open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'ימי ברונו

**ג'ימי ברונו** (באנגלית **Jimmy Bruno** נולד ב-22 ביולי 1953) הוא גיטריסט ג'אז אמריקאי.

ג'ימי ברונו נולד בפילדלפיה, פנסילבניה והחל לנגן בגיל 7, בגיל 19 החל את הקריירה המקצועית שלו.
ב-1973 החל לנגן בתזמורתו של באדי ריץ' וערך איתה סיבוב הופעות עולמי. ומאוחר יותר היה לגיטריסט הראשון והיחידי שהוביל את הרכבו של פרנק סינטרה.
בשנת 1995 הקליט יחד עם הוארד אלדן ופרנק ויניולה אלבום משותף.

## דיסקוגרפיה

*Hollywood Gypsy - 1986
*Sleight of Hand- 1992
*Burnin'-1994
*Concord Jazz Guitar Collective-1995
*Like That-1996
*Live at Birdland One - 1997
*Full Circle -1998
*Live at Birdland Two - 1999
*Polarity - 2000
*Two for the Road -2000
*Midnight Blue -2001
*Heading North - 2001
*Solo - 2004


## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:נגני ג'אז: גיטריסטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
וילה קונסטנטין סלאמה

**וילה קונסטנטין סלאמה** המכונית גם **"וילה סלאמה"** היא בית מגורים מפואר בכיכר אורד וינגייט בשכונת טלביה בירושלים.

## היסטוריה
הווילה נבנתה על ידי איש העסקים הערבי-נוצרי קונסטנטין סלאמה בשנת 1935. סלאמה, ממייסדי שכונת טלביה, עסק במסחר והיה בין היתר היבואן של מכוניות פורד וספק הירקות והפירות של הצבא הבריטי ששלט בארץ ישראל. בד בבד, שמר סלאמה על קשרים הדוקים עם אישים ידועים בציבור היהודי באותה תקופה בירושלים המנדטורית. לתכנון הבית התקשר קונסטנטין סלאמה עם האדריכל הצרפתי מרסל פאבייה, לאחר שהתרשם מעבודתו בתכנון בית הקונסוליה הצרפתית בירושלים, והנחה אותו לתכנן בית "שאין לאף אחד אחר במזרח התיכון", ועל כן בתקופה המנדטורית הוילה זכתה לכינוי "הארמון של סלאמה". אחיו של קונסטנטין, חנא סלאמה, בנה את ביתו וילה חנא סלאמה, בעבר השני של רחוב בלפור, בסמוך למקום משכנו הרשמי של ראש ממשלת ישראל בית אגיון, שנבנו באותה התקופה.

לאחר פרוץ מלחמת העצמאות ניסה סלאמה להגיע להסכם אי-התקפה עם ההגנה, אולם לאחר שההסכם לא צלח הוא לחץ על הבריטים לכלול את טלביה בתוך אזורי ההגנה שלה בירושלים. בפברואר 1948 החליט סלאמה לעזוב את ארץ ישראל, כאשר משפחתו עקרה למצרים ולאחר מכן לביירות. לפני שעזב הוא השכיר את הבית לקונסול בלגיה בירושלים, יאן ניבנהליס. במהלך מלחמת העצמאות התכנסה בבית ועדת ההפוגה של הקונסולים הזרים בירושלים.

לאחר המלחמה נוהל הבית על ידי הממונה על נכסי נפקדים, תוך שהקונסולים הבלגיים לדורותיהם ממשיכים להתגורר בו. בשנת 1981 הגיע איש העסקים דוד סופר להסכם עם סלאמה, שנתן לו ייפוי כוח למכירת נכסיו בישראל. סופר מכר למדינה את כל נכסיו של סלאמה בישראל תמורת 700 אלף דולר, וקיבל התחייבות שהוא יקבל את הבית. סופר פנה לממשלת ישראל ודרש ממנה למכור לו את הבית בהתאם להתחייבות שלה בעת כריתת ההסכם עם סלאמה. לאחר כ-20 שנה ופנייה לבג"ץ, הושג הסכם להחכרת הבית לקרן סופרים של סופר למשך 200 שנה. סופר פנה אל הקונסוליה הבלגית בדרישה לתשלום דמי שכירות, אך זו סירבה לענות לפניותיו והתעלמה מפסיקת בית המשפט שחייב את הקונסול לשלם לסופר. הקונסוליה הבלגית סירבה לפנות את הווילה, בטענה שישראל עברה על חוקי האו"ם בנוגע לרכוש של העוזבים הערבים. בתום מהלכים משפטיים סבוכים הגיעו הצדדים להסכמה, לפיה הקונסול הבלגי נשאר בווילה בתמורה לתשלום שכירות. הקונסולים המתחלפים של בלגיה מקפידים על שימור הוילה, ואף משפצים את הריהוט והשטיחים המתבלים, שמוחלפים בשטיחי יוקרה.

## תיאור הווילה
ממוזער|שלט וילה סלאמה ברחוב זבוטינסקי בירושלים
הבית, בסגנון אר דקו עם מוטיבים מזרחיים, שומר על מראהו המקורי משנות ה-30 של המאה ה-20 ללא שינוי. הבית הוא בן ארבע קומות (אחת מהן תת-קרקעית) בשטח בנוי של כ-1,300 מטרים רבועים (כדונם ורבע), ובתוכו ישנה מעלית מיוחדת להעברת מזון מהמטבח אל חדר האירוח. מבואת הכניסה בנויות מחלל מרכזי כפול וקומת גלריה מרוצפת בשיש קרארה בשני צבעים, ובמרכז הבית מזרקה מוטמנת. בבית כ-30 חדרים, ולכל חדר שינה צמוד חדר אמבטיה המצופה קאררה מאיטליה. הבית הכיל את מיטב השכלולים הטכנולוגים מתקופת בנייתו שכלל אריחים וחרסינות מיובאים מאיטליה, ורהיטים מסוגננים מלבנון ומסוריה.

סביב הווילה גן גדול ומטופח, בשטח של כשני דונם. בתקופה שהתגוררה משפחת סלאמה בבית, הייתה בגן "פינת חי" לילדי המשפחה ובה חיו איילות וטווסים. הכניסה הראשית לבית הוקמה בצידו הנסתר ומעליו נקבעו האותיות S.C. (ראשי התיבות של בעל הבית).

כיכר וינגייט שעליה עומדת הווילה, נקראת בפי הירושלמים עד היום "כיכר סלאמה".

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קונסטנטין סלאמה
קטגוריה:טלביה: מבנים
ישראל שומאכר

[250px|ממוזער|שמאל|[לוחית זיכרון על ביתו של ישראל שומכר ברח' מהר"ל 17 בתל אביב]]
250px|ממוזער|שמאל|קברו של ישראל שומכר בקרית שאול

**ישראל שוּמַאכֶר** (בכתיב יידי: **שומאַכער**; י"ט בשבט תרס"ח, 22 בינואר  1908 – 21 במאי 1961) היה שחקן תיאטרון יידיש, זמר וקומיקאי יידישאי.

## ביוגרפיה
שומאכר נולד כבן יחיד לפייקה ויעקב  בלודז'. למד בגימנסיה עברית שבעיר. בנעוריו השתתף בחוג הדרמה שבגימנסיה, שם גילם תפקידים דרמטיים מרפרטואר התיאטרון הפולני ורכש ניסיון במשחק. עם תום לימודיו הצטרף ב-1928 לקליין קונסט טעאטער שהוקם על ידי משה ברודרזון שנה לפני כן. 
שם הכיר את צלינה סטאל שכתבה פזמונים לתיאטרון הפולני וכן תרגמה מיידיש לפולנית את המחזה "בר־כוכבא" מאת אברהם גולדפדן.
שומאכר ביים את המחזה בתיאטרון העממי בלודז' ב-1933.
בתיאטרון של ברודרזון הכיר שומאכר גם את שמעון דז'יגאן. בעקבות סיבוב הופעות של תיאטרון "הבימה" בפולין שהציג את "הדיבוק" החליטו דז'יגאן ושומאכר להקים יחד צמד קומי – **[[דז'יגאן ושומאכר]]** – שהפך לפופולרי ביותר.

בשנת 1931 עברו דז'יגאן ושומאכר לוורשה. השניים הופיעו על בימות אירופה ואף צילמו מספר סרטים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (למשל, הסרט על חטא משנת 1936).

עם כיבוש פולין על ידי הנאצים ב-1939 ברחו השניים עם להקת התיאטרון לברית המועצות והמשיכו בהופעותיהם. כאשר ניסו להצטרף לצבא הפולני הגולה, צבא אנדרס, העלילו עליהם שהם עריקים של הצבא האדום ועל כן נעצרו והושמו במחנה עבודה. ב-1946 זכו לחנינה ושבו להופיע במוסקבה, וב-1948 הורשו השניים לצאת את ברית המועצות ושבו לפולין.

בשנת 1950 עלו השניים לישראל. בארץ המשיכו להופיע ביחד וקצרו הצלחה רבה, אולם עקב הגבלות שהטילה המדינה על הופעות בשפת היידיש נאלצו לעזוב לארגנטינה. לבסוף הושגה בין הצמד למדינה פשרה לפיה הותר להם להמשיך ולהופיע, ובלבד שישלבו קטעים בעברית, שאורכם יהיה שליש ממשך כל הופעה. 

