קרובות את המסע אל המערב כהרפתקה הרואית. הגיבורים מתמודדים עם סכנות טבע, מגלים ארצות חדשות ומרחיבים את גבולות הציוויליזציה. בספר "בתנאים קשים" מסעות כאלה אמנם מתרחשים, אך הם מתוארים בצורה הרבה פחות הרואית. הדמויות נוטות לטעות בדרך, להיקלע למצבים מגוחכים או להסתמך על סיפורים בלתי אמינים של אחרים. במקום דימוי של כיבוש מסודר של המרחב מתקבלת תמונה מבולגנת ולא צפויה של חיים בגבול המערבי. בכך מציע הספר מבט מפוכח יותר על המציאות של ההתפשטות מערבה.

ההומור הסאטירה והכתיבה המושחזת מהווים רקע לאלמנטים הפסימיים והקודרים ביצירה המציגים את אזורי הספר כמרחב של אכזבה וכישלון. המערב המתואר ביצירה הוא מקום שבו האמון ב"מזל" ובספקולציות מהירות מחליף את הערכים הישנים של עבודה קשה, החיפוש הקדחתני אחר מכרות כסף בנבדה מוצג במאמר כסמל להתנפצות "החלום האמריקאי", כאשר הדובר מוצא את עצמו שוב ושוב חסר כל, מתמודד עם הריקנות שנותרת לאחר שוך ההתלהבות הראשונית. פן נוסף ומשמעותי הוא נוכחותם המתמדת של מוות ואלימות, המעצבים את האקלים המוסרי של הספר. האירועים האלימים וסיפורי הרצח אינם משמשים רק כקישוט עלילתי, אלא משקפים אדישות קיומית וקהות חושים שנוצרת בסביבה חסרת חוק. ההומור השחור שטוויין נוקט בו ביחס לטרגדיות הללו מתפרש לא כזלזול, אלא כמנגנון הישרדות פסיכולוגי הכרחי מול מציאות שבה חיי אדם איבדו מערכם. המעבר מהנאיביות של האדם הצעיר שנדד מערי החוף המזרחי לציניות של העיתונאי שכותב על החיים באזורי הספר איננו התפתחות חיובית המאפיינת טקס מעבר, אלא השחתה או אובדן ובכך הוא משלים את הפיכתו למבוגר מפוכח ומנוכר, המבין כי האמת והיושרה הן קורבנות ראשונים במאבק על הקיום במערב.
### המספר והקול האוטוביוגרפי

המספר מופיע כקולו של המחבר עצמו, עם זאת, בחינה ספרותית מגלה כי מדובר בדמות עצמאית מעוצבת היטב, שאינה זהה לחלוטין לדמותו ההיסטורית של סמואל לנגהורן קלמנס. המספר מוצג לעיתים קרובות כאדם צעיר וחסר ניסיון יחסית, המגיע למערב מתוך סקרנות והרפתקנות אך גם מתוך תמימות מסוימת. תכונה זו מאפשרת לטוויין להשתמש במספר כאמצעי קומִי. המספר מוצא את עצמו שוב ושוב במצבים מביכים או מפתיעים, ולעיתים קרובות הוא נאלץ ללמוד בדרך הקשה כיצד פועלת החברה החדשה שבה הוא חי. באמצעות דמות זו יוצר טוויין מרחק אירוני בין המחבר הבוגר לבין הדמות הצעירה שהוא מתאר. בעוד שהמספר מתאר את האירועים מנקודת מבטו של צעיר המתמודד עם מציאות חדשה, הקורא מודע לכך שהטקסט נכתב שנים לאחר מכן על ידי סופר מנוסה. הפער הזה מאפשר למחבר לשלב בין זיכרון אישי לבין פרשנות ביקורתית.

