ציפורן (פרח)

צִפֹּרֶן (שם מדעי: *Dianthus*) הוא סוג גדול של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או על פי רוב בני שיח (בעבר הם כונו רב-שנתיים בעל בסיס מעוצה). מן הגדולים במשפחת הציפורניים, ובו 363 מינים מהם זוהו 9 מינים בישראל וסביבתה. הסוג ציפורן נפוץ מאירופה ועד האזורים המוזגים באסיה וההימלאיה, באפריקה, ובאזורים הסובטרופיים של אמריקה. האזור הים-תיכוני והאירנו-טורני עשירים במיניו. הסוג מוכר בישראל בזכות מינים אחדים, שמרבים לגדלם בגינות נוי, ולגדלם למטרות מסחר וייצוא יחד עם הגבסנית שהיא גם ממשפחת הציפורניים. בזנים התרבותיים מטפחים טיפוסים, שעלי כותרתם מרובים (פרחים "מלאים"). חלק מהמינים מדיפים ריח אופייני מהפרח ומההלקט.

## מאפיינים מורפולוגיים עיקריים
ממוזער|ציפורן בקיבוץ מצובה
רובם של מיני הציפורן בישראל הם בני שיח. העלים מנוגדים, צרים ודמויי עלי דגנים. הפרחים על פי רוב נישאים יחידים, והם נכונים (בעלי סימטריה רדיאלית) ובעלי 5 עלי כותרת. על פי רוב אפשר להבחין בהם בין טרף לציפורן (החלק התחתון והצר של עלה כותרת ומכאן שם הסוג ושם המשפחה). כמעט תמיד הטרף עם שוליים גזורים-מצויצים או משוננים ובגווני ורוד עד סגול (מלבד ציפורן יהודה שפרחיו לבנים, צהובים או קרם (ללא מרכיב ורוד-סגול). כל פרח ופרח מלווה מבחוץ 4 או יותר חפים ירוקים דמויי קשקש הנראים כגביעון (בסוג ציפורנית אין חפים). הגביעים בעל צינור ארוך. בסוג ציפורן מספר עמודי השחלה הוא 2 (בסוג ציפורנית מספרם 3).

## מורפולוגיה מפורטת
צמחים עשבוניים חד-שנתי או על פי רוב בני שיח (על פי ההגדרה, רב-שנתיים בעלי בסיס מעוצה נחשבים בן שיח).

הגבעולים לרוב תפוחים, מעובים במפרקיהם. הלוואים חסרים.

העלים נגדיים, צרים, בעלי ערוק מקביל ודומים לעלי הדגניים.

התפרחות על פי רוב עם פרחים יחידים בראשי הגבעולים או בתפרחות סופיות, עם 2 או 3 פרחים בקבוצה. כל פרח ופרח מלווה מבחוץ 4 או יותר חפים (עלעלים) ירוקים (לא קרומיים בשונה מהסוג "חלוק"), דמויי קשקש, בעלי עורקים בולטים. החפים עוטפים את הפרחים מבחוץ בחלקם או כמעט בשלמותם וצמודים לחלקו התחתון של הגביע. למיני ציפורנית אין חפים כלל.

הפרחים דו-מיניים, גדולים יחסית, נכונים (בעלי סימטריה רדיאלית) ובעלי עטיף כפול.

הגביע עשבוני, עלי הגביע מאוחים לצינור דק, לפחות עד למחצית אורכם ומסתיים בחמש שיניים, שבדרך כלל קצרות ובעל עורקים רבים.

הכותרת, שצבעה ורוד, אדום, לבן, לעיתים רחוקות צהוב, בעלת 5 עלי כותרת. על פי רוב אפשר להבחין בהם בין טרף לציפורן (החלק התחתון והצר של עלה כותרת ומכאן שם הסוג ושם המשפחה), הטרף של עלי הכותרת תמים או משונן או מצויץ והציפורן ארוכה.

האבקנים 10. הרקמה הצופנית מצויה על האבקנים. צופנים אלו הקשורים לאבקנים מכונים צופני אבקנים (staminal nectaries).

השחלה עילית בת מגורה אחת ושליה מרכזית. השחלה נישאת על עוקץ מיוחד שנקרא גינופור. הגִּינוֹפוֹר (Gynophore), שמכונה גם נושא השחלה, הוא עוקץ המצעית, אותו חלק מן המצעית, שנושא את עלי השחלה והתארך, בהמשך הוא מתפתח לנושא פרי.