בתחילת 1960, בעקבות סכסוך ביניהם, הפסיקו דז'יגאן ושומאכר את הופעותיהם המשותפות, הצמד התפרק והם אף ניתקו כל קשר ביניהם. שומאכר הקים תיאטרון משלו, ובו העלה את המחזה "קידוש השם" מאת שלום אש. 

## חיים אישיים
שומאכר היה נשוי לצלינה (1912–1994) ולשניים הייתה בת יחידה משותפת, לידיה אופיר (1936–2018), שהייתה אשתו השנייה של שייקה אופיר. נכדתו היא השחקנית קארין אופיר.

שומאכר נפטר לאחר מחלת כליות בז' בסיוון ה'תשכ"א. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.

## לקריאה נוספת
* דיאגו רוטמן, **הבמה כבית ארעי - התיאטרון של דז'יגאן ושומאכר (1980-1927)**, הוצאת מאגנס, 2017.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה קצרה, באתר מוזיאון און-ליין של התיאטרון היהודי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים השרים ביידיש
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:קומיקאים יהודים ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יידיש
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1961
דוד אבולעפיה

ממוזער|שלט בכיכר על שם דוד אבולעפיה, בשכונת קריית משה בירושלים
**דוד אבולעפיה** (27 במאי 1893 – 4 בינואר 1953) היה עורך דין ואיש ציבור ביישוב היהודי בארץ ישראל, נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים.

## קורות חיים
אבולעפיה נולד לפורטונה לבית בן חביב (צאצאית הרב יעקב בן חביב מחבר הספר עין יעקב) ולאליהו אבולעפיה בגליפולי שבאימפריה העות'מאנית. למד בבית ספר אליאנס ובבית ספר תיכון ממשלתי, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת איסטנבול והוסמך לעריכת דין. במהלך לימודיו היה סגן יושב ראש אגודת הסטודנטים היהודים ומאוחר יותר המשיך לפעול כחבר הפדרציה הציונית בטורקיה וכסגן יושב ראש אגודה לגמילות חסדים באיסטנבול. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא האימפריה העות'מאנית, ושימש שליש, בין היתר תחת פיקודו של איסמט פאשה. בגין שירותו הצבאי הוענקו לו מדליות מלחמה מטעם טורקיה ואוסטריה וצלב הברזל מטעם גרמניה.

בשנת 1921 עלה לארץ ישראל ועסק בעריכת דין. בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם רשימת "התושב". פעילותו הציבורית הקיפה עיסוקים רבים לאורך השנים, בהיותו חבר ועדת הביטחון היישובית, סגן נשיא הקהילה היהודית בירושלים ובין השנים 1938–1947 נשיא ועד העדה הספרדית בעיר. אבולעפיה נבחר בראשות רשימת "תומכי ז'בוטינסקי מבני עדות המזרח" לחבר אספת הנבחרים השלישית, ונבחר להנהלת הוועד הלאומי. בשנת 1938 לקח חלק במשא ומתן למניעת גירוש יהודים נתיני טורקיה תושבי האי רודוס על ידי השלטון האיטלקי. מלבד זאת שימש נשיא הנהלת בית החולים משגב לדך, חבר מועצת עיזבון בליליוס, גזבר האיחוד העולמי הספרדי ונשיא לשכת הבונים החופשיים "ירושלים".

פעילותו הפוליטית נמשכה כחבר מועצת העירייה בירושלים (משנת 1939). במלחמת העצמאות היה חבר ועדת המצב העירונית ואחראי החרמות. לאחר מכן עמד בראש ועדת הכספים העירונית ועמד בראש בית הדין של מחוז ירושלים לשכירות דירות ובתי עסק.

אבולעפיה נפטר בשנת ב-4 בינואר 1953 ונקבר בהר המנוחות.

כיכר על שמו נקראה בשכונת קריית משה בירושלים.

### משפחתו
אבולעפיה היה נשוי למתילדה, בתו של ישעיה בכר שמואל. רופא הנשים ד"ר ישעיה אבולעפיה הוא בנו. השחקנית רומי אבולעפיה היא נינתו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הוועד הלאומי
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים השלישית
קטגוריה:בוגרי בתי ספר של כל ישראל חברים
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:חברי מועצת העיר ירושלים
קטגוריה:יהודים בצבא העות'מאני
קטגוריה:פוליטיקאים ביישוב
קטגוריה:פעילים ציונים בטורקיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת איסטנבול
קטגוריה:עורכי דין יהודים טורקים
קטגוריה:יהודים מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:חברי הבונים החופשיים בארץ ישראל
קטגוריה:משפחת אבולעפיה
קטגוריה:עורכי דין ביישוב
קטגוריה:אנשי ועד העדה הספרדית בישראל
קטגוריה:סגל משגב לדך
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1893
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1953
ויינברג

**וינברג** או **ויינברג** או 
**וויינברג** או **ווינברג** (גרמנית: **Weinberg**) הוא שם משפחה ממקור אירופאי לרוב יהודי שתרגומו לעברית הוא הר או כרם של יין.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:משפחות יהודיות
צבי ליפקין

**צבי (צביקה) ליפקין** (16 ביוני 1921 – 15 בספטמבר 2015) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע, מבכירי החוקרים בפיזיקת חלקיקים בארץ.

## ביוגרפיה
ליפקין נולד בניו יורק ב-1921 כהארי ליפקין. הוא השלים תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת קורנל. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתף כמהנדס במיזם פיתוח המכ"ם הראשון ב-MIT. לאחר מכן סיים דוקטורט בתחום הפיזיקה הניסיונית באוניברסיטת פרינסטון. בתקופת לימודיו באוניברסיטת פרינסטון הכיר את המתמטיקאי האמריקאי ג'ון פורבס נאש, שהיה שותפו לחדר.

ב-1950, עם סיום לימודיו, עלה לישראל עם אשתו, מלכה, במסגרת גרעין של "השומר הצעיר" והשתקע בקיבוץ סאסא שבגליל העליון.
לאחר מכן היה ממייסדי המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן למדע ויצא עם עוד פיזיקאי לצרפת, לשם התמחות בכורים גרעיניים.
בשנת 1956 הקים עם הפרופסורים עמוס דה-שליט, יגאל תלמי ואחרים את המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן. בשנת 1960 התמנה כראש המחלקה וחקר בתחום פיזיקת החלקיקים, ועבודתו התאפיינה בשימוש בתורת החבורות.

מאוחר יותר עסק בפיזיקה עיונית.
מסוף שנות ה-60 פעל למען מסורבי העלייה מברית המועצות וביקר תכופות במדינות הגוש המזרחי אליהן נכנס באמצעות דרכונו האמריקאי.
בשנת 1970 צורף כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בין השנים 1991–1992 שימש כעמית בתוכנית סאקלר (פרופסור בכיר במינוי מיוחד) באוניברסיטת תל אביב

בשנת 1955 ייסד ליפקין יחד עם הווירולוג אלכסנדר (לשק) כהן, את כתב העת לסאטירה ולהומור מדעי Journal of Irreproducible Results.

בין הפרסים בהם זכה ליפקין במהלך הקריירה היו פרס קפלון בשנת 1973 ופרס רוטשילד לפיזיקה בשנת 1980. בשנת 1993 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, על מפעל חיים בתחומים שונים ומגוונים של הפיזיקה, כולל פיזיקת החלקיקים האלמנטריים, פיזיקה גרעינית ופיזיקה של חומר מעובה. זכה בפרס א.מ.ת למדעים מדויקים בשנת 2009.

ליפקין היה חבר בחטיבה למדעי הטבע של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

ב-16 בספטמבר 2015 הלך לעולמו בביתו שברחובות. הוא הותיר אחריו את רעייתו, בת, בן, ונכדים. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ סאסא .

## מפרסומיו

* Uses of Lieschen Groups in Physics, Mannheim, BI university paperback 1967
* Lie Groups for Pedestrians, North Holland 1965, 2nd edition 1966, Dover 2002
* Beta Decay for Pedestrians, North Holland 1962
* Quantum Mechanics - New Approaches to Selected Topics, North Holland 1973
* The Middle East for Pedestrians: A collection of letters written before, during and after the Yom Kippur War, 1974


## קישורים חיצוניים

* אחרי מות – פרופ' צבי ליפקין, באתר של מכון ויצמן למדע
* 
* קורות חיים, באתר פרס א.מ.ת
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: פיזיקה
קטגוריה:אנשי תוכנית הגרעין של ישראל
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:זוכי פרס ויצמן
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:רחובות: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
קטגוריה:זוכי פרס קפלון
אוקספורדשייר

**אוקספורדשייר** (באנגלית: **Oxfordshire**) הוא מחוז באזור דרום-מזרח אנגליה.

## גאוגרפיה
המחוז גובל בנורת'האמפטונשייר, בבקינגהאמשייר, בברקשייר, בווילטשייר, בגלוסטרשייר ובווריקשייר.

המחוז מחולק לחמישה תת-מחוזות (לפי מיקומם במפה משמאל):
# אוקספורד
# צ'רוול
# וייל אוף וייט הורס ("עמק הסוס הלבן" - קרוי על שם הסוס הלבן של אפינגטון)
# מערב אוקספורדשייר
# מזרח אוקספורדשייר

הגדולה בערי המחוז היא אוקספורד, הידועה באוניברסיטת אוקספורד הממוקמת בה ובהוצאת הספרים הוצאת אוניברסיטת אוקספורד הפועלת בה.

