עיר קסומה (ספר)

**עיר קסומה** הוא ספרו רחב היריעה של יהושע בר-יוסף, המביא את סיפורה של העיר צפת מראשית המאה ה-19 עד סיום מלחמת העולם הראשונה, דרך תולדותיה של משפחת כ"ץ. ספר זה נחשב לגולת הכותרת במכלול כתיבתו של בר-יוסף.

הספר יצא לראשונה בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1979, כטרילוגיה:  חלק ראשון: עצי שטים עומדים, חלק שני: תעלומה ואין קורא לה. חלק שלישי: כציצים ופרחים. בהמשך יצא הספר ככרך אחד ובו שלושת פרקי הטרילוגיה.
  
חיים כ"ץ, אבי המשפחה, הגיע לצפת, כרבים אחרים, לעשות בה את שנותיו האחרונות בתפילה, בלימוד תורה ובמעשים טובים, להבטיח את מקומו בעולם הבא. חיים כץ היה סוחר עשיר ומצליח באירופה, וכשחיסל את עסקיו שם, הביא עמו לעיר הקודש צפת ממון רב, שיאפשר לו חיי אמידות ורווחה עד יומו האחרון. צאצאיו הרבים נשארו באירופה כשעתידם מובטח ולא היה לו צורך לדאוג לקיומם, ואשתו הלכה לעולמה זמן רב לפני בואו לארץ ישראל. כיון שהרגיש צורך באישה שתדאג לצרכיו ותטפל בו בזקנתו, נשא לאישה את גיטל, אלמנה עקרה, ונהג בה תחילה כבמשרתת לכל דבר, אך משעמד על אומללותה כמי שלא נפקדה בילד, קירב אותה אליו כאשתו והיא אכן הרתה וילדה בן, אלעזר. 

אלעזר החל את חייו ככל ילד יהודי בן טובים, בלימוד תורה והכנה לחיים של אברך שכל חייו קודש לעבודת אלוהים, אך מפגש עם דמות מוזרה, ה"בעל תשובה", שינה את מסלולו והוא היה למרפא, ספק חובש ספק רופא, בעיר שלא ידעה רפואה ומדע מהם. בעזרת ספרי הרפואה הישנים-נושנים שקיבל מבעל התשובה ובקבוקי התרופות שנתן לו, הצליח ללמוד ולפתח חוש מיוחד לאבחון מחלות ומצא דרכים לקשר בין התפילות, הלחשים ושאר רזי האמונה שצפת הייתה מלאה בהם לבין מדע הרפואה, שהיה ללעג ולקלס בפי בני העיר, ובזכות כישוריו אלה אף עלה בידו לרפא לא מעט מן החולים, שעד אז סבלו ללא תלונה וללא תקווה. עם זאת, כל חייו ראה עצמו רמאי ומוליך שולל, והנמיך את קומתו לפני כל רופא בעל הסמכה, גם כשעמד על טיבו וידע, כי כושר האבחון שלו עולה על זה של הרופא המוסמך. בני צפת גם הם מיהרו להסיר את הכרת התודה ממנו, ברגע שרופא חדש השפיל אותו לעיניהם וזלזל ביכולותיו, ואלעזר נשא את עלבונו בשתיקה.
ממוזער|250px|מפת העיר העתיקה של צפת
צפת, עיר המקובלים ובעלי התפילה ועבודת האל, ידעה ימים טובים וימים רעים. בניה ובנותיה לא ידעו דבר וחצי דבר על העולם שמחוץ לעירם. הקשר היחיד שלהם עם אנשים מן החוץ היה עם הירושלמים ועם אנשים מחוץ לארץ ישראל, שבאו מדי שנה להשתתף בהילולת שמעון בר יוחאי בהר מירון. אלא שבני צפת לא יצרו קשר של ממש עם זרים אלה, שמראם ומנהגיהם שונים משלהם, והסתפקו במבטים בלבד. רוב תושבי צפת היו עניים, שפרנסתם על כוללים באירופה ועל תרומות בעלי הון רחבי יד. מי שזכה להשתייך לכולל עשיר, יכול היה לבלות את כל חייו ללא דאגות פרנסה, לשבת ימים תמימים בבית המדרש ולדעת, שאשתו וילדיו, המתרבים משנה לשנה, פרנסתם מובטחת. מי שהכולל שלו היה דל ועני, חי חיי דלות על סף רעב, או נאלץ למצוא עבודה שתכלכל את בני ביתו המתרבים והולכים. נבדלים מהם היו גבירי העיר, שמצאו דרכים להתעשר בתוך העוני הרב, ובה בשעה טיפחו חנופה והתרפסות מצד דלי העיר, שקיוו לנדבת יד, ולו עלובה ומשפילה.
ממוזער|250px|סימטה בעיר העתיקה של צפת
תולדותיה של העיר צפת בשנים אלה רצופות עליות ומורדות. ראשיתן ברעידת האדמה הגדולה בשנת 1837, שהחריבה את רוב בתיה של צפת והרגה רבים מתושביה, מלבד אלה ששמעו בעצת הרב מאברוץ', אישיות חשובה בצפת,  שהבטיח, כי כל מי שיבוא לחסות בבית המדרש שלו לא ייפגע מן הרעש, שכל מיני סימנים ואותות בישרו על בואו והחרידו את אנשי צפת. רבים ברחו מן העיר ואף מן הארץ כדי להציל את נפשותיהם, ורבים אחרים הסתפקו בשינה בשדה הפתוח, הרחק מן הבתים, אבל הרעש בא בשעות היום, בתים רבים נהרסו על יושביהם, ורק בית המדרש האברוצ'אי עמד על תלו ללא פגע. 

