open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
כנגד כל הסיכויים

**כנגד כל הסיכויים** היא תוכנית טלוויזיה ששודרה במהלך שנת 2006 בערוץ 2 (שידורי קשת), בהנחיית יעל דן. התוכנית הופקה בשיתוף עם הקרן החדשה לישראל. בכל אחד משלושה עשר פרקי התוכנית הובא סיפורו של פעיל ומנהיג חברתי באחד מהארגונים השונים הפועלים לשינוי חברתי, שחולל מהפכה לעומת אורח החיים אליו כוונו חייו, ושינה לא רק את גורלו, אלא גם את גורלם של אחרים.

בין אלה שסיפורם מובא באחד מפרקי התוכנית: 

* חנה קהת מקולך, הנאבקת למען שוויון בין המינים בחברה הדתית.
* מנדי לייטון מבזכות, הלוחמת לזכויות אנשים עם מוגבלות.
* חגי אלעד מהבית הפתוח בירושלים, הפועל לזכויות הקהילה הלהט"בית.
* סועאד אבו עג'אג', בדואית תושבת כסייפה הפעילה להעצמת נשים בדואיות בנגב.
* עאידה תומא-סולימאן מנשים נגד אלימות הנאבקות בתוך קהילתן למיגור תופעת האלימות נגד נשים.
* אסף פיליפ מהל"ל, על הקשיים האדירים הכרוכים במעבר מהחברה החרדית לחילונית.
* דפנה בנאי ממחסום Watch, ארגון נשים העוקבות אחר הפרת זכויות פלסטינים במחסומי צה"ל שבשבטחים.
* רנטה שלומוב משדרות, המנהלת את פרויקט סחב"ק - סטודנטים חברים בקהילה
* ג'ינה לין וריצ'רד, שהם ילדי עובדים זרים הנאבקים על זכויותיהם. 
* בני בומגין, תושב מבועים, העושה לדו-קיום בין בדואים ליהודים בנגב באמצעות קבוצות ספורט מעורבות.
* גיא פינקלשטיין, מנכ"ל עמותת "לשם" המסייעת לסטודנטים לקויי למידה במוסדות להשכלה גבוהה ברחבי הארץ.

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות תעודה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2006
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:יעל דן
נודולה

שמאל|ממוזער|250px|נודולה של צור בסלעי הקירטון של צוקי ראש הנקרה
שמאל|ממוזער|250px|סלעי הקירטון של צוקי ראש הנקרה, ובהם נודולות של צור
**נודולה** בפטרולוגיה – אחד מסוגי התרכיזים המתהווים בסלעי משקע. נודולות מופיעות לרוב בשכבות הערוכות במקביל בין שכבות של הסלע המכיל אותן.

נודולות מורכבות מחומרים שונים מאלה המרכיבים את הסלעים העוטפים אותן, והן עשויות להכיל סלע המורכב ממספר מינרלים או תרכיז של מינרל אחד בלבד. לדוגמה: נודולות של צור המורכבות מקוורץ או מכלקדון המצויות בסלעי גיר או קירטון המורכבים מן המינרל קלציט, נודולות של פוספוריט, גבס ועוד.

## היווצרות

על קרקעית הים נוצרת בוצה של חומרים מן היבשה (חומרי בליה וסחף) ומן הים (שרידי בעלי חיים וצמחים).

בבוצה זו מתרחשים תהליכי דיאגנזה (diagenesis): תהליכים פיזיקליים, כימיים וביוגניים המלכדים את הגרגרים לסלע באמצעות הידוק ודחיסה. תהליכים אלה חלים על המשקע הרך לאחר הרבדתו וגורמים להתקשותו.

נודולות נוצרות כאשר החומרים המצויים בבוצה אינם מתערבבים ומסתלעים בנפרד זה מזה, או זה בתוך זה, בו-זמנית.

בצוקי הקירטון של ראש הנקרה מצויות נודולות רבות של צור: הגיר בבוצה יצר את סלעי הגיר והקירטון ואילו הסיליקה יצרה את נודולות הצור (ר' תמונות).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סלעי משקע
ישראל לוין (שופט)

[שמאל|ממוזער|180px|ישראל לוין בכנס של [המועדון המסחרי והתעשייתי (שנות ה-70)]]
**ישראל לוין** (1 בדצמבר 1904 – 28 בדצמבר 1997) היה מראשוני השופטים במדינת ישראל.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים, בן למשה גוטל לוין וציפורה לוין (בתו של יואל משה סלומון). בתום לימודיו התיכוניים, בבית הספר הריאלי בחיפה, הוא למד לימודי משפטים באוניברסיטת ליברפול שבאנגליה והוסמך לעריכת דין.

לאחר קום המדינה נבחר לוין לכהן כשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, בו כיהן עד 1952. בשנים 1951–1952 היה שופט בפועל בבית המשפט העליון. לאחר מכן הוא פנה לעסוק בעריכת דין באופן פרטי, עד מינויו בשנת 1969 לסגן נשיא בית הדין הארצי לעבודה. בתפקיד זה נותר עד לפרישתו, בשנת 1975.

לאורך השנים היה לוין פעיל במוסדות וארגונים מקצועיים וציבוריים. בין תפקידיו נמנים: נשיא בני ברית ישראל ומפקח הלשכה הגדולה, חבר המועצה לעניינים בינלאומיים בארגון בני ברית העולמי, יושב ראש האגודה הישראלית לטרשת נפוצה, יושב ראש כבוד של בית הדין המפלגתי במפלגה הליברלית, יושב ראש סניף תל אביב של הסתדרות עורכי הדין בישראל, וכן נשיא המועדון המסחרי והתעשייתי.

מנישואיו של לוין עם ונדה לבית לבקוביץ נולדו שלושה ילדים. לימים הוא נישא בשנית.

## קישורים חיצוניים
* ישראל לוין באתר משפחת סלומון
* ישראל לוין, באתר Geni

קטגוריה:משפחת סלומון (הראש"ז)
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב
קטגוריה:שופטים במינוי זמני בבית המשפט העליון
קטגוריה:שופטי בית הדין הארצי לעבודה
קטגוריה:נשיאי בני ברית ישראל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ליברפול
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
Back to Black (שיר)

"**Back To Black**" (בעברית: "**בחזרה לשחור**") הוא שיר של זמרת הג'אז הבריטית איימי ויינהאוס מתוך אלבום האולפן השני שלה, Back to Black.

השיר נכתב על ידי ויינהאוס והמפיק היהודי-בריטי מארק רונסון והופק על ידו גם כן.

לשיר יצא רמיקס עם הראפר האמריקני ג'יי-זי, מתוך אלבום הדלוקס של Back to Black.

## וידאו קליפ
הקליפ לשיר בוים על ידי פיל גריפין. הקליפ כולל בתוכו לוויה ובה נראית ויינהאוס בבגדים שחורים, ובוכה על קבר, ועליו כתובות המילים "ת.נ.צ.ב.ה. לבה של איימי ויינהאוס" ("R.I.P. the Heart of Amy Winehouse").

הווידאו צולם בעיקר בסמוך לגן גיבסון גן ודרכי צ'לסום בסטוק נווינגטון, לונדון. סצנות הלוויה צולמו בבית הקברות "אבני פארק" בסמוך ללונדון. על פי אתר האינטרנט הרשמי של ויינהאוס, 

## קומפוזיציה ומבנה
השיר מבוצע בסולם רה מינור שנחשב אחד הסולמות ה"אפלים" במוזיקה. ומזוהה עם יצירות כמו הרקוויאם של מוצרט.