הנקודה הגבוהה במחוז היא גבעת הסוס הלבן שגובהה 261 מטרים.

## היסטוריה
מקור שמו של המחוז באנגלית סקסונית: "אוקסנפורד" - "מעבר השוורים", היה מעבר רדוד בנהר התמזה. האזור לא היה מיושב בתקופה הרומית, וראשית ההתיישבות באזור העיר אוקספורד מקורה במאה השמינית. אלפרד הגדול נולד בוואנטאז' שבברקשייר, בתחום המחוז.

ראשיתו של מחוז אוקספורדשייר בראשית המאה העשירית. באותה עת היו גבולות המחוז נהר התמזה בדרום, אזור הקוטסוולדס במערב, אזור הקילטרנס במזרח, ואזור המידנלנדס בצפון.

האזור היה בעל חשיבות היסטורית וכלכלית, בשל השדות הפוריים שבו, ובשל מיקומו במרכז אנגליה. האוניברסיטה שנוסדה בעיר המחוז אוקספורד ב-1096 הייתה למוסד תרבותי רב חשיבות, ששמעו יצא למרחק, כבר בימי הביניים.

אזור הקוטסוולדס היה במהלך המאה ה-13 למרכז של גידול וסחר בצמר.

האזור נותר אזור חקלאי שליו, והמהפכה התעשייתית הגיעה אליו בשלב מאוחר יחסית. חברת מנועי מוריס הייתה חברת התעשייה הכבדה הראשונה שפעלה במחוז, וזו נוסדה בשנת 1912.

המיכון החקלאי והתיעוש במאה ה-20 שינו את פני התעסוקה במחוז. בראשית המאה ה-20 לא היה במחוז כל תיעוש, ובשלהי המאה ה-20 פחות מאחוז מאוכלוסיית המחוז עוסק בחקלאות.

לאורך ההיסטוריה חולק המחוז ל-14 תת-מחוזות: באמפטון, באנבורי, בינפילד, בלוקסהאם, בולינגדון, צ'אדלינגטון, דורצ'סטר, אוולמה, לנגטריי, לווקנור, פיירטון, פלאוליי, תיים ווטון.

## כלכלה
גידול התוצר הגולמי המיוצר במחוז, נתונים במיליוני ליש"ט:

## השכלה
במחוז פועלים 23 בתי ספר פרטיים ו-35 בתי ספר ממלכתיים.

כמו כן פועלות במחוז שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת אוקספורד הנודעת ואוניברסיטת אוקספורד ברוקס. שתיהן ממוקמות בעיר אוקספורד. ורקסטון קולג' ממוקמת בבאנבורי שבמחוז.

## מבנים בעלי חשיבות
בוודסטוק ממוקם ארמון בלנהיים, שנבנה על ידי האדריכל ג'ון ואנברו עבור ג'ון צ'רצ'יל, דוכס מרלבורו הראשון, לאחר ניצחונו בקרב בלנהיים. גני הארמון תוכננו על ידי אדריכל הגנים לנסלוט בראון בצורת מצעד צבאי.

בתי אחוזה גדולים נוספים הממוקמים במחוז הן בית צ'סטלטון ופארק סטונור.

בעיר אוקספורד מבנים היסטוריים רבים, המשמשים את הקולג'ים השונים המרכיבים את אוניברסיטת אוקספורד מאז הקמתה.

## ערים עיקריות

## קישורים חיצוניים

* 
* דגלי אוקספורדשייר
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנגליה: מחוזות
קטגוריה:דרום-מזרח אנגליה
קונסטנטין סאוויצקי

**קונסטנטין אפולונוביץ' סאוויצקי** (ברוסית: **Константин Аполлонович Савицкий**;  6 ביוני 1844 – 13 בפברואר 1905) היה צייר ריאליסטי רוסי, חבר בתנועת "הנודדים".

## קורות חיים
סאוויצקי נולד בטאגאנרוג. משפחתו של סאוויצקי התגוררה בבניין בית הספר לבנים של טאגאנרוג, בו עבד אביו של סאוויצקי כרופא. סאוויצקי הראה כישרון לציור מגיל צעיר. בהיות משפחתו בבית הקיץ שלהם בפראקובקה, על גדת ים אזוב, נהג לצייר את חופי הים. 

הוריו נפטרו בצעירותו, בהיותו בן 10, וסאוויצקי עבר להתגורר אצל דודו, באזור לטביה של ימינו. סאוויצקי למד בבית ספר פרטי בתנאי פנימייה, ובשנת 1862 סיים את לימודיו והתקבל לאקדמיה הקיסרית לאמנויות שבסנקט פטרבורג, בה למד לצד איליה רפין, איוואן שישקין, ויקטור וסנצוב, מרק אנטוקולסקי, ואסילי סטאסוב וניקולאי קאראמזין, והושפע מהם. 

סאוויצקי הצטיין בלימודיו, וזכה במדליות כסף עבור עבודות שונות, ובשנת 1871 זכה במדליית זהב עבור יצירתו "קין והבל".

לאחר סיום לימודיו, למד שנתיים מחוץ לרוסיה באמצעות המלגה שקיבל מהאקדמיה עקב זכייתו, ולאחר שובו הצטרף לקבוצת "הנודדים" והציג בתערוכותיהם. יצירתו "מתקנים את מסילת הברזל" הייתה אחת היצירות הראשונות בתקופה זו המתארת את קשיי פשוטי העם, ומעמד הפועלים. 

סאוויצקי השתתף בציור היצירה "בוקר ביער אורנים" של איוואן שישקין. סאוויצקי צייר את הדובים ביצירה זו. 

סאוויצקי לימד אמנות בבתי ספר לאמנות במוסקבה, סנקט פטרבורג ופנזה, ובשנת 1897 הפך סאוויצקי לחבר מן המניין באקדמיה הקיסרית. באותה שנה הוא הקים בית ספר לאמנות בפנזה והזמין ללמד בה מספר אמנים בולטים לרבות ניקולאי גרנדקובסקי.

## גלריה

Konstantin Apollonowitsch Sawizkij 001.jpg|"תיקון מסילת הברזל" מעשה ידי סאוויצקי (1874)
Utro v sosnovom lesu.jpg|"בוקר ביער אורנים" מעשה ידי איוואן שישקין (1886). סאוויצקי צייר את הדובים במרכז היצירה.
Savitsky na voinu.jpg|"יוצאים למלחמה" (1888)


## קישורים חיצוניים
 
* סאוויצקי ו"בוקר ביער אורנים"
* 

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ציירים ריאליסטים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1844
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1905
שמואל אבואב

**שמואל אבואב** (נולד ב-21 במרץ 1959) הוא איש חינוך ומנהל ישראלי. שימש כמנכ"ל משרד החינוך. בעבר כיהן כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון וכראש מועצת קריית טבעון, שימש כיו"ר קרן נאור וכמנכ"ל עמותת אור ירוק.

## ביוגרפיה
אבואב עשה שנת שירות באור עקיבא במסגרת גרעין עודד הראשון שהיה ביישוב (1976–1977). שירת בחיל השריון כמפקד פלוגה בדרגת סרן (1977–1981). בין השנים 1982–1989 שימש מנהל מתנ"ס בקריית טבעון. בגיל 30, נבחר אבואב לראשות המועצה המקומית קריית טבעון ובתפקיד זה כיהן שלוש כהונות רצופות, בשנים 1989–2004, מטעם רשימת אמת (מפלגת העבודה) ובלתי מפלגתיים. בזמן כהונתו כראש המועצה זכתה המועצה בפרס על ניהול כספי תקין, פרס המועצה לישראל יפה, פרס נשיא המדינה על פרויקט המחזור בשנת 2003.

בבחירות לכנסת ה-16 שובץ במקום ה-26 ברשימת העבודה-מימד ולא נכנס לכנסת.

בשנת 2005 מונה למנכ"ל משרד הבינוי והשיכון ובשנת 2006, למנכ"ל משרד החינוך, תחת השרה יולי תמיר. באוקטובר 2007 מונה למנכ"ל עמותת "אור ירוק".

בפברואר 2017 מונה בשנית לתפקיד מנכ"ל משרד החינוך, תחת השר נפתלי בנט. מינויו נכנס לתוקף ב-20 במרץ 2017. ביוני 2020 הודיע אבואב כי הוא מבקש לפרוש מתפקידו כמנכ"ל משרד החינוך.

לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הודיע על הצטרפותו למפלגת "ימינה", אך לבסוף לא שובץ ברשימה.

אבואב הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה והרוח מהמכללה האקדמית לחינוך אורנים, ותואר שני במנהל שלטון מקומי מאוניברסיטת חיפה.

אבואב נשוי לרונה ואב לארבעה.

