open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פיליפ נוארה

**פיליפ נוארה** (בצרפתית: **Philippe Noiret**; 1 באוקטובר 1930 – 23 בנובמבר 2006) היה שחקן קולנוע ותיאטרון צרפתי, אחד השחקנים הפופולריים בצרפת, ונחשב ל"אחד השחקנים הצרפתים המוערכים בכל הזמנים". הקריירה הקולנועית שלו נמשכה על פני יותר מ-50 שנה, בהם הספיק להשתתף ביותר מ-125 סרטים, שזיכו אותו בתהילה עולמית.

## ביוגרפיה
נוארה נולד בליל, בצפון צרפת, לפייר ז'ורז', סוחר טקסטיל קטן וחובב ספרות ושירה, וללוסי קלמאנס הרמאן (Heirman), עקרת בית, שהיו מבני המעמד הבינוני-נמוך. בילדותו גדל בטולוז.

נוארה למד משחק בתיאטרון העממי הלאומי של פריז, והופעתו הראשונה כשחקן הייתה ב-1949. כ-11 שנים מאוחר יותר, ב-1960, הגיע לאחד מהישגיו הגדולים הראשונים, כששיחק בסרטו של לואי מאל "זאזי במטרו". נוארה היה שחקן אופי מצוין, היה לו קול ייחודי, ששימש אותו גם כקריין במספר סרטי אנימציה, והוא הרבה לגלם את בן המעמד הבינוני או האריסטוקרטי.

נוארה התחתן ב-1962 עם מוניק, שחקנית צרפתייה, אותה פגש בתיאטרון העממי, ובמהלך הקריירה שיחק לצידה בכעשרה סרטים.

נוארה התפרסם בעיקר בזכות תפקידיו במספר סרטים מפורסמים, ובהם הסרט האיטלקי "סינמה פרדיסו", בו גילם את אלפרדו, מקרין סרטים; הסרט "הדוור", בו גילם את דמותו של המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה; וכן הסרטים: "השען מסנט פול"; "שוטר מגנב פטור", סדרה קומית שחלק ממנה שודר בישראל; "שבע פעמים אישה" של ויטוריו דה סיקה; "המלחמה של מרפי" שביימו פיטר ייטס ופיטר או'טול; "טופז" של אלפרד היצ'קוק, ועוד.

ב-1967 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של הבמאי איוו רובר, "אלכסנדר המאושר". נוארה גילם בסרט תפקיד של גבר העובד ללא הפסק עד אשר הוא מתאלמן והופך לחסיד החופש והבטלה. נוארה זכה לשבחי הביקורת ונאמר עליו כי הוא פנומן - "הן בהופעה, הן במשחק ובייחוד ברגש הכן והחמים שהוא יוצר סביבו.".

הסרט האחרון בו שיחק, "שלושה חברים" (Trois Amis), אותו ביים מישל בוז'אנה, צולם בשנה האחרונה לחייו, 2006.

יחד עם רומי שניידר זכה נוארה בפרס סזאר הצרפתי ב-1976 על תפקידו בסרט "Vieux Fusil", ופעם נוספת זכה בפרס, ב-1990, על תפקידו בסרט "La Vie et rien d'autre". בנוסף, היה מועמד שלוש פעמים נוספות במהלך הקריירה לזכייה בפרס.

נוארה נפטר בפריז, ב-23 בנובמבר 2006 לאחר מחלת סרטן ממושכת. בכירי הממשלה והפוליטיקה הצרפתית הספידוהו. דומיניק דה וילפן, ראש ממשלת צרפת דאז, אמר בהספדו:

במותו הותיר אחריו את אשתו מוניק, כשהיא קרובה לגיל 80, ואת ביתו פרדריק.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1930
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2006
חיים רפופורט (אנגליה)

הרב **חיים רפופורט** (נולד בשנת ה'תשכ"ג) הוא מרצה ליהדות. בעבר היה יועצו לאתיקה רפואית של הרב יונתן זקס שהיה הרב הראשי של בריטניה עד 2013.

## ביוגרפיה
נולד במנצ'סטר אנגליה, אביו היה רב בית הכנסת הגדול בעיר במשך למעלה מ-40 שנה. למד בישיבות מנצ'סטר, גייטסהד, ישיבת תורת אמת בירושלים וישיבת ליובאוויטש המרכזית בברוקלין, שבה קיבל תעודת סמיכה לרבנות. לאחר נישואיו בשנת ה'תשמ"ז המשיך את לימודיו בניו יורק.

בין השנים ה'תשמ"ט-ה'תשנ"ד שימש ראש כולל בלידס. לאחר מכן שימש כרב בית הכנסת המרכזי בעיר. בשנת ה'תשנ"ז מונה לרב בית כנסת בעיר אילפורד שבאנגליה. יחד עם חזן בית הכנסת אברהם לוין, פוטר הרב רפופורט מתפקידו, במהלך מחלוקת מול איגוד הקהילות של אנגליה, בשל ויכוח על מימון בתי הכנסת בקהילות הקטנות של אנגליה.

בשנת ה'תשנ"ח מונה לחבר במשרד הרב הראשי של אנגליה, הרב יונתן זקס, ולשמש כיועצו לענייני אתיקה ורפואית יהודית.

בשנת ה'תשס"ה הקים את מכון מעיין חיים, לחקירת "גישות ייחודיות" של לימוד התורה. הוא מרצה בתחומי היהדות בבתי הספר של איגוד הקהילות של אנגליה. משמש כמרצה אורח ב"ישיבת חובבי תורה" בניו יורק.

## ספריו ומאמריו
בשנת ה'תשס"ב הוציא לאור את הספר "בעיית המשיח", כתגובה לספרו של דוד ברגר  "הרבי המלך המשיח - שערוריית האדישות והאיום על אמונת ישראל".

בשנת 2004 הוציא את הספר "יהדות הומוסקסואליות מנקודת מבט חרדית אותנטית", שמטרתו "להקטין את התוצאות הכואבות של דחייה בלתי מתפשרת של ההומוסקסואליות בידי האורתודוקסיה".

פרסם מחקרים במדעי היהדות ומאמרים תורניים בקובץ הערות וביאורים. הביע הסתייגות מניסויים של שיבוט אנושי. בשנת 2010 פרסם ספר תגובה על ספרו של מנחם פרידמן על רבי מנחם מנדל שניאורסון - על ספר זה אמר פרופסור אברהם סוחר (עורך ה-Jewish Review of Books) פרופסור אמריטוס למדעי הדתות באוברלין קולג': "רפופורט יצא מן הוויכוח כשידו על העליונה".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים בריטים
קטגוריה:לידס: רבנים
קטגוריה:חסידי חב"ד
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת אמת
קטגוריה:בוגרי ישיבת גייטסהד
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1963
נפת לנצ'חותי

**נפת לָנצ'חוּתי** (בגאורגית: **ლანჩხუთის მუნიციპალიტეტი**, מילולית: לָנצ'חוּתיס מוּניציפַּליטֵטי) היא נפה במחוז גוריה שבגאורגיה. היא גובלת מצפון בנפת אבשה, נפת סנקי, נפת חובי ופותי, ממערב בנפת סמטרדיה, מדרום-מערב בנפת צ'וחטאורי, מדרום בנפת צ'וחטאורי ונפת אוזורגתי וממערב בים השחור.

עד שנת 1917 נכללה הנפה בפלך כותאיסי באוייזד אוזורגתי. משנת 1921 נכללה בראיון אוזורגתי, ומשנת 1930 נפה נפרדת. משנת 2006 ועד היום נקראת בשמה הנוכחי.

## גאוגרפיה
הנפה משתרעת בין הים השחור, נהר פּיצ'וֹרי ורכס גוריה. בשטח הנפה נכלל שפלת אודיש-גוריה.

## דמוגרפיה
אוכלוסיית הנפה מונה 31,486 אלף נפש (2014), צפיפות - 59 נפש לקמ"ר. בנפה 55 יישובים מתוכם עיר אחת ו-54 כפרים. רוב האוכלוסייה היא אתנית גאורגית ומבין הגאורגים רובם הם גורים. בנוסף מתגוררים בנפה גם מעט רוסים. הרוב המכריע של האוכלוסייה הם נוצרים אורתודוקסים המשתייכים לכנסייה הגאורגית וישנו גם מיעוט מוסלמי קטן (אג'ארים) וכן בכפר צקאלצמינדה (წყალწმინდა) מתגוררת קבוצה של המאמינים הישנים 

## שלטון מקומי
בנפה 55 יישובים מתוכם עיר אחת ו-54 כפרים:
* ערים: 1 (לנצ'חותי)
* מועצות אזוריות: (כל אחת מאגדת בתוכה מספר כפרים): 15 (אקֶתי, אצאנָה, גווימבּראלאוּרי, לֶסָה, מאמאתי, מאצ'חווארֶתי, ניגווזיאני, ניגוֹאיתי, נינוֹשווילי, סופסה, ר'רמארֶ'לֶה, שוּחוּתי, צ'יבּאתי, צ'וֹצ'חאתי, ג'וּרוּקווֶתי)

## אתרים

* מנזר אוֹכּוֹני בכפר אצאנָה
* כנסיית בּאר'לֶבּי
* כנסיית גאגוּרי (გაგურის ეკლესია) - כנסייה מימי הביניים, בתוך מערות מלאכותיות 
* כנסיית זמו אקֶתי או אקֶתי עילית
* מערות קוֹקאתי - מערות מלאכותיות
* בנין הקשתות בכפר לֶסָה
* הכנסייה בכפר מאצ'חווארֶתי
* עיר המצודה שוחותי
* בכפר ג'אפּאנָה - שלוש כנסיות וטירה אחת מימי הביניים
* הריסות מצודת ג'יחאנג'ירי מימי הביניים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:גאורגיה: נפות
לנצ'חותי
קמונו

[ממוזער|שמאל|250px|עבודת קמונו מ[תקופת אשיקאגה]]
**קמוֹנוֹ** (ביפנית: **ケモノ**, מהמילה קמונו (獣) שמשמעותה "חיה") הוא מוטיב באמנות יפנית ובעיצוב דמויות, המציג חיות כדמויות אנושיות. סגנון זה ניתן למצוא בצורות שונות של אמנות, בעיקר בציור ורישום, אך גם במאנגה, אנימה ומשחקי מחשב. דמויות אנתרופומורפיות בקמונו מכונות לרב בשם "ג'וג'ין" או "קמונוביטו" (獣人 או じゅうじん). צורתן משתנה בין אמן לאמן, אך לרוב יש להן ביסודן התנהגות אנושית ורק לעיתים רחוקות הן מתוארות כחיות אמיתיות.

