open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סנטור (כלי נגינה)

**סַנְטוּר** (בפרסית**:** **سنتور**) הוא כלי נגינה עתיק ממשפחת כלי המיתר שהיה נפוץ בממלכת פרס. הסנטור מוזכר בספר דניאל בשם "פסנתרין" ונחשב לאבי הפסנתר של ימינו.

## מבנה הכלי
הסנטור בנוי מתיבת עץ בצורת טרפז, שמעליה נמתחים 72 מיתרים לפחות. כדי להפיק ממנו צליל, מקישים במיתרים אלה באמצעות שני פטישי עץ דקים, העשויים לרוב עץ תות. פטישים מגולפים אלה נקראים "מזרבים" . צליליו של הסנטור הרמוניים, עדינים ומשופעים בצלילים עיליים (אוברטונים), המוסיפים לכל תו ותו צבע וגוון מיוחד.

### מיתרים
מנעדו של הסנטור יותר משלוש אוקטבות (E3-F6). מיתריו מקובצים ברביעיות המתוחות מצד שמאל של התיבה, ומעוגנים לצדה הימני באמצעות פין נעיצה המהווה מפתח כיוון. המיתרים מחולקים לשתי קבוצות: מיתרים העשויים סגסוגת ברונזה ומיתרים העשויים פלדה. מיתרי הברונזה מיועדים לצלילים נמוכים והפלדה לצלילים הגבוהים. לעיתים קרובות נדרש כיוון מחודש של הכלי כדי לעבור בין "מקאם" או "דסתגאה" מסוימים לאחרים. 

### גשרים (חראק)
על לוח התהודה העליון יש גשרים קטנים, הנקראים בפרסית "חראק" (חמור) וממוקמים בשליש הימני ובשליש השמאלי של הכלי. כל גשר תומך ברביעיית מיתרים: בצד אחד תומכים הגשרים במיתרי הברונזה ובצד השני במיתרי הפלדה. הודות לחראק, כל מיתר מנגן צליל שונה מכל צד, כך שכל רביעית מיתרים מפיקה למעשה שני תווים. בדרך כלל החראק מוצבים במיקום שיוצר פער של אוקטבה בדיוק בין שני צדיהם, אך ניתן לשנות זאת בהתאם למקאם המבוקש. 

מספר המיתרים והחראקים שונה בגרסאות שונות של הכלי: לסנטור פרסי קלאסי 9 או 12 חראקים בכל צד (18 או 24 בסך הכול), אך יש גם סנטור הודי עם 15 חראקים.

### חומרים
תיבת התהודה עשויה עץ, לרוב ליבנה אך לעיתים בוקיצה סיבירית או תות. הואיל ומתח המיתרים מייצרים לחץ של כ-900 ק"ג, יש צורך בעצים קשים, עמידים ויבשים, ועם זאת מעט גמישים. העץ או העצים המשמשים לבנייה נדרשים לעבור תהליך ייבוש באידוי או בחום תנור, אם כי נהוג לסבור כי את הצליל המיטבי מפיקים עצים שעברו ייבוש ארוך במשך שנים בצל ובאוויר הפתוח.

## בישראל

נגני הסנטור המפורסמים בישראל הם משה שלו, מנשה ששון, אלי ששון ובתו מיכל ששון, קיהן נאמן, הרב אייל סעיד מאני, יצחק רפואה ובנו איתן רפואה, עדי פורטי, אלדד לוי ונדב שטיינר.

## קישורים חיצוניים

* מובאות מן המקרא, בהן מופיע הפסנתרין (סנטור)
* דסטגאה 
* אוסף כיוונים לסנטור – שור, הומאיון, צ'הרגה, מאהור, סיגה, נאווה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלי נגינה מזרחיים
קטגוריה:כלי הקשה
קטגוריה:כלי נגינה עתיקים
מאט סמית

**מת'יו רוברט סמית**' (באנגלית: **Matthew Robert "Matt" Smith**) נולד ב-28 באוקטובר 1982) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בזכות גילום הדוקטור ה-11 בסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו", וגילום דמותו של הנסיך פיליפ בסדרה "הכתר", שעליו קיבל מועמדות לפרס אמי לשחקן משנה בסדרת דרמה. בשנת 2022 החל לגלם את דיימון טארגאריין, הדמות הראשית בסדרה "בית הדרקון".

## ביוגרפיה

סמית נולד וגדל בנורת'האמפטון, שבאנגליה והתחנך בבית הספר לבנים שבנורת'האמפטון. הוא תכנן להיות שחקן כדורגל מקצועי ואף שיחק בכמה קבוצות, אך לאחר זמן מה הוא נפצע פציעה קשה בגב ולא היה יכול לחזור ולשחק. בעקבות כך, המורה של סמית' לדרמה הראה לו את עולם המשחק וזה החליט להפוך לשחקן.

## קריירה
תפקידו המקצועי הראשון היה בהצגת התיאטרון "רצח בקתדרלה" ואחר כך הופיע גם בהצגה *On the Shore of the Wild World*. כעבור כמה זמן, ההצגה 'On the Shore of the Wild World' החלה להציג גם בתיאטרון הלאומי שבלונדון. לאחר שההצגה ירדה, הוא שיחק במחזה *The History Boys*.

תפקידו הטלוויזיוני הראשון היה בסרט "אבן האודם בעשן". הוא גילם את תפקידו של ג'ים טיילור, לצדה של השחקנית בילי פייפר. הוא ופייפר שיתפו פעולה בשנית כאשר הופיעו יחד בסדרת הטלוויזיה בה מככבת פייפר, "וידוייה הסודיים של זונת צמרת". הם שיחקו שוב ביחד (אך לא באותו זמן) בסדרה "דוקטור הו". הם אמנם הופיעו בעונות שונות של הסדרה (פייפר גילמה את המלווה של הדוקטור בעונה הראשונה והשנייה וסמית' גילם את הדוקטור מהעונה החמישית עד העונה השביעית.) אך שיחקו ביחד בספיישל 50 שנה לסדרה.

כאשר דייוויד טננט הודיע על פרישתו מתפקיד הדוקטור, החלו האודישנים למציאת הדוקטור החדש (ה-11 במספר). סמית נבחר לאחר אודישנים קפדניים ונדרש לשמור את ליהוקו בסוד עד שתצא הודעה רשמית. סמית הוא השחקן הצעיר ביותר עד היום ששיחק את הדוקטור, בן 28 בלבד.

ב-1 ביוני 2013 BBC הכריזה שספיישל חמישים שנה לסדרה יהיה ההופעה האחרונה של מאט בתור הדוקטור ואחרי הספיישל, שהתקיים בנובמבר 2013 הוא יוחלף בשחקן אחר (פיטר קפלדי).

בשנת 2019 שיחק במותחן הפוליטי "סודות מדינה" אודות סיפורה האמיתי של עובדת GCHQ, קתרין גאן (קירה נייטלי), שהדליפה תזכיר סודי שחשף פעולות ריגול בלתי חוקיות שבוצעו על ידי ארצות הברית של אמריקה.

בין השנים 2016 - 2017 גילם את הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו בסדרת הטלוויזיה הכתר.

בדצמבר 2020 הוכרז שסמית ישחק את דמותו של דאימון טרגריין בסדרת הפריקול למשחקי הכס, בית הדרקון.

## חיים אישיים
סמית' היה במערכת יחסים עם השחקנית והזמרת הברזילאית מעיינה מורה (אנ') מ-2008 עד 2009. הוא גם ניהל מערכת יחסים און-אוף עם הדוגמנית האנגלייה דייזי לאו (אנ') מ-2010 עד 2014.

מ-2014 עד 2019, הוא היה במערכת יחסים עם השחקנית לילי ג'יימס; השניים הופיעו יחד בסרט "גאווה ודעה קדומה וזומבים" ב-2016.

סמית' הוא אתאיסט. הוא תומך נלהב של קבוצת הכדורגל בלקבורן רוברס הוא ציין כי הלהקה האהובה עליו היא רדיוהד כמקור השראה, והתייחס לאואזיס כ"להקת הרוקנרול הטובה בעולם". בשנת 2015, הוא נבחר לאחד מ-50 הבריטים המתלבשים הטובים ביותר של מגזין הגברים האמריקאי GQ.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

### תיאטרון

## לקריאה נוספת
* Smith, Oli (2010). *Doctor Who: The Eleventh Doctor: Matt Smith*. London: BBC Children's Books. 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקנים ששיחקו בסדרה "דוקטור הו"
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אנגלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מזרח אנגליה
קטגוריה:אתאיסטים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1982
התזמורת הסימפונית של קרוליינה הצפונית

**התזמורת הסימפונית של קרוליינה הצפונית** (באנגלית: **North Carolina Symphony**) היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא ראלי שבקרוליינה הצפונית, בתזמורת 69 נגנים קבועים במשרה מלאה. היא מופיעה באולם הקונצרטים מיימאנדי ומנגנת מדי פעם עם להקת הבלט של קרוליינה ועם להקת האופרה של צפון קרוליינה. ב-2007 חגג הארגון 75 שנה לייסודו. כן מתקיימות סדרות קונצרטים בערים שונות בצפון קרוליינה.

## תולדות התזמורת
בשנת 1932 איחד לאמאר סטרינגפילד קבוצת מתנדבים ליצירת התזמורת הסימפונית של צפון קרוליינה. הופעתם הראשונה הייתה באולם היל באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ב-14 במאי 1932. הנגנים המקוריים של התזמורת היו מוזיקאים מקומיים, שניגנו ללא שכר. עד שנת 1935 כבר הופיעה התזמורת ביותר מחמישים ערים בצפון קרוליינה, ביותר מ-140 קונצרטים. ד"ר בנג'מין סוולין, מנהל מוזיקלי מ-1939 עד 1972, המשיך במימוש שליחותה של התזמורת, להגיע אל מספר רב ככל האפשר של תושבי צפון קרוליינה.