## פעילות ציבורית
*יו"ר עמותת "אל סם" חיפה והקריות
*יו"ר המכון לפיתוח מבני חינוך ורווחה (1995–2004)
*יו"ר ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי (1995–2005)
*יו"ר מועצת הקבלנים, מתוקף תפקידו כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון
*חבר בהנהלת מועצת מקרקעי ישראל, מתוקף תפקידו כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון
*חבר מליאה ברשות הטבע והגנים
*לשעבר חבר ההנהלה הציבורית בקרן אברהם
*חבר מועצת המנהלים בקרן רן נאור – קרן התומכת במחקרי בטיחות בדרכים ומעניקה מענקי מחקר לחוקרים ומלגות לסטודנטים
*חבר מועצת המנהלים בקרן אורן – קרן התומכת בפעילות חינוכית בקרב ילדים ונוער בסיכון
*חבר מועצת המנהלים של המרכז למחקר בטכניון ע"ש רן נאור – מרכז מחקר לבטיחות בדרכים המשותף לאור ירוק ולטכניון
*חבר הנהלה של תוכנית לימודים בתחום משפט ובטיחות בדרכים באוניברסיטת תל אביב

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים , אתר משרד החינוך
* שמואל אבואב באתר TheMarker
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לי משרד החינוך
קטגוריה:מנכ"לי משרד הבינוי והשיכון
קטגוריה:ראשי מועצת קריית טבעון
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:מנהלי מתנ"סים
קטגוריה:בוגרי אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
כך היה

**כך היה** הייתה תוכנית נוסטלגיה שבועית ששודרה בערוץ הראשון תחילה בין השנים 2006–2012 ובין 2014–2017.
מגיש התוכנית הוא העיתונאי יגאל רביד. מדי שבוע מתמקדת התוכנית בנושא אחד ומוצגים בה קטעים מארכיון הטלוויזיה הישראלית העוסקים בנושא זה. לעיתים מתארחת בתוכנית אישיות חשובה, כאשר הקטעים המוצגים בתוכנית עוסקים בה.

התוכנית שודרה לראשונה ב-26 בנובמבר 2006, והעורכים והמפיקים הם: בני עורי ונאווה אחירון.

בתחילה שודרה התוכנית ארבעה ימים בשבוע, הציגה קטעי ארכיון מתאריך יום השידור בשנים קודמות וכן כללה פינה קבועה בהגשת דניאל פאר אשר הציג גם הוא מספר קטעים בהתאם לתאריך. כמו כן התוכנית כללה פינה בה אותרו קטעי ארכיון לבקשת הצופים. כעבור כשנה עברה התוכנית למתכונת שבועית המשודרת בימי שישי בשש בערב.
התקיימו גם מספר משדרים מיוחדים של התוכנית במועדים אחרים, בין היתר ב-9 בפברואר 2008 מיד לאחר שסיים חיים יבין להגיש בפעם האחרונה את מהדורת "מבט", הפתיע אותו יגאל רביד בשידור חי בו נכחו מספר אנשי טלוויזיה מתחום החדשות והאקטואליה. התוכנית הוקדשה ליבין ולסיכום תקופתו ב"מבט". 

לאחר שהודיע על כך רביד בדצמבר 2013, התוכנית שבה לעונה נוספת בינואר 2014. הפעם התוכנית שודרה בימי שישי בשעה 18:00 במשך 30 דקות, עד סגירת רשות השידור בשנת 2017. בדצמבר 2017 עלתה התוכנית "מבט לאחור", בעלת מתכונת דומה, בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי.

## קישורים חיצוניים

* חדשות מן העבר בערוץ 1, הארץ

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2006
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:נוסטלגיה
אלכסאים

ה**אלכסאים** (ביוונית: **῾Ελκεσαιταί**) היו כת יהודית-נוצרית שפעלה בארץ ישראל ובעבר הירדן מסוף המאה הראשונה עד תחילת המאה הרביעית לספירה. רוב הידע שלנו על הכת בא מאבות הכנסייה – היפוליטוס (Hippolytus), אפיפניוס מסלמיס, אוריגנס ואוסביוס מקיסריה – אשר ביקרו אותם ואת אמונתם.

## אמונתם
האלכסאים שמרו כנראה את השבת, היו צמחוניים וקיימו את מצוות המילה. במקביל הם גם קיימו את מצוות הטבילה לנצרות, והאמינו שהטבילה מסוגלת להעניק לטובל כפרה על עוונותיו. ייתכן שהם קיימו איזשהו טקס עם לחם ומלח (בדומה לטקס שסביב בציעת הלחם וקידוש היין, הנהוג בזרמים שונים בנצרות עד ימינו). הכת התנגדה לתורתו של פאולוס, וחבריה מתחו ביקורת על עיוותים בנצרות וביהדות גם יחד. הכת גייסה מאמינים מתוך כת האיסיים מאזור ים המלח. מתחילת המאה השנייה אימצה הכת דוקטרינות נוצריות רבות, כנראה כדי למשוך קהל מתוך הנוצרים דוברי היוונית.

ישנם קווים מקבילים בין האלכסאים וכת האביונים: שתי הכתות האמינו שישו היה ילוד אישה ודחו את רעיון הקורבנות, אמונה שהביאה אותם לדחות חלק ממצוות התורה.

## מקור השם
יש כמה תאוריות לגבי מקור השם של הכת. היפוליטוס מספר שבזמנו של קליקסטוס הראשון, הביא איש בשם אלקיביאדס (Alcibiades), תושב אספמיה שבסוריה, ספר מרומא בשם "הלכסאי" (᾽Ηλχασαί) ובו בשורה אלוהית, מזמנו של הקיסר טראיאנוס, שלימדה על טקסים מיוחדים, ובהם יכולתה של הטבילה להעניק מחילה על כל העוונות. אפיפאניוס מכנה את אלכסאי "נביא שקר". לדעת חלק מן החוקרים, אבות הכנסייה טעו, ו"הלכסאי" היה השם של ספר הבשורה או שמו של המלאך שהביא את הבשורה. חוקרים אחרים סבורים שאלכסאי הוא באמת השם של האיש שמתואר כמקבלה של הבשורה, אבל הם משערים שהוא לא היה קיים במציאות (כפי שחשב אפיפניוס) אלא הוא היה המצאה ספרותית.

## לקריאה נוספת

* Wilhelm Brandt, *Elchasai, ein Religionsstifter und sein Werk. Beiträge zur jüdischen, christlichen und allgemeinen Religionsgeschichte in späthellenistischer Zeit*, Leipzig, 1912. 


## קישורים חיצוניים
* אלכסאים, ערך מפורט ב-Encyclopedia of Religion and Ethics בעריכת ג'יימס הייסטינגס (Hastings), כרך 5 
* 
* אלכסאים, ערך באנציקלופדיה הקתולית 
* אוסביוס מקיסריה, Church History מינות האלכסאים 
* Dictionary of Christian Biography and Literature to the End of the Sixth Century A.D., with an Account of the Principal Sects and Heresies בעריכת הנרי וויס (Henry Wace) וויליאם סמיט (William Smith)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:התקופה הרומית בארץ ישראל
קטגוריה:תולדות עם ישראל בארץ ישראל
קטגוריה:כתות יהודיות-נוצריות
המטבח האירי

[שמאל|ממוזער|250px|בירת [סטאוט (בירה)|סטאוט ופרוסת לחם סודה.]]
**המטבח האירי** הוא סגנון בישול שנוצר באי אירלנד החל מתקופת הדרואידים. בתקופה הקלטית גידלו באי בקר והכינו גבינות, חמאה וחלב כמו כן שימרו בשר לימות החורף. רוב המאכלים קיבלו צורת נזיד ובושלו במשך זמן רב בקדירות גדולות. 

משך מאות השנים בהן שלטו הבריטים באירלנד, ספח המטבח האירי השפעות קולינריות בריטיות כגון פיש אנד צ'יפס וכן ארוחת הבייקון בביצים הנאכלת בבוקרו של יום. הוא הושפע גם מהגעת תפוחי האדמה לאירלנד. הירק היה כה דומיננטי בחקלאות האירית עד כי הכימשון שהכה ביבול גרם לרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. אירים רבים גוועו ברעב ואחרים היגרו לארצות הברית ולמדינות אחרות. עד היום נותר תפוח האדמה מרכיב מרכזי במטבח האירי.

## מאכלים
כרי הדשא הנרחבים באי מספקים מרעה רב לצאן ולבקר, מהנהרות והחופים נשלים דגי סלמון וטרוטה הישר אל המטבח. המטבח מיסודו הוא מטבח כפרי, פשוט, בו נתלה סיר הבישול מעל האח בבקתה. המאכלים לא מורכבים ולא מסובכים מידי. המטבח משופע בירקות שורש כגון גזר לבן, שורש כרפס, לפת, גזר ועוד. ומכאן מרק ירקות האירי ומרק הסרפד. גידול הצאן הוא ענף חקלאי בולט באירלנד ולכן רבים הם המאכלים המשלבים תפוחי אדמה ובשר טלה או כבש, בהם נזיד בשר אירי הקרוי **אייריש סטו** והוא צלי בשר הכולל בשר טלה, בצל, תפוחי אדמה ותבלינים שונים כמו מלח, פלפל וטימין שלעיתים מושרה בבירה. כמו כן קיימים בשר מעושן, לחם סודה. שפרדס פאי שהוא בשר טחון עם תפוח אדמה, מאכל רועים במקורו. וכן בייקון עם כרוב. בוקסטי הוא פנקייק אירי מתפוח אדמה.