## ראו גם
* פאנדום פרוותי

קטגוריה:יפן: אמנות
ספריית אופקים

**ספריית אופקים** (עד לשנת 2014 נכתב שמה בכתיב חסר: **ספרית אפקים**) היא סדרת ספרי עיון שיוצאת לאור בהוצאת עם עובד.

הסדרה נוסדה ב-1969, והעורך הראשון שלה היה אהוביה מלכין. בתחילה הסדרה הוגדרה בתור "ספריה לבעיות החברה בת-זמננו", אך מאוחר יותר בחירת הספרים שהופיעו בה הלכה והתגוונה לתחומים רבים, בעיקר במדעי החברה ובמדעי הרוח.

סדרת ספרי העיון של ספריית אופקים כוללת ספרים במגוון רחב מאוד של תחומים, מאת מחברים ישראלים (לדוגמה אהרן קציר, יעקב טלמון, שלמה בן עמי, אליעזר שביד, שלמה אבינרי, גרשם שלום, עמוס עוז, עמנואל סיון, זאב שטרנהל, בני מוריס, אביעזר רביצקי, אניטה שפירא, בעז נוימן) ומאת מחברים בולטים מן העולם (לדוגמה רמון ארון, אלבר קאמי, ישעיה ברלין, פואד עג'מי, פרימו לוי, ארווין יאלום, איאן קרשו, ג'ארד דיימונד, ניל פרגוסון).

מאז 1987 שימש פרופסור אלי שאלתיאל כעורך ספריית אופקים. ב-2024 החליף ד"ר אבי שילון את שאלתיאל בתפקיד.

## הספרים שראו אור בסדרה

להלן רשימת ספרי הסדרה:

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:סדרות ספרים בעברית
שודד הקן

**שודד הקן** (בהולנדית: **De Nestenrover**; 1568) הוא ציור שמן על לוח עץ, מאת הצייר הפלמי פיטר ברויגל האב. התמונה היא בגודל 59 על 68 ס"מ, ומוצגת במוזיאון לתולדות האמנות בווינה.

התמונה מתארת ילד התלוי על ענף בעת ניסיון לגנוב ביצים מקן של ציפור, ואיכר המצביע על הילד. הציור מתאר את הפתגם ההולנדי "מי שיודע היכן הביצים בקן הציפור, יודע זאת. מי שלוקח את ביצי הציפור, הביצים ברשותו". הפתגם מעודד ביצוע פעולה באופן אקטיבי, במקום רק לדבר ולתכנן אותה.

למרות שם התמונה, ברויגל אינו מציב בקדמת הציור את האדם האקטיבי, מבצע הפעולה: את הילד הגונב את ביצי הציפור; אלא דווקא את האיכר המצביע עליו. האיכר, שאינו איש המעשה, מתואר בציור כמהורהר, חולמני, סמוק פנים ומגושם, הלבוש בבגדים מגוחכים (אזור החלציים בולט באופן מופגן, ועוד). הוא אינו שם לב לדרך ואינו מודע לכך שבצעד הבא אותו יעשה יפול למים. בכך חוזר ברויגל על תפיסת התמימות (ואולי "העיוורון") האנושית, אותה הדגיש בציור "משל העיוורים".

בעוד הילד השודד את קן הציפור נמצא למעלה ותופס חלק קטן מהתמונה, בחר ברויגל לצייר את האיכר בקדמת הציור, כשהוא גדול פי שלושה מהילד הגונב את קן הציפור והוא ממוקם במרכז הציר האנכי של הציור. גודלו ומיקומו נותנים לו חשיבות כה רבה, עד שלכאורה הוא הדמות העיקרית בציור. יתר על כן, מיקומו של האיכר על הגבול התחתון של התמונה, מביא אותו למצב של קרבה ישירה אל המתבונן. האיכר בעל הגוף המסורבל עם ההבעה המוזרה על פניו נראה כמעט כנופל מן התמונה אל הצופה. בתחתית התמונה נמצאים מים, אליהם עתיד האיכר ליפול בצעד הבא שיעשה, דבר המהווה הקדמה לאפיזודה קומית ומעלה חיוך על פני המתבונן.

בדומה לציור "משל העיוורים", אף כאן משתעשע ברויגל בסוגיית שיווי המשקל של הדמויות בתמונה. בנוסף לאיכר בקדמת התמונה, שהצופה יודע כי ימעד בעוד רגע ויפול למים, גם הילד שודד הקן אינו יציב. כובעו כבר נפל מראשו, והוא נאלץ להיאחז בשתי ידיו וברגליו בענפים על מנת שלא ליפול.

הצבת הדמות במרכז התמונה, כשמעליה ענפי העץ, מאפשרת חלוקה כמעט דיכוטומית של התמונה לגוונים: צד השמאל הקרוב אל הצופה הוא כהה, בעוד הצד הימני, הנחווה כמרוחק, הוא חלש ודהוי. הצבת דמות האיכר במרכז התמונה, בצבעי חום על גווניו השונים, מאפשרת את חלוקת התמונה לשניים מבלי שהדבר יפגע בקומפוזיציה. הצבע האדום במכנסיו של הילד שודד הקן הוא ייחודי בתמונה וצעקני, ובכך מאפשר התמקדות בו למרות קטנו ואזכורו הצידי כביכול.

הילד שודד הקן הוא הנגדה לאיכר במובנים רבים. הוא אינו "מהורהר" אלא פועל באופן אקטיבי. הוא שולט בגופו למרות הקושי שבטיפוס על העץ, בניגוד לאיכר העומד ליפול. בגדיו מהודרים יותר מבגדי האיכר, ובעיקר: הוא עושה מעשה.

בצד ימין של התמונה מונח גזע עץ עקום, הנוטה גם הוא כלפי המים. ייתכן שהגזע הוא הנגדה נוספת לאיכר, שכן הגזע נטוע בקרקע, ויישאר, בעוד האיכר עומד ליפול.

## קישורים חיצוניים

* PIETER BRUEGEL the Elder, 1525 - 1569, Peasants, Fools and Demons מתוך אתר www.all-art.org

## הערות שוליים

קטגוריה:פיטר ברויגל האב
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:המוזיאון לתולדות האמנות בווינה: ציורים
נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21

שמאל|ממוזער|250px|נבחרת גרמניה עד גיל 21 לפני משחק מול איסלנד, מרץ 2010
**נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21** היא נבחרת הכדורגל הצעירה של גרמניה, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות, ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית. הנבחרת משתתפת באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, הנערכת מדי שנתיים.

לפני איחודה מחדש של גרמניה, בקיץ 1991, שיחקו גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית כשתי ישויות נפרדות. בתחרויות עד גיל 23 אשר התקיימו בשנים 1972–1974 התחרו שתי הנבחרות, ובתחרות אשר התקיימה בשנת 1976 השתתפה רק נבחרת גרמניה המזרחית. אך באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 החלה נבחרת גרמניה המערבית להשתתף רק בשנת 1982.

## כל אליפויות אירופה לנבחרות צעירות
### אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 23

### אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21

**גרמניה המאוחדת**
* 1992 - רבע הגמר
* 1994 - לא העפילה
* 1996 - רבע הגמר
* 1998 - רבע הגמר
* 2000 - לא העפילה
* 2002 - לא העפילה
* 2004 - מקום שלישי
* 2006 - מקום שלישי
* 2007 - לא העפילה
* 2009 - **מקום ראשון**
* 2011 - לא העפילה
* 2013 - שלב הבתים
* 2015 - חצי הגמר
* 2017 - **מקום ראשון**
* 2019 - מקום שני
*2021 - **מקום ראשון**
*2023 ‐ שלב הבתים
*2025 - העפילה
## משחקים אולימפיים
החל משנת 1992 תחרות כדורגל במשחקים אולימפיים פתוחה לנבחרות נוער עד גיל 23 בתוספת עד 3 כדורגלנים מבוגרים יותר.

נציגי UEFA נקבעים באליפות אירופה עד גיל 21. הישגי הנבחרת איפרו לה להעפיל לתחרות אולימפית פעמיים.

בתחרות כדורגל בשנת 2016 לנבחרת התווספו סוון בנדר, לארס בנדר ונילס פטרסן. הנבחרת זכתה במדליית כסף.

בתחרות כדורגל בשנת 2020 לנבחרת התווספו מקסימיליאן ארנולד ומקס קרוזה. הנבחרת סיימה במקום התשיעי (לא עברה את שלב הבתים).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גרמניה: כדורגל
גרמניה
קטגוריה:נבחרות גרמניה
אלוף העולם הבלתי מעורער

ממוזער|שמאל|חגורת "אלוף העולם" - העיטור המקובל למחזיק בתואר
**אלוף העולם הבלתי מעורער** (באנגלית: **Undisputed Champion**), הוא מונח מתחום האגרוף המקצועני המתאר את אלוף העולם באגרוף בקטגוריית משקל כלשהי המוכר על ידי כל הארגונים וההתאחדויות השונות העוסקים בארגון התחרויות בענף.