בשנות ה-40 של המאה ה-20 הייתה הסימפונית שת צפון קרוליינה לתזמורת הראשונה שקיבלה מימון רצוף מן המדינה. החקיקה המאפשרת מתן מענקי מדינה לתזמורות התקבלה בבית המחוקקים של צפון קרוליינה במרץ 1943 והתזמורת ממשיכה לקבל את המימון הקבוע גם כיום. בשנת 1942 התחילה התזמורת להתמקד בחינוך; היא מביאה ילדים וסטודנטים אל אולם הקונצרטים להציג שאלות ולהאזין לנגנים ומתאמת עם מערכת החינוך פעולות האזנה למוזיקה סימפונית והדרכה מוזיקלית בבתי ספר יסודיים.

לתזמורת צפון קרוליינה נודעת בנגינת סוגות וטיפוסי מוזיקה רבים חוץ מקונצרטים קלאסיים. ב-2007 סיירה התזמורת בחלקה המערבי של צפון קרוליינה עם תוכנית של מוזיקת עם מסורתית לצפון קרוליינה; חלילן צ'רוקי, כנרים עממיים, נגני בנג'ו ורקדנים בנעלי-עץ הופיעו עם התזמורת.

בין השנים 2004 - 2020, היה גרנט לואלין המנהל המוזיקלי של התזמורת. החוזה הראשוני שלו היה לארבע שנים, ובנובמבר 2006 הוארך החוזה עד 2012. גרהרדט צימרמן, המנהל המוזיקלי בשנים 1982 עד 2003, הוא מנצח הכבוד של התזמורת.

כיום מנהלה המוזיקלי של התזמורת משנת 2022 הוא המנצח המקסיקני קרלוס מיגל פרייטו.

## פעילויות

התזמורת הוציאה חמישה תקליטים, האחרון בהם "רישומים: 2004-05", הקלטה המביאה חיבורים של נגן טרומבון הבס של התזמורת, טרי מיזסקו. דייוויד הרטמן, בעבר מנחה תוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב אמריקה" של רשת ABC, הוא מגיש שידורי הרדיו של תזמורת צפון קרוליינה.

כחלק מן תוכנית החינוכית של התזמורת, כ-50 מ-180 הופעותיה השנתיות של התזמורת מוקדשות לסטודנטים מרחבי צפון קרוליינה. נוסף לכך, התזמורת מקיימת תחרות קונצ'רטו לנוער, נותנת מימון ל"פילהרמונית המשולש הצעירה" ומזמינה סטודנטים לצפות בחזרות.

## מנהלים מוזיקליים

* לאמאר סטרינגפילד (1932 - 1935)
* בנג'מין סוולין (1939-1972)
* ג'ון גוסלינג (1972 - 1980)
* גרהרדט צימרמן (1982 - 2003) 
* גרנט לואלין (2004 - 2020)
* קרלוס מיגל פרייטו (2022 - ממשיך)

## קישורים חיצוניים
* 


* North Carolina Symphony Education website
* North Carolina Symphony page on musicians and conductors


## הערות שוליים




קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קרוליינה הצפונית
קרוליינה הצפונית
תזמורת
עקרון השוליות

בתורת המשחקים, **עקרון השוליות** הוא עיקרון המצביע על כך שהערך של שחקן תלוי אך ורק בתרומתו השולית לכל קואליציה שאליה הוא מצטרף, ואינו תלוי בתרומת שאר השחקנים לקואליציות השונות.
ערך זה משמש באפיון שני לערך שפלי, בו הוא מחליף את עקרונות החיבוריות ושחקן האפס.

## ניסוח פורמלי
יהי \ \phi מושג פתרון נקודתי, \left(N;v\right)  משחק בצורה קואליציונית, ו- i \in N שחקן. הגודל \ \phi_i \left(N;v\right)  נקרא ערכו של שחקן i במשחק \left(N;v\right)  לפי \ \phi.

מושג פתרון \ \phi מקיים את **עקרון השוליות** אם לכל שני משחקים \left(N;v\right)  ו-\left(N;w\right)  עם אותה קבוצת שחקנים, ולכל שחקן \ i מתקיים התנאי הבא: אם \ v\left(S \cup \{i\} \right) - v\left(S\right) = w\left(S \cup \{i\} \right) - w\left(S\right), \forall S \subseteq N - \{i\},
אז: \ \phi_i \left(N;v\right) = \phi_i \left(N;w\right) .

## הערות
* ערך שפלי מקיים את עקרון השוליות.
* כל מושג פתרון \ \phi המקיים את עקרונות היעילות, הסימטריה והשוליות מקיים גם את עקרון שחקן האפס.
* ערך שפלי הוא מושג הפתרון הנקודתי היחיד המקיים את עקרונות היעילות, הסימטריה והשוליות.

## ראו גם
* משחק שיתופי
* משפט יאנג

## לקריאה נוספת
*

קטגוריה:תורת המשחקים
כנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה

**סן ג'ורג'ו מג'ורה** (באיטלקית: **San Giorgio Maggiore**) היא בזיליקה הממוקמת באי סן ג'ורג'ו מג'ורה, בלגונת ונציה שבאיטליה. חזית הכנסייה צופה אל כיכר סן מרקו.

## היסטוריה
הכנסייה הראשונה באתר הוקמה בשלהי המאה השמינית או ראשית המאה התשיעית. בשנת 982 נתרם האי למסדר הבנדיקטיני, אשר ייסד במקום את מנזר סן ג'ורג'ו. 

בניית מבנה הכנסייה הנוכחי החלה בשנת 1566 בתכנונו של אנדראה פאלאדיו. המבנה לא הושלם בעת מותו של פלדיו בשנת 1580. על סיום עבודות הבנייה ובייחוד חזית המבנה פיקח האדריכל וינצ'נזו סקאמודזי אשר התבסס על תוכניותיו של פלדיו. העבודות הסתיימו בשנת 1610. 

מגדל הפעמונים של הכנסייה נבנה בשנת 1467 אולם התמוטט בשנת 1774. מגדל חדש הוקם בשנת 1791.

בשנת 2011, במסגרת הביאנלה של ונציה, הוצב בכנסייה פסל של האמן הבריטי אניש קאפור.
## חזית הכנסייה
לכנסייה חזית שיש לבנה בסגנון קלאסי האופייני לפלדיו. החזית תואמת את המבנה כאשר גמלון נמצא בחזית הספינה הראשית. משני צידי הכניסה הראשית לכנסייה נמצאים פסלי גאורגיוס הקדוש וסטפנוס הקדוש להם מוקדשת הכנסייה.

## פנים הכנסייה
200px|ממוזער|שמאל|"המדונה על כס מלכות עם הקדושים" מעשה ידי סבסטיאנו ריצ'י.
הכנסייה רחבה ומוארת היטב בחלונותיה הרבים. תוכנית הכנסייה שילבה את צורת הצלב עם צורת הבזיליקה המסורתית, כאשר הכיפה נמצאת במפגש הזרועות. 

בין יצירות האמנות העיקריות שבכנסייה ניתן למנות את "המדונה על כס המלכות עם הקדושים" מעשה ידי סבסטיאנו ריצ'י, "הסעודה האחרונה" ו"נפילת המן" מעשה ידי ז'אקופו טינטורטו, וכן יצירות מעשה ידי פאלמה איל ג'ובאנה, דומניקו טינטורטו וז'אקופו באזאנו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

ג'ורג'ו מג'ורה
קטגוריה:סן מרקו (רובע)
קטגוריה:מבנים שתכנן אנדראה פלדיו
זוראן ארצג

**זוראן ארצג** (בסרבית: **Зоран Ерцег**; נולד ב-11 בינואר 1985) הוא כדורסלן עבר  סרבי בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר גובהו 2.11 מטרים.

## קריירה
ארצג, יליד פאקראץ, יוגוסלביה (כיום קרואטיה), שיחק בצעירותו בפולט קרמיקה נובי בצ'יי, FMP ז'לזניק ובבוראץ צ'אצ'אק. בשנת 2008 חתם לחמש שנים באולימפיאקוס פיראוס היוונית ולאחר עונה ראשונה לא מוצלחת הושאל לפאניוניוס. מאולימפיאקוס עבר לצסקא במדיה שיחק עונה אחת, ולאחר מכן הצטרף לגלאטסראיי ושיחק שם שנתיים. מקיץ 2015 לא משחק בעקבות זאת שלא הצליח למצוא קבוצה שתעמוד בדרישותיו הכספיים.

ארצג היה חלק מסגל נבחרת סרביה ביורובאסקט 2007.

## קישורים חיצוניים

*פרופיל באתר פיב"א

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים סרבים
קטגוריה:כדורסלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורסלני נבחרת סרביה
קטגוריה:כדורסלני צסק"א מוסקבה
קטגוריה:כדורסלני פאניוניוס
קטגוריה:כדורסלני גלאטסראיי
קטגוריה:כדורסלני בשיקטש
קטגוריה:כדורסלני בוראץ צ'אצ'אק
קטגוריה:סרבים מקרואטיה
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1985
שטר אדרכתא

**אדרכתא** הוא מונח הלכתי אשר משמעותו כתב הרשאה למלווה או למפקיד לרדת לנכסי הלווה או שומר הפיקדון ולהיפרע מקרקעותיהם, זאת במקרה שהם מסרבים לשלם את החוב או להחזיר את הפיקדון.