אירלנד מפורסמת גם בייצור האלכוהול – בירה, בעיקר בירות כהות כגון קילקני וגינס, בוויסקי, ובליקרים שונים כמו אייריש קרים.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:אירלנד: תרבות
המכון הגיאופיסי לישראל

250px|שמאל
[ממוזער|מבנה המכון הגיאופיסי ב[לוד]]
**המכון הגיאופיסי לישראל** הוא חברה ממשלתית שמטרתה לבצע סקרים ומחקרים גיאופיזיים לשם חיפושי נפט, מחצבים, מי תהום ואוצרות טבע אחרים. כמו כן מעניק המכון שירותים נוספים בתחומים גאופיזיים וסייסמוגרפיים, לממשלה, לחברות ולארגונים, בראשם מעקב אחרי רעידות אדמה בישראל.

## אודות המכון
המכון הוקם ב-1951 במכון ויצמן, ובשנת 1957 הפך לחברה ממשלתית. ב-1958 השתכן במשרדיו הראשונים בחולון. בשנת 2000 עבר המכון למשכנו החדש בלוד. בעלי המכון הם ממשלת ישראל (99.9%) ומכרות נחושת תמנע בע"מ (0.1%). שר האנרגיה אחראי לענייני המכון ובידיו, יחד עם ראש הממשלה, הסמכויות המפורטות בחוק בענייני המכון.

במסגרת המכון פעל האגף לסייסמולוגיה העוסק באיסוף נתונים ומעקב אחר רעידות אדמה בישראל. האגף פועל כיום במסגרת המכון הגאולוגי לישראל.

בשנים האחרונות מבצע המכון סקרים לחיפוש מחצבים מחוץ לגבולות ישראל (למשל בקפריסין ובטורקיה), כך שבשנת 2000 מחצית מהכנסת המכון הכוללת הגיעה מחיפושים אלה. מבקר המדינה בדק האם יש בפעילות זו סטייה מהמטרות המקוריות והאם יש הצדקה שהפעילות תעשה במסגרת חברה ממשלתית.

המכון מעסיק כ-120 עובדים ומנכ"לו הוא אורי פיצ'וטו.

## ראו גם
* המכון הגיאופיסי לישראל - האתר הרשמי

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר המכון הגיאופיסי לישראל 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: גאולוגיה
גיאופיסי לישראל
קטגוריה:ישראל: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:חברות ממשלתיות בישראל
קטגוריה:לוד: חברות
פו ג'טר

**יוג'ין "פו" ג'טר השלישי** (באנגלית: **Eugene "Pooh" Jeter III**; נולד ב-1 בדצמבר 1983 בלוס אנג'לס, קליפורניה) הוא כדורסלן אמריקאי-אוקראיני המשחק בעמדת הרכז בקבוצת ג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA. פו הוא אחיה של האצנית כרמליטה ג'טר, שהחזיקה בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בריצת 100 מטרים לנשים.

## ביוגרפיה
ג'טר, בוגר אוניברסיטת פורטלנד, לא נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 2006 ולאחר עונה בליגת הפיתוח של ה-NBA יצא לאירופה וחתם בבי.סי. קייב האוקראינית עימה שיחק גם ביורוצ'לנג'. לאחר מכן עבר לספרד וחתם במנורקה, במדיה קלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק ודורג במקום החמישי בטבלת  של ליגת ה-ACB.

את עונת  פתח באוניקאחה מאלגה, אך כבר בנובמבר 2009 עבר להפועל ירושלים מליגת העל הישראלית, במדיה הפגין את אחת מעונות השיא שלו בקריירה. כבר במשחקו הראשון בירושלים קלע 13 נקודות ומסר 3 אסיסטים בניצחון קבוצתו 70:95 על עירוני נהריה. בהמשך הפך לשחקן השישי של הקבוצה והיה אחד השחקנים המרכזיים בעונה המצוינת של ירושלים ביורוקאפ, בו הגיעה עד לשלב רבע הגמר, אך הודחה על ידי אלבה ברלין.

ב-27 במרץ 2010 קבע שיא עונה של 39 נקודות במשחק נגד הפועל עפולה, בו ניצחה ירושלים 99:102 משלשת ניצחון של ג'טר שהייתה גם השלשה התשיעית שלו במשחק מ-12 ניסיונות, בכך השווה את שיא הליגה לקליעת שלשות במשחק אחד. משחק זה, שנחשב לאחת מתצוגת השלשות הגדולה בתולדות הליגה מאז החלו לחשב שלשות בסטטיסטיקה (סך הכל 28 מ-46 לשתי הקבוצות), הקפיץ את מעמדו של ג'טר בירושלים והוא אף נבחר לשחקן השישי של העונה בליגה. עם זאת, לא הצליח להוביל את קבוצתו להישגים לאחר שזו הפסידה בשמינית גמר גביע המדינה לברק נתניה ובחצי גמר הפיינל פור לאלופה הנכנסת, הפועל גלבוע גליל.

בעונת  עבר לשחק בסקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA.

## קישורים חיצוניים

* דף השחקן באתר היורוליג
* פרופיל באתר ה-ABC

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:לוס אנג'לס: אישים
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני קולורדו 14'
קטגוריה:כדורסלנים אוקראינים
קטגוריה:כדורסלני אוניקאחה מאלגה
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני סקרמנטו קינגס
קטגוריה:כדורסלני לימוז'
קטגוריה:כדורסלני בי.סי. קייב
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:כדורסלני שאנדונג גולדן סטארס
קטגוריה:לוס אנג'לס: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת פורטלנד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1983
אלן בובליל

**אלן בּוּבְּלִיל** (בצרפתית: **Alain Boublil**; נולד ב-5 במרץ 1941 בתוניסיה) הוא לבריתן יהודי-צרפתי, הידוע בעיקר בגין עבודותיו המשותפות עם קלוד-מישל שנברג.

## ביוגרפיה
בובליל נולד למשפחה יהודית בתוניסיה, והיגר לפריז בגיל 18. בשנת 1978 החל לעבוד עם שנברג על הפקת גרסת במה מוזיקלית לספרו של ויקטור הוגו "עלובי החיים". המחזמר עלה לראשונה בפריז בשנת 1980, ולאחר מכן הועלה בגרסה אנגלית בלונדון בשנת 1985 ובברודוויי בשנת 1987. ההפקה בברודוויי הייתה מועמדת לתריסר פרסי טוני וזכתה בשמונה (לרבות פרס המחזמר הטוב ביותר). בשנת 1989 הועלה בלונדון המחזמר של בובליל ושנברג "מיס סייגון". הפקת המחזמר בברודוויי שברה את השיאים במכירת כרטיסים מראש (24 מיליון דולר לפני הצגת הבכורה ב-11 באפריל 1991). המחזמר היה מועמד לעשרה פרסי טוני. בשנת 1997 העלו בובליל ושנברג את המחזמר "מרטן גר" על בימות לונדון. המחזמר זכה בפרס אוליבייה. 

מחזות הזמר הידועים שכתב בובליל ביחד עם שנברג הם: "המהפכה הצרפתית" (1973), "עלובי החיים" (1980), "מיס סייגון" (1989), "מרטן גר" (1996), "מלכת הפיראטים" (2006), "מרגריט" (2008).

בנוסף לשיתוף הפעולה עם שנברג, בובליל כתב את המחזה *Le Journal d'Adam et Eve* ("היומן של אדם וחווה"), על בסיס שני סיפורים קצרים של מארק טוויין, אשר עלה על במות פריז ב-1994; פרסם רומן בשם *Les Dessous de soi*; וכתב את הטקסט לגרסת המחזמר של סרטו של ז'אק דמי *Les Demoiselles de Rochefort* ("הנערות מרושפור"), עם לחנים של מישל לגראן, אשר עלתה על הבמות בשנת 2003.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזאים צרפתים
קטגוריה:מחזאים יהודים
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: מחזאים, מחברים וליברטיסטים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: מוזיקאים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1941
אל נא תבכו מעל קברי

**אל נא תבכו מעל קברי, לא שם מקום מנוחתי** (באנגלית: **Do not stand at my grave and weep**) היא פואמה שנכתבה על ידי עקרת הבית ושוזרת הפרחים האמריקאית מרי אליזבת פריי (Mary Elizabeth Frye; 1905–2004). 

על אף שמקור השיר היה שנוי במחלוקת עד שלב מאוחר בחייה, הוכרה מרי אליזבת באופן סופי ככותבת הפואמה, לאחר מחקר מעמיק שנעשה על ידי בעלת הטור אביגייל ואן ביורן.

## הטקסט המוכר
גרסה מוקדמת של הפואמה, אשר נהוג היה לכתוב על גבי גלויות:

## הטקסט המקורי
בשלב מאוחר יותר, לאחר שמרי אליזבת אימתה את זהותה כמחברת השיר, היא חשפה את הגרסה המקורית של הפואמה:

## ניתוח
הפואמה מורכבת משישה (בחלק מהגרסאות משמונה) קופלטים חורזים. על אף שקיימות מספר גרסאות שונות, רובן זהות היות שרוב הבתים מתחילים ב-"אני...". הפואמה פונה אל הקורא באמצעות קולו של אדם מנוח, מעין הפניה רוחנית, אך לא דתית במיוחד. התאוריה המקובלת היא שהפואמה נכתבה עבור ילדה יהודייה גרמנייה, חברתה של המחברת. אמה של הילדה נפטרה בעברה בארץ מולדתה, והיות שלא התאפשר לילדה היהודייה לחזור לארץ מולדתה ולעלות לקבר אמה, המחברת כתבה לה את הפואמה על מנת לנחמה. הטקסט מרגיע ומנחם את הנמען על ידי חשיפת נוכחותו של המנוח בכל מקום בטבע - ברוחו ובקולו. השיר זכה לפופולריות רבה, וקריאתו בהלוויות נפוצה מאוד.