## היסטוריה
מאז ראשיתן של תחרויות אגרוף מקצועני בעידן המודרני, בסוף המאה ה-19, ועד לשנות ה-60 של המאה העשרים, לא נעשה שימוש במונח זה. לאלוף העולם באגרוף בקטגוריית משקל כלשהי הוכתר מתאגרף שניצח בקרב את מי שהחזיק בתואר לפניו.

למרות שארגוני אגרוף שונים היו קיימים עוד משנות ה-20, שררה הסכמה ביניהן על זהותו של האלוף בפועל. מחלוקות בדבר זהותו של אלוף התעוררו רק במקרים של פרישת אלוף מכהן או מעבר שלו לקטגורית משקל שונה. במקרים כאלה בדרך כלל אורגן קרב בין הטוענים לתואר שבסיומו שוב הוכתר אלוף עולם מקובל.

בשנת 1962 הוקמה "התאחדות האגרוף העולמית" **WBA** ובשנת 1963 נוצרה "מועצת האגרוף העולמית" **WBC** שהפכו לגופים בעלי אוריינטציה כלכלית שיווקית בעיקר, ופחות ספורטיבית באופייה, וכמות המחלוקות בדבר המחזיק בתואר הלכה וגדלה. 

בשנות ה-70 הוקמה גם "פדרציית האגרוף הבין-לאומית" **IBF** והפיצול הלך וגדל כאשר כל ארגון קבע לעצמו רשימות דירוג, אלופים וקטגוריות משקל שונות. ליאון ספינקס הוכר בשנת 1978 כאלוף העולם באגרוף במשקל כבד הבלתי מעורער האחרון בתקופה שלפני שיא הפיצול וניתוק הקשרים הספורטיביים בין הארגונים השונים.

בסוף שנות ה-80 הוקם ארגון אגרוף נוסף, "ארגון האגרוף העולמי" **WBO** והמחלוקות והסכסוכים בין הארגונים שברו שיאים חדשים, אשר במרכזם אינטרסים כלכליים ופרסומיים גדולים. אלה הביאו את הענף כולו לקיפאון וחוסר עניין ציבורי, והאפשרות לאחד את הדירוגים השונים של המתאגרפים וקביעת אלוף עולם מוסכם הפכו לבלתי אפשריים.

לאחר תקופה ממושכת של משא ומתן הסכימו ההתאחדויות השונות על קביעת אלוף העולם במשקל כבד אשר יהיה מקובל על כולם. לאחר סדרה של קרבות הכנה למועמדים השונים הוכתר בשנת 1987 מייק טייסון כאלוף העולם הבלתי מעורער באגרוף במשקל כבד אשר הוכר על ידי כל התאחדויות האגרוף.  ההסכמה החזיקה מעמד עד שנת 1992, בה התחדש הפיצול ו-**WBC** הכתירה את המתאגרף רידיק בו כאלוף העולם מטעמה.

אלוף העולם הבלתי מעורער האחרון במשקל כבד במאה ה-20 היה לנוקס לואיס לאחר שניצח בשנת 1999 בקרב חוזר את איוונדר הוליפילד והחזיק בתואר עד אפריל 2000. מאז היה התואר פנוי עד שב-18 במאי 2024 ניצח המתאגרף האוקראיני אלכסנדר אוסיק בקרב שנערך בריאד את טייסון פיורי והפך לאלוף העולם הבלתי מעורער הראשון במשקל כבד במאה ה-21

## רשימת אלופי העולם הבלתי מעורערים במשקל כבד

## הערות שוליים

קטגוריה:אגרוף (ספורט)
אצטדיון הדרגאו

**אצטדיון הדרגאו** (בפורטוגזית: **Estádio do Dragão**; בתרגום לעברית: "אצטדיון הדרקון") הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר פורטו שבפורטוגל. האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצת פורטו, והיה אחד מהאצטדיונים המארחים של יורו 2004.

שמו של האצטדיון נגזר מהדרקון בסמלו של המועדון. המשחק אשר חנך את האצטדיון התקיים בנובמבר 2003, ובו גברה פורטו על ברצלונה בתוצאה 2–0.

במאי 2021 אירח האצטדיון את גמר ליגת האלופות בו ניצחה צ'לסי את מנצ'סטר סיטי בתוצאה 1–0.

## קישורים חיצוניים

* 
* האצטדיון, באתר World Stadiums 
* האצטדיון, באתר Stadium Guide 
* האצטדיון , באתר Stadionwelt 

הדרגאו, אצטדיון
קטגוריה:פורטו (כדורגל)
קטגוריה:פורטו: ספורט
הדרגאו
קטגוריה:פורטו: מבנים
ג'ף פוט

**ג'פרי ברנרד פוט** (באנגלית: **Jeffrey Bernard Foote**; נולד ב-14 ביולי 1987 בלוקווד, ניו יורק) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר.

## קריירה
פוט החל את דרכו בכדורסל בנבחרת בית הספר ספנסר ואן הייטן ובעונתו האחרונה במדיה קבע  של 15 נקודות, 13  ו-6 חסימות למשחק. בשנת 2005 החל לשחק באוניברסיטת סנט בונאוונטור, אך כעבור חצי שנה עבר לאוניברסיטת קורנל. פוט השתלב במהרה בקורנל וכבר במשחקו הראשון בקבוצה השיג "" של 10 נקודות ו-11 ריבאונדים ובסך הכל סיים את עונת ה"" שלו עם 7.9 נקודות ו-6.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונתו השנייה שיפר את יכולתו משמעותית ועלה ל-11.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים בממוצע למשחק. כמו כן, נבחר לשחקן ההגנה של העונה בליגת ה-IVY (ליגת המחוז הצפון-מזרחי).

בעונת , האחרונה שלו בקורנל, הגיע לשיאו ועם ממוצעים טובים במיוחד של 12.3 נקודות, 8.1 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-1.9 חסימות הוביל את קבוצתו ל"" של טורניר אליפות המכללות. משחק השיא שלו בעונה זו ובקריירת המכללות כולה היה בניצחון קורנל 98-104 על אוניברסיטת באנקל, במשחק אותו סיים פוט עם 28 נקודות, 18 ריבאונדים ו-3 חסימות ב-38 דקות משחק. הוא נבחר לחמישייה הראשונה של העונה בליגת המחוזית ובפעם השנייה ברציפות לשחקן ההגנה המצטיין בליגה.

עם סיום לימודיו בקורנל חתם פוט על חוזה לשלוש שנים במכבי תל אביב הישראלית. בתוך כך, נרשם לדראפט ה-NBA 2010, אך לא נבחר. בתחילת דרכו במכבי, היה פוט שחקן שולי בקבוצה ומספר שבועות לאחר פתיחת העונה הושאל לעונה אחת לקבוצת מלייה מליגת המשנה הספרדית. את עונת 2011/2012 פתח בפולין כשחתם ב-16 באוגוסט 2011 בקבוצת ז'לונה גורה אך שוחרר מרצונו מקבוצתו ב-27 בספטמבר 2011, ולאחר שניסה את מזלו במחנה אימונים של קבוצת הפורטלנד טרייל בלייזרס (שהחלה להתאמן באיחור בשל שביתת השחקנים באותה העונה), עבר לשחק בקבוצת הספרינגפילד ארמור מליגת ה-NBDL, במהלך תקופתו בקבוצה זו גילה פוט יכולת טובה שזיכתה אותו בהשתתפות במשחק האולסטאר המסורתי של ליגת ה-NBDL. ב-8 במרץ 2012 הוחתם פוט על חוזה ל-10 ימים בקבוצת הניו אורלינס הורנטס מליגת ה-NBA. בכך הפך פוט לשחקן הראשון שאוניברסיטת קורנל "שלחה" ל-NBA מאז שנת 1951.

ב-7 בספטמבר 2012, פוט חתם במועדון הליטאי ז'לגיריס קובנה. ב-1 בנובמבר 2013 הוא נרכש שוב על ידי ספרינגפילד ארמור.

## קישורים חיצוניים

* דף השחקן באתר ה-ESPN
* סטטיסטיקות במכללות באתר ה-NCAA
* הידיעה על חתימתו במכבי תל אביב באתר ערוץ הספורט
* ג'ף חותם ב-Springfield Armor מליגת הפיתוח של ה-NBA
* 
* דף השחקן באתר ליגת ה-NBA

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני ספרינגפילד ארמור
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני ניו אורלינס הורנטס
קטגוריה:כדורסלני ז'לגיריס קובנה
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:מדינת ניו יורק: כדורסלנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1987
הרכבת התחתית של חרקיב

**הרכבת התחתית של חרקיב** (באוקראינית: **Харківський метрополітен** - "חרקיבסקיי מטרופוליטן") היא מערכת הסעת המונים הפועלת בעיר מאז 23 באוגוסט 1975.

נכון לשנת 2024 כוללת המערכת שלושה קווים פעילים עם 30 תחנות באורך כולל של כ-38.5 ק"מ. המערכת כולה תת-קרקעית, פרט לגשר עילי מעל הנהר חרקיב בקו מס' 1.

לכל אחד מהקווים נקבעו שלושה אמצעי זיהוי: שם, מספר וצבע.

הרכבת התחתית פועלת מן השעה 6:00 בבוקר עד 00:45 בלילה (שערי הכניסה לתחנות ננעלים בחצות, ושערי היציאה פתוחים עד 00:45).