### שפה וסגנון
אחד ההיבטים החשובים ביותר ביצירתו של טוויין הוא השימוש בהמדוברת של אמריקה במאה התשע עשרה. בניגוד לסופרים רבים בני זמנו, שהעדיפו סגנון ספרותי רשמי יותר, טוויין שילב בכתיבתו ביטויים, סלנג ודפוסי דיבור שנלקחו מן השפה היומיומית. בספר מופיעים דיאלוגים רבים שבהם הדמויות מדברות בסגנון המשקף את הרקע החברתי שלהן. כורים או סוחרים משתמשים בשפה שונה מזו של עורכי דין או פקידי ממשל. באמצעות הבחנות לשוניות כאלה מצליח טוויין ליצור תחושה של אותנטיות. הסגנון של הספר מאופיין גם בקצב מהיר יחסית. המשפטים לעיתים קרובות קצרים וברורים, והעלילה מתקדמת באמצעות סדרה של אירועים. סגנון זה מתאים לאופי האפיזודי של הספר ולמסורת הסיפור שבעל פה. בנוסף לכך משתמש טוויין באמצעים רטוריים שונים, כגון חזרות, השוואות מפתיעות ותיאורים ציוריים. תיאורי הנוף של המערב, למשל, משלבים בין התפעלות אמיתית מן המרחבים העצומים לבין הומור שמדגיש את הקשיים של החיים באזורים אלה. סגנונו של הספר מושפע במידה רבה ממסורת הסיפור שבעל פה שהתפתחה באזורי הספר של ארצות הברית. מסורת זו כללה סיפורים קצרים ולעיתים מוגזמים שסופרו בבתי מרזח או סביב מדורות. סיפורים כאלה נטו להיות קצרים, ומבוססים על אירוע בודד או על בדיחה מרכזית. הם לא בהכרח נועדו ליצור עלילה מורכבת, אלא בעיקר לשעשע את המאזינים. לעיתים קרובות הסתיימו הסיפורים בנקודה מפתיעה או בבדיחה. מרק טוויין שילב אלמנטים רבים ממסורת זו בכתיבתו. פרקים רבים ב"תנאים קשים" בנויים למעשה כמו סיפורים קצרים יחד עם זאת, מרק טוויין אינו מסתפק בהעתקה של סיפורי עם. הוא מעבד אותם ומשלב אותם בתוך מסגרת ספרותית רחבה יותר.

### תיאורי הנוף
אחד המאפיינים הבולטים בספר הם תיאורי הנוף המפורטים המשמשים כתפאורה גאוגרפית לאירועים. הנופים, הדרכים, המדבריות וההרים מתוארים כמרחב טעון במשמעויות תרבותיות וספרותיות שכבר היו מוכרות לקוראים בני התקופה. במאה התשע-עשרה נוצרו בארצות הברית דימויים חזקים של המערב: הוא נתפס כגבול האחרון של ההתפשטות האמריקאית, כמקום של חירות והרפתקה וכמרחב שבו האדם פוגש טבע פראי ונשגב. תיאורי טבע רבים הציגו את הנוף המערבי כמרחב מרשים ומעורר יראה, ולעיתים אף כמקום בעל משמעות רוחנית או מוסרית. מרק טוויין משתמש בדימויים האלה, אך גם מערער עליהם. פעמים רבות מתוארים נופים מרשימים אולם הטקסט נקטע בהערות אירוניות או בסיפורים קומיים. במקום חוויה נשגבת ומרוממת, התיאורים מובילים לעיתים למצבים מביכים, מסוכנים או מגוחכים. המסע שבמסורות ספרותיות רבות נתפס כחוויה של התגלות רוחנית או מבחן מוסרי, מתואר בספר כרצף של תקלות, וטעויות ניווט. הניגוד הזה יוצר אפקט קומי אך גם מצביע על כך שהדרך שבה התרבות האמריקאית תיארה את המערב הייתה לעיתים אידיאלית ומוגזמת. אחד הכלים המרכזיים שבאמצעותם נוצרת תחושת אי-היציבות הזאת הוא ההומור של מרק טוויין שמבוסס לעיתים קרובות על הגזמה מכוונת ועל חיקוי של סגנונות כתיבה מוכרים. למשל, כאשר הוא מתאר נוף מרשים במיוחד הוא עשוי להשתמש בשפה גבוהה ומליצית המזכירה תיאורי טבע רומנטיים. אך מיד לאחר מכן מופיעה הערה אירונית, סיפור מוגזם או תיאור יומיומי שמערער את הרושם החגיגי. התוצאה היא מעין פרודיה על סגנון התיאור הנשגב. הקורא מבין שהסגנון הגבוה אינו מתאר מציאות טהורה אלא מוסכמה ספרותית שניתן לשחק בה ולהפוך אותה למקור של הומור.

