הוועדה הציבורית למניעת הרשעות שווא ותיקונן (ועדת דנציגר)

**הוועדה הציבורית למניעת הרשעות שווא ותיקונן**, המוכרת בשם **ועדת דנציגר**, היא ועדה ציבורית שבוחנת דרכי התמודדות עם הגורמים מרכזיים להרשעת חפים מפשע: מתן הודאות שווא, ראיות מדעיות שגויות, עדויות ראיה שגויות וזיהוי מוטעה. בנוסף, הוסמכה הוועדה לבחון את המנגנון הראוי לבירור טענות בדבר הרשעות שווא.

בראש הוועדה עומד שופט בית המשפט העליון (בדימוס) פרופ׳ יורם דנציגר. לצידו מכהנים גם סגן יו"ר הוועדה פרופ׳ אורן גזל-אייל, פרקליט המדינה עו״ד עמית אייסמן, הסנגורית הציבורית הארצית עו"ד ענת מיסד-כנען, עו"ד ציון אמיר, ראש חטיבת התביעות באגף החקירות והמודיעין במשטרת ישראל תנ״צ דדו זמיר,  עו"ד גבריאלה פיסמן ממשרד המשפטים (ייעוץ וחקיקה) וסגן ראש אגף המודיעין והחקירות במשטרה תנ"צ יואב תלם. מרכזת הוועדה היא ד"ר רתם רוזנברג-רובינס.

## רקע
בעקבות הגברת המודעות העולמית לאפשרות קיומם של הרשעות שווא ועיוותי דין במערכת המשפט, ולצורך קביעת הסדרים חקיקתיים שיאפשרו את תיקונם, שרת המשפטים איילת שקד הקימה ב-17.6.2018 את הוועדה למניעת הרשעות שווא ותיקונן בראשות דנציגר.

מטרת הוועדה היא לבחון את הנושאים הבאים: מתן הודאות שווא בחקירה, בעיקר בפני חוקרים ומדובבים; טעויות עקב הסתמכות על ראיות מדעיות שגויות; טעויות בשל הסתמכות על עדויות ראיה שגויות וזיהוי מוטעה. כמו כן, הוועדה הוסמכה לבחון את המנגנון הראוי לבירור טענות בדבר הרשעות שווא, לרבות בקשות למשפט חוזר, ואת הכלים שיש לפתח כדי שטענות להרשעות שווא ייבחנו בצורה אפקטיבית גם לאחר שפסק הדין הפך לחלוט.

נכון לאוגוסט 2023 הגישה הוועדה שני דו״חות ביניים – דו"ח הביניים הראשון בנושא עדויות ראיה וזיהוי מוטעים, ודו"ח הביניים השני בנושא ראיות פורנזיות. דו"ח ביניים שלישי בנושא הודאות שווא יפורסם לאחר שהוועדה תסיים את דיוניה בנושא.

## דו"ח הביניים הראשון
בתאריך 02.09.19 פרסמה הוועדה את דו"ח הביניים הראשון בנושא עדויות ראיה שגויות וזיהוי מוטעה. הדו"ח התייחס להטיות שמובילות לטעויות בזיהוי של עדים ולאופן שבו ניתן להתמודד עמן. הוועדה חילקה את הגורמים לעדויות ראיה שגויות למשתנים חוץ מערכתיים - שמצויים מחוץ לשליטת רשויות החוק, ומשתנים מערכתיים שמצויים בשליטתן.

הוועדה ציינה גורמים חוץ מערכתיים שעלולים להחליש את דיוק הזיהוי ולכן יש להפחית ממשקלם בזיהוי: גילו של העד המזהה (מתחת לגיל 15 או מעל גיל 60); ליקוי ראיה של המזהה; השתייכות לקבוצות אתניות שונות; תנאי תאורה לקויים בזירת העבירה; מרחק צפייה גדול וזמן צפייה קצר של המזהה במזוהה; זמן רב בין ביצוע העבירה לביצוע הזיהוי.