לפני כתיבת האדרכתא נותן בית הדין ללווה אורכה של 90 יום להתייצב לפניו ולהציג את ראיותיו. אם הודיע שאיננו בא - כותבים את האדרכתא מיד.

לאחר שמצא המלווה נכסים של הלווה, הוא בא לפני בית הדין והם מכריזים ברבים כי מי שרוצה לקנות את הנכסים יודיע לבית הדין (בדומה למהלך הוצאה לפועל). לאחר תשעים יום מוכרים את הקרקע לכל המרבה במחיר.

## חלות האדרכתא
קיימת מחלוקת ממתי חלה האדרכתא. לפי רבה האדרכתא חלה כאשר באה ליד הגובה, לפי אביי האדרכתא חלה מיד ביום שנכתבה, כי עדיו בחתומיו זכין לו, ועל מי שמחזיק בנכסים להחזיר גם את הפירות של השדה שאכל מאותו יום. לפי רבא רק לאחר תשעים היום, כאשר נמסרו הנכסים בידו הוא אוכל את הפירות, למרות שהוא עצמו זה שקנה לבסוף את הקרקע כי הרבה במחיר.

## קישורים חיצוניים
* 'אדרכתא', באתר 'דעת'

## הערות שוליים

קטגוריה:מונחים משפטיים
קטגוריה:משפט עברי: דיני ממונות
קטגוריה:שטרות במשפט העברי
רוברט ארצ'יבלד

**רוברט מייקל ארצ'יבלד הבן** (באנגלית: **.Robert Michael Archibald Jr**; 29 במרץ 1980 – 23 בינואר 2020) היה כדורסלן סקוטי, ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר גובהו היה 2.11 מטרים.

## ביוגרפיה
ארצ'יבלד, יליד פייסלי, רנפרושיר, סקוטלנד, למד בתיכון "לאפייט" שבוויילדווד ממדינת מיזורי, באותה כיתה עם כוכב ה-MLB לעתיד ראיין הווארד, וסיים בו את לימודיו ב-1998. לאחר מכן למד ארבע שנים (1998–2002) באוניברסיטת אילינוי ושיחק במדי קבוצת הכדורסל שלה, לאחר מכן בשנת 2002 נרשם לדראפט בו נבחר במקום ה-31 על ידי ממפיס גריזליס, לאחר עונה עבר לפיניקס סאנס. עבר באורלנדו מג'יק ובטורונטו ראפטורס, אך סיים את העונה בולנסיה מהליגה הספרדית. ממוצעיו בליגת ה-NBA עומדים על 1.2 נקודות ו-1.6 ריבאונדים למשחק.

בעונת 2004/05 שיחק ארצ'יבלד סקאבוליני פזארו מהליגה האיטלקית. לאחר מכן עבר לחובנטוד בדאלונה, בה שיחק במשך שנתיים ועבר לאזובמאש מאריופול האוקראינית. בעונת 2008/09 חזר לספרד וחתם באוניקאחה מאלגה.

ביולי 2011 חתם בסרגוסה באסקט מליגת העל הספרדית.

ארצ'יבלד שיחק בנבחרת סקוטלנד ובנבחרת הנוער של בריטניה. שיחק בנבחרת בריטניה וייצג אותה באולימפיאדת 2012 בלונדון.

ב-23 בינואר 2020 נמצא מת בביתו שבברינגטון, אילינוי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כדורסלנים בריטים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:כדורסלני ממפיס גריזליס
קטגוריה:כדורסלני פיניקס סאנס
קטגוריה:כדורסלני אורלנדו מג'יק
קטגוריה:כדורסלני טורונטו ראפטורס
קטגוריה:כדורסלני ולנסיה
קטגוריה:כדורסלני חובנטוד בדאלונה
קטגוריה:כדורסלני אזובמאש מריופול
קטגוריה:כדורסלני אוניקאחה מאלגה
קטגוריה:כדורסלני סקאבוליני פזארו
קטגוריה:כדורסלני סרגוסה באסקט
קטגוריה:בחירות דראפט של ממפיס גריזליס
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1980
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2020
עודד וולקשטיין

**עודד וולקשטיין** (נולד ב־27 בפברואר 1970) הוא סופר, מתרגם, עורך ספרותי ומבקר ספרות ישראלי.

## ביוגרפיה

וולקשטיין נולד ברמת גן כבן יחיד. גדל ברמת גן ובהוד השרון.

בשנת 2000 קיבל תואר שני בספרות באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "הזיכרון ביצירותיהם של אבות ישורון ופרנץ קפקא: מודל פסיכו-סמיוטי".
ב-2009 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "חדר המכונות של ההתגלות: הנשגב במודרניזם (פו, פוקנר, אוקונור)".

מאז 2001 הוא מלמד כתיבה יוצרת וספרות בבית הספר קאמרה אובסקורה. לימד בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. מלמד ספרות במכללת ספיר.

וולקשטיין תרגם מאנגלית לעברית מספר ספרים, בהם הספר השנוי במחלוקת "כל יום הוא טרבלינקה" והספר גברויות של ריווין קונל, שהוא אחד הספרים המצוטטים ביותר בתחום של לימודי מגדר. עם הספרים שערך נמנים "אמא" מאת ענר שלו, "נזדרובייה" מאת זוסטלומה, "אני אוהַב את כריסטינה" מאת לי קופמן, "המורה" מאת מיכל בן-נפתלי (שזיכה אותה בפרס ספיר לשנת 2016) ו"שפילפוגל, שפילפוגל" מאת מתן חרמוני.

היה חבר מערכת כתב העת "מטעם", ופרסם מאמרים על שירה וספרות במספר עיתונים וכתבי עת, בהם מוסף "ספרות ותרבות" של "ידיעות אחרונות", "הארץ" ו"הליקון".

משנת 2015 הוא עורך ספרות מקור ב"כתר ספרים".

בשנת 2016 יצא לאור בהוצאת רסלינג ספרו **אני אומר לכם שאני מת! – מסה על אדגר אלן פו**, המבוסס על פרק מהדוקטורט שלו. בשנת 2017 יצא לאור אוסף מסות שלו בנושאי תרבות בשם **משמרת לילה** בהוצאת ידיעות ספרים. בשנת 2019 יצא לאור, בהוצאת דביר, רומן פרי עטו, **הסבך**. הוא פעיל בפרויקט הסיפור הקצר, שבו מתפרסמים תרגומיו והמלצותיו.

וולקשטיין מתגורר בתל אביב, ולו בת מבת זוגו לשעבר, דפנה רוזנבליט.

## ספריו
* **אני אומר לכם שאני מת! - מסה על [[אדגר אלן פו]]** (הוצאת רסלינג, 2016)
* **משמרת לילה** (הוצאת ידיעות ספרים, 2017)
* **הסבך** (הוצאת דביר, 2019)
* **אקדמיה לתינוקות** (הוצאת דביר, סדרת רוח צד, 2021)
* **מכרסם** (הוצאת פרדס, 2022)
* **תעלומת סודות היורשת** (הוצאת תשע נשמות, 2022)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

* 

**מכּתביו והרצאותיו**:
* 
* ובאו עד נבכי ים, באתר ערב רב, 21 בפברואר 2018 - על תערוכתו של שי זילברמן בסדנאות האמנים, תל אביב
* "נראה לי שזה הקבר האחרון", באתר ערב רב, 6 בנובמבר 2018 - מתוך קטלוג התערוכה "בארות בארות נשברים" של יונתן הירשפלד בגלריה גבעון
* על "פרולוג לרצח", רחל פרץ, באתר יוטיוב
* על התקווה 69 כבלש, באתר יוטיוב
* על הספר "למקרה שלא אהיה בסביבה" מאת שמחה יעל פזואלו, באתר יוטיוב

**על כתביו**:
* 
* יעקב גולדברג, לשחק עם האלם וההלם, על **תעלומת סודות היורשת, [[פנס (מוסף לביקורת ספרות)|פנס מוסף לביקורת ספרות]],** פברואר 2023.

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ספרות
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: ספרות עברית
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית ספיר
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
בבו ואלדס

**בבו ואלדס** (בספרדית: **Bebo Valdés**; ) היה פסנתרן, מנצח, מלחין ומפיק מוזיקלי קובני, אביו של פסנתרן הג'אז הקובני צ'וצ'ו ואלדס. ואלדס היה דמות מרכזית בעידן הזהב של המוזיקה הקובנית, סולן שני הרכבי ביג בנד, ואחד מאמני הבית של מועדון טרופיקנה.

## ביוגרפיה
ואלדס נולד בהוואנה בשם רמון אמיליו ואלדס אמארו. הוא התחיל את הקריירה שלו במועדוני לילה בהבאנה בשנות ה-40, והתפרסם בעיקר בזכות הופעותיו הרבות במועדון הקברט טרופיקנה. 
בשנות ה-50, היה בין מפתחי סגנון הממבו, וכן פיתח מקצב חדש בשם בטנגה שהתחרה עם הממבו. ואלדס הוא גם דמות חשובה בג'אז הקובה.

בשנות ה-60, עבר למקסיקו יחד עם הזמר שלו רונלדו לה סרי, ולאחר שהות קצרה בארצות הברית וסיבוב באירופה התיישב בסטוקהולם שם חי עד 2007. שם פיתח והפיץ מוזיקה קובנית וג'אז לטיני.

בשנות ה-90 זכה לפרסום רב יותר בזכות קטעי נגינה שלו שהשתתפו בסרטים Calle 54, וEl milagro de Candeal, וכן עקב זכייתו בחמישה פרסי גראמי וכן בעקבות האלבום Lagimas negras (דמעות שחורות) שהוקלט עם דיאגו אל סיגאלה.