תדירות תנועת הרכבות ברוב שעות היום היא 4–6 דקות. בשעות שיא עולה התדירות ל-2–3 דקות. אחרי השעה 21:00 יורדת התדירות ל-10–15 דקות.

במשך שנה נוסעים ברכבת כ-207 מיליון איש (כ-600 אלף ביממה).

עד שנת 2011 היו כל השלטים ברכבת כתובים אך ורק בשפה האוקראינית. בתחילת 2011 נוספו גם שלטים באנגלית לקראת יורו 2012.

## כרטיסי נסיעה
הרכבת התחתית של חרקיב אינה מחולקת לאזורים, כך שתעריף הנסיעה הוא אחיד לכל הקווים. לאחר שאדם נכנס לתחומי התחנה הוא חופשי לנסוע בכל קו ולהחליף לכל קו ללא תשלום נוסף עד שהוא יוצא מתחומי הרכבת.

תשלום על נסיעה בודדת מתבצע בעזרת כרטיס נסיעה עם ברקוד. הם נמכרים במכונות אוטומטיות בכל התחנות. עלות נסיעה בודדת 3 הריבניה.

עד לאוקטובר 2012 בוצע התשלום בעזרת אסימונים. עד ל-1 בינואר 2010 היה ניתן לרכוש את האסימונים גם בקופות, אך בשנת 2009 החליטה הנהלת הרכבת לבטל לגמרי את הקופות בתחנות.

חלופה אחרת לתשלום היא כרטיס למספר נסיעות. זהו כרטיס מסוג RFID, שניתן להטעינו בסכום מסוים (עד 400 הריבניה). הטעינה מתבצעת בעמדות טעינה ממוחשבות בכל אחת מהתחנות.

עם תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה הפכו תחנות הרכבת התחתית של חרקיב למקלטים ציבוריים בפני ההפגזות הרוסיות, לכן בוטל תשלום על הנסיעה ברכבת התחתית עד לסוף שנת 2024.

## שמות התחנות

מגמת החלפת שמות התחנות לאחר התפרקות ברית המועצות לא פסחה גם על הרכבת התחתית של חרקיב. חלק מהשמות שהיו מזוהים עם המשטר הקומוניסטי הוחלפו. כך למשל תחנת "רחוב סברדלוב" (על שמו של המהפכן וראש ממשלה הראשון של רוסיה הסובייטית) הוחלף בשם "חולודנה הורה" (בתרגום לעברית - ההר הקר), "תחנה סובייטית" הוחלפה ב"כיכר החוקה", "תחנה על שם הצבא הסובייטי" הוחלפה ב"התחנה הצבאית" ו"תחנת הפרולטריון" התחילה להיקרא "התחנה התעשייתית".

## אירועים ותקריות ברכבת התחתית
* ב-14 במאי 2006 אירעה התנגשות בין שתי הרכבות בקו מס' 1 כתוצאה מכך נפצעו 6 נוסעים.
* ב-29 ביולי 2009 בקו מס' 1 נתקעה רכבת בתוך המנהרה, עקב תקלה בקו חשמל. תנועת הרכבות בקו זה הופסקה למשך כשעתיים. הנוסעים שהיו ברכבת התקועה פונו רגלית לתחנה הקרובה.
* בלילה שבין 19 ל-20 באפריל 2009 בין השעות 00:30 ו-2:00 נערכה בתחנת "האוניברסיטה" הופעה של התזמורת הסימפונית של חרקיב. כ-5,000 צופים נאספו בתחנה כדי לראות את ההופעה. כל מהלך ההופעה עמדו ברציפי התחנה שתי רכבות, אשר בסיומה הסיעו את הצופים אל יעדם.
## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

* 

חרקיב
רכבת תחתית
הדיוקן

שמאל|ממוזער|200px|"הדיוקן", 1935, רנה מגריט
**הדיוקן** או **הפורטרט** (צרפתית: Le Portrait), הוא אחד מציוריו של רנה מגריט. זהו ציור שמן על בד, גודלו 73.3 × 50.2 ס"מ, צויר בשנת 1935. 

ציור זה הוא דוגמה מאפיינת לטכניקה המבדילה את רנה מגריט מציירים סוריאליסטים אחרים. אמנים כדוגמת ארנסט או דאלי מציגים לרוב דימויים מעוותים ודמויי חלום של ייצוגים, המשולבים עם צורות מופשטות. בניגוד אליהם מגריט יוצר צורות ומצבים הנראים לכאורה פשוטים והגיוניים, שההקשר בו הם משולבים הוא היוצר מציאות חדשה והזויה, מציאות סוריאליסטית. 

בניגוד לציירים אחרים המציירים "דיוקן", לא מתואר לכאורה ביצירתו של מגריט דיוקן של עצמו או של אחרים. כמו כן, אין בציור צבעים עזים במיוחד או צורות מופשטות או בלתי רגילות, כמקובל ביצירות רבות בזרם הסוריאליזם. למעשה, הציור מתאר בדיוק כמעט פוטו-ריאליסטי, שולחן ערוך, עליו מונחים בקבוק יין פתוח, כוס, סכין ומזלג, וצלחת, בה מונחת חביתית מקמח. 

הדבר ההופך את התמונה להזויה וסוריאליסטית היא העין המביטה על הצופה ממרכז החביתית, ובכך משנה לחלוטין הקשרו של הציור התמים ויוצרת מציאות חדשה ומפתיעה. 

העובדה שהצייר בחר לקרוא ליצירה "הדיוקן" לכאורה מפתיעה, בהיעדר פנים או דמות. רק לכאורה, מאחר שהתבוננות בציור מגלה כי העין בציור – היא מיישירה מבט, בוחנת את הצופים, וצופָה בדיוקנם. המשך ההתבוננות בתמונה עשוי להביא את המתבונן לשאול עצמו, האם ציור כגון זה, הנותן דוגמה ליצירתו של מגריט, לאמנותו המופשטת והמפתיעה, האם אינו, בעצם, דיוקנו של הצייר? 

הציור "דיוקן" היה חלק מאוסף פרטי של האספנית והציירת האמריקאית קיי סייג' (Kay Sage). בשנת 1956 תרמה סייג' את הציור למוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.

דיוקן
מגריט
קטגוריה:ציורים משנות ה-1930
אצטדיון מטרופוליטנו

**אצטדיון מֶטְרוֹפּוֹלִיטָנוֹ** (בספרדית: **Estadio Metropolitano**), שבעבר שימש בתור **ה[[אצטדיון אולימפי|אצטדיון האולימפי]] של מדריד** (בספרדית: **Estadio Olímpico de Madrid**), או בשמו הרשמי **אצטדיון ריאד אייר מטרופוליטנו** (**Riyadh Air Metropolitano**), הוא אצטדיון הממוקם במדריד, שנפתח בשנת 1994. האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל אתלטיקו מדריד, ומכיל 70,692 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון השלישי בגודלו בספרד אחרי קאמפ נואו וסנטיאגו ברנבאו.

האצטדיון שימש לאירועי אתלטיקה עד שנת 2004. בשנת 2002 אירח האצטדיון את אליפות העולם באתלטיקה של IAAF. ביוני 2005 ביצע ארגון הטרור הבסקי אט"א פיגוע בסמוך לאצטדיון, אך זה הסתיים ללא נפגעים.

## היסטוריה
בתחילת שנות ה-90, מועצת הספורט של קהילת מדריד קידמה את הצעתה של העיר לארח את אליפות העולם באתלטיקה בשנת 1997, והתחילו לבנות אצטדיון אולימפי במזרח מדריד.

בניית האצטדיון התחילה בשנת 1990 על בסיס עיצוב שהוצע על ידי האדריכלים אנטוניו קרוז וילאלון ואנטוניו גרסיה אורטיז. הבנייה הושלמה בשנת 1993, ואילו חנוכת האצטדיון התקיימה בספטמבר 1994.

אירוח אליפות העולם באתלטיקה 1997 הופקד בסופו של דבר בידיה של אתונה. במהלך העשור הראשון לקיומו אירח האצטדיון אירועי ספורט ותרבות, עד שבשנת 2004 הוא ננטש.

בשנת 2004 נסגר האצטדיון עקב התוכנית להרחבתו כחלק מהצעתה של מדריד לארח את אולימפיאדת 2016. לאחר זכייתה של ריו דה ז'ניירו באירוח המשחקים האולימפיים, הוגשו הצעות רבות על עתידו של האצטדיון, והוחלט שבעלות האצטדיון תועבר לאתלטיקו מדריד, והיא זו שתישא בעלויות ההרחבה, שהתחילה בשנת 2011. האצטדיון החדש החליף את אצטדיון ויסנטה קלדרון כביתה של אתלטיקו מדריד, החל מעונת 2017/18. ב-9 בדצמבר 2016, המועדון הודיע כי שמו של האצטדיון המשופץ יהיה "ונדה מטרופוליטנו" – ונדה עקב חסות מסחרית, ומטרופוליטנו על שמו של האצטדיון ההיסטורי של אתלטיקו לפני ששיחקה בוויסנטה קלדרון.

בשנת 2019 אירח האצטדיון את גמר ליגת האלופות לשנה זו, בו גברה ליברפול על טוטנהאם הוטספר בתוצאה 2-0.

