שלום שוק-הלוי

**שלום שוק-הלוי** היה מהמתיישבים הראשונים של רמת גן. פועלו ומפעלי התרבות שיזם והוציא לפועל הטביעו חותם עמוק ומשמעותי על המשך התפתחותה של העיר.

## חיים אישיים
שלום שוק הלוי נולד בשנת 1894 בקובנה שבליטא. במלחמת העולם הראשונה שירת בחיל התותחנים של הצבא הרוסי.

הוא עלה לארץ יחד עם אשתו זהבה בשנת 1920 והתיישב בתחילה בתל אביב, שם עבד כמנהל חשבונות ראשי בלשכת העלייה שליד הסוכנות היהודית.

לזוג נולדו שלוש בנות – שושנה (אורנס), רות (נבו) ועדנה (שריד).

בחודש ניסן תרפ"ב, כאשר נערכה הגרלת המגרשים על גבעת הכורכר (לימים הר אברהם) במושבה החקלאית שהוקמה בשנת 1921, זכה הזוג שוק-הלוי במגרש בן 5 דונם, שחלקו נועד לפיתוח משק חקלאי. מגרש זה, לימים רחוב משה שרת 36–38, גובל עם גן אברהם, שהוקם בשנת 1936.

אבן הפינה לבניית ביתו של הזוג הונחה ב-11 ביולי 1922.

בשנת 1924 נבחר שלום שוק-הלוי כחבר בוועד המושבה. ב-26 במרץ 1926 הוגדרה רמת גן כמועצה מקומית בצו ממשלת המנדט הבריטית בארץ ישראל ושלום שוק-הלוי מונה למנהל מחלקת הנהלת החשבונות של המועצה, תפקיד בו כיהן עד שנת 1944.

בשנת 1937 ניהל בביתו את בית ההבראה "רחל", שהציע חדרים עם פנסיון להבראה ולמנוחה.

לאחר התפטרותו בשנת 1944, הקדיש שלום שוק-הלוי את כל זמנו לפעילות ציבורית.

בהשקפתו הפוליטית הוא השתייך לציונות הכללית ואף היה חבר הנהלת המפלגה.

בשל עשייתו החברתית, פעילותו הציבורית ומעורבותו למען העיר, הוענק לו בשנת 1982 אות יקיר העיר רמת גן.ממוזער|בבניין זה פעלה גימנסיה דביר בין השנים 1953–1971.
שלום שוק הלוי נפטר ב-14 בינואר 1983. אשתו זהבה נפטרה ב-4 בפברואר 1978. הם נטמנו בבית העלמין פינסקר בהרצליה.

## פעילות ציבורית
### הקמת בית התפילה "שירת ישראל"
בשנת 1933 הקים שלום שוק-הלוי, יחד עם קבוצת תושבים, את בית התפילה "שירת ישראל". את בית התפילה פקדו יהודים מכל הזרמים. לאחר הקמת בית האזרח, עברה פעילות בית התפילה לאחד האולמות בו.

### הקמת הדו-שבועון "הד הישוב"
באוקטובר 1944 קיבל שלום שוק-הלוי רישיון להוציא לאור דו-שבועון בשם "הד היישוב לבעיות מוניציפליות ובעיות הישוב". הגיליון הראשון הופיע ב-14 בינואר 1945.
ממוזער|לוח מייסדי בית האזרח
במדורים השונים דן הדו-שבועון במתרחש בפוליטיקה היישובית ובנושאים יישוביים אקטואליים, והביא לקורא חדשות על המתרחש בעיר. "הבוקר", עיתון הסתדרות הצינים הכלליים בו כתב שלום שוק-הלוי בקביעות, הגדיר את הדו-שבועון כ"במה ציבורית-אזרחית בלתי תלויה לחילופי רעיונות בקרב הציבור האזרחי".

בשנת תש"ה ובראשית שנת תש"ו ערך את הדו-שבועון העיתונאי יוחנן פוגרבינסקי. עם כותבי המאמרים נמנו העיתונאי שלום שווארץ (בן-ברוך) , אברהם בן-יעקב היסטוריון, סופר, מחנך וחוקר יהודי בבל ואליהו אלישר, נשיא ועד עדת הספרדים בירושלים, סגן ראש עיריית ירושלים וחבר הכנסת.

הגיליון האחרון הופיע במאי 1946.