מספר עמודי השחלה 2 (לעומת 3 בסוג ציפורנית) והם בולטים מן הכותרת, דקיקים, ולאורכם שערות עדינות — תכונה אופיינית לסוג ציפורן.

הפרי הלקט מרובה זרעים שנישא על נושא פרי (עוקץ), צורתו גלילית או דמוית ביצה. הוא נפתח בקודקודו באמצעות 4 שיניים.

הזרעים קטנים וקלי הפצה, שחורים עד חומים, דחוסים גב–בטן ולעיתים דמויי מגן. רקמת האחסון העיקרית היא פריספרם (*perisperm*, רקמת אם המשמשת לאגירת מזון), ואילו אנדוספרם חסר. העובר מרכזי וישר.

## פנולוגיה
הפריחה לילית, ובשעות הלילה מופרש ריח. הגביעים בעל צינור ארוך, ועל כן האבקה נעשית על ידי חרקים ארוכי חדק כמו פרפרים ודבורים שאמורים להגיע אל הצופנים שעל עשרת האבקנים.

הציפורניים הם מזון למספר רב של זחלי פרפראים, כולל עש הכרוב.

ההפצה היא לאחר זעזוע ההלקט או טלטול הצמח כולו אז ההלקט הפתוח משחרר את הזרעים.

## אטימולוגיה בלועזית ובעברית
שמו המדעי של ציפורן - *Dianthus* - נלקח מיוונית, והוגדר לראשונה על־ידי הבוטניקאי היווני תאופרסטוס במאה השלישית לפנה"ס כהלחם של **Dios** (אל) ו־**Anthos** (פרח), כלומר: "הפרח האלוהי".

השם העממי של המשפחה באנגלית - **Pink Family** - נובע לא מצבע ורוד כלשהו, אלא מהטיה של מילה גרמנית המתארת **קצות משוננים** (pinken) האופייניים לעלי הכותרת של פרחי הציפורן. יש הסוברים כי שמו של צבע הוורוד באנגלית (*pink*) נגזר למעשה מפרח הציפורן, ולא להפך.

**שם המשפחה המדעי Caryophyllaceae** נגזר מן הלטינית *caryophyllus*, אך במקורו ציין דווקא את **תבלין הציפורן** שמופק מעץ טרופי (*Syzygium aromaticum*) ממשפחת ההדסיים - שאין לו כל קשר בוטני למשפחת הציפורניים.

היסוד הלשוני מקורו ביוונית: **karyophyllon** - "עלה אגוז" - תיאור של צורת תבלין הציפורן. בימי הביניים הועבר השם לפרח *Dianthus caryophyllus* משום שריחו הזכיר לאירופים את ריח התבלין. מאוחר יותר השתמשו הבוטנאים בשורש *caryophyll-* לשם המשפחה כולה.

הדמיון בין שתי הקבוצות הוא אפוא **לשוני בלבד, לא ביולוגי**.

השם העברי **ציפורניים** איננו תרגום ישיר של Caryophyllaceae. 

במילון **"ילקוט הצמחים"** של ועד הלשון (1930) הוצע השם **קַרְפּוֹל** (עברות של *Caryophyllaceae*), הצעה המופיעה בהערה 631. אולם כבר בראשית המאה ה־20 נפוץ בספרות העברית השם **צִפּוֹרֶן** (הערה 581), שהתקבל בקרב הציבור והחוקרים. משום כך אומץ לבסוף השם **משפחת הציפורניים** במילון **"צמחי ארץ ישראל - שמות המשפחות והסוגים"** (1946), סעיף 310. 

מעניין לציין כי עלי הכותרת בסוג ציפורן בנויים מחלק רחב (טרף) ומחלק צר־מוארך (ציפורן), שאמנם אינם קשורים אטימולוגית לשם העברי, אך יוצרים התאמה צורנית מפתיעה למילה ‘ציפורן’

## הציפורן כסמל
הציפורן נחשב לסמלה של מדינת אוהיו שבארצות הברית. המין "Dianthus caryophyllus" (ציפורן הקרינפול) נחשב הפרח הלאומי של ספרד, מונקו וסלובניה. מהפכת הציפורנים הוא שמה של מהפכה שנערכה בפורטוגל בשנת 1974 ובה הסתיים המשטר הפשיסטי והפיכתו למשטר דמוקרטי בהנהגתם של אנשי צבא. המהפכה לא הייתה אלימה ופרחי הציפורן האדומים היו לסמל המהפכה כאשר חיילי המהפכה נשאו פרחי ציפורן בקני הרובים, כאות לאי אלימות.