בין לחניו המוכרים: Guempa, Daquirí, Dile a Catalina, Nocturno en batanga, La rareza del siglo, México querido ו-Ritmando el chachacha.

## חיים אישיים
לבבו ולגרושתו, פילאר לבית רודריגס, חמישה ילדים, ביניהם הפסנתרן צ'וצ'ו ואלדס. ב-1963 נישא ואלדס לאישה שוודית ומאז 2008 הם התגוררו במאלגה שבספרד. נפטר במרץ 2013 בשוודיה.

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של הסרט על בבו ואלדס

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוזיקאים קובנים
קטגוריה:פסנתרנים קובנים
קטגוריה:מלחינים קובנים
קטגוריה:אפרו-קובנים
קטגוריה:מנצחים קובנים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים
קטגוריה:מהגרים מקובה לארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:ילידי 1918
קטגוריה:נפטרים ב-2013
סופוס לי

**מאריוס סופוס לי** (**Marius Sophus Lie**; 17 בדצמבר 1842-18 בפברואר 1899) היה מתמטיקאי נורווגי, הידוע בזכות היצירה של חבורות סימטריה רציפות ויישומים שלהן בתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית והמשוואות הדיפרנציאליות. החבורות קרויות, על שמו, חבורות לי.

## ביוגרפיה
לי נולד בנורדפיורדיד שבנורווגיה, הצעיר מבין שישה אחים. בתחילה הכין עצמו לקריירה צבאית, אבל עקב מיופיה יצא ללמוד באוניברסיטה של אוסלו. קיבל תואר דוקטור במתמטיקה ב-1872, עבור תזה שכותרתה "על מחלקה של העתקות גאומטריות". ב-1878 נעשה חבר של כבוד בחברה המתמטית של לונדון, וחבר בחברה המלכותית של לונדון. 

הרעיון המרכזי בעבודתו של לי היה שאפשר להבין חבורות של העתקות רציפות (חבורות לי) באמצעות מרחב משיק ליניארי (אלגברת לי), והשדות הווקטוריים היוצרים אותו. הנודע מבין תלמידי הדוקטורט שלו הוא אלי קרטן, שקיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת פריז ב-1894.

לי מת בגיל 56 מאנמיה ממארת.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:מתמטיקאים נורווגים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוסלו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוסלו
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:ילידי 1842
קטגוריה:נפטרים ב-1899
יואן הולנדר

**יואן הולנדר** (ברומנית: **Ioan Holender**; נולד ב-18 ביולי 1935 בטימישוארה) הוא מנהל אופרה וזמר אוסטרי, ממוצא יהודי-רומני.

## ביוגרפיה
אביו של הולנדר היה בעל בית חרושת למרמלדה ולחומץ בטימישוארה, שהוחרם מידיו והולאם על ידי השלטון הקומוניסטי בשנת 1948. הולנדר למד הנדסת מכונות באוניברסיטה הפוליטכנית (אז המכון הפוליטכני) בטימישוארה ועבד כמדריך טניס ועוזר במאי עד שהיגר עם משפחתו לווינה, שם התגוררה משפחת אמו. הוא התכוון להמשיך בלימודי ההנדסה, אבל החל להתעניין בזמרה ועבר ללימודי מוזיקה. עם סיום לימודיו התקבל לתיאטרון העירוני קלאגנפורט כבריטון אופראי וקונצרטי.

בשנת 1966 החל לעבוד בסוכנות שטארקה לאנשי תיאטרון שעברה עם הזמן לבעלותו.

בשנת 1988 מינה אברהארד וכטר את הולנדר למזכיר כללי של האופרה של וינה, מינוי שנכנס לתוקף בשנת 1991. המינוי עורר מחלוקת בגלל ניגוד האינטרסים בין משרת המזכ"ל באופרה לבין קשריו הקודמים עם סוכנות התיאטרון שלו, ובסופו של דבר ניתק הולנדר את קשריו עם סוכנות שטארקה. אחרי מות וכטר בפברואר 1992 התמנה הולנדר למנהל האופרה של וינה, החל ב-1 באפריל 1992. במקביל עמד בראש הפולקסאופר של וינה במשך ארבע שנים. החוזה של הולנדר הוארך שלוש פעמים וכהונתו הסתיימה ב-31 באוגוסט 2010, תקופת הכהונה הממושכת ביותר של מנהל כללי בתולדות האופרה של וינה.

הולנדר נשוי ואב לשני בנים ובת.

## ביבליוגרפיה

*


## לקריאה נוספת

*
*


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:מנהלי אופרה
קטגוריה:זמרים יהודים אוסטרים
קטגוריה:זמרים יהודים רומנים
קטגוריה:יהודים מבאנאט
קטגוריה:אוסטרים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:זמרי בריטון
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1935
הולנדר

**הוֹלַנדֶר** (Hollander) הוא שם משפחה שמשמעותו הולנדי.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
ראלף טאונר

שמאל|ממוזער|250px|רלף טאונר
**ראלף טאונר** (באנגלית: **Ralph Towner**; 1 במרץ 1940 – 18 בינואר 2026) היה נגן ומלחין ג'אז אמריקאי שניגן בעיקר בגיטרה (של 6 ובעיקר של 12 מיתרים), אך ניגן גם בפסנתר, בסינטיסייזר, בכלי הקשה ובחצוצרה.

## קריירה
טאונר, יליד שייהאליס, וושינגטון, קיבל את הכשרתו כנגן גיטרה קלאסית, אך כאשר נחשף לנגינת הפסנתר של ביל אוונס החל לפנות לכיוון הג'אז. לקראת סוף שנות השישים הצטרף להרכב מוזיקת העולם של הסקסופוניסט פול וינטר, "קונסורט". ב-1970 עזב את ההרכב יחד עם עמיתיו, הבסיסט גלן מור, נגן כלי הנשיפה פול מק-קדנלס וקולין וולקוט (נגן כלי הקשה וסיטאר) ויחד הקימו את להקת "אורגון". הלהקה, הקיימת כמסגרת של מוזיקאים סולנים בעלי קריירות נפרדות משלבת בין מוזיקה הודית, מוזיקה קלאסית, ג'אז חופשי ועוד, הוציאה מספר תקליטים רבי השפעה בחברת התקליטים ECM. בחברה זו המשיך טאונר להקליט כסולן וכמוביל הרכבים אחרים והפך לאחד מהאמנים המזוהים ביותר עם ECM.

טאונר הרבה לשתף פעולה בהרכבים קטנים למשל עם נגני הבס אברהרד וובר וגארי פיקוק, הסקסופוניסט יאן גרברק, הגיטריסט ג'ון אברקרומבי ורבים אחרים. הוא ניגן גם עם להקת הפיוז'ן Weather Report וכותב מוזיקה לתזמורות סימפוניות לסרטים ולמחול.

כמו אברהרד וובר, טאונר השתמש רבות בשיטת אובר-דאבינג עם עצמו, כאשר הוא מנגן (למשל באלבום *Diary*) בפסנתר בערוץ אחד ובגיטרה בערוץ אחר. 

טאונר התגורר ברומא.

## קישורים חיצוניים

* 

* ריאיון עם ראלף טאונר 
* יוסי חרסונסקי, ביקורת על הופעת להקת אורגון, פסטיבל הג'אז אילת (אוגוסט 2008)

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת וושינגטון
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:נגני ג'אז: גיטריסטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2026
אוריאל

**אוריאל** הוא דמות יהודית מיתולוגית של מלאך, המופיעה בעיקר בקבלה היהודית וכן בתפילות שונות.

אוריאל הוא אחד מחמשת המלאכים הנכבדים ביותר לפני כיסא הכבוד, שהנוטריקון שלהם הוא **ארגמ"ן**: אוריאל, רפאל, גבריאל, מיכאל, נוריאל.

## אזכורים ומהותו
אוריאל הוא אחד מארבעת המלאכים המוזכרים בקריאת שמע על המיטה, כמגנים ושומרים על האדם:

בסדר זה מופיעים מלאכים אלה גם בפרקי דרבי אליעזר (פרק ד') כמי שמקלסים לקדוש-ברוך-הוא.

על-פי ספר הזוהר המלאך אוריאל הוא רב החוכמה ובעל דיוקן של אריה. הוא מניע את גלגל המזלות ואת הכוכבים המאירים בו.

על פי המסורת אוריאל הוא אחד מארבעת המלאכים: מיכאל, גבריאל, אוריאל ורפאל, העומדים לפני כיסא הכבוד ותפקידם להשגיח ולשמור על ארבע כנפות הארץ.

מתוך כל המלאכים ביהדות, רק שניים מוזכרים בתנ"ך בשמם: גבריאל, ומיכאל. שמות מלאכים נוספים מוזכרים החל מהמאה השלישית לפני הספירה, בספר חנוך א', וכן במדרשים.

ספר הזהר מייחס לו תפקיד חשוב בהקרבת קורבנות בבית המקדש. על שמו נקרא המזבח בשם אוריאל. כי המלאך אוריאל היה רובץ על המזבח כארי ומכלה את הקורבנות, וכל אלו שהבחינו באש העליונה שירדה על גבי המזבח התמלא ליבם בשמחה וחזרו בתשובה.

## שם המלאך
במדרש מובא הטעם שנקרא שמו אוריאל: .

יש שכתבו שלאותן הדעות שמקורן של שמות המלאכים הוא בתפקידם, הרי שאוריאל הוא מלאך האחראי על אור האל שבעולם.

## אוריאל בתרבות
בסדרה "המלאך השומר שלי" אוריאל מוצג כמלאך מחונן, המשמש כמלאך השומר של יניב (בן אדם), ומגולם על ידי אורי בלופרב.