לצד זאת, ישנם גורמים חוץ מערכתיים שמחזקים את משקל הזיהוי: היכרות משמעותית בין המזהה למזוהה; יכולות זיהוי פנים גבוהות של המזהה; חשיפה ממושכת למזוהה; ביצוע הזיהוי זמן קצר לאחר הצפייה במבצע העבירה.

הגורמים המערכתיים שנמצאו כעלולים לפגוע בדיוק הזיהוי הם סוג מסדר הזיהוי שנערך לעד הראיה; מספר הליכי הזיהוי שנערכו לעד המזהה; אופן ניהול המסדר; מודעותו של עורך המסדר לזהות החשוד; ההוראות שניתנות למזהה במהלך המסדר ולאחריו; ההיזון החוזר שמקבל העד המזהה מעורך המסדר לפניו ואחריו; מספר הניצבים במסדר; מספר העדים המזהים ומספר החשודים שנוטלים חלק במסדר; תיעוד המסדר; וזכות הייצוג לחשוד במהלך מסדר הזיהוי.

בעניין מעמדה של ראיית הזיהוי, המליצה הוועדה בין היתר על הקטנת המשקל הראייתי של זיהוי נאשם במקרים הבאים: במסדר זיהוי במיוחד כאשר אין היכרות מוקדמת בין העד המזהה לבין החשוד; זיהוי נאשם במסגרת עיון באלבום תמונות. כן המליצה הוועדה לבצע הכשרות מקצועיות לגורמים במערכת המשפט והחוק לשם היכרות עם המדע הרלוונטי והגברת המודעות לגורמים המרכזיים לזיהוי שגוי.

אשר לאופן שבו יש לערוך מסדר זיהוי, המליצה הוועדה כך: בסמוך לאחר הזיהוי על עד הראייה המזהה לציין במילותיו את מידת הביטחון שלו בזיהוי; להימנע מעריכת הליך זיהוי שני הכולל את אותו חשוד; מוטב שעורך המסדר לא יהיה מודע לזהותו של החשוד בטרם עריכת מסדר הזיהוי, על מנת למנוע את הסיכון לרמזים מצדו; לעגן אזהרה רשמית ומפורשת שלפיה ייתכן כי מבצע העבירה אינו נוכח במסדר - במסגרת ההוראות הניתנות לעד המזהה בטרם עריכת מסדר הזיהוי. כן המליצה הוועדה על תיעוד מסדר הזיהוי בווידאו, בייחוד כשמדובר במסדרי זיהוי חיים, וזאת בכפוף למגבלות תקציביות.

## דו״ח הביניים השני
בתאריך 31.3.21 פרסמה הוועדה דו"ח ביניים שני, שעסק בנושא ראיות פורנזיות. במסגרת הדו"ח סקרה הוועדה מחקרים בעולם מהשנים האחרונות אשר חושפים כי פגמים שנפלו בראיות פורנזיות הם אחד הגורמים המרכזיים להרשעות שווא. נמצא כי ראיות פורנזיות רבות שנחשבו בעבר לאמינות, התגלו בדיעבד כבלתי אמינות. דוגמה לכך היא הסתמכות על ״מדע זבל״ – ראיות קוואזי-מדעיות, אשר בפועל נעדרות בסיס מדעי מספיק, כגון השוואת שיער מיקרוסקופית או סימני נשיכה.

בין השיטות שבהן נעשה שימוש בהליכים פליליים יש כאלה שרמת אמינותן שנויה במחלוקת. התחום הפורנזי לא נחקר במידה מספקת, ורבות מהשיטות מסתמכות על שיפוט סובייקטיבי של המומחים האמונים על הראיה. אפילו ראיות פורנזיות הנחשבות אמינות וחד משמעיות, כגון השוואת דגימות DNA, הובילו במקרים מסוימים לטעויות בהרשעה.