## מקורות
קיימת עמימות בנוגע למקור המחברת. הסיבה העיקרית לכך היא שהפואמה לא פורסמה על ידי המחברת, אף על פי שבשלב מאוחר יותר היא היחידה שדרשה על הפואמה זכויות והכרה. כיום מרי מוכרת באופן רשמי כמחברת הפואמה, וחתימתה נראית בכל הדפס של הפואמה. ישנה תאוריה נוספת, שלפיה הפואמה נכתבה בנוסח המזכיר מאוד תפילות בקרב אינדיאנים, ולכן אמיתותה של המחברת מוטלת בספק.

## עיבוד מוזיקלי
ב-1996 הלחין וילבר דקלס את הפואמה ועיבד אותה מחדש לשיר. בגרסה זו הפואמה מתחילה ונגמרת באופן זהה למקור, אך שאר הבתים שונו.

## קישורים חיצוניים

* גרסאות נוספות והערות שוליים
* הטקסט המקורי, כולל הספד המחברת
* מאמר על המחברת מרי אליזבת פריי
* גרסאות מוזיקליות

קטגוריה:שירים באנגלית
הפתגמים ההולנדיים

שמאל|300px|הפתגמים ההולנדיים
**הפתגמים ההולנדיים** (הולנדית: **Nederlandse Spreekwoorden**; ידוע גם בשם **העולם ההפוך** או **השכמייה הכחולה**) הוא ציור של פיטר ברויגל האב משנת 1559.
הציור מציג נוף כפרי, והסצנות השונות בו מתארות מעל למאה פתגמים וניבים הולנדיים. המקור – שמן על בד בגודל 117 על 163 ס"מ – מוצג בגמלדה-גאלרי בברלין.

## רשימת הפתגמים
להלן הפתגמים (בתרגום מילולי מהולנדית, עם הסבר או ניב דומה בעברית) שבציור:

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פיטר ברויגל האב
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:ביטויים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
יהודה לפידות

**יהודה לפידות** (נולד ב-13 באוגוסט 1928) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לביוכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וראש ארגון "נתיב" לשעבר. נודע בכתיבת ההיסטוריה של האצ"ל, שבו היה חבר בצעירותו.

## ביוגרפיה
יהודה לפידות נולד בארץ-ישראל. בגיל 15 הצטרף לאצ"ל והשתתף במאבק בשלטון הבריטי, תחת הכינוי "נמרוד". נפצע בזרועו בעת שהשתתף בהתקפה על מתקני הרכבת בדרום הארץ. בתחילת מלחמת העצמאות לחם בירושלים במסגרת האצ"ל, ובין השאר, היה סגן מפקד כוח האצ"ל בדיר יאסין. כן עמד בראש כוח האצ"ל שנטל חלק בקרב רמת רחל. באוקטובר 1948, הוביל את הקמתה של חוות ההכשרה החקלאית במבצר שוני.

בשנת 1949 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1960 קיבל תואר דוקטור לביוכימיה. עסק במנגנון הביוסינתזה של החלבונים פרסם ספרים, כולל ספרי לימוד בתחום זה. ב-1973 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. בשנת 1981 מונה על ידי ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, לעמוד בראש "נתיב" ("לשכת הקשר") וכיהן בתפקיד זה עד 1985. בשנת 1988 פרש מהאוניברסיטה העברית והחל לעסוק בחקר ההיסטוריה של תקופת המנדט ובעיקר תולדות האצ"ל, ופרסם ספרים אחדים בתחום זה.
נמנה עם מקבלי עיטור יקיר ירושלים לשנת ה'תשס"ח.

## מספריו
* **אנליזה איכותית וכמותית: לבתי הספר התיכוניים**, אסכולה, תל אביב, תש"ך
* **התכונות הכימיות: הפיזיקליות והביולוגיות של פולי חומצות אמיניות המכילים סרין**, חמו"ל, ירושלים, תש"ך
* **כימיה של תרכובות פוספט בעלות חשיבות ביולוגית**, אקדמון, ירושלים, תש"ל
* **על חומותייך**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, תשנ"ב 1992
* **[http://www.daat.ac.il/DAAT/history/sezon/shaar-2.htm הסזון - ציד אחים]**, מכון ז'בוטינסקי בישראל, תל אביב, תשנ"ד 1994
* **[http://www.daat.ac.il/DAAT/history/belahav/shaar.htm בלהב המרד: מערכות האצ"ל בירושלים]**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, תשנ"ו 1996
* **פרקים בתולדות האצ"ל**, מכון ז’בוטינסקי, תל אביב, תשנ"ט 1998
* **[http://www.daat.ac.il/DAAT/history/lapidot/shaar.htm לידתה של מחתרת: האצ"ל בשנות השלושים]**, ברית חיילי האצ"ל, תל אביב, תשס"ב 2001
* **[http://www.daat.ac.il/EPUB/books/hayomsara.pdf היום שרה הקטנה: סיפורן של לוחמות האצ"ל]**, מכון ז’בוטינסקי ואגודת מוזיאון האצ"ל, תל אביב, תשס"ג 2003
* **האצ"ל בחיפה האדומה**, ברית חיילי האצ"ל, תל אביב, תשס"ו 2006
* **[https://www.daat.ac.il/daat/vl/gezunt/gezunt01.pdf אבי געזונט]** : סיפורו של לוחם האצ"ל. מהדורה מחודשת. [ירושלים] : [יהודה לפידות], תש"ע 2010.

## קישורים חיצוניים

* יהודה לפידות, באתר "דעת"
* 
* 
* * 

קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:ביוכימאים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: ביוכימיה
קטגוריה:ראשי נתיב
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:חוקרי היישוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
מיכאל אלמז

[250px|ממוזער|שמאל|מיכאל אלמז משמאל, [אורי אבנרי מימין, 1947]]
**מיכאל (מיקו) אלמז** (21 בדצמבר 1921 - 16 באוקטובר 2012) היה איש תיאטרון, במאי, מחזאי ושדר רדיו ישראלי ואנגלי. מאז 1968 התגורר בלונדון.

## ביוגרפיה
נולד בשם חיים יעקב גבאי בשכונת תל בנימין ברמת גן בשנת 1921. למד בגימנסיה הרצליה ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בימי מלחמת העולם השנייה, בהיותו בשנות העשרים לחייו התגייס לצבא הבריטי ושירת בו ארבע שנים.

בשנת 1946 היה ממקימי "קבוצת במאבק" (עם אורי אבנרי ואחרים). לאחר מכן למד לימודי תיאטרון בניו יורק. במהלך עבודתו במחלקת הדרמה של קול ישראל עיבד וביים כמה עשרות תסכיתי רדיו.

אלמז היה המייסד של שני תיאטרוני שוליים המעלים מחזות שאינם מוצאים את ביטויים בתיאטרונים הממוסדים. הראשון היה תיאטרון זירה, תיאטרון קטן שפעל בשנים 1949 עד 1958, שהעלה מחזות מקוריים ואוונגרדיים כדוגמת "מחכים לגודו" של סמואל בקט, שפורסם ב-1955 בשם "אנו מחכים למראל". כמו כן העלה את "בדלתיים סגורות" של ז'אן-פול סארטר ו"הזמרת בעלת הקרחת" של אז'ן יונסקו, שהוצג ב-1955. המחזה "מעבר לגבול" פרי עטו, שהועלה בתיאטרון זה, היה המחזה הראשון שהוצג בישראל על בעיית הפליטים הפלסטינים. בשנים הראשונות הוצגו בו מחזות במסגרת של זירה ממש, כשהקהל יושב מסביב, ולאחר מכן עבר התיאטרון להצגת מחזות מעל בימה חזיתית.

בשנת 1991 שיחק בסרט Under Suspicion בכיכובו של ליאם ניסן.https://www.imdb.com/title/tt0105691/ 

השני היה תיאטרון המרתף שהחל לפעול בשנת 1968 בהצגת שני מחזות של אוגוסט סטרינדברג. בשנות החמישים והשישים, בין עיסוקיו בתיאטרון הישראלי, שהה מיכאל אלמז פרקי זמן בלונדון והיה שדרן של השידור העברי של הבי בי סי. ששודרה בשנים 1949 עד 1968 ובה שידרו גם שדרים ישראלים נוספים כחגי פינסקר, יעקב אחימאיר, ושדר הספורט נסים קיוויתי. במסגרת זו פעל ככתב קול ישראל בלונדון והמשיך בכך גם אחרי סגירת המחלקה העברית של הבי.בי.סי באוקטובר 1968.

באותה שנה, זמן קצר לאחר ייסוד תיאטרון המרתף, עזב מיכאל אלמז את הארץ והשתקע בלונדון, ב-1974 הקים יחד עם אשתו Pam Martell תיאטרון שוליים ראשון מסוגו בקומה השנייה מעל מסבאה בכיכר לסטר, וזכה להכרה על תרומתו החשובה לפרינג' האנגלי, והצגתו Intimacy ע"פ סיפור של ז'אן פול סארטר נחשבת להצגת הפרינג' בעלת שיא ההופעות בפרינג'.