השיר נפתח ב-8 תיבות שכוללות את המהלך ההרמוני המרכזי של השיר בליווי אקורדים של פסנתר במקצב רבעים. תפקיד הפסנתר ממשיך לתוך הבית ואליו מצטרפים גם פעמוני כנסייה שתורמים לאווירה הדרמטית של השיר. בפזמון מצטרפים לליווי כלי מיתר בסגנון פופ שנות ה-60 בקו מלודי עדין.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2006
קטגוריה:סינגלים מ-2007
קטגוריה:שירי איימי ויינהאוס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי ויינהאוס
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מארק רונסון
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מארק רונסון
קטגוריה:וידאו קליפים בשחור-לבן
קטגוריה:שירים על בגידה: מעילה באמון
קטגוריה:שירים על התאבדות
קטגוריה:בלדות משנות ה-2000
קטגוריה:בלדות נשמה
קטגוריה:סינגלים בהוצאת איילנד רקורדס
אריאלה סביר

**אריאלה סביר** (נולדה ב-11 במרץ 1961) היא מחנכת, ריתמיקאית, זמרת, סופרת ילדים ומשוררת שירי ילדים חרדית ישראלית.

## ביוגרפיה
סביר היא ביתם של דיליה ויוסף, עולים מטורקיה, ולה שני אחים. היא נולדה וגדלה במושב אורות.

כשסביר הייתה בת שמונה התגלתה אצלה מחלת עיניים קשה ובגיל 12 איבדה את הראייה. הוריה בחרו לשלוח אותה למוסדות חינוך רגילים, שאינם מותאמים לעיוורים, במטרה לשלבה בחברה. למרות לקותה התעקשה להתגייס לצה"ל, בתום מאבק ממושך גויסה והייתה החיילת העיוורת הראשונה בצה"ל, והיא שירתה כמש"קית חינוך.

אחרי השירות הצבאי החלה לעבוד כריתמיקאית, הפיצה את שיטת החינוך המוזיקלי, המותאמת לפעוטות ולילדים בעלי מוגבלויות. במרוצת השנים הכשירה גננות ומורות רבות, במסגרות פרטיות ובמוסדות אקדמיים כמכללת אורנים ומכללת לוינסקי לחינוך. בנוסף, היא מופיעה בפני נשים ונערות ומספרת את סיפור חייה.

במקביל לעבודתה כמורה, כתבה סביר שירי ילדים וסיפורים רבים, שאותם הפיצה במגוון מדיות – ספרים, תקליטורי שירה, לומדות ומשחקי מחשב. עד 2008 פרסמה 5 ספרים, 66 קלטות, ו-7 סרטי וידאו לילדים וכתבה למעלה מ-1,500 שירים.

סביר נשואה ליעקב ולהם שמונה ילדים.
עם השנים, סביר ובעלה חזרו בתשובה והחלו לקיים אורח חיים חרדי. בנה השישי חגי הוא אוטיסט, והיא מגדלת אותו בביתה, ובגינו הפכה מעורבת בעידוד והעצמת הורים לילדים בעלי עיכוב התפתחותי. לאור ניסיונה כילדה וכאמא, מעודדת סביר הורים להימנע מלשלוח ילדים בעלי מוגבלויות למוסדות ולגדלם בבית.

סביר מתגוררת בקרני שומרון.

## ספריה
* בונים סוכה
* ליולדת באהבה
* לבת המצווה באהבה
* נשיר ונרקדש: שירי משחק ברוח הקדש
* ליאורה
* ביגלה חמץ
* טיף טף ותוף
* היום יום ששיר
* חנכה שמח: חגיגת חנוכה שכל ילד אוהב בשיר, במשחק לאור נר מהבהב
* משפחמבה: משפחה שחם בה. שירים, ספורים והפעלה גם-בה

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* , ריאיון עם אריאלה סביר
* אפרת כהן, הלוחמת, ריאיון עם אריאלה סביר, ב"הידברות סופשבוע", פברואר 2011; חלק ב' של הראיון
* ריאיון עם אריאלה סביר  בתוכנית רוח נשית בערוץ מאיר.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמניות ישראליות שחזרו בתשובה
קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררי ילדים ישראלים
קטגוריה:סגל אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:סגל מכללת לוינסקי לחינוך
קטגוריה:עיוורים ישראלים
קטגוריה:נשות המושב
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:בוגרות תיכון אזורי באר טוביה
קטגוריה:בוגרי תיכון אזורי באר טוביה
קטגוריה:קרני שומרון: אישים
קטגוריה:זמרות ילדים ישראליות
קטגוריה:מתנחלות
קטגוריה:מועצה אזורית באר טוביה: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1961
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
כרמה צ'אקון

**כרמה צ'אקון פיקראס** (בספרדית ובקטלאנית: **Carme Chacón Piqueras**; נולדה ב-13 במאי 1971 באספלוגס דה ליוברגט שליד ברצלונה - 9 באפריל 2017 במדריד) הייתה פוליטיקאית ספרדית, שרת ההגנה של ספרד בשנים 2008–2011 והייתה האישה הראשונה בהיסטוריה של ספרד שהחזיקה בתפקיד זה.

## ביוגרפיה
צ'אקון הייתה בעלת דוקטור במשפטים מאוניברסיטת ברצלונה.

בשנים 1996–1997 שימשה כמשקיפה מטעם "הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה" (OSCE) בבוסניה והרצגובינה ובאלבניה.

עבדה כמרצה למשפט חוקתי וכיהנה כמזכירת החינוך, התרבות והמחקר בוועדה המבצעת של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית. צ'אקון הייתה חברה במפלגת הסוציאליסטים של קטלוניה ושירתה כחברת פרלמנט של פרובינציית ברצלונה מטעם מפלגה זו. הייתה סגנית-יו"ר הבית התחתון של הקורטס חנרלס (הפרלמנט הספרדי) ואחר כך, כיהנה כשרת השיכון בשנים 2007–2008.

באפריל 2008, מונתה לשרת ההגנה בממשלתו של חוסה לואיס רודריגס ספאטרו והייתה לאישה הראשונה שמילאה תפקיד זה. ב-19 במאי 2008 ילדה צ'אקון את בנה, מיגל. בדצמבר 2011 סיימה את תפקידה כשרת ההגנה.

לאחר שחוסה לואיס רודריגס ספאטרו הודיע שלא יתמודד בבחירות 2012, הועלתה הערכה לפיה כרמה צ'אקון תתמודד על תפקיד ראש הממשלה, ברם לאחר כישלון מפלגתה בבחירות המקומיות, הודיעה שלא תתמודד על ראשות הממשלה. ב-2016 עזבה את הפוליטיקה כדי להתעסק בתחום המשפט.

הלכה לעולמה ב-9 באפריל 2017, בעקבות סיבוכי מחלת לב מולדת.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאיות ספרדיות
קטגוריה:שרי ההגנה של ספרד
קטגוריה:שרי שיכון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לאוול
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת יורק
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ברצלונה
קטגוריה:ספרדיות שנולדו ב-1971
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1971
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2017
אטלה סלברג

**אטלה סלברג** (**Atle Selberg**; 14 ביוני 1917 - 6 באוגוסט 2007) היה מתמטיקאי אמריקאי יליד נורווגיה, שידוע בעיקר על עבודתו בתחום תורת המספרים האנליטית  ותורת התבניות האוטומורפיות.

## ביוגרפיה
סלברג נולד בשנת 1917 בלנגסונד שבנורווגיה. בעודו בבית הספר הושפע מאוד מעבודותיו של סריניוואסה רמנוג'אן ופיתח בעקבות עבודה שלו את הנוסחה האנליטית המדויקת של פונקציית החלוקה. לצערו, הוא גילה שהתגלית פורסמה לפניו על ידי האנס ראדמאכר. תקרית זו הייתה טראומטית עבורו והוא העדיף לשמור חלק מעבודותיו לעצמו עד שיהיה בטוח שאף אחד עדיין לא פרסם תגלית דומה. על כך אמר יו מונטגומרי: "לסלברג היו המון עבודות שלא פורסמו, ותמיד היה חשש שהוא יאמר 'אה כן, אני יודע על כך כבר כמה שנים". הוא למד באוניברסיטת אוסלו וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1943.