הוועדה עמדה על מספר גורמים מרכזיים לפגמים בראיות פורנזיות: הסתמכות על שיטות פורנזיות שאינן אמינות או תקפות דיין; חוסר עצמאותן של המעבדות המעניקות שירותים בתחום הפורנזי, הכפופות למשטרה ולרשויות התביעה; הטיות קוגניטיביות ותלויות-הקשר שעלולות להשפיע על תוקף הבדיקות לאור הכפיפות לרשויות התביעה והיעדר סטנדרטים אחידים; העדר רגולציה מספיקה של אופן עריכת הבדיקות בתחום הפורנזי.

הוועדה מצאה כי רבים מהגורמים הללו רלוונטיים לישראל. בישראל אין כל גוף רגולטורי מקצועי הקובע כללים וסטנדרטים לעריכת בדיקות, חוות דעת ועדויות מומחים; ההגנה במשפט סובלת מחוסר נגישות חמור למומחים פורנזיים ראויים; כפיפותן של המעבדות הפורנזיות בישראל למשטרה ולתביעה.

במטרה להבטיח את אמינותן של ראיות פורנזיות בישראל המליצה הוועדה להקים רגולטור (יחידת אסדרה) לתחום הפורנזי, שיהיה אמון הן על בחינת השיטות הפורנזיות הנהוגות בישראל והן על אופן יישומן. בנוסף, הרגולטור יעסוק בבדיקת אמינותן של שיטות פורנזיות ובקביעת סטנדרטים אחידים לעריכת בדיקות, להענקת חוות דעת ולמתן עדות, לצד חובת הנמקה ומסירת מידע נרחב לבית המשפט.

לצד הקמת הרגולטור, המליצה הוועדה מספר המלצות נוספות: לשלב את מעבדת השטח של מז"פ ושאר שיטות המעבדה שטרם הוסמכו בהליך ההסמכה של הרשות להסמכת מעבדות, וכך להעמידן לביקורת חיצונית; להעמיד לעיון הציבור את הנהלים של המעבדות הפורנזיות ורשויות המשטרה כדי להבטיח שקיפות ולאפשר ביקורת אפקטיבית; על המדינה לאפשר גישה למומחים פורנזיים ראויים עבור הגנת הנאשם, לעידוד הקמה של מעבדות פורנזיות פרטיות ולהעלאות את מספר המומחים לרפואה משפטית בישראל, כדי להבטיח הסתייעות של ההגנה במומחים בלתי תלויים. עוד מומלץ לפעול לפיתוח המחקר בתחום הפורנזי כדי שיעמוד בסטנדרט המקובל והגבוה ביותר, ולאפשר הכשרות מקצועיות בתחום הפורנזי לגורמים שונים במערכת המשפט בישראל.
## דוח הביניים השלישי

בתאריך 25.1.25 הגישה הוועדה את דוח הביניים השלישי שלה, בנושא החשש בפני הודאות שווא בפני חוקרי משטרה. במסגרת הדוח סקרה הוועדה מחקרים רבים המצביעים על גורמי הסיכון המרכזיים להודאות שווא בחקירה, לרבות גורמים חוץ-מערכתיים הנובעים ממאפייניו האישיים והאישיותיים של הנחקר וגורמים מערכתיים, הנובעים מדינמיקת החקירה ומהשיטות המופעלות במהלכה. המלצות הוועדה מבקשות להתמודד עם שני סוגי הגורמים הללו, על מנת להפחית את הסיכון להודאות שווא בהליך הפלילי בישראל. לצד זאת, גיבשה הוועדה המלצות כלליות הנוגעות למעמד ההודאה בדין הישראלי.  