בסדרה לוציפר השחקן מייקל אימפריולי מגלם את דמותו של המלאך אוריאל, אחיו של לוציפר עצמו.

בסדרה על טבעי, אוריאל מוצג כמלאך שעוזר לאחיו, קסטיאל, בשליחות להכין את הכלי של מייקל לקרב. הוא בוגד בקסטיאל, וקסטיאל הורג אותו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלאכים ביהדות
קטגוריה:מלאכים
החווה

250px|ממוזער|שמאל|תלמידים מופיעים בפסטיבל ביכורים בחווה הלימודית תלמי אביב, 1970
**החווה**, או בשמה הקודם **חוות תלמי אביב**, היא מרכז לימוד וניסוי בשטח של 70 דונם, השוכן בפארק הירקון בתל אביב, בין תל נפוליאון בדרום ל"פארק ראש ציפור" ולנחל הירקון מצפון, והמציע בין היתר, התנסות בתחומי החקלאות ואיכות הסביבה וכן מרחב חדשנות המשמש חברות הזנק בתחומי האגרוטק, פודטק ופתרונות מבוססי טבע במענה לאתגרי העיר והחקלאות בתווך העירוני. מרחב החדשנות הוא פרי שיתוף פעולה בין רשות החדשנות העירונית של עירית תל אביב יפו וחברת גני יהושע בע"מ שהיא תאגיד עירוני בבעלות העירייה.

## היסטוריה
במקום בו שוכנת כיום החווה, שכן "פרדס גולדברג" על-שם בעליו יצחק לייב גולדברג, נדבן יהודי בימי העלייה הראשונה והשנייה. גולדברג רכש את השטח בשנת 1918 מקאפוס, אחד מתושבי המושבה שרונה (כיום הקריה בתל אביב), וצירף לו אדמות נוספות שרכש עם השנים. הפרדס נחשב למתקדם לתקופתו, ופרי ההדר שגדל בו זכה לפרסום. במקום השתמרה באר אנטיליה שבה נעשה שימוש כדי להשקות את עצי הפרדס. במותו בשנת 1935, הוריש גולדברג מחצית מרכושו לקרן הקיימת לישראל, ובכלל זה גם מחצית משטח הפרדס. השטחים שעברו לרשות העיר רמת גן, הופשרו עם השנים לבנייה, ויתר השטח נותר בתחומי תל אביב, וכולל את תל נפוליאון ואת החווה. לימים הוקם במקום בית הספר החקלאי "תלמי אביב".

## פעילות
אל בית הספר החקלאי "תלמי אביב" הפועל במקום, מובאים כ-2,000 תלמידים מ-34 בתי ספר ברחבי העיר, כדי להתנסות בשיעורי חקלאות אחת לשבוע. עוד בחווה-מרחב החדשנות של עירית תל אביב יפו-פרדס גולדברג, ופרויקט "גינה לתושב" שבמסגרתו מתאפשר לתושבים הגרים בבתי קומות לטפח גינה לצרכיהם.בחווה שוכנים פינת חי, גן ירק, חממת פרפרים וחלקת צמחי רפואה ותבלינים.

## פרשת התנים הזהובים
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלו נצפים תנים זהובים באזור החווה, לאחר שהושמדו בידי משרד החקלאות בשנות ה-60 של המאה ה-20. מספר התנים הוערך במספר עשרות והם חיו בשטחי פארק הירקון, בין נחל איילון במערב לאזור קניון איילון במזרח. התנים ניזונים מאשפה ומבני אדם המאכילים אותם, ועל כן אוכלוסייתם גדלה. פרטים נצפו בכל רחבי הערים רמת גן וגבעתיים, אולם אלה נעלמו בחודשים מאי ויוני 2013, ואוכלוסיית התנים בפארק הירקון התדלדלה אף היא. הסתבר כי רשות הטבע והגנים פעלה ללכידת התנים ולהשמדתם, בין היתר בעקבות פניית החווה אל הרשויות. ב-10 ביולי 2013 איתרו אזרחים תנה פצועה שרגליה נלכדו בשתי מלכודות רגל, האסורות לשימוש במדינות האיחוד האירופי ובמספר מדינות בארצות הברית. התמונות פורסמו ברשת האינטרנט, והביאו לגל של מחאה ספונטנית כנגד החווה ורשות הטבע והגנים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פארק הירקון
קטגוריה:תל אביב-יפו: חינוך
קטגוריה:ארץ ישראל: חוות
הנרי בארנארד

שמאל|ממוזער|250px|ביתו של הנרי בארנארד בהארטפורד, קונטיקט
**הנרי בארנארד** (באנגלית: **Henry Barnard**; 24 בינואר 1811 – 5 ביולי 1900),  איש חינוך אמריקאי. 
## ביוגרפיה
בארנארד למד באוניברסיטת ייל וסיים את לימודיו בשנת 1830. בשנת 1835 הוא הוסמך כעורך דין בקונטיקט ובשנים 1839-1837 היה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט. בשנת 1838 הוא יזם והעביר חוק לפיקוח הדוק יותר על בתי ספר ויסד גוף פיקוח על בתי הספר שהוא שימש כמזכיר שלו עד שנת 1842 עת פוזר גוף הפיקוח. בתקופה זו הוא דחף לרפורמה במערכת החינוך של קונטיקט ונודע ברחבי ארצות הברית כרפורמטור. 

בשנת 1843 הוא נתבקש על ידי מושל רוד איילנד לבחון את מערכת החינוך במדינה ולקדם שיפורים. בשנת 1845 הוא ייסד בית מדרש למורים והוא שימש כאחראי על בתי הספר ברוד איילנד עד 1849. בין 1855-1851 הוא שימש כמפקח ראשי על בתי הספר בקונטיקט ואף סירב בשנת 1852 להצעה לשמש כנשיא אוניברסיטת מישיגן. בין 1860-1859 שימש כנגיד אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בין 1870-1867 הוא כיהן כשר החינוך הראשון של ארצות הברית והניח את היסודות לגלגול הראשון של מחלקת החינוך של ארצות הברית. בין השנים 1881-1855 הוא היה העורך של הביטאון האמריקאי לחינוך.  הוא נפטר בקונטיקט בגיל 89.  

הבית בו גדול בקונטיקט הוכרז כמבנה היסטורי לאומי בדצמבר 1967 וכוונות לשיפוצו פורסמו ב-2008. כיום הבית משמש כמחסה לחסרי בית.

## מספריו

*Henry Barnard, '''School architecture''', A. S. Barnes, 1848
*Henry Barnard, '''National education in Europe''', Case, Tiffany, 1854
*Henry Barnard, '''Military schools and courses of instruction in the science and art of war''', J.B. Lippincott & Co., 1862


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:הרטפורד: אישים
קטגוריה:אנשי חינוך אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1811
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1900
איל רדנטורה

שמאל|ממוזער|250px|פנים הכנסייה.
**איל רנדטורה** (באיטלקית: **Il Redentore**; "הגואל") או בשמה המלא "**כנסיית סאנטיסימו רדנטורה** (Chiesa del Santissimo Redentore; כנסיית הגואל הקדוש ביותר) היא כנסייה בתכנונו של אנדראה פלדיו הממוקמת באי ג'ודקה שבדרום העיר ונציה שבאיטליה, על גדת תעלת ג'ודקה.

## היסטוריה
הכנסייה נבנתה לאות תודה על הצלת העיר מהמגפה השחורה אשר פגעה בעיר בין השנים 1575–1576 והרגה כ-46,000 מתושביה (25%-30% מתושבי העיר).

סנאט העיר מינה את האדריכל פלדיו לתכנן את הכנסייה ועבודות הבניה החלו במאי 1577. הכנסייה נחנכה בשנת 1592 (טרם סיום עבודות הבנייה).

מדי שנה נהגו הדוג'ים והסנאטורים לחצות את תעלת ג'ודקה מצטרה לג'ודקה על גבי גשר זמני עשוי סירות, ולערוך מיסה בכנסייה. אירוע זה, שכונה פסטה דל רדנטורה נערך מעת חנוכת הכנסייה ועד ימינו, ביום ראשון השלישי בחודש יולי. כיום, לאחר מופע של זיקוקים עוברת תהלוכה לאורך גשר הסירות אל הכנסייה.

## תיאור הכנסייה
הכנסייה נחשבת לשיא יצירתו של פלדיו. חזית המבנה עשויה שיש לבן, ואילו המבנה מלבני ובמרכזו כיפה שבראשו פסלו של ישו.

כיוון שהכנסייה היא אתר עלייה לרגל, פלדיו התבקש ליצור ספינה רחבת ידיים שתכיל את עולי הרגל. דרישה זו הקשתה על פלדיו אשר ניסה לתכנן מבנה בסגנון קלאסי. עמודי פנים המבנה, לאורך אולם התווך, הם מהסדר הקורינתי, ומיקום הכיפה במפגש הספינה והטרנספט מהווים שילוב שאינו מקובל באדריכלות הקלאסית או הנאו-קלאסית.

בכנסייה מוצגות יצירות מעשה ידי פרנצ'סקו באסאנו, לזארו באסטיאני, קארלו סראצ'ני, ליאנדרו באסאנו, יאקופו באסאנו, פאולו ורונזה, רוקו מרקוני, ואלויזה ויוואריני, וכן יצירות מאת תלמידיו של טינטורטו.

## קישורים חיצוניים

*איל רדנטורה, באתר Great Buildings

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ונציה: כנסיות
קטגוריה:מבנים שתכנן אנדראה פלדיו
משחק סדר

**משחק סדר** (Sequencing game) הוא משחק בתורת המשחקים שבו יש לסדר את השחקנים לפי סדר מסוים. כל שחקן מעדיף להופיע מוקדם יותר בתור, מפני שהוא מפסיד יותר ככל שמקומו בתור מאוחר יותר.
משחק זה ניתן לייצוג בתור משחק בצורה קואליציונית.