## איורים ומפות
ממוזער|חלומות תמימים. ציור מתוך הספר, הדמות היא דיוקן של מרק טוויין
ממוזער|חלומו של הכורה. ציור מתוך מהדורה 1872
ממוזער|מפת דרכים מתוך הספר מהדורה 1872

הספר "בתנאים קשים" יצא לאור ובו 304 איורים. אולם, פחות משלושה רבעים מהסך הכל הזה נועדו במקור לספרו של טוויין, וכאשר בסופו של דבר הספר נמכר בפחות עותקים ממה שציפה, האיורים היו הדבר הראשון שטוויין האשים. התמונות צוירו על ידי תריסר אמנים שונים. בליס המוציא לאור שכר בתחילה את אדוארד מולן, עליו המליץ טוויין וחתימתו בראשי התיבות של "E.F.M." נראים על כחצי תריסר איורים. כאשר מלאכת האיור החלה בקיץ 1871, חששות לגבי אמינותו של מולן הובילו את בליס חזרה לטרו ויליאמס, (באנגלית: True Williams) המאייר הראשי של הספר התמימים בארצות ניכר על רוב האיורים החתומים בספר בתנאים קשים מופיעים ראשי התיבות "TW" של ויליאמס. האיחור של טוויין בשליחת כתב היד והדיווחים על השתייה של ויליאמס הניעו את בליס להזמין תמונות נוספות מרוזוול מורס שרטלף (Roswell Morse Shurtleff). וחרט בשם הנרי סטיבנס שחתם כ"ריצרדסון". איוריו של סטיבנס, צוירו במקור עבור ספר שונה לחלוטין: פרסום אחר של בליס בשם "מעבר למיסיסיפי" מאת אלברט ריצ'רדסון (1869). בתקווה להוציא את ספרו החדש של טוויין לפני חג המולד 1871, בליס פנה לאחד האמצעים לחסכון בעלויות שמוציאי ספרי מנויים היו ידועים בהם: שימוש חוזר בחומרים ישנים כאילו היו חדשים. בלתי אפשרי לדייק, אך בין 50 ל-100 מהתמונות בספרו של טוויין צוירו במקור עבור ספרים אחרים. בעוד שחלקן מתאימות לטקסט של טוויין בצורה סבירה, אחרות אולי בלבלו את קוראי התקופה.

### דמותו של מרק טוויין
הדמות המאוירת ביותר בספר הייתה מרק טוויין עצמו. השם עצמו היה למעשה פרסונה ממוצאת שנוצרה רק לאחר שסמואל קלמנס עזב את מיזורי ב-1861 כדי ללוות את אחיו אוריון לטריטוריית נבדה. הספר "בנאים קשים" מילאתפקיד מרכזי בעיצוב הדרך שבה בני דורו ראו את "מרק טוויין". הן הטקסט והן למעלה משישים האיורים המציגים את טוויין פעלו ליצירת תדמית אשר במהלך הקריירה של קלמנס כמרק טוויין, תהפוך לזהות המזוהה ביותר בספרות האמריקאית.
### גרפיקה ככלי ספרותי
הספר משלב טקסט עם יותר משלוש מאות איורים אשר אינם רק קישוט אלא חלק היצירה, האיורים הפותחים של הספר "חלומות תמימים" (באנגלית: “Innocent Dreams”), והאיור "חלומו של הכורה" מציגים את המסע למערב כחלום של הרפתקה, עושר והגשמה אישית. ציור זה מתכתב ומתייחס ישירות לציור הקידמה האמריקאית ג'ון גאסטמשנת 1872 המהווה הבעה אמנותית של רעיון הייעוד הגלוי, האמונה שהאמריקאים חייבים לכבוש את המערב במצוות האל. דימויים כאלה לא פעלו רק בציור ובתעמולה פוליטית אלא גם בספרות המסע של התקופה, ובמיוחד ביצירתו של טוויין. גם בספר "בתנאים קשים" מופיע המערב כמרחב של אפשרויות ושל התקדמות, אך הוא מוצג דרך הדמיון של המספר הצעיר, המלא ציפיות והרפתקנות. כך נוצר קשר בין השאיפות האישיות של הגיבור לבין האידאולוגיה הלאומית של התפשטות אמריקאית. השילוב בין טקסט לאיורים תורם במיוחד לרעיון הזה. הם מציגים מצד אחד חזיונות של עושר ובכך מחזקים את הדימוי של המערב כמקום של קדמה. ומאידך חלקם מחזקים את מה שמתרחש בפועל בסיפור, מתברר שהמציאות פחות מסודרת ופחות הירואית. כך נוצרת מעין כפילות: מצד אחד הספר משתתף ביצירת המיתוס של המערב, ומצד אחר הוא גם חושף את הפער בין הדימוי האידיאלי לבין המציאות היומיומית של החיים בגבול.