## גידול מסחרי

ציפורנים מגודלים באופן מסחרי כפרח נוי, ומספר זנים קיימים בשווקים. לא כל מיני הציפורן מושבחים למסחר, ובין המינים הבולטים בתחום זה הוא ציפורן ברבטוס, לו הושבחו הזנים דיינסטי פרפל, וויט בלאש, ניאון פרפל ורבים אחרים, והשבחות נוספות מתקיימות גם היום. מדי שנה מתפרסמים הזנים החדשים תחת שמות-מסחר שונים; בשנת 2007 למשל הוצג הזן Inferno בעל הפסים האדומים.

הציפורנים מגודלים לרוב בחממות, והם אחד ממיני הגידולים המתאימים למצע מנותק מהאדמה.

זנים שעברו השבחה גנטית (טרנסגנטיים) נמכרים בין השאר בישראל. זנים אלו הם שיפור והכלאה של זנים קיימים, ובמקרים מסוימים פיתוח של מין חדש לחלוטין.
שמאל|ממוזער|220px|Dianthus superbus
## מיני הבר שזוהו בישראל וסביבתה
**בישראל זוהו תשעה מיני ציפורן; הנפוץ שבהם הוא [[ציפורן נקוד]], ואילו שאר המינים נדירים במידה זו או אחרת.** ציפורן ענף, הגדל ברמת הגולן, בחרמון ובגליל העליון המזרחי, נחשב כיום לתת-מין של ציפורן נקוד. 

ציפורן יהודה וציפורן סיני מאכלסים בתי גדול מדבריים. 

ציפורן קטן-פרחים וציפורן הלבנון בלעדיים לחרמון. 

ציפורן חד-שנתי וציפורן משתלשל נדירים וגדלים בחפיפה חלקית עם אזורי התפוצה של ציפורן נקוד — אך קלים להבדלה ממנו: בציפורן חד־שנתי מופיעות שלוש נקודות אופייניות על כל עלה כותרת, בעוד שבציפורן נקוד פזורים כתמים וקווים כהים (אדמדמים). עלי הכותרת של ציפורן משתלשל גזורים־מצויצים בבירור, לעומת העלים המשוננים של ציפורן נקוד. 

ציפורן החודים נחשב למין שנכחד בישראל; תיאורו מובא בערך כדי לסייע בזיהויו אם יימצא מחדש.

בסך הכול מוכרים כיום שבעה מיני ציפורן בישראל (ללא ציפורן החודים וללא ציפורן ענף הנחשב לתת-מין).

המינים ציפורן יהודה, ציפורן משתלשל, וציפורן סיני הם ערכי טבע מוגנים בישראל.

## ציפורן החודים
ציפורן החודים (Dianthus cyri) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או בן שיח הגדל בבתות אירנו-טורני. מין זה נכחד בישראל ובעבר היה מצוי בבקעת חולה, בכרמל; נדיר בגליל עליון ונדיר מאוד בגולן, בגליל התחתון ובשומרון. בעת הפריחה מסתיימים כל הגבעולים בפרחים. תקופת הפריחה נמשכת מסוף אפריל עד אמצע יולי ועיקרה במאי ויוני.

ציפורן החודים בעל גבעולים חלקים, מסועפים למדי, בגובה 15 עד 40 ס״מ. אורך הפרקים 3 עד 7.5 ס״מ. העלים סרגליים-דמוי אזמל, זקופים או נטויים מעט, באורך 25 עד 50 מ״מ וברוחב 2 עד4 מ״מ, קודקודם מחודד; שלושה עורקים לאורכם ושוליהם ריסניים; הנדן קצר, ואורכו אינו עולה על מחצית מקוטר הגבעול. התפרחת היא מכבד בלתי סדיר ורב־פרחים, אך כל פרח ניצב יחיד במפרק. החפים של הגביעון ארבע במספר, קודקודן מסתיים בחוד דק; בסיסן חסרות עורקים וצבען צהבהב, והחלק העליון ירוק ומעורק; אורכן שווה או עולה על אורך הגביע, כלומר, חלק מהחפים דמויי קשקש שבבסיס הגביע ארוכים מהגביע. 