במשך כל שנות שהותו בלונדון שמר אלמז על קשר הדוק עם ישראל, היה ער לנעשה בארץ והגיב בטוקבקים באתרי אינטרנט ישראלים. בתגובותיו הוא הגן על המדינה כנגד תוקפיה בתקשורת. אופיינית תגובתו משנת 2006 באתר של עיתון הארץ:

בשנת 2009 סיים מיכאל אלמז כתיבת מחזה חדש בשם Cow in the Desert (פרה במדבר) על המסחר בנשים רוסיות במזרח התיכון והחל בכתיבת רומן פוליטי.

מיכאל אלמז נפטר בלונדון ב-2012 והותיר אחריו את אשתו פאם.

## מחזות שכתב
*משלנו
*שחמט
*מעבר לגבול
*לילה בכנען
*מזל דגים
*האוצר במערה

## הצגות בבימויו

## מחזות שתרגם

## קישורים חיצוניים
* הביוגרפיה של מיכאל אלמז באתר הבריטי Universal Arts 
* 
* מיכאל אלמז באתר unfinishedhistories
* 
* 

קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:במאי תיאטרון בריטים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לממלכה המאוחדת
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2012
ראזגרד (מחוז)

**מחוז ([[אובלסט]]) ראזגרד** (בבולגרית: **Област Разград**) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה, ממוקם בצפון מזרח המדינה באזור רמת הדנובה ועיר הבירה שלו היא העיר ראזגרד. בשטח המחוז עובר נהר לום, שורר בו אקלים ממוזג, כאשר הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11oc וכמות המשקעים הממוצעת עומדת על 600 מ"מ בשנה. שטח המחוז מהווה 2.4% מכלל שטחה של בולגריה.

## דמוגרפיה
אוכלוסיית המחוז היא בעלת מגוון אתני ונחלקת ל-44% בולגרים, 47% טורקים ו-9% בני רומה. מבחינת האמונה הדתית, 53.7% הם מוסלמים ו-43.2% הם נוצרים אורתודוקסים.

## כלכלה
המחוז נמצא על קו מסילת הרכבת בין וארנה לרוסה. כלכלת המחוז נסמכת על חקלאות מפותחת בעיקר דגנים כגון חיטה ושעורה ותירס ונגזרות שלה כגון תעשיית מזון ושימורים. כמו כן ישנם מפעלי תרופות, תעשיות זכוכית ועיבוד עץ.

## תיירות
בשטח המחוז נמצא הקבר התראקי בסוושטארי, שהוכרז כאתר מורשת עולמית. כמו כן ישנם מספר מוזיאונים, כגון המוזיאון הארכאולוגי בסבוריאנובו, מוזיאון אתנוגרפי בראזגרד ומוזיאון חיי הכפר, שנמצא בכפר בלגואבו.

## היסטוריה
האזור כולו היה חלק מהממלכה התראקית והחלה בו התיישבות מאורגנת במהלך המאה ה-6 לפנה"ס. בתקופה ההלניסטית היה בחזקת ממלכת מוקדון, עד שבמאה ה-1 לספירה הפך לפרובינציה רומית, שעיר בירתה הייתה אבריטוס, (היום ראזגרד). במאה ה-5 נכבש ויושב האזור על ידי שבטי הונים ובסוף המאה ה-6, נכבש ולמעשה הוחרב כליל על ידי שבטי אווארים. בהמשך התחלפה השליטה באזור בין האימפריה הבולגרית הראשונה, האימפריה הביזנטית והאימפריה הבולגרית השנייה. ב-1388 כבש הסולטאן מוראט הראשון, שליט האימפריה העות'מאנית את כל האזור ובכלל זה עיר הבירה ראזגרד, והם הפכו חלק ממחוז (איילט) עות'מאניים למשך כ-500 שנים. ב-1878 לאחר תבוסת העות'מאנים במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878), הפך האזור חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.

## קישורים חיצוניים

* 

ראזגרד
האחים שלוש

**האחים שלוש** היה תאגיד פרטי בבעלות האחים יוסף אליהו ואברהם חיים שלוש. תאגיד זה עסק בתחומים רבים והיה פעיל למן סוף המחצית השנייה של המאה ה-19 ועד שנות ה-40 של המאה ה-20. עיקר פעילותו של התאגיד התרכזה בגאולת קרקע וברכישת אדמות בהיקפים גדולים מאוד בארץ ישראל וכן בפיתוח ובנייה של היישוב היהודי המתחדש בארץ ישאל למן תחילת הופעת הציונות בסוף המאה ה-19. פעילות זאת נעשתה, בין היתר, על ידי בית חרושת למוצרי בנייה טרומיים מבטון שהיה בבעלות התאגיד.

## בית חרושת האחים שלוש
בית חרושת למוצרי בנייה טרומיים מבטון של האחים שלוש, הוא חלוץ תעשייה זו באזור יפו וככל הנראה גם בארץ ישראל כולה. את בית החרושת הקימו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 אברהם חיים שלוש ויוסף אליהו שלוש, שניים מבניו של אהרן שלוש, במגרש שהיה צמוד לבית אביהם בנוה צדק (רחוב שלוש 32 בתל אביב). 

תחילה הוקם במקום בית חרושת למרצפות מלט. בראשית המאה ה-20 התרחבו תחומי הייצור וכללו מגוון רחב של מוצרים טרומיים מבטון (עמודים, מעקות, משקופי חלונות, מדרגות, תומכות למרפסות ומאוחר יותר גם בלוקים לבנייה). מוצרים אלה שולבו ברבים מבתי השכונות היהודיות והערביות של יפו, ומאוחר יותר גם בבתים בתל אביב. מוצרי בית החרושת שווקו גם בחיפה, בירושלים ובשכם. לאחר מלחמת העולם הראשונה הצטרף לניהול בית החרושת ישעיה לוריא, גיסם של אברהם חיים ויוסף אליהו שלוש.

בית החרושת פעל, ככל הנראה, עד תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 ונסגר כתוצאה מן המשבר הכלכלי שבו היה שרוי ענף הבנייה באותן שנים. בשטחו המשיכו לפעול בתי מלאכה שונים. בשנת 2006 נהרסו כל מבני בית החרושת מלבד החומה שהקיפה אותו ושער הכניסה שהוביל אליו.

## לקריאה נוספת
* יוסף אליהו שלוש, '''פרשת חיי''', הוצאת בבל, 2005 (1931).
* אור אלכסנדרוביץ', '''כורכר, מלט, ערבים, יהודים: איך בונים עיר עברית''', תיאוריה וביקורת 36, 2010.

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יפו: היסטוריה
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים
ספרות עם ישראל

**ספרות עם ישראל** או **ספרות יהודית** היא מכלול יצירות ספרותיות (סיפורת, שירה, מחזאות וכו') שנכתבו על ידי יהודים בלשונות היהודים, בהן עברית, יידיש, לאדינו, ערבית יהודית ועוד. חטיבה מיוחדת בספרות עם ישראל מהווה היצירה בשפה הארמית, כגון התלמודים וספר הזהר. 

המושג של ספרות עם ישראל נועד להחליף את תפיסת הספרות בלשון לאומית יחידה, בתפיסת ספרות לאומית רב-לשונית ורב-תרבותית. בכך ניתן מענה למורכבותה של הספרות היהודית, המאופיינת בריבוי לשוני ותרבותי, מצד אחד, ובתודעת עם היסטורית, דתית, חברתית ואישית אחידה, מצד שני. בגישה זו נבחנים בפרספקטיבה מאחדת יצירות סופרים ומסורות ספרותיות מתרבויות ומשפות שונות, וכן מפעלים אינדיבידואליים של סופרים שכתבו ביותר משפה יהודית אחת. המושג ספרות עם ישראל מתבסס על מחקרים של אותם מבקרי ספרות שרואים יצירות ספרות יהודית בלשונות שונות כמכלול אחד. דב סדן היה בין הראשונים שבהם. 

גרעינה וחלקה הגדול של ספרות עם ישראל מהווה ספרות עברית – מכלול ספרות היהודים בשפה העברית מהמקרא ועד ימינו. מעמדה המרכזי של השפה העברית בספרות עם ישראל מתבסס על שני גורמים: 
:א) ייחודיותה של העברית כלשון הקודש של העם – בשני היבטים: כלשונם של רוב הספרים בתנ"ך, וכלשון הפולחן;
:ב) הבחירה בעברית כשפה של תנועת ההשכלה היהודית, של התנועה הציונית, וכשפתה של מדינת ישראל.