### במלחמת העולם השנייה ולאחריה
בתקופת מלחמת העולם השנייה עבד סלברג בבידוד, עקב הכיבוש הנאצי של נורווגיה. לאחר המלחמה התפרסמה עבודתו של סלברג בעולם, ובעיקר עבודתו על פונקציית זטא של רימן. הוא הוכיח כי אחוז האפסים המצויים על הקו Re(s)=1/2 אינו שואף לאפס ככל שמתקדמים על ציר המספרים. אחרי המלחמה הוא פנה לתאוריית הנפה, שננטשה על ידי המתמטיקאים עד שסלברג החזירה שוב לאור הזרקורים. במאמר משנת 1947 הוא הציג את שיטת הנפה של סלברג. בשנת 1948 הציג סלברג הוכחה אלמנטרית למשפט המספרים הראשוניים. פאול ארדש השתמש בתוצאה חשובה של סלברג והגיע להוכחה בערך באותו הזמן, מה שגרם למחלוקת ביניהם לגבי זכות הראשונים. בעבור כל התגליות הללו ועוד, קיבל סלברג את מדליית פילדס, הפרס החשוב ביותר למתמטיקאים, בשנת 1950.

סלברג היה גאון מתמטי שפועלו היה רב, ואחדים כינו אותו הגאוס החדש. הסיפור מספר על קרל לודוויג זיגל, ששב מאוניברסיטת פרינסטון וביקר את חברו הטוב הארלד בוהר. הוא שאל אותו: "ובכן, קרה משהו מאז יצאתי לגלות בפרינסטון?", בוהר השיב במילה אחת: "סלברג!".
בשנת 1950, עזב סלברג את נורווגיה למכון למחקר מתקדם בארצות הברית, שם נשאר עד מותו ב-2007, מאי-ספיקת לב.

סלברג נשא לאישה את הדוויג ליברמן, שעבדה אף היא במכון למחקר מתקדם, ולזוג נולדו שני ילדים. אחרי מותה ב-1995 נישא בשנית.

## פרסים והוקרה
מלבד מדליית פילדס בה זכה, זכה סלברג בפרס וולף במתמטיקה בשנת 1986. הוא נבחר לאקדמיה הנורווגית למדעים ולאמנויות, האקדמיה המלכותית הדנית למדעים ולאמנויות, והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מתמטיקאים נורווגים
קטגוריה:סגל המכון למחקר מתקדם
קטגוריה:זוכי פרס וולף למתמטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית פילדס
קטגוריה:מהגרים מנורווגיה לארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007
בארלטה-אנדריה-טראני (נפה)

**נפת בארלטה-אנדריה-טראני** (באיטלקית: **Provincia di Barletta-Andria-Trani**) היא נפה במזרחו של מחוז פוליה שבאיטליה.

הנפה משתרעת על שטח של 1,538 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 384,293 נפש. בירתה של הנפה בעיר טראני.

## ראו גם
* יהדות טראני
* ישעיה די טראני
* ריא"ז

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פוליה: נפות
טורו אוהירה

**טורו אוהירה** (יפנית: 大平透 ; 24 בספטמבר 1929- 12 באפריל 2016) היה שחקן, מדבב (סאייו) וקריין ותיק ופופולרי ביפן.

## חייו
לאחר לימודי מכינה באוניברסיטה העירונית של טוקיו, טורו סיים לימודי פוליטיקה של המדע והכלכלה באוניברסיטת מייג'י. בשנת 1954 הצטרף טורו למערכת השידור היפנית, שם הוא נעשה לקריין ומפיק. בשנת 1955 בפתיחת מערכת השידור של טוקיו, טורו התגייס לחברה תאטרלית. ב-1958, טורו עזב את החברה כדי להיות מדבב.

טורו נודע בדיבוב נבלים קפדנים ודמויות בדחניות.
פרסומו בא מדיבוב דארת' ויידר בסדרת הסרטים מלחמת הכוכבים (בפרק 3: נקמת הסית', טורו חזר לדבב את דארת' ויידר לקראת הסוף), הומר סימפסון ממשפחת סימפסון, דוקטור נאמבו קוזאבורו (דוקטור בנג'מין ברייטהד) מסדרת גאטשאמן, פיט השחור מסדרות דיסני ועוד.

מלבד דיבוב סדרות זרות וסרטים זרים, טורו קריין בסדרות טוקוסאצו (בקצרה = אפקטים מיוחדים יפניים), בעיקר של חברת "טואי". הוא קריין את הסדרות הראשונות של סופר סנטאי עד שנת 1983, וחזר בשנת 1992 כשהיה קריין בסדרה "Kyoryu Sentai Zyuranger" (הסדרה ששימשה את הבסיס ל"מייטי מורפין פאוור ריינג'רס" באמריקה תחת שרביטו של חיים סבן). בנוסף, בסדרה Choriki Sentai Ohranger (1995) טורו דיבב את הקיסר באקוס וורת' (שבגרסה האמריקאית שלה, "פאוור ריינג'רס זיאו", נקרא מונדו) . טורו גם קריין בסדרות הגיבורים המטאליים בשנות ה-80, ובין השאר בסדרות: "שיידר" ו"ספילבן" (שהפכו ביחד באמריקה ל-"VR טרופרס", גם כן תחת ידיו של סבן).

במרץ 2007, זכה טורו בפרס ההצלחה בטקס הראשון של פרסי הדיבוב.

בשנותיו האחרונות, טורו נראה כנציג הפקת אוהירה. הוא נפטר ב-12 באפריל 2016.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מדבבים יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1929
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-2016
המכשפות (ספר)

**המכשפות** (באנגלית: **The Witches**) הוא ספר ילדים פופולרי מאת הסופר הבריטי רואלד דאל. האיורים צוירו על ידי קוונטין בלייק, שאייר את רוב ספריו של דאל בגרסה האנגלית. הספר יצא לאור בשנת 1983, ובעברית יצא בשנת 2003 ב"סדרת מרגנית" של זמורה ביתן. 

הספר עובד לסרט ילדים מצליח בשנת 1990, "המכשפות", בכיכובה של אנג'ליקה יוסטון בתפקיד המכשפה הראשית העולמית. למרות הביקורות החיוביות, הסרט לא זכה להצלחה, ואף קיבל ביקורת חריפה מדאל עצמו, שהצהיר את שנאתו לסרט ובפרט את סיומו, שהיה שונה מאוד מהסיום שנתן לספר.

ב-2020 יצא גרסה נוספת לסרט בבימויו של רוברט זמקיס, ובהשתתפותם של אן האת'וויי וכריס רוק.

## עלילה
ילד אנגלי, שהוריו נהרגו בתאונת דרכים, עובר לגור עם סבתו, מומחית למכשפות בנורווגיה. צוואת הוריו מציינת שהילד אמנם יגור עם סבתו, אך באנגליה. הילד והסבתא נוסעים לאנגליה למלון "מקסים", טרם המעבר לביתם, שם ללא ידיעתם מתרחש  כנס מכשפות. המכשפות מתכננות להפוך את ילדי העולם לעכברים בעזרת שיקוי שאותו יכניסו לממתקים. הילד מגיע לאולם הכנס בטעות, שומע על תוכניותיהן, נמצא ונהפך לעכבר. הילד, ביחד עם סבתו, מנסה להביס את המכשפות, ולבסוף מצליח על ידי הכנסת השיקוי של המכשפות לאוכל שלהן, וכך הוא הופך אותן לעכברים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי רואלד דאל
קטגוריה:מכשפות בספרות
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי 1983
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
סארו גוונגול, צ'יף יג'ו

**אבא סארו גוונגול** (נפטר ב-1778) היה הצ'יף של שבט היג'ו של האורומו. בנוסף לצ'יף יג'ו הוא היה גם הראס של בגמדר ושלט על חלקים מוולו, סארו היה אחד מהמצביאים החשובים בתקופת השופטים האתיופית. סארו טוען שהוא צאצא של אחד מחיילי אחמד גראן שהיה ערבי הנקרא עומר.  

החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס פגש אותו ב-1770 ופרסם קלסתרון פניו.

## הערות שוליים




קטגוריה:שושלת יג'ו
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:נפטרים ב-1778
מייקל שייבון

**מייקל שייבון** (באנגלית: **Michael Chabon**, נולד ב-24 במאי 1963) הוא סופר יהודי-אמריקאי זוכה פרס פוליצר, שכתב ספרי מתח וכן רומנים דיסטופיים ורומנים היסטוריים.