הגביע גלילי מעט, צר מעט מעל האמצע, בעל גבשושיות קטנות וצפופות למדי; אורכו 10 עד 13 לעיתים רחוקות 15 מ״מ ורוחבו 3.5 עד 5.5 מ״מ; צבעו צהבהב, אין עורקים ברורים על צינור הגביע אלא על השיניים בלבד. שיני הגביע משולשות, אורכן 4 עד 6 מ״מ, בעלות עורקים, וביניהם חלקים ירוקים או ירוקים-סגלגלים; לשיניים שוליים קרומיים, ולעיתים בקצהו העליון של הגביע גוון סגלגל. עלי הכותרת ורודים-ארגמניים; הטרף (החלק הרחב) דמוי ביצה צרה, באורך כ-5 מ״מ, ושפתו משוננת ולעיתים בעלת זיפים עדינים בבסיסם.

ההלקט באורך הגביע. המין גדל כעשב בר פולש בשדות מעובדים, לאורך דרכים ובשטחים מופרעים, ברום פני הים עד 60 מ׳ (בעיראק). 

## ציפורן הלבנון
ציפורן הלבנון (Dianthus libanotis) הוא בן שיח נדיר מאוד הגדל בבתות טרגקנטיות של הרים גבוהים, במחשופים של סלעים קשים מרום 1,600 מ' ומעלה בחרמון ובסיני. מין זה גדל בהרי כורדיסטן וארמניה באזור המפגש בין איראן, טורקיה וטרנס קווקז. משם יש הפסקה והוא חוזר ומופיע בלבנון ובחרמון, שוב הפסקה ואז בסיני ברמת עגמה שבמרכז סיני ובהר קתרינה. חמשת עלי הכותרת גזורים-מצויצים בקודקודם לאונות רבות ודקות שאורכן עולות הרבה מרוחבן. הם מעוטרים בדגמים של רצועות מנומרות ובנקודות ארגמניות. לעיתים הפרח מנוקד בצפיפות ונראה ורוד. הגביע ארוך מאד, אורכו 4 ס"מ, ארוך פי שניים מהחפים, שיניו דמויי אזמל ומחודדים. בבסיס הגביע 4 או 6 חפים גדולים ירוקים ומחודדים, מפושקים, וחלקם שאינו מהודק לגביע יוצר קשת מעין אנקול (נטויים אחורה) בדומה לציפורן סִינַי, לציפורן סִינִי ולציפורן יהודה, אך אצל האחרון אין עלי הכותרת מצוייצים. בגביע הארוך יש הלקט ובו זרעים.

חלקיו המעוצים של ציפורן הלבנון קצרים, בעלים סרגליים קשתיים, מכחילים. מבין העלים שמשתיירים בבסיס הצמח גם בחורף עולים בסוף האביב גבעולי פריחה אחדים ומסתעפים בגובה 35 ס"מ ובקודקוד כל סעיף מסתעף פרח אחד או שניים. הפריחה מסוף יוני ועד סוף אוגוסט.

## ציפורן חד-שנתי
ציפורן חד-שנתי (Dianthus tripunctatus) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני נדיר הגדל בבתות בשפלה, בהר, בקעה צפונית ועמק יזרעאל. בעת הפריחה מסתיימים כל הגבעולים בפרחים. עלי הכותרת על פי רוב בעלי 3 כתמים כהים, עם שערות עדינות ושיני כל עלה כותרת מיושרות, חפי הגביע קצרים מהגביע, כל חף מסתיים בחוד ארוך. הגביע על צינורו ושיניו מעורק בפסי אורך והוא מכוסה גבשושיות קטנות צפופות. הפריחה מסוף פברואר ועד סוף יוני.

## ציפורן יהודה
ציפורן יהודה (Dianthus monadelphus subsp. judaicus) הוא בן שיח מדברי נמוך, לא מצוי הגדל בנגב ובסיני. עלי הכותרת תמימים, בהירים, לבן, צהוב, קרם (ללא מרכיב ורוד-סגול). הגביע, שאורכו 2 עד 3 ס"מ, חסר גבשושיות ובבסיסו 6 או יותר חפים. קצוות החפים מחודדים ארוכות. הפריחה מסוף פברואר עד תחילת מאי.