יחד עם זאת, במשך מאות שנים לא פסקה היצירה הספרותית היהודית בשפות אחרות באזורי-ישוב שונים: ספרות יידיש בשלוש תקופותיה (העתיקה, המשכילית והחסידית, והמודרנית) במזרח אירופה ובמרכזה; ספרות יהודית-ספרדית בספרד ובארצות בהן התיישבו מגורשי ספרד וצאצאיהם. רוב ספרות ההגות היהודית-ספרדית של היוצרים הבולטים ביהדות ספרד כגון הרמב"ם וספרו הפילוסופי מורה נבוכים, יהודה הלוי וספרו הפילוסופי הכוזרי, שלמה אבן גבירול וספרו הפילוסופי מקור חיים, רבנו בחיי אבן פקודה וספרו הפילוסופי חובת הלבבות ויוצרים נוספים נכתבה בערבית יהודית. שפה נוספת באמצעותה יצרו בספרות היהודית- ספרדית היא הלאדינו. היוצרים הבולטים והנודעים ביהדות ספרד לא יצרו בשפת הלאדינו. גם יהודי ארצות האסלאם לפני גירוש ספרד, קל וחומר לאחר הגעת המגורשים יצרו ספרות בערבית יהודית דוגמה בולטת לכך היא ספרו הפילוסופי של סעדיה גאון, אמונות ודעות.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
התנגדות לאנרגיה גרעינית

**ההתנגדות ל[[אנרגיה גרעינית]]** נוגעת בעיקר לשימוש בביקוע גרעיני לצורך ייצור חשמל לשימושים אזרחיים.

המתנגדים לאנרגיה גרעינית טוענים כי מדובר במקור אנרגיה שהסכנה הפוטנציאלית שבו גבוהה, ומעלים ספקות בדבר היכולת של חידושים טכנולוגיים להפחית סכנות אלו. המבקרים טוענים כי כורים גרעיניים מועדים לתאונות, שכן לא מעט תאונות כאלו כבר אירעו בעבר, כמו גם מקור לזיהום רדיואקטיבי בשל תאונה או חבלה.

מאידך, התומכים באנרגיה גרעינית טוענים כי מדובר במקור להפקת אנרגיה בת קיימא אשר כמעט ואינו מזהם את הסביבה, עשוי לתרום להפחתת פליטות גזי החממה ומפחית את התלות בייבוא דלקים מחצביים ובראשם הנפט. כמו כן, המצדדים טוענים כי כורים גרעיניים המיוצרים בטכנולוגיות חדישות מפחיתים סכנות בשימוש באנרגיה כמו טיפול בפסולת רדיואקטיבית, וכי מספרן של התאונות הגרעיניות במדינות המפותחות נמוך באופן יחסי.

למעשה, אנרגיה גרעינית היא מבין השיטות הבטיחותיות ביותר ליצור חשמל, ועומדת על כ- 0.07 מתים לכל טרה-וואט-שעה (מספר דומה לזה של אנרגיה סולארית ואנרגיית רוח), בהשוואה לנפט (18.43 מתים) ופחם (24.62 מתים).

## השלכות סביבתיות
ניתן לחלק את הדיון בהשפעות הסביבתיות של אנרגיה גרעינית לשניים: זיהום ישיר (דוגמת פליטה של גזים רעילים וגזי חממה), פסולת גרעינית ופליטת מזהמים הקשורים למחזור החיים של תהליך הייצור.

### יתרונות
#### מזהמים ישירים
מצדדי האנרגיה הגרעינית טוענים כי יתרונה העיקרי הוא כי תהליך ההפקה הישיר של אנרגיה כתוצאה מביקוע הגרעין אינו מלווה בפליטת מזהמים המאפיינים את השימוש בדלקים מחצביים (דוגמת תחמוצות חנקן, תחמוצות גופרית, חלקיקים וכספית) או בפליטת גזי חממה.

### חסרונות
#### מחזור החיים של האורניום
למחזור החיים של הדלקים הדרושים להפקת אנרגיה גרעינית השפעות סביבתיות כבדות, בעיקר בכריית האורניום, הובלתו ואפסונו לאחר שהסתיים השימוש בו. עם זאת, ישנן חלופות כגון כורים אשר משתמשים בתוריום במקום באורניום.

#### מחזור החיים של הכור הגרעיני
כור גרעיני הוא מתקן מורכב, אשר מצריך שימוש בכמויות גדולות של משאבי טבע, בהן מתכות כבדות.

## ראו גם
* אנרגיה
* אנרגיה בת קיימא
* אנרגיה גרעינית
## הערות שוליים

קטגוריה:אנרגיה גרעינית
חוניו הראשון

**חוניו הראשון** היה כהן גדול מבית חוניו. לאחר ידוע הכהן, אביו, שחי באמצע המאה ה-4 לפנה"ס, ותקופת כהונתו חופפת לתקופת מלכותו של אלכסנדר הגדול.

בשנת 330 לפנה"ס עם פטירתו של הכהן הגדול ידוע, התחיל לכהן בכהונה הגדולה חוניו בנו, המכונה חוניו הראשון עקב קיומם של עוד כוהנים גדולים בשם זה שכיהנו אחריו. חוניו הראשון כאביו הרחיק את השומרונים (כותים) והשתדל להבאיש את ריחם בעיני העם. לפי המסורת היהודית ביקר אלכסנדר הגדול בעיר פעמיים במהלך מסעיו ובביקורו השני הוא נפגש עם חוניו וכן עם אביו, ידוע.

לדעת חלק מהחוקרים, ההתכתבות בין מלך ספרטה לבין חוניו הכהן הגדול, המצוטטת בספר קדמוניות היהודים, התקיימה עם חוניו הראשון.

חוניו הראשון כיהן בכהונה הגדולה כ-20 שנה, עד פטירתו בשנת 310 לפנה"ס. הכהן הגדול אחריו היה בנו שמעון הראשון.

## קישורים חיצוניים
* זאב יעבץ, תולדות ישראל, חלק רביעי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כהנים גדולים
קטגוריה:כהנים בתקופת בית שני
קטגוריה:יהודי תקופת בית שני
קטגוריה:כהנים מבני צדוק
קטגוריה:בית חוניו
קטגוריה:יהודי המאה הרביעית לפנה"ס
אלישע בן אברהם (רב)

הרב **אלישע בן אברהם** היה רב פולני ופרשן המשנה. פירושו "קב ונקי" נדפס עשרות פעמים והוא אחד מהפירושים הפופולריים על המשנה. חי בגרודנה וככל הנראה שימש כרב העיר.
## ביוגרפיה
נולד בלונטשיץ, לאביו ר' אברהם שהיה רב ידוע בזמן ההוא כמי שהרביץ תורה שבעים שנה בלונטשיץ. בצעירותו נסע לפרנקפורט ולמד אצל ר' יוסף שמואל מקראקא. בשנת תנ"ז הוא מכונה בהסכמות לספרו "יניק וחכים", מה שמלמד על גילו הצעיר בשנה זו. נפטר בט"ו בתמוז תק"ט (1749).

## ספריו
***קַב וְנָקִי** – פירוש על שישה סדרי משנה, נדפס בצעירותו של המחבר בשנת תנ"ז בעיר אמסטרדם, וזכה להסכמת ר' יעקב ששפורטש ור' יוסף שמואל מקראקא. מקור שם הפירוש הוא בביטוי קב ונקי המתאר כמות קטנה (קב) באיכות גבוהה. הפירוש הוא קצר ותמציתי ולכן תואם את הביטוי. לשונו של הפירוש דומה לרוב לפירוש רבי עובדיה מברטנורא ומבוססת עליו. פירוש "קב ונקי" נדפס כ-20 פעמים מאז שיצא, ונכלל גם במהדורה המודרנית "משנה סדורה".
***פי שנים** – פירוש הרא"ש לסדר זרעים בתוספת חידושים והגהות, נדפס באלטונה תצ"ה, זכה להסכמות מהרבנים: יחזקאל קצנלנבוגן, משה משוואבך והיעב"ץ.

## לקריאה נוספת
* **[[שם הגדולים]]**, הוצאת יריד הספרים ירושלים תשס"ד עמ' רז הערה 8.
*רפאל הלפרין, **[[אטלס עץ חיים]]**, אחרונים ב, ת"א תשמ"ב עמ' 121.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פרשני המשנה
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:נפטרים ב-1749
לוצו

שמאל|ממוזער|200px|לוצו

**לוצו** (מלטית: **Luzzu**, רבים **לוצי** - **Luzzi** או **לוצייט** - **luzzijiet**) היא סירת דיג מלטזית מסורתית, ששורשיה מיוחסים בדרך כלל לפיניקים. 

הלוצו עשויה מעץ, וצבועה בגוונים חזקים של אדום, חום, ירוק, צהוב וכחול. דוגמת הצבעים עוברת מדור לדור במשפחה. בחרטומה ציור או תבליט של זוג עיניים, המיוחסות פעמים רבות בטעות לעיניו של האל המצרי רע. למעשה העיניים הן שריד לנוהג פיניקי קדום, והן משמשות כסגולה נגד עין הרע. לעיתים אף תולים הדייגים בסירה ענפי דקל שבורכו ביום ראשון של הדקלים. לעיטורי הסירה נוספים פעמים רבות גם מוטיבים מעולם הצומח. 

בסיסו של הלוצו שטוח ומחודד בשני קצותיו, אך קיימות סירות שבסיסן האחורי רבוע, ואלה מכונות קייק (Kajjik).  בעבר הונע הלוצו בעזרת מפרשים, אך כיום הוא בדרך כלל ממונע במנוע דיזל. הלוצו משמש לעיתים גם כסירת נוסעים, והוא הופיע על מטבעות של שתי לירות מלטזיות בין השנים 1979-1989. 
 
## קישורים חיצוניים

* תמונות של לוצי
* אודות הלוצו

קטגוריה:סוגי כלי שיט
קטגוריה:מלטה: תרבות
קטגוריה:מלטה: ימאות