## גלריה

Frente del Estadio Olimpico de Madrid.JPG|מראה האצטדיון לפני השיפוץ, מרץ 2012
Estadio de La Peineta (February 2014).JPG|מראה כללי של האצטדיון לפני השיפוץ, פברואר 2014
Wanda Metropolitano - 2017-09.jpg|מראה האצטדיון ביום פתיחתו המחודשת, 16 בספטמבר 2017
Estadio Wanda Metropolitano (2018).jpg|מראה פנים האצטדיון במהלך משחק של נבחרת ספרד נגד ארגנטינה, מרץ 2018
Madrid - Estadio Wanda Metropolitano 30.jpg|מראה האצטדיון המחודש, נובמבר 2018


## קישורים חיצוניים

* 
* האצטדיון, באתר World Stadiums 
* האצטדיון, באתר Stadium Guide 

## הערות שוליים

מטרופוליטנו
מטרופוליטנו
קטגוריה:אתלטיקו מדריד
מטרופוליטנו
רבי יונתן בן אלעזר

[ממוזער|מבנה סמוך ל[בית גוברין (קיבוץ)|קיבוץ בית גוברין המיוחס לקברו של ר' יונתן דבית גוברין]]
רבי **יונתן בן אלעזר** (מוזכר בתלמוד לרוב בפשטות: **רבי יונתן**) היה אמורא ארץ ישראלי שחי בדור הראשון של האמוראים. עסק בעיקר באגדה ונחשב לבר סמכא בתחום. כונה בחשיבות "שר הבירה".

רבו המובהק היה רבי שמעון בר יוסי בר לקוניא, וייתכן כי גם למד אצל רבי חייא. היה חבר של רבי חנינא בר חמא ורבי יהושע בן לוי,, אך צעיר מהם, והיה בידידות גם עם רבי יוחנן שהיה צעיר ממנו. תלמידו היה רבי שמואל בר נחמני - גם הוא עסק בעיקר באגדה.

רבי יונתן מוזכר בירושלמי תמיד ללא שם אביו, ורק בתלמוד הבבלי הוא מוזכר עם שם אביו רבי יונתן בן אלעזר. אהרן הימן משער שהוא היה מטבריה. לעומת זאת, יעקב שמואל צורי מזהה את רבי יונתן בן אלעזר עם רבי יונתן מבית גוברין, המוזכר עם ציון מקומו רק במקורות ארצישראליים, וטוען שרבים ממשליו של רבי יונתן מתבססים על סדרי בית המרחץ, דבר התואם את בית המרחץ הגדול של בית גוברין.

## משנתו
תחום עיסוקו העיקרי של רבי יונתן בן אלעזר היה אגדה, ונחשב לבר סמכא בתחום, כך גם נודע כדרשן. במאמריו סינגר על כמה אישים מקראיים שחטאו, לכאורה, וקבע: ; כך הוא אומר על ראובן, בני עלי הכהן, דוד המלך, שלמה המלך ויאשיהו.

כך גם נמצא כי בכמה מקומות הוא מתווכח עם פורשים מהיהדות המסורתית - המינים והשומרונים. על טענת המינים המסיקים מהכתוב  כי אלוהים אינו יחיד, דרש את המדרש הבא: 
  
מדרש נודע נוסף דרש על קריעת ים סוף: 

אמרה נוספת שאמר והפכה לעיקרון אמוני אצל חלק מהוגי הדעות היהודים: 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור הראשון לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:תלמידי רבי חייא
קטגוריה:עולים מבבל לארץ ישראל בעת העתיקה
באקיו

**באקיו** (בבסקית: **Bakio**) הוא כפר בארץ הבסקים. מבחינה אדמיניסטרטיבית הוא רשות מקומית במחוז ביסקאיה בקהילה האוטונומית של חבל הבסקים, בספרד. בעבר כונתה העיירה בשם באסיגו דה באקיו, וכיום זהו שמה של השכונה המרכזית בה. באקיו ממוקם בשטח ההיסטורי של ביסקאיה, באזור אוריבה והוא ממוקם ממש בין מונגיה וברמאו. הרי בורגואה, גרבולה חאטה מקיפים את העירייה שמארחת במקביל את נחל אסטפונה ונחל אונדארה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חבל הבסקים: ערים
קטגוריה:ספרד: רשויות מקומיות
מחוז הצפון (משטרה)

[שמאל|250px|מטה מחוז צפון ב[נצרת|ממוזער]]
**מחוז הצפון** הוא אחד משמונת המחוזות (כולל משמר הגבול) של משטרת ישראל וכולל שלושה מרחבים. המחוז תחום מדרום בקו התפר, השומרון ורכס הרי הגלבוע, ממזרח גבולות ממלכת ירדן וסוריה, מצפון בגבול לבנון, וממערב במישור החוף הצפוני, במחוז החוף ומדרום מערב בוואדי עארה.

## היסטוריה
עם הקמת המשטרה נוסדו בה שני מחוזות: מחוז תל אביב ומחוז חיפה. בדרום ובצפון לא הוקמו מחוזות, מפני שאלו היו אזורי לחימה והיו באחריות צה"ל וירושלים טרם נכללה בגבולות המדינה. לאחר שוך הקרבות הוקם מחוז צפון של המשטרה, שמטהו היה בטבריה והיא כללה את נפות כנרת, צפת ויזרעאל. בשנת 1953 הועבר האחריות לנפת זבולון ממחוז חיפה למחוז צפון, ומטה המחוז עבר לנצרת.

בשנת 1958 בוצע ארגון מחדש במשטרה והמחוז אוחד עם מחוז חיפה.

ביולי 2011 הופרד מרחב החוף יחד עם תחנות עירון ואום אל-פחם ממרחב הגליל שבמחוז הצפון, והיו למחוז עצמאי, מחוז חוף.

במאי 2017 חולקו מחדש המרחבים במחוז הצפון.

## מרחבי המחוז
* **[[מרחב גליל]]** – בו 5 תחנות משטרה (שפרעם, כרמיאל, מג'ד אל כרום, טמרה ומשגב).
* **[[מרחב העמקים]]** – בו 6 תחנות משטרה (בית שאן, נצרת, עפולה, מגדל העמק, כפר כנא ונוף הגליל).
* **[[מרחב כנרת]] (גליל-גולן)** – ובו 6 תחנות משטרה – (תחנת קריית שמונה, תחנת גולן – קצרין, תחנת ירדן – ראש פינה, חצור הגלילית ויישובי הסביבה, תחנת צפת, תחנת טבריה ותחנת מעלות)

במחוז מתגוררים 1.2 מיליון איש – כ-42% יהודים, כ-41% מוסלמים, כ-7% דרוזים, כ-7% נוצרים וכחצי אחוז צ'רקסים. בתחום המחוז אתרי קדושה לבני דתות שונות ואתרי תיירות.

## יחידת יג"ל
ממוזער|שוטרי סיור של מחוז הצפון, ינואר 2025
יחידת הגבולות של מחוז צפון אשר עיסוקה הוא מניעת הברחות נשק וסמים מגבולות המדינה. היחידה, מורכבת מלוחמי עלית והיא הכוח המיומן ביותר העומד לרשות המשטרה ברמה המחוזית. היחידה מתמקדת בעיקר בסיכול הברחת כלי נשק מגבולות ירדן, סוריה, לבנון ושטחי הרשות הפלסטינית לתחומי מחוז צפון.

## מפקדי המחוז

## קישורים חיצוניים
* 
* מחוז צפון, באתר משטרת ישראל

## הערות שוליים

צפון
*
ויליאם דווייט ויטני

**ויליאם דווייט ויטני** (**William Dwight Whitney**; 9 בפברואר 1827 – 7 ביוני 1894) היה בלשן אמריקאי.

בראשית הלימודים האקדמיים שלו התעניין ויטני בעיקר במדעי הטבע – בוטניקה ומדעי כדור הארץ, והוא לא זנח את התחום גם אחרי שהתחיל להתמסר לבלשנות ב־1848, לאחר שקרא ספר על שפת סנסקריט. למד באוניברסיטת ייל, בתקופה שבה כמעט לא היו לימודי סנסקריט בארצות הברית, והשלים את לימודיו בברלין אצל אלברכט ובר ובטיבינגן אצל רודולף פון רות (von Roth), וכן עם פרנץ בופ. ב־1854 מונה לתפקיד פרופסור לסנסקריט בייל, ומ־1869 – ל"פילולוגיה משווה".

ויטני הוציא לאור ותרגם מספר טקסטים בסנסקריט, וכתב ספר דקדוק של סנסקריט. ספרים בולטים נוספים שכתב:
* *Language and the Study of Language* – מבוא לבלשנות כללית, אחד הספרים החלוציים בבלשנות המודרנית
* *The Life and Growth of Language* – ניסיון להבין את מקורה של הלשון
* ספרי דקדוק של אנגלית, צרפתית וגרמנית
* *Oriental and Linguistic Studies* – אוספי מאמרים
* הערך Philology ("פילולוגיה") במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה (למעשה הערך עוסק בעיקר בבלשנות)

היה בין העורכים של מילון ובסטר והעורך הראשי של Century Dictionary – מילון של השפה האנגלית.

ספריו על בלשנות כללית היו מוכרים גם בקרב הציבור הרחב בזכות סגנונם הברור.

## קישורים חיצוניים

* 
* 


* Thomas Day Seymour, "William Dwight Whitney". Yale University, 1895


קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בלשנים ולשונאים אמריקאים
קטגוריה:פילולוגים אמריקאים
קטגוריה:מילונאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טיבינגן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1827
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1894
SU-122

ה-**SU-122** (ר"ת של: ***Samokhodnaya Ustanovka-122***) הוא תותח מתנייע שפותח ושירת בברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה. ה-SU-122 שייך למשפחת ה-SU הסובייטית יחד עם דגמים כמו ה-SU-100 וה-SU-85, ל-SU-122 תותח הוביצר בעל קוטר 122 מ"מ. ה-SU-122 יוצר בין השנים 1942-1944 בהן יוצרו סך הכול כ-1,148 כלים.