## דוגמה
יהיו שלושה שחקנים בוליוודים A, B, C, המעוניינים בשירותיו של מורה למשחק. הטבלה הבאה מציגה את המספר הסידורי של כל שחקן ביומן העבודה של המורה למשחק, זמן הלימוד הנדרש לשחקן, וההפסד הכספי (ברופי) שאותו שחקן סופג בכל יום עד להשלמת לימודיו:

לפי הסידור הנוכחי, הפסדו של A הוא 900 רופי, הפסדו של B הוא 1750 רופי והפסדו של C הוא 3600 רופי. אם B ו-C יחליפו את הסדר ביניהם, אזי ההפסד של C ירד ל-2000 רופי, בעוד שההפסד של B יעלה ל-2250 רופי. סך ההפסדים של השניים יקטן ב-1100 רופי. לכן אם C יפצה את B ב-1000 רופי, שניהם ירוויחו.
נשים לב כי A ו-C אינם יכולים להתחלף ללא הסכמת B.
באופן דומה ניתן לחשב את הסידור האופטימלי אליו ניתן להגיע על ידי שינוי סדר השחקנים.
נאמר כי סידור חדש של השחקנים קביל עבור קואליציה אם תחת שני הסידורים (החדש והמקורי) משך הזמן עד שיסתיים הלימוד אצל כל שחקן שאינו חבר בה אינו משתנה. למשל הסידור שבו C ראשון, B שני ו-A שלישי קביל עבור הקואליציה {A,B,C} אך אינו קביל עבור הקואליציה {A,C}. 
ניתן להתאים למשחק סדר משחק בצורה קואליציונית שבו שוויה של קואליציה S הוא סכום הכסף שיכולים חברי הקואליציה לחסוך על ידי קביעת סדר שקביל עבור S. הפונקציה הקואליציונית המתאימה לדוגמה שתיארנו היא:

 
v(A)=0 
v(B)=0 
v(C)=0 
v(A,B)=0 
v(A,C)=0 
v(B,C)=1100 
v(A,B,C)=1700 



## ראו גם
* משחק שיתופי

## לקריאה נוספת
*

קטגוריה:תורת המשחקים
הסעודה האחרונה (טינטורטו)

**הסעודה האחרונה** היא שמה של יצירה מעשה ידי האמן הוונציאני ז'אקופו טינטורטו. היצירה מוצגת בכנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה, באי סן ג'ורג'ו מג'ורה שבוונציה.

היצירה נוצרה בין השנים 1592–1594.

## תיאור היצירה
היצירה המתארת את הסעודה האחרונה של ישו, שונה מהתאורים המקובלים של האירוע. בניגוד לתיאורים המקובלים המתארים את ישו במרכז התמונה ואת שליחיו משני צדדיו (ראו לדוגמה את הסעודה האחרונה של לאונרדו דה וינצ'י), ביצירה זו ישו ושאר השליחים נמצאים בשולי היצירה, ואילו במרכזה ההתרחשות המתוארת ביצירה ניתן לראות דמויות משניות - אישה הנושאת מנה לשולחן האוכל, ומשרתים המפנים כלים מהשולחן.
הדמויות המתוארות ביצירה לבושות בלבוש תקופתי, ולמעשה ניתן לראות ביצירה סעודה באכסניה ונציאנית מאותה תקופה.

## ראו גם
* הסעודה האחרונה (ציור) - ציורו של לאונרדו דה וינצ'י
* הסעודה האחרונה (תצלום) - צילום מעשה ידי עדי נס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טינטורטו
קטגוריה:ונציה: ציורים
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:הברית החדשה בתרבות ובאמנות
קטגוריה:הסעודה האחרונה
קטגוריה:ישו בתרבות ובאמנות
קטגוריה:מלאכים באמנות
מחוזות קוריאה הדרומית

מבחינה מנהלית קוריאה הדרומית מחולקת ל-8 מחוזות (do), מחוז אוטונומי מיוחד (teukbyeol jachido), 6 ערים מטרופולינים (gwangyeoksi) ועיר מיוחדת (teukbyeolsi) ועיר עצמאי (teukbyeol-jachisi). כמו כן, קיימת חלוקה משנית לנפות.

שמאל|275px|ממוזער|מפת מחוזות קוריאה הדרומית

## קישורים חיצוניים

* נתוני אוכלוסין 2020
* השלטון המקומי, קוריאה הדרומית

קטגוריה:קוריאה הדרומית: חלוקה מנהלית
יאן גרברק

שמאל|ממוזער|200px|גרברק בהופעה, 2007
**יאן גרברק** (בנורווגית: **Jan Garbarek** נולד בנורווגיה ב-4 במרץ 1947) הוא סקסופוניסט ומלחין נורווגי ממוצא פולני. גרברק, המנגן בסקסופון סופרן וטנור, פעיל במוזיקת ג'אז, מוזיקת עולם ומוזיקה קלאסית.

## ביוגרפיה ויצירתו
גרברק נולד לשבוי מלחמה פולני, צ'סלב גרברק, ובת איכרים נורווגית בעיר מייסן. הוא קיבל אזרחות נורווגית בגיל שבע וגדל באוסלו.

הוא החל לנגן בסוף שנות השישים והתמקד בתחילה במוזיקת אוונגרד, ג'אז אוונגרדי, מוזיקת רוק ומוזיקה קלאסית עכשווית. בין היתר היה חבר בלהקת ג'אז-רוק מתקדם והופיע בנגינת יצירות משל המלחין האוונגרדי ג'רג' ראסל. בשנת 1973 נטש את האוונגרד ועבר לפתח סגנון אישי המושפע מג'אז חופשי, ממלחינים סקנדינביים, ממוזיקת עם סקנדינבית וממוזיקת עולם (בעיקר מוטיבים מהודו וממוזיקה סופית). כמעט את כל הקלטותיו עשה גרברק במסגרת חברת התקליטים ECM והצליל שלו הפך לאחד מהצלילים המזוהים ביותר עם "הצליל של ECM".

הצליל של גרברק חודר. הוא משתמש בטכניקה של נגינת צלילים ארוכים במיוחד ובפיסוק (פרייזינג) ייחודי, הכולל הפסקות שקטות ארוכות. בשנות השבעים השתתף יחד עם הפסנתרן קית' ג'ארט ב"רביעיית הג'אז האירופית" (בין השנים 1974–1979, עם פלה דניאלסון בקונטרבס וג'ון כריסטיאנסן בתופים). אלבומו פורץ הדרך מ-1976 *Dis*, יחד עם ראלף טאונר בגיטרה של 12 מיתרים ובהשתתפות נגנים אורחים בקטעי המוזיקה השונים בכלי נשיפה, כלי הקשה וכלי מיתר אתניים, ביניהם סוג של נבל סקנדינבי עתיק (אך ללא מערכת תופים או חטיבת קצב) יצרה זרם מוזיקלי חדש אמביינט-ג'אז.

שיתופי הפעולה שלו בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים כללו את מיטב האמנים של ECM. עם הגיטריסטים אגברטו ג'יזמונטי, ג'ון מקלפלין וטרייה ריפדאל, נגני הגיטרה בס צ'ארלי היידן ומירוסלאב ויטוס, נגני כלי ההקשה הברזילאי ננה וסקונסלוס וההודי זקיר חוסיין, נגן הבנסורי האריפראסאד צ'אוראסיה, נגנן האקורדיון רישאר גליאנו ואחרים עסק בהקלטת מוזיקה המושפעת מאמביאנט, מוזיקת עולם ושירי עם. עם ביל פריזל ואברהרד וובר הקליט יצירות פיוז'ן וג'אז המושפע ממוזיקה אלקטרונית.

גם בשנים שלאחר מכן ממשיך גרברק לחקור מוזיקת עם, מוזיקה אלקטרונית, פיוז'ן ועוד והוא מושפע מטקסטים השייכים ל"עידן החדש" (New Age) באלבומים כמו *I Took Up The Runes*, *Madar*, *Ragas and Sagas* ועוד. אחד האלבומים המצליחים ביותר בו השתתף הוא תקליט מוזיקת העולם *Making Music* מ-1987 (שכמו כל האלבומים לעיל יצא אף הוא בהוצאת ECM) עם ג'ון מקלפלין בגיטרה, זקיר חוסיין בטאבלה והאריפראסאד צ'אוראסיה בבנסורי.

בשנת 1994 פנה אליו מפיק ECM, מנפרד אייכר, בהצעה לשתף פעולה עם אנסמבל היליארד, השרים מזמורים גרגוריאנים מימי הביניים, כך נוצר התקליט *Officium*, שזכה להצלחה אדירה ובעקבותיו הוקלטו שיתופי פעולה נוספים של גרברק ואנסמבל היליארד.

גרברק מלחין גם פסקולים לסרטים, הצגות ומחול. בין היתר הלחין את פסקול סרטו של עמוס גיתאי, "כיפור" וסרטו של יוסי זומר, "רסיסים".

בתו היא המוזיקאית והזמרת אניה גרברק.

## קישורים חיצוניים

* 

* סקירה ביוגרפית מאת Piero Scaruffi 

## הערות שוליים

קטגוריה:נגני ג'אז: סקסופוניסטים
קטגוריה:אמנים נורווגים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוסלו
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1947
גופן ברוחב אחיד

[שמאל|ממוזער|250px|גופן [Courier, גופן נפוץ באורך אחיד]]
**גופן ברוחב אחיד** או **מונוספייס** (באנגלית: **monospace**; נקרא גם **גופן ברוחב קבוע**, **fixed-width font**, או **גופן לא-פרופורציונלי**, **non-proportional font**) הוא גופן שלאותיותיו רוחב אחיד – להבדיל מגופנים ברוחב-משתנה, variable-width fonts, שלא לכל אות בהם רוחב שווה (בעברית, שי"ן רחבה מיו"ד, למשל).