אשר למעמד ההודאה, גיבשה הוועדה כמה המלצות במטרה להפחית את הסיכון לכך שחשוד שהודה הודאת שווא במשטרה יורשע על בסיס הודאתו. הוועדה המליצה שידיעה של פרטים מוכמנים תוכל להוות דבר-מה נוסף להודאה במשטרה רק כאשר מדובר בפרטים מהותיים לעבירה, ורק כאשר אותם פרטים לא היו ידועים למשטרה בטרם נמסרו מפי החשוד. ככל שמדובר בפרטים שהיו ידועים למשטרה, הרי שהם יוכלו לשמש כדבר-מה נוסף רק אם נדחתה טענת החשוד שלפיה אותם פרטים נמסרו לו במסגרת החקירה או הגיעו לידיעתו ממקור אחר.
עוד המליצה הוועדה כי בתיקים שבהם הנאשם הנו קטין, אדם עם מוגבלות שכלית או נפשית או אדם המצוי בהשפעה ניכרת של חומרים משני-תודעה או שניכר כי הוא סובל מתסמונת גמילה בעת החקירה, לא ניתן יהיה להרשיע את הנאשם על בסיס הודאתו במשטרה בהיעדר ראיה חיצונית המסבכת אותו בביצוע העבירה.  

אשר לגורמים חוץ-מערכתיים להודאות שווא, הסיקה הוועדה מהמחקר המדעי שככלל, הודאותיהם של חשודים קטינים ושל חשודים עם מוגבלות שכלית או נפשית הנן בעלות סיכוי גבוה יותר להוות הודאות שווא, ומכאן שעל בתי המשפט לנקוט משנה זהירות בבואם להרשיע חשודים אלו על יסוד הודאותיהם. בדומה לכך, הוועדה מסיקה כי ככלל, הימצאותו של חשוד בתסמונת גמילה או תחת השפעת סם משמעותית מפחיתה את מהימנות הודאתו. לפיכך, על המשטרה להימנע, למעט במקרים חריגים, מחקירת חשודים המצויים בעיצומם של מצבים אלו כאשר הם ניכרים, ועל בתי המשפט לנקוט משנה זהירות בבואם להרשיע על בסיס הודאות שנגבו מחשודים במצבים אלו. על מנת להקטין את הסיכון להודאות שווא של חשודים קטינים ושל חשודים עם מוגבלות שכלית או נפשית, המליצה הוועדה על שורה של צעדים, לרבות תיקון חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) כך שייקבע כי חשודים קטינים ייחקרו רק על ידי חוקרי נוער, למעט במקרים חריגים; קביעת נוהל על ידי משטרת ישראל שלפיו יש לברר עם כל חשוד, בתחילת החקירה, על מצבו הבריאותי, וככל שהחשוד נוטל תרופות באופן קבוע, מהו אופיו של הטיפול התרופתי אותו הוא מקבל או האם הוא זקוק להנגשות; וקידום הסדרת המקצוע של "מנגישי צדק", אשר תפקידם לתווך את החקירה לאדם עם מוגבלות ולדאוג לו להנגשות המתאימות. בנוסף, רוב מחברי הוועדה המליצו לאפשר לחשודים קטינים ולחשודים עם מוגבלות שכלית או נפשית, להיות מלווים בידי סנגור במהלך חקירתם. 

אשר לגורמים מערכתיים להודאות שווא, המליצה הוועדה להימנע משיטות חקירה שמגלמות הנחה מוקדמת בדבר אשמת החשוד ולהרחיב  את השימוש במודל ה-PEACE הבריטי בחקירות משטרה, אשר נמצא במחקר כי הוא מקטין את הסיכון להודאות שווא. עוד המליצה הוועדה להימנע מטכניקות חקירה מסוג "מקסימיזציה" ו"מינימיזציה", אשר נמצא כי הן מגדילות את הסיכון להודאות שווא, לקדם חקיקה הקובעת כללים ברורים בכל הנוגע להתנהלות החקירה ומשכה וליידע חשודים, בכתב ובעל פה, בדבר הזכויות הספציפיות העומדות להם בחקירה. 

בנוסף, המליצה הוועדה על שורה של צעדים הנוגעים להבטחת מימושה של זכות ההיוועצות, על הרחבת החובה לתעד חקירות של חשודים בתיעוד חזותי-קולי (בכפוף למגבלות תקציביות) ועל עריכת הכשרות בנושא הודאות שווא לשופטים, פרקליטים, סנגורים ואנשי משטרה.

## קישורים חיצוניים
* אתר הוועדה
## הערות שוליים

מניעת הרשעות שווא ותיקונן