## קורות חיים
שייבון נולד בוושינגטון הבירה אך גדל במדינות פנסילבניה ומרילנד במקביל, עקב גירושי הוריו.

בשנים 1987–1991 היה נשוי למשוררת לולי גרות (Groth). מאז 1993 נשוי לסופרת איילת ולדמן ולהם ארבעה ילדים. מתגורר בברקלי, קליפורניה.

## כתיבתו
את ספרו הראשון, "מסתרי פיטסברג", כתב כשהיה סטודנט לתואר שני באוניברסיטת קליפורניה באירווין. הספר נשלח על ידי מורו של שייבון לסוכן סופרים ללא ידיעתו ובשנת 1988, לאחר ששייבון קיבל מקדמה יוצאת דופן של 155,000 דולר עבורו, יצא הספר והפך לרב-מכר.

את פרס פוליצר קיבל שייבון בשנת 2001 עבור הרומן "ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי", העוסק בקורותיהם של שני נערים יהודים בניו יורק במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה.

רוב ספריו של שייבון עוסקים בזהות היהודית ובשואה, וכמו כן בנושאי מגדר, הורות וזיכרון.

בשנת 2018 הצטרף שייבון לצוות הכותבים של עונתה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: פיקארד“, בה שימש ככותב ראשי וכמפיק בפועל.

החל מ-2020 שימש יחד עם אשתו, איילת ולדמן, כמפיק בפועל של סדרת טלוויזיה של רשת שואוטיים שתיקרא "ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי", והמבוססת על ספר באותו השם של שייבון.

## ספריו
***מסתרי פיטסברג** (1988), תרגמה ארנה קזין. הוצאת עם עובד, 2010.
***ילדי פלא** (1995), תרגם עופר שור, הוצאת בבל, 2008. עובד לסרט קולנוע.
***[[ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי]]** (2000), תרגמה אלינוער ברגר, עם עובד, 2003.
***[[פתרון סופי|פתרון סופי, או: תעלומת התוכי החטוף]]** (2004), תרגמה אלינוער ברגר, עם עובד, 2006.
***[[איגוד השוטרים היידים]]** (2007), תרגם משה רון, עם עובד, 2007. הספר זכה בשלושת הפרסים החשובים בתחום המדע הבדיוני והפנטזיה: פרס הוגו, פרס נבולה ופרס לוקוס. כמו כן, על ספר זה זכה שייבון בפרס סיידווייז להיסטוריה חלופית.
***[[אבירי הדרך]]** (2007), תרגמה סמדר מילוא, עם עובד, 2011.
***טלגרף אווניו** (2012), תרגם משה רון, עם עובד, 2016.
***[[אור ירח (ספר)|אור ירח]]** (2016), תרגמה מיכל אלפון, עם עובד, 2019.

;לילדים ולנוער:
***סאמרלנד** (2002).
***מדהימן** (2011), תרגם תומר קרמן, עם עובד, 2013.

;כעורך:
***מתח גבוה: מקסוויני'ז, מבחר סיפורים מחשמלים** (2003), תרגם יצהר ורדי, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2009.
***חמישים 1967–2017 סופרות וסופרים מן העולם כותבים על הכיבוש**, בעריכת איילת ולדמן ומייקל שייבון, ידיעות ספרים, 2017.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* מתי שמואלוף, בסאונה עם מייקל שייבון, תרבות וספרות "הארץ", 20 בנובמבר 2014
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אמריקאים ילידי וושינגטון די. סי.
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סופרים ויוצרים זוכי פרס הוגו
קטגוריה:סופרים ויוצרים זוכי פרס לוקוס
קטגוריה:זוכי פרס סיידווייז
קטגוריה:סופרים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:ביסקסואלים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרנגי מלון
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני יהודים
קטגוריה:סופרים ויוצרים זוכי פרס נבולה
קטגוריה:מסע בין כוכבים - אישים
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: סיפורת
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פיטסבורג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה באירוויין
קטגוריה:זוכי הפרס הספרותי של סנט לואיס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
גאן (נהר)

**הנהר גָאן** (בסינית: 赣江 בפין-יין: Gàn Jiāng) – זורם מדרום לצפון לאורך של 885 קילומטרים במרכז המחוז ג'יאנגשי שבדרום מזרח סין ונשפך לאגם פו-יאנג. הנהר מהווה עורק תחבורה חשוב עבור נאנצ'אנג, בירת המחוז.
## גאוגרפיה
מוצא הנהר ברכס הרי דָאיוּ' המפרידים בין דרום מערב ג'יאנגשי למחוז גואנגדונג. הקטע הראשון של הנהר קרוי הנהר גָ'אנְג. סמוך לעיר גאנג'וֹאוּ נשפך אליו הנהר גונְג שמוצאו בהרי גְ'יולְייֵן שבדרום ג'יאנשי. הנהר המאוחד הקרוי גאן זורם צפונה דרך נאנצ'אנג, בירת המחוז. צפונית לנאנצ'אנג נשפך לגאן הנהר גִ'ין, שכיוונו הכללי מזרח-מערב. נהר זה משמש עורק תחבורה חשוב בצפון ג'יאנשי. כ-50 קילומטרים צפונית לנאנצ'אנג נשפך הגאן לאגם פויאנג. אגם פויאנג מחובר בתעלה קצרה לנהר היאנגצה, הנהר הארוך ביותר באסיה, לכן נחשב הגאן כאחד מיובליו הדרומיים של היאנגצה.

האזור בו זורם הגאן גשום למדי (בין 1400 ל-1880 מילימטר גשם בשנה) והספיקה השנתית היא 68.7 מיליארד מ"ק. על הנהר נבנתה תחנת כוח הידרואלקטרית שתפוקתה 3.6 מיליון קילוואט.

העמק שיצר הנהר שימש מימים קדומים כנתיב חשוב בין מחוז גואנגדונג לעמק היאנגצה וצפונה. עד 1840 עבר כל סחר החוץ של סין בנתיב זה. כאשר סחורות היבוא שנפרקו במרכז סחר החוץ בגואנגג'ואו נשלחו צפונה וסחורות יצוא כדוגמת תה נשלחו דרומה. חשיבותו של נתיב זה פחתה מאוד כאשר ב-1937 נסללה מסילת הרכבת בין גואנגג'ואו להנקאו במחוז חוביי. חלקו התחתון של העמק הוא שטח חקלאי פורה ומגדלים בו בעיקר אורז ותה.

בשל מספר אשדות גדול הנהר עביר לשיט למפרשיות בלבד דרומית לגאנג'וֹאוּ, ממנה וצפונה עד אגם פויאנג הנהר עביר לשיט של ספינות נהר, אם כי בתקופת החורף, כשפני המים בנהר יורדים ניתן להגיע עד גִ'י'אָן בלבד. סירות קטנות מפליגות במעלה הנהר גָ'אנְג ומגיעות עד דָאיוּ' וממנה ניתן לחצות את הרי מלינג דרך מעבר מיי לגואנגדונג.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'יאנגשי
קטגוריה:סין: נהרות
ברוך שמעון סלומון

הרב **ברוך שמעון סלומון** (ה' בטבת ה'ת"ש; 17 בדצמבר 1939 - י"ז באדר ה'תשס"ט; 13 במרץ 2009) היה הרב הראשי וראש אבות בתי הדין בפתח תקווה וראש ישיבת נחלת דוד.

## ביוגרפיה
נולד לרב דוד סלומון, רבו של כפר אברהם (אז עדיין יישוב עצמאי), ולצפורה, בתו של הרב ישראל אריה ספיר, מרבני פתח תקווה. למד בישיבת אור ישראל לצעירים, ובהיותו בן 13 עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים.

לאחר נישואיו לרבקה לבית מנדלבוים עבר להתגורר בפתח תקווה. בשנת תשכ"ה (1965) הקים על שם אביו את "ישיבת נחלת דוד" בכפר אברהם וכיהן בה כראש ישיבה. לאחר פטירת אביו, שכיהן כרב שכונת כפר אברהם בפתח תקווה, ראש "חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי" וכראש הישיבה הטכנולוגית כפר אברהם, נבחר לכהן כרב השכונה, ואחיו הרב יעקב משה סלומון כיהן כראש הישיבה הטכנולוגית. בשנת תשל"ט נבחר לרב האשכנזי של פתח תקווה לצד עמיתו הספרדי הרב משה מלכה. לאחר פטירת הרב מלכה בתשנ"ז (1997) נשאר הרב סלומון לבדו בתפקיד רב העיר, עד לפטירתו בשנת תשס"ט (2009).