## ציפורן משתלשל
צִפֹּרֶן מִשְׁתַּלְשֵׁל (Dianthus pendulus) הוא בן שיח מזרח ים-תיכוני נדיר, מרובה גבעולים הגדל על סלעים ומשתלשל מצוקים בהרי הצפון, במדבר יהודה, בבקעה הצפונית ובחרמון. אורך העלים מגיע עד 7 ס"מ. עלי הכותרת גזורים-מצויצים בקודקודם לאונות רבות ודקות שאורכן עולות הרבה מרוחבן (שפתם שסועה עד כדי שליש או חצי של אורך הטרף). טרפי עלי הכותרת דמוי ביצה הפוכה ובעלי שיער בבסיסם, צבעם ורוד עם כתמים כהים בבסיסם. החפים מתחת הגביע הדוקים ורעופים, מספר נע בין 10 ל-14. הפריחה מתחילת אוגוסט ועד תחילת דצמבר ועיקרה בסתיו.

## ציפורן נקוד
ציפורן נקוד (Dianthus strictus) הוא בן שיח ים-תיכוני נפוץ הגדל בבתות ובערבות במדבריות כמעט בכל הארץ. בעת הפריחה חלק מהענפים אינם נושאים פרחים. עלי הכותרת משוננים בקודקודם ושעירים בבסיס הטרף, צבעם ורוד או ורוד חיוור או לבן על פי רוב פזורים כתמים וקווים כהים (אדומים). הגביע מכוסה גבשושיות קטנות וצפופות, אורכו 6 עד 15 מ"מ. טרפי הגביע דמוי ביצה הפוכה או יתד, או סרגליים, שפתם משוננת, תמימים או מפורצים במקצת. עורקי הגביע ערוכים אגודות אגודות וביניהן רווחים חסרי עורקים. פריחה מסוף אפריל עד תחילת נובמבר. לפי אתר POWO ציפורן ענף (Dianthus polycladus) נכלל כיום במין ציפורן נקוד שהוא מין וריאבילי מאוד. מאידך ישנם 5 תת-מינים של ציפורן נקוד מהם שניים בישראל: האחד תת-מין טיפוסי (Dianthus strictus subsp. strictus) והשני תת-מין פלומתי ( Dianthus strictus subsp. velutinus) המוכר בישראל בשם ציפורן ענף.

## ציפורן סיני
ציפורן סיני (Dianthus sinaicus) הוא בן שיח מדברי נדיר, אירנו-טורני וגובהו 20 עד 40 ס"מ. מין זה דומה לציפורן משתלשל. צמח מאפיר המתפצל מבסיסו למספר רב של גבעולים. הוא גדל על מחשופי סלעים קשים ובכיסי קרקע של משטחי סלעים חלקים וצוקים. הגדל בהר הנגב, בדרום הנגב בדרום ירדן, בסיני ובצפון מערב ערב הסעודית. העלים נגדיים צרים, מאפירים וקצרים מ-7 ס"מ. החפים דמויי קשקשים הדוקים ורעופים ומספרם 10 עד 14. עלי הכותרת גזורים-מצויצים בקודקודם (כשולי טלית) לאונות רבות ודקות שאורכן עולות הרבה מרוחבן (שפתם שסועה עמוקות עד לשלשה רבעים של אורכם הכללי). הפרחים ורודים נהדרים או לבן עם כתמים בבסיסו. פריחה מאמצע מאי עד סוף נובמבר.

## ציפורן קטן-פרחים
ציפורן קטן-פרחים (Dianthus micranthus, שם נרדף: ציפורן החרמון) הוא בן שיח (בן חלוף) ים-תיכוני הררי נדיר הגדל בקרקעית דולינות בחרמון. טרפי עלי הכותרת תמימים או כמעט כך, בסיסם חסר שערות. הגביע שאורכו 10 עד 13 מ"מ, חסר גבשושיות ובבסיסו 4 חפים דמוי קשקשים שקצותיהם קטומים. הפרחים ורודים, בודדים או בקבוצות של 2 או 3. פריחה מסוף מאי עד תחילת ספטמבר.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ציפורניים
קטגוריה:אוהיו: סמלים