### בית האזרח
בית האזרח נפתח בל"ג בעומר 1944 והיה למרכז התרבות העירוני הראשון מסוגו בארץ. הוא הוקם ביוזמת קבוצה מוותיקי היישוב, עמם נמנה גם שלום שוק-הלוי, ובתמיכת המועצה. בית האזרח שימש משכן לפעילויות שונות, בהן שיעורי תנ"ך ותלמוד, הרצאות בתחומים רבים ומגוונים, כנסים ומופעי תרבות. בחלקו האחורי של הבניין פעלה הספרייה הציבורית הראשונה ביישוב ,"דביר ביאליק", שהוקמה בשנת 1945.

על מנת למנוע הסבת כספי ציבור למטרות מפלגתיות וכדי להבטיח שבית האזרח ישמש למטרה הציבורית לשמה הוקם, הופקדו ניהולו ואחזקתו בידי "נאמנות ציבורית" שהורכבה מנציגי שתי המפלגות חרות והסתדרות הציונים הכלליים. שלום שוק-הלוי יצג את הסתדרות הציונים הכלליים בנאמנות זאת.

### בית החולים "רפאל"
בשנת 1934 הקים שלום שוק-הלוי חברה בשם "החברה לפיתוח רמת גן" לצורך בניית בית חולים על החלקה המיועדת למשק החקלאי בבעלותו (כיום רחוב משה שרת 38).

הבניין נבנה על ידי האדריכל ורנר יוסף ויטקובר בסגנון אדריכלי בינלאומי והומלץ לשימור אדריכלי ונופי כחלק ממתחם התיירות והנופש וכחלק ממתחם לשימור סביב גן אברהם.

היה זה בניין בן שתי קומות, כאשר בקומה הראשונה היו אולם, 12 חדרים, מחסן ו-9 חדרי שירותים ובקומה השנייה היו 12 חדרים וחדרי שירותים. בשתי הקומות היו מרפסות לכל אורך הקומה. בניין קטן נוסף שימש כמכבסה.

הבניין הושכר עד שנת 1944 לקבוצת רופאים שהפעילו את בית החולים "רפאל". בשנת 1944 עבר בית החולים לניהולה של "אגודת הרופאים הקואופרטיבית פעילן" בראשה עמד ד"ר אדם פעילן (פולק), אשר שימש כמנהל בית החולים. בית החולים נסגר בשנת 1949.

לאחר סגירת בית החולים, השכיר שלום שוק-הלוי את המבנה לנציגות הבריטית (בין 2 במרץ 1949 ל-9 בינואר 1950) ולאחר מכן לשגרירות ארצות הברית (מ-9 בינואר 1950 עד 30 באוקטובר 1952).

בין השנים 1953–1971 פעלה בבניין גימנסיה דביר. עם סגירתה, נמכר הבניין והוסב ליעודים אחרים. בשנת 2025 פועל בו המרכז הגריאטרי נוף חן.

### גימנסיה דביר
גמנסיה דביר פעלה בין השנים 1953–1971 בבניין שנבנה על ידי שלום שוק-הלוי בשנת 1934 על חלקת הקרקע בבעלותו שהייתה מיועדת לפיתוח משק חקלאי.
ממוזער|סיכת בוגרי גימנסיה דביר שנת תשכ"ד (1964)
בשנת 1953 פעל ברמת גן רק בית ספר תיכון אחד, גימנסיה אהל שם, לכן פתיחת גימנסיה דביר היוותה תוספת חשובה למערכת החינוך בעיר.

גימנסיה דביר הייתה מוסד לימוד פרטי שנוהל באמצעות חברת "גימנסיה דביר בע"מ", בבעלותו של שלום שוק-הלוי. חלק משכר המורים שולם על ידי משרד החינוך. מנהל בית הספר היה ד"ר יחזקאל סימון וסגן המנהל היה חותנו של שלום שוק-הלוי, מנחם שריד, ששימש גם כמורה להיסטוריה בבית הספר. בשנת 1963 קיבלה הגימנסיה הכרה מלאה ממשרד החינוך, כולל הכרה בציוני המגן.

בגימנסיה התקיימו לימודי בוקר ולימודי ערב. מלבד כיתות לימוד, הוכשרו בבניין גם ספריה, אולם התעמלות ומגרש ספורט. בעשור הראשון לפעילותה היא הוציאה מתוכה כשלוש מאות בוגרים. עם בוגריה נמנים מאיר אהרונסון, מייסד המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, העיתונאי יעקב שלמה אחימאיר, חתן פרס ישראל לתקשורת לשנת ה'תשע"ב, שרה גורי-רוזנבליט, פרופסור אמריטה במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה ואחרים.

הגימנסיה נסגרה בשנת 1971 בגלל בעיות כספיות.

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי מועצת העיר רמת גן
קטגוריה:יקירי רמת גן
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:יזמים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20