## פיתוח
במהלך מלחמת העולם השנייה, כדי להתמודד עם איומים שונים בשדה הקרב, היה צורך בפיתוח סדרה של תותחי סער שחלקם היו קלים ומהירים יותר ושירתו כמשחיתי טנקים (לדוגמה ה-SU-100) וחלקם היו כבדים ובעלי תותח בעל עוצמה רבה יותר אשר שימשו כתותחים מתנייעים, הסדרה הושתתה על טנקי השטוג הגרמניים (כמו השטוג סימן 3) אך הייתה פחות מוצלחת. ה-SU-122 נפל לקטגוריה השנייה ושירת כתותח ארטילרי מתנייע.

פיתוח הכלי החל באפריל 1942 לאחר בקשה של הדירקטוריון הארטילרי המרכזי (GAU) של צבא ברית המועצות לעצב כלי בעל תותח הוביצר 122 מ"מ לשימוש כתותח מתנייע. הכלי פותח תחת השם SU-35 והתבסס על תובה של T-34, הכלי נכנס לשירות לבסוף בשם SU-122. הכנסת הכלי לשלב היצור החל בדצמבר 1942 כאשר יצור הכלי פסק לקראת סוף 1944. כבר בשלבי ניסוי הכלי התגלו בו בעיות כגון אוורור לקוי בתא הלחימה, הגבלת הגבהה לתותח והצורך במפקד לתפעולו, עם זאת הכלי נכנס לייצור כדי לעמוד בדרישות הצבא בשטח, עד שבמהלך שנת 1943 החל ייצור הכלי לדעוך לטובת ה-SU-152.

במהלך שירותו של הכלי, פותחו מספר שדרוגים לכלי שלעולם לא צלחו את שלב אב הטיפוס ולא נכנסו ליצור המוני. אחד השדרוגים שהוצעו היה ה-SU-122P שהיה אמור לשרת בתור משחית טנקים, כמו גם ה-SU-122M שהיה גרסה פשוטה וזולה יותר ליצור של ה-SU-122.

## היסטוריה קרבית
ימין|200px|
מיקום התותחים המתנייעים בשדה הקרב לפי הדוקטרינה הסובייטית במהלך מלחמת העולם השנייה היה בגדודי תותחי סער מעורבים בתפקיד ארטילרי דינמי, כתמיכה בכוחות תוקפים. באופן קלאסי, תפקדו התותחים המתנייעים במחלקות של שלושה. במהלך המלחמה גובשו רגימנטים של תותחי סער שכללו 17 כלים מסוג SU-76 ו-8 כלים מסוג SU-122, כאשר ה-SU-76 תפקד כמשחית טנקים וה-SU-122 כתותח מתנייע ארטילרי. רגימנט כזה פעל בתפקיד תומך לכוחות חי"ר וכנגד מטרות שריון.
ה-SU-122 שירת בצבא באדום החל מ-1942 ועד סוף המלחמה בקרבות בחזית המזרחית.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* מפרט טכני של הכלי מהאתר 'און-וור'.
* מידע על הכלי מהאתר 'רכבי מלחמת העולם ה-2'

## הערות שוליים

קטגוריה:תותחים מתנייעים סובייטיים
קטגוריה:אמצעי לחימה סובייטיים במלחמת העולם השנייה
האלפים הימיים

**אלפּ-מריטים** (בצרפתית: **Alpes-Maritimes**, באוקסיטנית: **Aups Maritims**, "**ה[[הרי האלפים|אלפים]] הימיים**") הוא מחוז בצרפת בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, הנמצא בפינה הדרומית-מזרחית של צרפת המטרופולינית. המחוז גובל במחוזות האלפים של פרובנס עילית וואר, במדינות מונקו ואיטליה, ובים התיכון, ובירתו היא העיר ניס. מקומות תיירותיים נוספים במחוז הם קאן, אנטיב, מנטון, וגראס.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר הנציבות הרשמי
* אתר המועצה הכללית

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור: מחוזות
דינו ראדג'ה

**דינו ראדג'ה** (בקרואטית: **Dino Rađa**; נולד ב-24 באפריל 1967), הוא כדורסלן עבר קרואטי. בראשית הקריירה היה שותף בשתיים משלוש הזכיות הרצופות של יוגופלסטיקה ספליט בגביע אירופה לאלופות, וכיום משמש כנשיא המועדון.

## קריירת המועדונים
ראדג'ה החל את קריירת הכדורסל שלו בעיר נעוריו, שם שיחק במדי הנוער של קבוצת ק.ק. דוולין, ומשם עבר למועדון ק.ק. ספליט בחוזה מקצועני. בספליט (אשר החליפה ספונסרים ונודעה כ"יוגופלסטיקה" ו"פופ84") שיתף פעולה עם טוני קוקוץ' בתקופת השיא של המועדון וזכה עימה בשני גביעי אירופה לאלופות ברציפות (, ). בסיום עונת 1989/1990, עזב ראדג'ה את ספליט ועבר לוירטוס רומא, למרות שנבחר בידי הבוסטון סלטיקס כבר בדראפט של שנת 1989. 

בעונתו הראשונה באיטליה קלע ראדג'ה 18.1 נקודות ב למשחק, ונבחר על ידי עיתונאיי ספורט במקום השני כשחקן האירופאי הטוב ביותר לאותה העונה, שני רק לקוקוץ'. בשתי העונות הבאות המשיך ראדג'ה לשפר את ממוצעיו, והעמיד ממוצעים של 20.2 נקודות למשחק בעונתו השנייה, ו-21.5 בשלישית. בשנת  הוליך ראדג'ה את רומא לזכייה בגביע קוראץ'. 

בשנת 1993 הצטרף ראדג'ה לבוסטון סלטיקס. את עונת הבכורה שלו בליגת ה-NBA סיים עם ממוצעים של 15.1 נקודות למשחק ו-7.2 . לאחר 3 שנים נוספות בבוסטון, נשלח ראדג'ה בעסקת חליפין אל פילדלפיה 76' בתמורה לקלארנס וד'רספון, אך כשל בבדיקות הגופניות. 

בדצמבר 1993 קבע ראדג'ה רקורד שלילי כאשר היה לשחקן אשר סיים משחק עם מספר ההחטאות הרב ביותר ללא נקודות, כאשר במשחק נגד סן אנטוניו ספרס החטיא 14 זריקות מהשדה ב-18 דקות משחק.

בשנת 1997 החליט ראדג'ה לחזור לאירופה, והצטרף לקבוצת פנאתינייקוס היוונית. הוא שיחק במועדון שנתיים, בהן זכה עמו בשתי אליפויות יוון. לאחר שנתיים ביוון עזב ראדג'ה את המועדון וחזר לקרואטיה, לקבוצת ק.ק. זאדאר.

בשנת  חזר ראדג'ה ליוון וחתם אצל יריבתה של קבוצתו הקודמת, אולימפיאקוס, אך כשל בניסיונו להשיב למועדון את תואר האליפות, וחזר לקרואטיה, לקבוצת ציבונה זאגרב. לאחר עונה אחת בזאגרב, חזר ראדג'ה לקבוצת נעוריו, זכה עימה באליפות קרואטיה ופרש מכדורסל.

## נבחרות לאומיות
ראדג'ה היה חלק מנבחרת יוגוסלביה אשר זכתה במדליית הכסף באולימפיאדת סיאול, ושתי מדליות זהב באליפות אירופה בכדורסל (1989, 1991).

לאחר הכרזת העצמאות של קרואטיה, הפך ראדג'ה לבורג חשוב בנבחרת קרואטיה, אשר זכתה במדליית כסף במשחקים האולימפיים בברצלונה, במדליות ארד באליפות אירופה בכדורסל 1993 שנערכה בגרמניה, באליפות אירופה בכדורסל 1995 שנערכה ביוון, ובאליפות העולם בכדורסל 1994 שנערכה בקנדה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים קרואטים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת קרואטיה
קטגוריה:כדורסלנים יוגוסלבים
קטגוריה:כדורסלני בוסטון סלטיקס
קטגוריה:כדורסלני ציבונה זאגרב
קטגוריה:כדורסלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורסלני פנאתינאיקוס
קטגוריה:כדורסלני וירטוס רומא
קטגוריה:כדורסלני ק.ק. ספליט
קטגוריה:כדורסלני ק. ק. זאדאר
קטגוריה:בחירות דראפט של בוסטון סלטיקס
קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: כדורסלנים
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-1967
מרגריטה, נסיכת סבויה

**מרגריטה מסבויה, מלכת איטליה** (איטלקית: **Margherita di Savoia**; 20 בנובמבר 1851 - 4 בינואר 1926), הייתה אשתו של אומברטו הראשון, מלך איטליה.

## ביוגרפיה
מרגריטה מריה תרזה ג'ובנה מסבויה נולדה ב-20 בנובמבר 1851 בטורינו, והייתה בתם של הנסיך פרדיננדו מסבויה, דוכס ג'נובה ואליזבת, נסיכת סקסוניה. מצד אביה הייתה מרגריטה נכדתם של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה. מצד אמה הייתה מרגריטה נכדתם של יוהאן, מלך סקסוניה ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה.

מרגריטה נישאה באפריל 1868 לבן-דודה אומברטו, נסיך הכתר של איטליה. בשנת 1869 נולד בנם היחיד של בני הזוג, לימים המלך ויטוריו אמנואלה השלישי. (יש הטוענים כי סיבת היותו של ויטוריו אמנואלה קטן קומה נעוצה בעובדה שהוריו היו בני דודים).

בינואר 1878 ירש אומברטו את כס המלוכה האיטלקי והוכרז כאומברטו הראשון, מלך איטליה, ומרגריטה הוכרזה כמלכת איטליה. בשנת 1900 נרצח אומברטו על ידי מתנקש והמלכה מרגריטה הפכה ל של איטליה.