בצעירותו נטה הרב סלומון לציונות והיה חבר ב"חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי". אולם בעקבות ההתנגדות לפסק דין האח והאחות של הרב שלמה גורן פרש הרב סלומון מחברותו בוועד רבני הפועל המזרחי, שבראשו עמד אז הרב שלמה גורן, ובשנים שלאחר מכן תמך בהקמת דגל התורה על ידי הרב שך.

הרב סלומון עמד בראש המאבק נגד פתיחת קולנוע היכל בשבת בשנת 1984. בשנת 1999 הוביל מאבק דומה, קצר מקודמו, נגד חילול השבת במתחם ירקונים שמחוץ לעיר, ואף לן בשבת באוהל שהקים מתחת לגשר הסמוך למרכז הקניות, לשם הגיעו עשרות מתושבי העיר לתמיכה במאבקו לצביון העיר. עמדותיו היו נחשבות למחמירות, דבר שהתבטא במתן הכשרות לעסקים בעיר על ידי המועצה הדתית. תקופה מסוימת נמנע הרב סלומון מלחתום על תעודות כשרות אף על פי שהוא נדרש לעשות זאת על פי החוק.

נפטר בי"ז באדר ה'תשס"ט ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.

## מתלמידיו
[ממוזער|על קברם של רבי [אליהו דושניצר ורבי ראובן כץ רבה המיתולוגי של פ"ת]]
* הרב יוסף וידמן, יליד ירושלים תושב מתתיהו, ר"מ בישיבת 'הישיבה לצעירים פתח תקווה'
* הרב יונה ולר, ראש כולל 'בית הדסה'
* הרב שלמה בקשט, הרב הראשי לאודסה והמחוז (אוקראינה)
* הרב שלמה כ"ץ ראש ישיבת 'חברון'
* הרב משה צוקר ר"מ ישיבת 'תורה אור'
* הרב משה פינטו, ראש ישיבת 'פאר משה'
* הרב אלעד עידאן משגיח ישיבת "ולבנימין אמר" ברכיה ועורך עלון "בית נאמן"
* הרב שמואל עידאן (עידן) רב ומשגיח בישיבת "ולבנימין אמר" ומרצה בכיר
* הרב אברהם אהרן נחשון ר"מ בישיבת היישוב החדש הרב עמיאל בתל אביב

## קישורים חיצוניים

* 
* סמל למסירות נפש לתורה כתבה באתר בחדרי חרדים
* 
*  משיעורי הרב ברוך שמעון סלומון, לצפייה באתר בינינו
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:פתח תקווה: רבנים ראשיים
קטגוריה:פתח תקווה: רבני שכונות
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:משפחת מנדלבוים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
ברוך שמעון
קטגוריה:משפחת ספיר
קטגוריה:בוגרי ישיבת אור ישראל לצעירים
קטגוריה:אבות בית הדין הרבני בפתח תקווה
קטגוריה:אנשי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
קרל בורש

שמאל|ממוזער|250px|קרל בורש במרכז התמונה עם חברי ממשלתו, 1932
**קרל בּוּרֵש** (בגרמנית: **Karl Buresch**; 12 באוקטובר 1878 - 16 בספטמבר 1936) היה עורך דין, פוליטיקאי, שר וקנצלר אוסטריה.

## קורותיו

בורש נולד וגדל באובר-אנצרסדורף שבאוסטריה התחתית. בגלל מותו המוקדם של אביו נאלץ לממן את לימודיו במתן שיעורים פרטיים. הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת וינה ב-1901 והצטרף אחר כך למשרד עורכי דין במקום הולדתו. בשנת 1909 נבחר כחבר מועצה מטעם המפלגה הנוצרית-סוציאלית והיה ראש מועצת אובר-אנצרסדורף בשנים 1916–1919.

### תחילת הקריירה הפוליטית

בשנת 1919 נבחר למועצה המכוננת, שהוקמה לאחר התפרקותה של הקיסרות האוסטרו-הונגרית. בשנים 1924-1920 היה חבר בפרלמנט האוסטרי.
בשנת 1922 התמנה לתפקיד ראש מדינת אוסטריה התחתית, בעקבות התפטרותו של יוהאן מאייר. בתפקיד זה החזיק עד למינויו כקנצלר אוסטריה ביוני 1931 וגם ממאי 1932 ועד מאי 1933. בתפקידו זה יצג בהצלחה את האינטרסים הכלכליים של אוסטריה התחתית ושיתף פעולה עם סגנו הסוציאל-דמוקרטי. נראה שבסוף שנות ה-20 הקצינו השקפותיו והוא התקרב אידאולוגית ל"משמר המולדת" (Heimwehr).

### קנצלר אוסטריה

במאי 1931, בשיאו של המשבר הכלכלי העולמי ומשבר הבנקים באוסטריה, לאחר שאוטו אנדר וגם איגנאץ זייפל לא הצליחו להרכיב ממשלה, הוטלה על בורש המשימה להרכיב ממשלת מעבר. משבר הבנקים ובעיות פיננסיות של הרכבת העסיקו את ממשלת בורש, ועל מנת להתמודד עמן נחקקו צווים זמניים. בנוסף, נאלצה הממשלה להיאבק בנאצים האוסטרים ולדכא את "הפיכת פּפרימרֵ" - מנהיג "משמר המולדת" בשטיריה, בספטמבר של אותה שנה. הקואליציה שתמכה בממשלה התפרקה בעקבות התנגדותו של בורש למדיניות פרו-גרמנית וליצירת איחוד מכסים עם גרמניה (צעד שעמד בניגוד לחוזה סן-ז'רמן שעליו חתמה אוסטריה בתום מלחמת העולם הראשונה). בעקבות זאת הקים בורש ממשלת מיעוט.

ב-1932 ניסה בורש להחזיר את עונש המוות על ידי משאל עם, אך נכשל בעקבות התנגדותם של הסוציאל-דמוקרטים, הליברלים והתקשורת השמאלית. בתחילת מאי של אותה שנה הגיש בורש את התפטרותו.

### שר האוצר ופרשיות פיננסיות

בשנים כיהן 1935-1933 כשר האוצר בממשלות הפשיסטיות של אנגלברט דולפוס וקורט שושניג.
בתקופה זו הגיע לכמה השגים בתפקידו כמו הנפקת איגרת חוב ממשלתית מבוקשת וייצוב המטבע, אולם המחיר לכך היה אבטלה גבוהה.

שמו של בורש כרוך בכמה פרשיות כלכליות סוערות ברפובליקה הראשונה.
בנק האיכרים של אוסטריה התחתית, שבורש נמנה עם מייסדיה, הסתבך ב-1924 בספקולציות כושלות ונאלץ להתמזג עם בנק גרמני. בהקשר זה נוהלה מתקפה עיתונאית נגדו ב-1926, בין השאר נטען שהתעשר מן המשבר.

החל מינואר 1936 מונה לתפקיד נגיד בנק החיסכון של הדואר (Postsparkasse), אולם שתי פרשיות פיננסיות העיבו עליו בתקופה זו. נראה שפרשיות אלו הכניסו אותו לדיכאון עמוק.

קרל בורש נפטר ב-16 בספטמבר באותה שנה ממנת יתר של כדורי הרגעה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פוליטיקאים אוסטרים
קטגוריה:קנצלרי אוסטריה
קטגוריה:שרי החוץ של אוסטריה
קטגוריה:שרי האוצר של אוסטריה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה
קטגוריה:אוסטרים ממוצא צ'כי
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1878
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1936
ואג פפיאן

**ואג פפיאן** (בארמנית: **Վահագն Պապյան**; נולד ב-5 ביוני 1956 בירוואן, ארמניה, ברית המועצות) הוא פסנתרן, מנצח ומורה ישראלי יליד ארמניה הסובייטית.