פגעים אחרים היו מחלת הדיפטריה, שפגעה בהמונים מילדי העיר והפילה חללים רבים, בהם שלוש בנותיו הקטנות של אלעזר, שכל ידיעותיו וכשרונותיו לא הועילו להצילן. אך האסון שפגע בביתו הגדול והבנוי לתלפיות של חיים כ"ץ ובמשפחתו העניפה, חל כשחיים, בנו היחיד של אלעזר, נתקף שיגעון לפני עם ועדה, בשעת חתונת בתו. עד אז, נחשב חיים לעילוי, גאון שכל חייו קודש ללימוד רזי הקבלה ולהבאת המשיח, והכל, מבני משפחתו ועד אחרון תושבי צפת, העריצו אותו בכל לבם - הכל, מלבד אשתו שיינדל. כל חייה עמו היו רצופים אכזבה, השפלה וחוסר הבנה. כצעירה שגדלה במשפחה אמידה בהונגריה, והכירה את החיים המודרניים, התקשתה שיינדל להתרגל לחיי הדת המחמירים בצפת, אך הייתה מסתגלת אליהם אלמלא יחסו המוזר, המסתגר והמתעלם של בעלה, העילוי בפי כל אך הבטלן וחסר המעש, בעיניה. באחד הימים ראתה אותו מתרוצץ בחדרו שעל גג הבית, רודף כפעוט במשחקיו אחרי משהו בלתי נראה - הוא ניסה לתפוס בידו את השלהבת, שליוותה אותו והרעילה את חייו מילדותו הרכה בהילולת בר יוחאי במירון, ועכשיו הטרידה אותו והפריעה לו בתלמודו. שיינדל לא ידעה דבר על חזיון התעתועים הזה שהשתלט על חייו, ומסקנתה הברורה הייתה, שבעלה השתגע ואיננו שולט עוד במעשיו. היא לא גילתה לאיש את אשר ראתה, ושנאתה אליו על חייה שנשחתו לאין מרפא גברה והלכה. חיים, שראה אותה מתבוננת בו מפתח החדר, נחרד ונבעת שמא תספר את אשר ראתה, אך לא אמר לה דבר והיא שמרה את שראו עיניה לעצמה ולא סיפרה דבר לאיש. וכך קרה, שמצבו האמיתי של העילוי ונפשו המעורערת, לא נודעו לאיש עד שפרצו לעין כל בחתונת בתו. משפחתו, שכניו וכל בני העיר נבעתו ממה שראו עיניהם ושמעו אוזניהם, ורק אמו, חיה-נחמה, אשה טובה ומסורה לבני משפחתה אך תמימה ומקווה רק לטוב, ממשיכה להחזיק באמונתה, כי בנה העילוי עתיד להביא את המשיח בכוח אמונתו ותלמודו ומתפלאת, איך ייתכן שרק היא ממשיכה להאמין בו ובעתידו המזהיר.

מלחמת העולם הראשונה הביאה את הקץ על קהילת צפת. רעב, דלות, מורטוריום על כל החסכונות, מכת ארבה, ובסופו של דבר, מגיפת טיפוס קשה, עשו שמות בתושבי העיר. השלטונות העותמנים, לא זו בלבד שלא נקפו אצבע לעזור לתושבים, אלא עוד הקשו עליהם. רק כשהגיע הצבא הבריטי והביא עמו מזון וסיוע, הוקל המצב, אך רק מעטים עוד שרדו את השנים הנוראות. רק גבירי העיר, אלה שהחזיקו בידיהם את הכספים, שהפקידו אצלם הזקנים שבאו לעשות בצפת את שנותיהם האחרונות, ניצלו את צו המורטוריום וסירבו לתת לאנשים הגוועים ברעב את הכספים שהפקידו בידיהם בשנים הטובות. הם המתינו באורך רוח למותם של המפקידים, בידיעה שכל כספם יישאר אז אצלם, והרעב והחולי רק הועילו לקצר את משך ההמתנה. יהודים טובים לכאורה ראו יהודים אחרים צונחים מתים ברחוב, ושום זיע של רחמים או ייסורי מצפון לא הפריע את שמחת ההתעשרות שלהם. העיר שגידלה חכמי תורה וקבלה, חרבה. 

## קישורים חיצוניים
*הטור של זאב גלילי, "בריחה מצפת"
* לקסיקון הספרות העברית החדשה, ביוגרפיה של יהושע בר יוסף
* סימניה, ביקורת
* אתר ,המילה האחרונה

קטגוריה:ספרי 1979