מרגריטה ייסדה רבים ממוסדות התרבות באיטליה, בהם בית דנטה. כמו כן היא הייתה פטרונית של מוסדות צדקה רבים, ובראשם הצלב האדום האיטלקי. פיצה מרגריטה נקראה על שמה בשנת 1906 וזאת משום שמרכיביה מסמלים את צבעי הדגל האיטלקי (עגבניות - אדום, בזיליקום - ירוק וגבינה - לבן).

המלכה הואשמה בכך שגילתה אהדה לתנועה הפשיסטית בראשית ימיה. ארבעת מנהיגי התנועה הפשיסטית ובתוכם אמיליו דה בונו ואיטלו באלבו נפגשו עימה בשנת 1922 כדי לקבל את ברכתה בטרם פתחו במצעד על רומא.

## הנצחה
על פי המיתוס, פיצה מרגריטה נקראה על שמה, כשבשנת 1889 השף רפאלה אספוזיטו הכין את הפיצה לכבוד ביקורה בנאפולי. הוא שילב בה את הצבעים הלאומיים שבדגל איטליה: אדום – עגבניות, ירוק – בזיליקום ולבן – מוצרלה. יש ספקות לגבי אמיתות המיתוס, וככל הנראה פיצה מרגריטה הייתה קיימת בנאפולי עוד לפני כן. 

המלכה מרגריטה הייתה חובבת טיפוסי הרים, וכמה רכסים בהרי העולם השונים נקראים על שמה.

## אילן יוחסין

## ראו גם
* ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נשות מלכי איטליה
קטגוריה:בית סבויה 
קטגוריה:איטלקים ממוצא גרמני
קטגוריה:נשים במאה ה-19
קטגוריה:ילידות 1851
קטגוריה:ילידי 1851
קטגוריה:נפטרות ב-1926
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1926
אלנה, נסיכת מונטנגרו

הנסיכה **אלנה ממונטנגרו** (במונטנגרית: **Јелена Савојска**; 8 בינואר 1873 - 28 בנובמבר 1952) הייתה בתו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ואשתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.

## ביוגרפיה
אלנה נולדה ב-8 בינואר 1873 בצטיניה, לניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ולמילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'.

ב-24 באוקטובר 1896 התחתנה עם ויטוריו אמנואלה, נסיך פיימונטה, ולצורך כך המירה את דתה לנצרות קתולית. בשנת 1900 נרצח חמיה אומברטו הראשון, מלך איטליה, ובעלה עלה לשלטון כוויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.

בשנת 1908 אירעה רעידת אדמה הרסנית במסינה, ואלנה סייעה לעבודות ההצלה, מה שהעלה מאוד את פופולריותה בעיני העם. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבדה כאחות, ובסיוע המלכה האם הפכה את ארמונות קווירינאלה ווילה מרגריטה לבתי חולים. בין השנים 1911–1921 הייתה המפקחת הראשונה של אחיות הצלב האדום האיטלקי, ואף הוענק לה תואר ראשון ברפואה. אלנה מימנה מוסדות צדקה לחולי שחפת ודלקת קרום המוח, ומימנה מחקרים נגד פרקינסון, שיתוק ילדים וסרטן.

בשנת 1937 קיבלה את שושנת הזהב מהאפיפיור פיוס השנים עשר, הכבוד הרם ביותר בנצרות הקתולית לאישה. לאחר כיבוש אתיופיה על ידי המשטר הפשיסטי האיטלקי בשנת 1935 ולאחר כיבוש אלבניה בשנת 1938 הוספו לתאריה של אלנה התארים "קיסרית אתיופיה" ו"מלכת אלבניה". תארים אלה הוסרו על ידי בעלה בשנת 1943 לאחר נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה. בנוסף אלנה עמדה מאחורי היוזמה של מוסוליני להפוך את מונטנגרו לממלכה "עצמאית" תחת חסות השלטון הפשיסטי בשנת 1941.

אלנה זכורה כאשתו של המלך אשר חתם על חוקי הגזע באיטליה נגד היהודים בשנת 1938, חוקים שהביאו לשואת יהודי איטליה תחת שלטונו של מוסוליני במהלך ימי מלחמת העולם השנייה.

ב-9 במאי 1946 התפטר בעלה ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה מתפקידו לטובת בנם אומברטו השני, מלך איטליה, ויצא יחד עם אלנה לגלות באלכסנדריה שבמצרים. בשנת 1947 מת ויטוריו אמנואלה, וב-28 בנובמבר 1952 מתה אלנה במונפלייה שבצרפת. בדצמבר 2017 הועברה גופתה לכנסייה בויקופורטה, פיימונטה. יומיים לאחר מכן נקבר שם גם בעלה שגופתו הובאה ממצרים.

## משפחתה
מנישואיה של אלנה עם ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, נולדו לה 5 ילדים:
* יולנדה מרגריטה, נסיכת סבויה (1901–1986) שנישאה לג'ורג'יו קרלו קאלבי, הרוזן מברגולו.
* מפאלדה, נסיכת סבויה (1902–1944) שנישאה לפיליפ, רוזן הסן, נרצחה על ידי הנאצים במחנה הריכוז בוכנוולד.
* אומברטו השני, מלך איטליה (1904–1983) שנישא למארי ז'וזה, מלכת איטליה.
* ג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה (1907–2000) שנישאה לבוריס השלישי, מלך בולגריה.
* מריה פרנצ'סקה, נסיכת סבויה (1914–2001) שנישאה ללואיג'י, נסיך בורבון-פארמה.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות מלכי איטליה
קטגוריה:אישים באיטליה בתקופת הפשיזם
קטגוריה:פוליטיקאים איטלקים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:משרתי האל (נצרות קתולית)
קטגוריה:ילידות 1873
קטגוריה:נפטרות ב-1952
הפועל קריית אונו (כדוריד)

[250px|ממוזער|שמאל|[סמלה הקודם של הקבוצה, שהיה בשימוש עד שלהי העשור השני של המאה ה-21]]

**הפועל קריית אונו בכדוריד** הוא מועדון כדוריד ישראלי מהעיר קריית אונו, המתמודד בליגת העל בכדוריד.

## היסטוריה
את המועדון הקים בשנת 1975 מר יורם ישראלי ביחד עם אמיר דרוקר, יורם ישראלי הוא שחקן עבר ומאמן משנת 1956, יקיר העיר קריית אונו.

קבוצת הבוגרים הבכירה בהובלת ולדימיר אסטיקוב עלתה בעונת 2010/11 לליגת העל.

**חזון המועדון**: חינוך לחברות, הדדיות ושמירה על כבוד האחר והשונה, תוך תשומת לב להצטיינות אישית ולהתנהגות מופת

למועדון שני אולמות: אולם "צ'יינין", ברחוב הזמיר 1 בקריית אונו, והאולם החדש, ברחוב רפאל איתן 6.

עמותת "אונו כדוריד-ספורט" כוללת כיום כ-450 ספורטאים פעילים בכל הגילאים. במועדון פועלות קבוצות צעירות (ילדים/ות ונערים/ות), החל מכיתה א'. קבוצת בוגרים (ליגת העל) קבוצת בוגרים בליגה הלאומית, שתי קבוצות בוגרים בליגה הארצית וקבוצת נשים המשחקת בליגה הבכירה לכדוריד נשים - ליגת אתנה.

## קישורים חיצוניים

*דף הבית של המועדון

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קריית אונו
קריית אונו
יד
ישו הצהוב

**ישו הצהוב** (בצרפתית: **Le Christ jaune**) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר הצרפתי פול גוגן משנת 1889.

ביחד עם הציור ישו הירוק (1889), נחשבת יצירה זו כאחת מיצירות המפתח של הסימבוליזם בציור. את שני הציורים צייר גוגן בפונט אוון, בעת ששהה שם למשך תקופה קצרה. 

"ישו הצהוב" מתאר מצב היפותטי בו מתרחשת צליבת ישו בסוף המאה ה-19, בברטאן שבצפון צרפת, בעת ששלוש נשים חסודות מתאספות לתפילה. הוא נעזר בקווים חזקים ועבים וכמעט ללא הצללה על מנת לתאר את הנשים. בציור נעשה שימוש בצבעי הסתיו, כאשר הצבע הדומיננטי, שהוא גם צבעו של ישו, הוא הצהוב. 

שלוש הנשים המלוות את ישו הן שינוי מהנוסח הקבוע בציורי הברית החדשה, בה מוזכרות שתי נשים שליווהו, אימו מריה ומריה מגדלנה. הנשים עוטות לבוש השובר את השגרה הצהובה: אחת עוטה חלוק שחלקו כחול (שמימיות), ואלו השנייה עוטה חלוק שחלקו אדום (קורבן). בעוד שהכחול והאדום הם צבעים שניתן לקשרם לישו, הרי הצבע הצהוב החזק הוא צבע שאינו מקושר לישו כלל; מה עוד שכאמור, צבעי הציור מזוהים עם הסתיו, בעוד שישו נצלב בערב חג האביב. זהו צבע כובש ומוחצן, המשפיע על כלל היצירה והופך אותה לשונה באופן משמעותי מציורי ישו הקלאסיים. הצבע הצהוב הופך את הסצנה למסתורית וללא טבעית. הצלב עצמו נראה שקוף ודהוי, וכמעט מרחף. 