מכונות הכתיבה הראשונות יכלו לנוע מרחק קבוע קדימה עם כל אות חדשה שנכתבת, ולכן השתמשו בגופן ברוחב אחיד (להבדיל מסדר דפוס, שבו שמשו גופנים ברוחב משתנה).

## השימוש במחשבים
מדפסות מחשב רבות הדפיסו גופן ברוחב אחיד. גם מסכי המחשב בתקופה שקדמה לממשק המשתמש הגרפי (למשל במערכת ההפעלה DOS) הציגו גופן ברוחב אחיד, והוא הקנה להם מראה אופייני. 

עם התקדמות הטכנולוגיה רבות מהתוכנות לעיבוד תמלילים והצגת טקסט עברו לגופנים ברוחב משתנה, שכן הוא עדיף חזותית, קרוב יותר לאותיות הנכתבות, ומקל את הקריאה. עם זאת, בתוכנות המיועדות לכתיבת קוד כגון סביבת פיתוח משולבת מקובל כברירת מחדל שימוש בגופן ברוחב אחיד. בכתיבת קוד יש חשיבות לכל תו ולכן יש הרואים בגופן מסוג זה גופן נוח למתכנתים, המגביר את רמת הקריאוּת של הקוד. שימושים אחרים כוללים הדמיית מסוף וסטים של נתונים מוזחים במסמכים עם טקסט ברור. שימוש אחר רווח במדריכים טכניים: ההבחנה בין מילת התפקוד *for* למילה for בתכנות, והצגת בלוקים של קוד באופן המבדל אותם מטקסט בשפה טבעית. גופנים מוכרים ברוחב אחיד הם Courier,Presitge Elite ו-Monaco.

בקריפטוגרפיה מקובל להשתמש בגופן ברוחב אחיד לשם הצגת טקסט מוצפן. את הטקסט המוצפן נהוג לחלק לבלוקים בגודל קבוע ולשים רווח בסוף כל בלוק. שימוש בגופן ברוחב קבוע מאפשר הצגה של טקסט מוצפן כזה באופן שבו כל הבלוקים מיושרים זה מעל זה.

## שימושים בביולוגיה
גופנים ברוחב אחיד משמשים להצגת מעקובות של חומצות גרעין וחלבונים. הגופן מאפשר לכל חומצה נוקלאית או אמינית להתפרש על אותה כמות של מקום במעקובת ארוכה, ובנוסף להציג בתצוגה מתאימה (align) את המעקובות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גופנים
מחוזות קוריאה הצפונית

קוריאה הצפונית מחולקת מנהלתית ל-9 מחוזות (do), עיר מטרופולינית (Chikhalsi) ו-4 ערים מיוחדות (אחרון התווסף בשנת 2019). בנוסף קיימת חלוקה משנית לנפות.

שמאל|ממוזער|180px| מפת ערים מיוחדות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קוריאה הצפונית: חלוקה מנהלית
קוריאה הצפונית
מחוזות קירגיזסטן

מבחינה מנהלית קירגיזסטן מחולקת ל-7 מחוזות (oblast), ו-2 ערים בעלי מעמד מיוחד (shaar). על חלוקה זו הוחלט בשנת 2003 כאשר עיר אוש קיבלה מעמד מיוחד. כמו כן, קיימת חלוקה משנית לנפות.

שמאל|275px|ממוזער|מפת מחוזות קירגיזסטן

## קישורים חיצוניים

* נתוני אוכלוסין, 2023
* שינוי מעמד של אוש

## הערות שוליים

מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
קליף האנגר

**קליף האנגר** (מאנגלית: **Cliffhanger** וגם **Cliff-Hanger**, מילולית: "תלוי/ה מצוּק") הוא סיום מותח ובלתי פתור של פרק ביצירת סיפורת בהמשכים, כגון סדרת ספרים, סדרת סרטי קולנוע או סדרת טלוויזיה.

סיום מסוג זה נועד ליצור מתח שיביא להתעניינות בפרק הבא של היצירה, לכשיופץ. הדימוי מרמז על סיום שבו דמות נותרת תלויה מקצהו של צוּק, ורק מי שיצפה או ירכוש את הפרקים הבאים של הסדרה ידע מה עלה בגורלה. המונח נפוץ במיוחד בסדרת דרמה המשכית ובסרטי קולנוע עם תכנון להמשכון. ישנן סדרות טלוויזיה המסיימות עונה אחת ב"קליף האנגר" בפרק האחרון כדי למשוך את הקהל לצפות בעונה הבאה של הסדרה.

## אטימולוגיה
כמקור למונח נחשב הרומן "A Pair of Blue Eyes"  של תומאס הארדי, שפורסם בהמשכים בין ספטמבר 1872 ליולי 1873 בכתב העת "Tinsleys' Magazine", שבו הארדי משאיר בסוף אחד הפרקים את הנרי נייט, אחת הדמויות הראשיות, סוקר את ההיסטוריה של העולם כשהוא תלוי מעל צוק, ומביט למטה.

עם זאת, כתב העת "קולייר'ז"  פרסם בשנת 1946 שהמונח הופיע לראשונה בדפוס תשע שנים קודם לכן, ב-1937. לפי הפרסום, מקור המונח מיוחס לסרט בהמשכים "The Perils of Pauline"  (מילולית: "הסכנות של פולין") משנת 1914. פרקי הסרט (20 פרקים בני כ-20 דקות כל אחד) הסתיימו ברובם כאשר הגיבורה, פולין, נתלית על חבל שחוק מצוק, בעוד הנבל מנסה לחתוך את החבל בסכין קהה.

## שימוש מודרני
### קולנוע
דוגמה ידועה לשימוש באמצעי זה היא סרט הקולנוע מסוגת המדע הבדיוני, "בחזרה לעתיד 2", הסרט השני בטרילוגיה. בסיום הסרט, מרטי מקפליי משלים את המשימה בשנת 1955 ומתקן בכך נזק חמור שקרה ב-1985. המדען אמט בראון מנסה לאסוף אותו עם הדלוריאן, אבל במהלך סופת ברקים חזקה, הדלוריאן נפגעת מברק ושולחת את בראון בחזרה בזמן 70 שנה, ומרטי נתקע בשנות ה-50, כמעט ללא תקווה לחזור להווה.

### טלוויזיה
לעיתים, סדרת טלוויזיה מתבטלת לאחר עונה שפרקה האחרון הסתיים באמצעי זה, ולכן נשארות שאלות פתוחות אצל הקהל. לעיתים רחוקות יוצא לאור פרק, סרט טלוויזיה או סרט קצר הסוגר את העלילה, ובדרך כלל מופץ ישירות ל-DVD או לאתר סטרימינג.

## קישורים חיצוניים
* .

## הערות שוליים

קטגוריה:טכניקות ספרותיות
קטגוריה:מונחים בקולנוע
קטגוריה:טלוויזיה: תוכן
קטגוריה:מונחים בטלוויזיה
שארל פגי

**שארל פגי** (בצרפתית: **Charles Péguy**; 7 בינואר 1873 – 5 בספטמבר 1914), משורר ומסאי צרפתי.

## קורות חייו
שארל פגי נולד למשפחת פועלים בעיר אורליאן שבצרפת. אמו עסקה בהתקנת מושבי קש לכיסאות ואביו, שהיה נגר, מת כתוצאה מסרטן הקיבה כאשר שארל היה בן מספר חודשים בלבד, והוא גדל אצל אמו ואצל סבתו. ב-1885 נכנס לבית ספר תיכון באורליאן וקיבל מלגה שאפשרה לו להמשיך בלימודיו. הוא השתתף בלימודי הדת הקתולית שאורגנו על ידי הקתדרלה של אורליאן.

אחרי שקיבל תעודת בגרות ב-1891, שירת בחיל הרגלים הצרפתי עד 1893. ב-1894 התקבל לאקול נורמל סופרייר בפריז, שם היה תלמידם של רומן רולן ושל אנרי ברגסון. הוא נתפס לסוציאליזם וב-1897 פרסם את מאמרו הראשון בכתב עת סוציאליסטי. ב-1898 ייסד ספרייה בקרבת הסורבון בפריז, שהפכה למקום מפגש של אלה שדרשו את זיכויו בדין של אלפרד דרייפוס.

ב-1900, משלא הצליח לקבל הסמכה כפרופסור לפילוסופיה, וספרייתו עמדה בפני סגירה, נפרד מחבריו הסוציאליסטים ובהם לאון בלום, וייסד כתב עת בשם "מחברות החמישה עשר" כדי לפרסם את יצירותיו ואת אלה של מחברים חדשים. רומן רולן, זוליין בנדה, ז'ורז' סורל, דניאל הלוי ואנדרה סוארה היו בין התורמים לכתב עת זה, שהתקיים עד מותו של שארל פגי ב-1914.

הוא היה מתומכיו של המנהיג הסוציאליסטי ז'אן ז'ורס עד 1907, כאשר חזר בתשובה לאמונה הקתולית, והחל להאשים את ז'אן ז'ורס בבגידה בצרפת ובסוציאליזם. ב-1908 כתב לידידו ז'וזף לוט: "מצאתי את האמונה... אני קתולי." ב-16 בינואר 1910 פרסם את המחזה "מסתורי הצדקה של ז'אן ד'ארק", שבו ביטא את חזרתו בתשובה. למרות זאת, לא היה רצוי בחוגי הכנסייה הקתולית בגלל שהעז לתקוף את סמכותה. ב-1912 וב-1913 עלה לרגל לקתדרלת שארטר, אך מעולם לא עבר קונפירמציה.