אחד ההיבטים הבולטים בפן הגרפי של הספר הוא השימוש במפות והמשמעות התרבותית שלהן במסגרת ייצוג המערב האמריקאי. המפות המופיעות בספר אינן משמשות רק כלי עזר גאוגרפי המאפשר לקורא לעקוב אחר מסלול המסע, אלא הן חלק ממערכת רחבה יותר של דימויים המארגנים את תפיסת המרחב של המערב. במאה התשע-עשרה מילאו מפות תפקיד מרכזי בדמיון הציבורי של ההתפשטות האמריקאית מערבה: הן הציגו את המערב כמרחב שניתן למדידה, למיפוי ולשליטה, ובכך הפכו אזורים רחבים ובלתי מוכרים לכאורה לחלק ממערכת מסודרת של ידע גאוגרפי. המפות בספר משתלבות במסורת זו בכך שהן מציגות את המסע של המספר כחלק מתנועה רחבה יותר של התקדמות מערבה. עם זאת, השימוש בהן גם מדגיש את הפער בין הסדר הגאוגרפי שהמפה מציגה לבין החוויה בפועל של המסע. בעוד שהמפה יוצרת רושם של מסלול ברור ומרחב מאורגן, הסיפור עצמו מתאר מסע מלא סטיות, טעויות ואי-ודאות. המספר וחבריו נעים במרחב שאינו תמיד מובן להם, ולעיתים קרובות הם מסתמכים על שמועות, על סיפורים של אחרים או על הערכות שגויות לגבי המרחקים והדרכים. כך נוצרת סתירה בין הייצוג הקרטוגרפי של המרחב לבין החוויה האנושית של תנועה בו. הסתירה הזאת מדגישה כי המפות אינן רק תיאור אובייקטיבי של המציאות אלא גם כלי תרבותי המסייע ליצור את הדימוי של המערב כמקום שניתן לכיבוש ולארגון. באמצעות שילוב המפות בתוך הנרטיב ההומוריסטי והאירוני של הספר, מוצג המערב כמרחב שבו הדימוי המסודר של הגאוגרפיה מתנגש שוב ושוב עם המציאות הבלתי צפויה של החיים בגבול.

## לקריאה נוספת

* Gregg Camfield **The Oxford Companion to Mark Twain ** Oxford University Press 
* Joseph L. Coulombe **Mark Twain and the American West** University of Missouri 2003 
* Hellwig, Harold H. Mark Twain’s Travel Literature: The Odyssey of a Mind. Jefferson, N.C.: McFarland, 2008 



## קישורים חיצוניים

* "בתנאים קשים", באתר ויקיטקסט האנגלי 
* Frédéric Dumas Illustration and Imagination: Mark Twain’s Roughing It and John Gast’s American Progress 
* Mark Twain in His Times Department of English, University of Virginia  

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי מארק טוויין
קטגוריה:ספרי מסע
קטגוריה:ספרים המתרחשים בארצות הברית