## קורות חיים
פפיאן הפך לפסנתרן מקצועי בשנת 1979 לאחר שזכה בתחרות הבינלאומית viana da mott בליסבון. מיד לאחר מכן הוזמן להופיע בכל אולמות הקונצרטים הגדולים בברית המועצות לשעבר, כולל רסיטלים בסנקט פטרסבורג ובמוסקבה.

ואג פפיאן הוא בוגר הקונסרבטוריון של מוסקבה, שם למד תחת הדרכתו של הפרופסור הנודע מיכאל ווסקרסנסקי.
[ממוזער|ואג פפיאן מנצח על [תזמורת האופרה הקאמרית, אשדוד 2016|250x250 פיקסלים]]
ואג פפיאן התחיל בשנת 1982 את לימודי הניצוח בקונסרבטוריון של סנקט פטרסבורג. הפך לחלק מקבוצה אליטיסטית שלמדה עם פרופסור איליה מוסן האגדי. ב-1984 הזמין ואלרי גרגייב את פפיאן לתפקיד מנצח זוטר של התזמורת הפילהרמונית של ארמניה. כשלוש שנים לאחר מכן הפך פפיאן למנצח ראשי ומנהל אמנותי של התזמורת. בתפקיד זה ניצח על יותר ממאתיים הופעות במגוון קומפוזיציות וסגנונות כולל מוזיקה מודרנית רוסית ומערבית.

הופעות האורח שלו כללו ניצוח על תזמורות ידועות כאשר המשיך באותו זמן להופיע כפסנתרן. כמו כן, פפיאן שיתף פעולה עם האופרה הלאומית של ארמניה משנת 1988 ועד 1990, בה עלה לישראל.

פפיאן ניצח על התזמורת הקאמרית האנגלית במרכז האמנויות ברביקן שבלונדון, התזמורת הפילהרמונית החדשה של יפן, מוסקבה, בלגרד, טרונדהיים, וב-2001 בפסטיבל אנסקו, את מקהלת הנערים של וינה. לאחרונה הופיע עם התזמורת הסימפונית של טקסס, התזמורת הסימפונית של מאלמה, ופסטיבל בדרום קוריאה בפני קהל של כ-4 אלף צופים.

בישראל הופיע לראשונה בשנת 2005 עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

בעונה 2005/2006 החל פפיאן לשתף פעולה עם תיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרסבורג.

כשותף של מקסים ונגרוב, החל פפיאן במסע הופעות באירופה, ארצות הברית, והמזרח הרחוק. הוא הקליט קטעי מוזיקה עם ונגרוב עבור הסדרה הקלאסית של EMI.

הפקות האופרה של פפיאן כוללות "שאול ודוד" של נילסן, "כרמן" של ביזה, "דון ג'ובאני" של מוצרט, ו"נורמה" של בליני.

מאז 1990 מלמד ואג פפיאן ניצוח ופסנתר בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב ומנחה כיתות אמן בפסטיבל מוזיקה באיטליה, ובאוניברסיטאות בספרד ובארצות הברית.

משנת 2006 ועד היום משמש ואג פפיאן בתפקיד המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של תזמורת האופרה הקאמרית באשדוד.

### חייו האישיים
מתגורר ביפו. מאז עלייתו לישראל נולדה לו בת נוספת, השחקנית סוזנה פפיאן.

ב-16 באפריל 2008 נהרג בנו , סמל בחטיבת גבעתי, בקרב בגבול רצועת עזה, לאחר שהגיע מארמניה לישראל כדי לשרת בצה"ל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מנצחים ארמנים
קטגוריה:מנצחים יהודים רוסים
קטגוריה:פסנתרנים ארמנים
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים רוסים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:יהודים ארמנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
בולבוס (גאולוגיה)

250px|ממוזער|שמאל|בולבוסים במצפור מצד זוהר
**בולבוסים** הם תרכיזי קלציט המכילים שאריות של חומר אורגני. לבולבוסים צורת כדור פחוסה כשל תפוחי אדמה, וזה גם מקור שמם.

## היווצרות
על קרקעית הים נוצרת בוצה של חומרים מן היבשה (חומרי בליה וסחף) ומן הים (שרידי בעלי חיים וצמחים). בבוצה זו מתרחשים תהליכי דיאגנזה (diagenesis): תהליכים פיזיקליים, כימיים וביוגניים המלכדים את הגרגרים לסלע באמצעות הידוק ודחיסה. תהליכים אלה חלים על המשקע הרך לאחר הרבדתו וגורמים להתקשותו. בכמה מן הסלעים שעברו תהליכים כאלה – פוספוריט, צור, פורצלניט ואחרים – נמצאו תרכיזים קרבונטיים – בולבוסים.

במשך זמן רב היה תהליך היווצרותם של הבולבוסים בגדר תעלומה, אולם משנתגלו במרכזם של בולבוסים שרידים אורגניים – קל היה לשער אותו.

שמאל|ממוזער|200px|פסל בולבוסים בערד
שריד אורגני (שלד דג, למשל) שנח בתוך הבוצה לא התפרק בסביבה הדלה בחמצן והפך לגרעין התגבשות של קלציט. הקלציט הלך והתגבש סביבו ללא כיוון מסוים (מכאן הכדוריות), ובמקרים רבים אף פירק אותו או החליף את החומר האורגני המקורי והפך אותו למאובן. תהליכי דיאגנזה מיצקו את הסלעים סביב הכדור, ובלחצם של אלה תחת כוח הכבידה קיבל את צורתו הפחוסה.

מקורם האורגני של הבולבוסים אינו מוטל בספק, ובולבוסים שבורים מכילים תזכורת כזו או אחרת לתהליך היווצרותם: שלדים מקוריים, מאובנים או ריח של ביצים סרוחות כאשר פנים הבולבוס בא במגע עם החמצן באוויר.

נמצאו גם בולבוסים בעלי חגורות צור. הסבר אפשרי לתופעה זו הוא הבדלים בחומציות בין אזור ההתגבשות לסביבתו או עלייה ברמת החומציות של סביבת ההיווצרות בשלבים מאוחרים יותר של ההתגבשות.

באזורים רבים התפרקו סלעי הסביבה ונחשפו הבולבוסים. שדה בולבוסים ידוע נמצא דרום-מזרחית לשמורת הר צין בנגב, אך מצויים גם אחרים. באזורים שונים באזור הדרום ניתן אף לראות את הבולבוסים מציצים מתוך הסלעים בתוכם נוצרו. בולבוסים הם ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.

בעיר ערד מוצב פסל הבולבוסים שעוצב על ידי מתכנן העיר, האדריכל יונה פיטלסון והאמן גדעון פרידמן.

#### שדה הבולבוסים בהר צין

תמונה:כדורי אליהו בהר צין הר ההר 1.jpg|
תמונה:Bulbus nahal zin.jpg|
תמונה:Mount Zin - 16-08-2019.jpeg|שדה הבולבוסים בהר צין


## הערות שוליים

קטגוריה:סלעי משקע
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: דוממים
ברוך אורן

250px|ממוזער|שמאל|כיכר ברוך אורן בפתח תקווה
**ברוך אורן** (סוסנוביק) (ז' בחשוון תרע"ו – ד' בתמוז תשס"ד; 15 באוקטובר 1915 – 23 ביוני 2004) היה איש חינוך ישראלי. חתן פרס ישראל לשנת 1980 על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בתחום ההנצחה.

## ביוגרפיה
נולד בשם ברוך סוסנוביק ליעקב וגולדה בנובי פוהוסט שבקרבת וילנה. הוא למד בישיבה בווילנה ולאחר מכן הוכשר להוראה בווילנה ובוורשה. באותה עת החל לפעול בתנועת "הנוער הציוני".

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט עם אחיו הבכור, , לליטא, ומשם עלו השניים בשנת 1941 לארץ ישראל דרך המזרח הרחוק. תחילה עבד בהוראה בקיבוץ תל יוסף, ובשנת 1944 התיישב בפתח תקווה, שבה עבד שנים רבות בחינוך. במלחמת העצמאות שימש כקצין תרבות. בשנת 1948 נשלח מטעם הסוכנות היהודית והג'וינט למשך שנתיים לרכז את מפעל החינוך עבור מחנות שארית הפליטה בגרמניה. באותה תקופה שימש ככתב "דבר" בגרמניה והיה קצין יחסי הציבור של הקהילה היהודית במינכן.