הוא התנתק מן השמאל הפוליטי, תקף את הסוציאליזם על עמדותיו נגד הדת ובזכות הפציפיזם והצטרף אל המחנה הלאומי שהשתוקק לצאת למלחמה נגד גרמניה כדי להשיב לצרפת את הטריטוריה שאיבדה במלחמת צרפת–פרוסיה.

יצירתו של שארל פגי עוסקת בערכיו היסודיים של האדם כמו אלה של העבודה האדמה והמשפחה. אלה הם ערכים המועדפים על הפטריוטים. מחזהו "שער הכניסה המסתורי של המידה הטובה השנייה" (1912), שנכתב בסגנון פואמה, הודפס יותר מ-60 פעם, והיה אהוב ביותר על הגנרל שארל דה גול. 

במסה "הכסף" (1913) שארל פגי מותח ביקורת על המודרניזם ועל הקִדמה, בהצביעו על אפסיותו של האדם המתיימר לרשת את אלוהים, ועל השפל המוסרי שאין בכוחו של האדם המודרני להימלט ממנו. בכתב העת "מחברות החמישה עשר" כתב: "האדם המודרני נמצא במצב של מבוכה מבחינה מצפונית. לצערנו עלינו לומר כי העולם המודרני נמצא בכל רע."

כאשר שירת כקצין מילואים בספטמבר 1914, ערב הקרב הראשון על המארן, שארל פגי נהרג מכדור שנורה בראשו, בעת שהפציר בחייליו לא לאפשר לגרמנים להשתלט על אף שעל של אדמת צרפת.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 

קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:הומניסטים
קטגוריה:בוגרי אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1873
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1914
מחוזות קמבודיה

שמאל|275px|ממוזער|מפת מחוזות קמבודיה
**[[קמבודיה]]** מחולקת מבחינה מנהלית ל-25 **[[מחוז]]ות** (חט). כמו כן קיימת חלוקה משנית לנפות.

## קישורים חיצוניים

* נתוני אוכלוסין, 2019

*
מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
סולימאן אבן עבד אל-מלכ

**סלימאן בן עבד אל-מלכ** (בערבית: **سليمان بن عبد الملك**; 675–717) משושלת בית אומיה, היה הח'ליף ה-11 של האסלאם והשליט השביעי מבני משפחתו. קודם לעלותו לשלטון היה מושל ג'ונד (נפת) פלסטין בח'ליפות האומיית, ויסד בה בירה חדשה, העיר רמלה.

סלימאן נולד בעיר אל-מדינה בשנת 675. כאשר נקרא סבו, מרואן אבן חכם, להציל את שלטון השושלת האומיית, לאחר המשבר שפקד אותה בשנים 683–684, עברה המשפחה לדמשק. זמן לא רב לאחר מכן היה עבד אל-מלכ, אביו של סלימאן לח'ליף. סלימאן עצמו נזכר לראשונה במקורות כמוליך שיירת החג' ב-701. זמן לא רב לאחר מכן הוא נתמנה למושל ג'ונד פלסטין. בשנת 705 עלה לשלטון אחיו הבכור, אל וליד, שבימי שלטונו הוכפל שטח הח'ליפות ונבנו בה בנייני פאר רבים. בימי שלטונו של סלימאן בג'נד פלסטין, פרץ עימות חריף בינו לבין מושל עיראק וח'ווארזם, אל חג'אג' אבן יוסף אל ת'קפי, מן האישים החזקים והבולטים בתקופה. סכסוך זה לא הפריע לסלימאן ליזום הקמת בירה חדשה לג'נד פלסטין, היא רמלה.
בשנת 715 הלך אל וליד לעולמו והח'ליפות הוצעה לסלימאן, אחיו. הוא שהה ברמלה כאשר קיבל את הח'ליפות. ייתכן שהתכוון לעשותה לבירת הח'ליפות כי העיר נבנתה בגודל ופאר מרשימים. מכל מקום, כאשר נעשה ח'ליף, הוא מיעט לשכון בה, שכן את עיקר מאמציו כשליט הקדיש למסעות מלחמה נגד האימפריה הביזנטית. לשם כך התיישב סמוך לגבולה, במרג' דאבק שבצפון סוריה, משם שלח משלחות צבאיות לצור על קונסטנטינופול. כן כבשו כוחותיו את טברסתאן וג'ורג'אן שהיו אז חלק מן העולם הפרסי (כיום בטורקמניסטן). 

ממעשיו המתוארים במקורות הקדומים, מצטיירת דמות של שליט מוסלמי אדוק שפעל בהגינות והשליט צדק בממלכתו. אף על פי כן זכה לדימוי שלילי אצל כותבים מאוחרים יותר, שתיארוהו כבליין קל דעת, השקוע בזימה ובזלילה. במאה ה-13 נאמר עליו:
 
משפט זה ושכמותו הושפעו, קרוב לוודאי, מן היחס השלילי של כותבים אלה למרבית בני המשפחה האומיית. אין הוא עולה בקנה אחד עם הידיעות שסולימאן, כמושל ג'נד פלסטין, נהג לבלות זמן רב בהר הבית בירושלים ואת העובדה שאת שנות מלכותו הקצרות הקדיש למלחמות קודש בביזנטים, ופעמיים הוליך את שיירת החג' למכה. סלימאן מת באופן פתאומי בשנת 717, בעת שהנהיג מסע נוסף נגד הביזנטים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בית אומיה
קטגוריה:רמלה: אישים
קטגוריה:ילידי 674
קטגוריה:נפטרים ב-717
אצטדיון עירוני קריית שמונה

**אצטדיון עירוני קריית שמונה** הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר קריית שמונה, ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת עירוני קריית שמונה, המשחקת בליגת העל.

## היסטוריה
האצטדיון הוקם בשנת 1989, והכיל יציע אחד בעל כ-2,300 מקומות ישיבה. האצטדיון עבר שיפוצים רבים ככל שהקבוצה טיפסה במעלה הליגות. על תכנון האצטדיון הופקד האדריכל יעקב (קובה) גבר. ב-2006, עם עליית הקבוצה לליגת העל, החלו עבודות הבנייה של היציע המזרחי, שהוסיף כ-3,000 מקומות ישיבה נוספים, והותקנו ביציע הקיים כיסאות מפלסטיק. כמו כן, הוקמה חנייה מרווחת בחלק הצפוני של האצטדיון. האצטדיון אירח הופעה של שלמה ארצי ב-13 באוגוסט 2009 לכבוד חגיגות 60 שנה לייסוד העיר. ב-2011 אירח האצטדיון את טקס הפתיחה של מכביית הנוער המאורגנת על ידי הקהילות היהודיות בארצות הברית וקנדה לספורטאים היהודים הצעירים שנערכה לראשונה בישראל ולא בצפון אמריקה.

השיפוץ המשמעותי האחרון שעבר האצטדיון ב-2017 כלל התקנת ספסלי ישיבה חדשים, החלפת כל המושבים בטריבונה המערבית הוותיקה, שיפור תשתית ההשקיה והניקוז של הדשא למניעת הצפתו בחורף, התקנת מסך תוצאות ששטחו 40 מ"ר בצידו הדרומי ובניית תא שידור חדש ומוגבה בטריבונה המערבית לשיפור זווית הצפייה והשידור. כמו כן שופצו אז חדרי השירותים ונוספו מזנונים.

ב-2021 נחשפה תוכנית שהוכנה במשרד האדריכלים מנספלד קהת להרחבת האצטדיון לכ-10,000 מקומות שעיקרם בבניית היציע המערבי מחדש, קירוי היציעים, יצירת חזיתות מודרניות לאצטדיון, הסדרת חניון ומבנה קופות מדרום לאצטדיון ועוד. עלות הפרויקט משוערת בכ-100 מיליון שקלים.

## יציעים ומבנה
לאצטדיון שני יציעים היציע המערבי הישן יותר המכיל 2,300 מקומות, והיציע המזרחי החדש יותר המכיל 3,000 מקומות, שלכל אחד מהם שתי כניסות לאוהדים. ברוב המשחקים נפתח היציע המזרחי בלבד, אולם במשחקים בעלי ביקוש גבוה נגד קבוצות מרובות קהל נפתח גם היציע המערבי. ביציעים ישנם כיסאות פלסטיק בצבעים כחול ולבן.
מרכז|ממוזער|350px|האצטדיון ומגרש האימונים הצמוד אליו ממבט על

## קישורים חיצוניים

* אודות האצטדיון העירוני קריית שמונה, באתר עירוני קריית שמונה

## הערות שוליים

קטגוריה:עירוני קריית שמונה
קריית שמונה, עירוני
קטגוריה:קריית שמונה: ספורט
קטגוריה:קריית שמונה: מבנים
אוסטאוקלצין

**אוסטאוקלצין** הוא חלבון לא קולגני שנמצא במח עצם ובשן. הוא מופרש מאוסטאובלסטים – התאים האחראיים ליצירת עצם, ותפקידו לשמר הומאוסטזיס של משק הסידן ומינרלים אחרים. הוא מתנהג גם כהורמון בגוף הגורם לתאי בטא בלבלב לייצר אינסולין ובאותו זמן לנתב תאי שומן לשחרר את ההורמון אדיפונקטין שמעלה את הרגישות לאינסולין.

## קישורים חיצוניים


* Jonathan Sarfati, Bone building: perfect protein, Creation Ministries International

## הערות שוליים

קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:מטבוליזם העצמות