ציוריו הדתיים של גוגן, שצוירו לפני עזיבתו את צרפת ויציאתו לטאהיטי, מתארים מאבק בין האמונה הדתית הנוצרית לבין הצד הפרימיטיבי, הגופני והנהנתן. פניו של ישו שבציור הן פניו של גוגן עצמו, דבר העשוי להעיד על חווייתו כאדם הקרוע בין רצונותיו השונים ונמצא בין שניהם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פול גוגן
קטגוריה:ישו בתרבות ובאמנות
קטגוריה:צליבת ישו באמנות
פרדריק אנטון

**פרדריק אנטון** (בצרפתית: **Frédéric Anton** ; נולד ב-15 באוקטובר 1964, נאנסי) הוא שף צרפתי.
מסעדתו "פרה קטלאן" (Pré Catelan) ברובע ה-16 של פריז זכתה אחרי 2007 בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום (בהם היא מחזיקה ברציפות נכון לשנת 2011).

## קורות חיים

פרדריק אנטון נולד בנאנסי בחבל לורנה, וגדל לא רחוק משם
בקונטרקסוויל Contrexéville במחוז ווז' שבאותו חבל ארץ. בתחילת הקריירה המקצועית שלו בשנת 1986 התחיל ללמוד במסעדה "לה פלמבאר" (Le Flambard) בניהול השף רובר בארדו בעיר ליל, אחר כך עבד עם השף ז'ראר בואייה במסעדת "שאטו דה קראייר" Château des Crayères בריימס.

בין השנים 1988–1996 אנטון עבד אצל השף הנודע ז'ואל רובישון, בין השאר, במסעדה "שה ז'אמן" Chez Jamin  (1991-1993) ואחר כך במסעדת "ז'ואל רובישון" ברחוב פואנקרה בפריז, עד שנת 1996 כשזו עבר לידי השף אלן דיקאס. בתקופת המעבר עבד כחצי שנה עם דיקאס.

בשנת 1997 קבוצת "לנוטר" מסרה לו לניהול את המסעדה "פרֵה קאטֵלאן" (משמעות שמה - "האחו הקטלאני") שנוסדה על ידי הפאטיסייה גסטון לנוטר בשנת 1976. מסעדה זו הנמצאת בפביליון מרשים בסגנון נפוליאון השלישי, עם גן - טראסה מהיפים בפריז, ומצוידת גם בחדר אוכל בסגנון "בל אפוק" נמצאת בלב היער בולון בדרך סירן route de Suresnes. במקום זה הגיע פרדריק אנטון להישגים מרשימים שהוכתרו בשניים (1999) ואחר-כך בשלושה כוכבי מישלן. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

בתחום היינות אנטון נעזר בשרותי אוֹצֵר היין אוליבייה פוסייה, שזכה בשנת 2000 בתואר "הסומלייה הטוב בעולם".
אמנותו הקולינרית מתאפיינת בפשטות הייצור, האומרת בין השאר "לא להשתמש ביותר מחמשה מרכיבים", בדייקנות ובהפקת ניחוחות מיוחדים.

## ספרים
* (עם צ'יהירו מאסוי, צילומים מאת ריצ'רד הוטון,) - **אנטון - פרה קטלאן - המסעדה** - הוצאת גלנה, גרנובל 2008
:avec Chihiro Masui et Richard Haughton -*Anton - Pre catelan - Restaurant* . Ed Glenat Grenopble 

## פרסים ואותות כבוד
* 2000 - תואר העובד הטוב ביותר של צרפת
* 2007 - שלשה כוכבים במדריך מישלן

## לקריאה נוספת
* שגיא כהן,** מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם**, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 105.

## קישורים חיצוניים

* www.restaurant-precatelan.com
* www.precatelanparis.com
* על פרדריק אנטון
* פרטים ב"דמויות-אייקון של הגסטרונומיה"

## הערות שוליים

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1964
טאגאלוג

**טָגָלִית** (ידועה גם כ**טאגאלוג**; Tagalog, ᜆᜄᜎᜓᜄ᜔) היא שפה אוסטרונזית המדוברת בפיליפינים על-ידי כ-22 מיליון איש. היא קרובה לשפות אוסטרונזיות אחרות כאינדונזית, מלאית, ג'אווה וטטום. טגלית היא השפה הרשמית במחוזות קלבארזון ומימרופה, השפה העיקרית של המטרופולין של העיר מנילה, בירת הפיליפינים, והיא הבסיס לשפה הלאומית והרשמית של הפיליפינים, הפיליפינית.

## הגיית השפה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות אוסטרונזיות
קטגוריה:הפיליפינים: תרבות
דיבור חדיש (תוכנית טלוויזיה)

**דיבור חדיש** הוא שמה של תוכנית טלוויזיה ישראלית מסוג מגזין תרבות, בהגשת השחקן והקומיקאי אסף הראל והסופרת והעיתונאית מירי חנוך. העונה הראשונה והיחידה של התוכנית שודרה ב-2010 בערוץ 8 ב-HOT ובהמשך ירדה מהשידור ולא חזרה לעונה נוספת.

## תיאור התוכנית
הרעיון לתוכנית הגיע ממנכ"ל ערוץ 8, אייל אופנהיים, שביקש ליצור תוכנית יומית בערוץ שתעסוק בתרבות. התוכנית מתבססת בעיקרה על אייטמים קצרים ומתחלפים, בדומה לתוכנית אחרת שיצר אופנהיים, "יציע העיתונות" בערוץ הספורט. האייטם הראשון עוסק בדרך כלל בנושא החם של אותו יום או אותה תקופה (כגון הצלחתה של המוזיקה המזרחית, ההומור העברי וגסיסתה של השפה העברית), פינות קבועות של אחד הפאנליסטים, ומסתיימת בריאיון מרכזי עם אורח, שעומד במרכז תשומת הלב; לעיתים קרובות מדובר בריאיון עם זמר, שגם מסיים את התוכנית בביצוע שיר.

בין האורחים בעונה הראשונה היו אורי גוטליב, מיקי רוזנטל, יורם קניוק, גיל קופטש, אסי כהן, מוני מושונוב, רון קופמן, נתן זהבי, מילי אביטל; וכן זמרים כגון רונה קינן, תמר אייזנמן, יוני רכטר, אריאל זילבר, שי גבסו, משה פרץ, שלמה גרוניך ולהקת הבלקן ביט בוקס.

## פאנליסטים בתוכנית
* מאיר ויזלטיר
* תמר גלבץ
* גל אוחובסקי
* ניסן שור
* אייל רוב
* יהודה ויזן
* רוגל אלפר
* איילה פנייבסקי
* דני דותן
* עומר גולדמן
* אדם אבולעפיה

## קישורים חיצוניים
* דיבור חדיש, אתר HOT
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערוץ 8
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2010
קטגוריה:אסף הראל
מיתולוגיה רומנית

[שמאל|ממוזער|210px|[פט פרומוס בבול דואר של רפובליקה מולדובה]]
**ה[[מיתולוגיה]] הרומנית** היא אוסף המיתוסים שרווחו בקרב הרומנים. מיתולוגיה רומנית היא אחד מענפי המיתולוגיה הנוצרית, ובמרכזה עומדים עיקרי הנצרות, לפי הגרסה הרומנית, בתוספת אגדות מקומיות מהתקופה הקדם-נוצרית ואגדות המשלבות בין הנצרות ובין המיתוסים המקומיים.

את המיתוסים הרומנים אספו, עיבדו ופרסמו בצורה מסודרת המשורר וסילה אלכסנדרי, המספרים יון קריאנגה ופטרה איספירסקו. בתחום האיסוף הפולקלוריסטי התבלטו טודור פמפילה, ארתור גורוביי, סימאון מריאן, מרצ'ל אולינסקו.

## בריאת העולם
לפי המיתולוגיה הרומנית, לפני הופעת האדם ואפילו לפני הופעת האל, היו רק מים שכיסו את הכל וחושך. המים היו חסרי תנועה, אך במהלך הזמן התחילה להיווצר בהם אדווה קלה שיצרה מעגלים הולכים ומתרחבים. מעגלי האדווה החלו להתנגש ביניהם וליצור גלים מקציפים, והקצף החל להצטבר במקום אחד. אל הקצף הזה הגיעו, כנראה מעולם אחר (אולי העולם שמתחת), פרפר ותולעת. במהלך הזמן הפרפר השיל את צורתו והפך לעלם יפה שהאיר את החושך – זה היה האל. גם התולעת שינתה צורה והייתה לשטן, גם הוא בדמות אדם, כמו האל, אך ללא היכולת להאיר.

תחילה חיו האל והשטן יחד ללא בעיות, אך השטן קרא לאל בתואר "אח", והאל לא הסכים לכך וקרא לשטן בתואר "לא אח". האל הפך עצמו ליונה, כדי לעוף במרומים, והשטן, בתגובה, יצר לעצמו שלושה זוגות כנפיים והתיישב במים באומרו לאל: "קח לך את השמיים ואני אקח את המים".

פעם התלונן השטן בפני האל על כך שאין לו מקום יבש ומוצק לנוח עליו. האל ציווה על השטן שיצלול למעמקי המים ויביא משם, בשם האל, חופן של אדמה. לאחר שהשטן עשה כמצוותו (כשניסה לעשות זאת שלא בשם האל, נכשלו מעשיו), לקח האל את האדמה, שהביא השטן ויצר ממנה משטח די גדול למשכבם של האל והשטן. כשהשטן חשב שהאל ישן, ניסה לגלגל אותו מהאדמה לתוך המים, אך ככל שגלגל אותו התרחבה האדמה, כדי שהאל לא יפול לתוך המים. ניסיונות השטן לגלגל את האל לכיוונים האחרים הביאו לאותן תוצאות וכך התרחב השטח היבשתי לממדיו הנוכחיים.

## ראו גם
* סמקה
* סטאטו פאלמה
* יאנה סנזיאנה
* קפקאון
* ספירידוש

## קישורים חיצוניים

*
רומנית