בשנת 1953 החל ברוך אורן לעמוד בראש בית "יד לבנים" בפתח תקווה, אשר היה למפעל ההנצחה הראשון מסוגו במדינה. שנים רבות הקדיש לפיתוח הבית ותרם להתפתחותו של ארגון "יד לבנים" הארצי. עבור פעילות זו זכה בשנת 1980 בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.

פעילותו החינוכית נמשכה ככתב בעיתונות היומית והמקומית ובעיתונות ילדים. כמו כן פרסם ספרי ילדים, מחקרים על תולדות העיר פתח תקווה וגיבש תכנים עבור תוכניות קול ישראל והערוץ הראשון. פעילות זו שולבה בפעילות ציבורית: אורן ערך את שלושת ספרי ארגון ותיקי ההגנה והיה פעיל בארגון חברי ההגנה, האגודה למען החייל, ארגון ההורים השכולים, ועדת האימוץ של בה"ד 1, מגן דוד אדום, נעמת ומוזיאונים ברחבי הארץ. נוסף על אלו היה חבר כבוד באגודת הציירים והפסלים בישראל ובארגון הבינלאומי לציירי פה ורגל.
בשנת 1982 הוענק לו תואר יקיר העיר פתח תקווה.

ברוך אורן נפטר ב-2004, בגיל 89. נקבר בבית הקברות סגולה בעירו.

ב-2024 נקראה כיכר על שמו בפתח תקווה, בצומת הרחובות ארלוזורוב וגייסות שריון.

## ספריו
* **מסִּפורי בית אחד**; צילומים: ישראל צפריר, תל אביב: מערכות, תש"ך 1960. (על בית יד לבנים; זיכרונות מימי "ההגנה", מלחמת השחרור וסיני) (מהדורה ב: תשכ"א)
* **עלילות בני חיל: סיפורי גבורה בישראל**; איורים: אביגיל ויצחק יורש, תל אביב: עם עובד, תשכ"ג 1962.
* **עלילות ראשונים**; רישומים: מנחם גפן, תל אביב: עם עובד (ספריית דן חסכן), תשכ"ה 1964.
* **השריונאים באים: סִפורי גבורה**; הספורים: ברוך אֹרן; עבד לשִדור: אוריאל אֹפק, תל אביב: ספרית עֹפר (דפוס מדע), תשכ"ט. (לילדים)
* **האויב פולש לדרום**, תל אביב: משרד הביטחון – אגף השיקום – המחלקה להנצחת החייל (ספר כ"א בסדרת **עלילות גבורה** בעריכת ראובן אבינעם), תש"ל.

## קישורים חיצוניים

* 
* ברוך אורן באתר הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני
* ברוך אורן - יקיר העיר באתר "ראשונים"
* יעל שהם, בחייהם ובמותם- סיפורו של "יד-לבנים" הראשון בארץ, הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני, 31 בינואר 2013
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:יקירי פתח תקווה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
סימו האוהא

**סימו האוהא** (בפינית: **Simo Häyhä**; 17 בדצמבר 1905 – 1 באפריל 2002) היה צלף פיני, שקיבל את הכינוי "המוות הלבן" (ברוסית: белая смерть) מידי חיילי הצבא הסובייטי ("הצבא האדום"), לאחר שהרג מעל ל-500 מתוכם. נחשב לאחד הצלפים המוצלחים ביותר בהיסטוריה, אם לא המוצלח שבהם.

## ביוגרפיה
האוהא נולד בפינלנד ב-17 בדצמבר 1905, סמוך לגבול עם רוסיה, והתחיל את שירותו הצבאי ב-1925. לפני כן היה איכר. במהלך מלחמת החורף (1939-1940) בין פינלנד וברית המועצות שרת האוהא כצלף. בטמפרטורה הנעה בין מינוס 20 למינוס 40 מעלות צלזיוס כשהוא לבוש כולו בבגדי הסוואה לבנים הרג האוהא לפחות 505 חיילים סובייטים. לפי הערכה לא רשמית המספר המדויק הוא 542 הרוגים. הרובה שבו השתמש האוהא הוא רובה M28, וריאציה פינית של המוסין נגאן הסובייטי, אשר התאים במיוחד למבנה גופו הקטן (1.6 מטר).   האוהא העדיף להשתמש בכוונת מתכת פשוטה במקום בכוונת טלסקופית לשם הסוואה טובה יותר (על הצלף להרים גבוה יותר את ראשו בעת שימוש בכוונת טלסקופית, ואור שמש המוחזר מכוונת זו יכול לחשוף את מיקום הצלף). בנוסף להריגותיו כצלף, נטען שהאוהא הרג כ-200 חיילים סובייטים עם תת-מקלע. האוהא הגיע להישגים מרשימים אלו בפרק זמן קצר - 100 הימים שבין תחילת הלחימה ועד פציעתו מאש האויב.

לפני פציעתו ניסו הסובייטים מספר פעמים לחסל אותו, בין השאר תוך שימוש בצלפים משלהם ובאש מרגמות וארטילריה. לבסוף, ב-6 במרץ 1940, הם הצליחו לפצוע אותו בלסתו במהלך קרב. הוא פונה לבית חולים ושב להכרה רק ב-13 במרץ, יום חתימת הסכם שביתת הנשק בין פינלנד וברית המועצות. לאחר המלחמה קודם האוהא מדרגת רב-טוראי לסגן משנה.

לקח להאוהא מספר שנים להתאושש לחלוטין מפציעתו, ולאחר מלחמת העולם השנייה הוא הפך לצייד ומגדל כלבים מצליח. כאשר נשאל ב-1998 כיצד נעשה צלף כה טוב הוא השיב "באימון", ולשאלה האם הוא מתחרט שהרג אנשים כה רבים השיב שעשה מה שנאמר לו לעשות כמיטב יכולתו. הוא בילה את שנותיו האחרונות בכפר קטן בדרום-מזרח פינלנד, סמוך לגבול עם רוסיה.

## ראו גם
* אריך הרטמן
* איוון סידורנקו
* מתהאוס הצנהאור
* וסילי קווחנטירזדה

## קישורים חיצוניים

* סימו האוהא , באתר האספנים "מוסין נגאן. נט"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת החורף: אישים
קטגוריה:צלפים
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1905
קטגוריה:נפטרים ב-2002
נדבת החזיר

**נדבת החזיר** (ברומנית: **pomana porcului**) היא ארוחה מסורתית, ברומניה, המוגשת על ידי בעליו של חזיר שזה עתה נשחט, בחג איגנאט, בתום העבודה הכרוכה בשחיטת החזיר, צריבת שיערו באש, פירוק הגופה ושימור המרכיבים בצורות שונות.

הארוחה מורכבת מנתחי בשר, שנלקחו מהחלקים השונים של גוף החזיר (שריר, לב, טחול, כבד, ריאות, בשר מצלע ולחי) וטוגנו באש המדורה (המדורה ששימשה לחריכת שערות החזיר) בכלי בעל דפנות עבות שהכיל שומן חזיר. המנה מוגשת עם ממליגה וחמוצים לכל מי שעזר בעבודות השחיטה והפירוק. יחד עם האוכל מוגשת צויקה מורתחת או יין. הסועדים אוכלים בעמידה ובשתיקה.

אם נותרה עבודת שימור רבה (יש חזירים שחוטים במשקל עד 300 קילוגרמים) ובעלת הבית מזמינה קרובות או ידידות להמשך העבודה, נהוג להגיש ארוחת "נדבת החזיר" גם למחרת החג, אך המנה תהיה הפעם מורכבת מבשר טחון מעורב בקמח או בשר חי קצוץ עם הרבה בצל קצוץ.

מתכונים שונים של "נדבת החזיר" הם מוקד משיכה במסעדות רומניות.

קטגוריה:המטבח הרומני
קטגוריה:מנהגים רומניים
קטגוריה:מאכלי בשר חזיר
יוחנן לינדנר

**יוחנן (הַנס) רודולף לינדנֶר** (21 באפריל 1922 – 1982; Hans Rudolf Lindner) היה חוקר אנדוקרינולוגיה ורבייה ישראלי, פרופסור לפיזיולוגיה במכון ויצמן למדע. חתן פרס ישראל למדעי החיים לשנת תשל"ט (1979).

## ביוגרפיה
הנס רודולף לינדנר נולד ב-1922 בשטֶטין שבגרמניה (כיום שצ'צ'ין, פולין). בשנת 1936, כשהיה בן 14, עזב עם הוריו את גרמניה הנאצית ועלה לארץ ישראל עם אחיו במסגרת עליית הנוער. הוא למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ובעקבות זאת עסק ברפתנות והתגורר במושב בית יצחק. במלחמת העצמאות נפל אחיו הגדול אריה. ב-1950, לאחר המלחמה, נסע לינדנר לסידני שבאוסטרליה ללמוד רפואה וטרינרית. הוא סיים בהצטיינות וקיבל מלגה ללימודים באוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה, שם למד מדעי הרפואה (ביוכימיה ופיזיולוגיה) והתמקד בלימודי אנדוקרינולוגיה והביולוגיה של הרבייה. לאחר שקיבל תואר דוקטור בקיימברידג', שב לאוסטרליה בשל התחייבות מוקדמת למספר שנים, ושם שימש כחוקר בכיר באגף לפיזיולוגיה ב-Commonwealth Scientific and Industrial Research Organisation בסידני, בו התרכז בחקר פיטואסטרוגנים.

בשנת 1964 שב לינדנר לישראל והתקבל כחוקר במחלקה לביודינמיקה במכון ויצמן למדע. כעבור שנה קודם לדרג פרופסור חבר, ולאחר שהות כפרופסור אורח באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית, התמנה בשנת 1968 לראש המחלקה (ושינה את שמה למחלקה לחקר ההורמונים). במרוצת השנים כיהן בתפקידים מנהלתיים נוספים: דקאן הפקולטה לביולוגיה, יושב ראש הוועדה לקידום מדענים וחבר הוועדה המייעצת לנשיא המכון. נוסף על אלו היה לינדנר חבר בחבר הנאמנים של בית חולים הדסה וכיהן כנשיא האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה (1973–1978).

לינדנר פרסם מאות מאמרים מדעיים. עבודתו זכתה להוקרה מקצועית ולהכרה ציבורית: הוא זכה בפרס צונדק לאנדוקרינולוגיה (1972), בפרס ישראל למדעי החיים (תשל"ט–1979) ובפרס רוטשילד בביולוגיה (1982), והתקבל כחבר האקדמיה הישראלית למדעים (תשל"ט–1979).

האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה מעניקה על שמו את הפרס היוקרתי ביותר הניתן על ידה, המחולק מדי שנה עבור הישגים מדעיים של חוקרים צעירים בתחום האנדוקרינולוגיה.

## לקריאה נוספת

* "In Memoriam: Hans Rudolf Lindner, 1922-1982," *Israel Journal of Medical Sciences* 19,1 (1983), 217.


## קישורים חיצוניים

* קורות חייו של הנס יוחנן לינדנר באתר האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה
* כרטיס אישי ואודותיו, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
* 

* "Lindner, Hans Rudolph, " in: Gerhard Bettendorf, *Zur Geschichte der Endokrinologie und Reproduktionsmedizin*, Berlin [u.a.]: Springer, 1995, S. 349-350 


## הערות שוליים

קטגוריה:ביולוגים ישראלים
קטגוריה:אנדוקרינולוגים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי החיים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1979
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: ביולוגיה
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
אפנון דופק מקודד

שמאל|ממוזער|250px|אות דגום ב-PCM
250px|ממוזער|שמאל|דגימה וכימות אות ב 4 ביטים
250px|ממוזער|שמאל|זרם סיביות משודר
**אפנון דופק מקודד** (באנגלית: **Pulse-code modulation**, או בקיצור: **PCM**) היא שיטה לייצוג דיגיטלי של אותות אנלוגיים.
בשיטה זו, עוצמת האות האנלוגי נדגמת בתדירות קבועה, ואז נשמרת כמילת קוד דיגיטלית, הקרובה ביותר לעוצמה האנלוגית שנדגמה (כימות).

שיטת ה-PCM משמשת כבר שנים להעברה דיגיטלית של שיחות טלפון, כקידוד השמע הנפוץ ביותר בקובצי wav, ובתקליטורים, וגם כקידוד סטנדרטי בפורמטי וידאו (אולם אין זו שיטת קידוד נפוצה, בגלל נפחי המידע הגדולים והרצון לדחוס את המידע - לדוגמה: DVD). שימוש נוסף הוא להעברת מידע לטווחים קצרים או בתוך מערכות.

## אפנון
בדוגמה אות סינוסי (באדום) שנדגם וכומת (Quantized) עבור PCM. האות נדגם במחזוריות ועבור כל אחד מהערכים נבחר קוד לפי אלגוריתם מסוים המניב ערכים בדידים כייצוג של האות המקורי אשר ניתן לאחסנו או לעבדו.

עבור האות הסינוסי, המוצג כאן, הערכים המכומתים הם (משמאל לימין): ...14, 15, 15, 15, 14, 13, 11, 9, 8. קידוד הערכים למילות קוד בנות 4 ביטים יהיה (משמאל לימין) : 
...1110, 1111, 1111, 1111, 1110, 1101, 1011, 1001, 1000 (לדוגמה: 1*2^3+0*2^2+0*2^1+0*2^0=8+0+0+0=8),

ערכים אילו ניתן לעבד על ידי DSP או לשדרם כפולסים (מכאן למעשה השם) ולרבב אותם עם אותות אחרים כמו שנעשה במשך שנים בטלפוניה בשיטה הנקראת TDM.
מימוש PCM הוא פשוט יחסית וניתן לבצוע על ידי שבב פשוט המכיל ממיר אנלוגי לספרתי (ADC).

## פענוח
שחזור או פענוח האות הוא התהליך ההפוך, המרת זרם הפולסים חזרה למילות קוד, המרתן על ידי ממיר ספרתי לאנלוגי ולבסוף שימוש במסנן מעביר נמוכים LPF כדי להחליק את האות או לסנן את התדרים הגבוהים.

קיימות גם שיטות ספרתיות מתקדמות כמו DPCM, ADPCM ואפנון דלתא.

## ראו גם
* משפט הדגימה של נייקוויסט-שאנון
* אפנון דופק מקודד דיפירנציאלי (DPCM)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תורת הקודים
קטגוריה:אפנון
קטגוריה:עיבוד אותות
אופיקלאידה

ממוזער|אופיקלאידה
**אופיקלאידה** (בצרפתית: **Ophicleide**) היא משפחת חצוצרות ביוגל חרוטיות מפליז, בעלות שסתומים.

## היסטוריה ונגינה
ככל הידוע, האופיקלאידה הומצא ב-1817, וב-1821 רשם בונה הכלים הצרפתי ז'אן אילר אסטה (בצרפתית: Jean Hilaire Asté; ידוע גם בשם האלארי או האלרי) פטנט על הכלי. הייתה זו אבן הפינה למבנה מחלקת כלי הנשיפה ממתכת של התזמורת של התקופה הרומנטית, תחליף לסרפנט, כלי מתקופת הרנסאנס, שנחשב למיושן.

הצינור הארוך של האופיקלאידה מתעקל לאחור, ונגינה בו נעשית באמצעות פיית גביע, כזו המקובלת בכלי נשיפה ממתכת באופן כללי. במקור היו לאפיקלאידה תשעה שסתומים, שהורחבו בהמשך עד שנים-עשר במספר, המכסים את נקבי הצליל הגדולים. כיוון הכלים השונים במשפחת האופיקלאידה יכול להיות בסי במול, דו, מי במול או פה. השכיח ביותר בקבוצה הוא האופיקלאידה-בס, בסי במול או בדו.

שם הכלי בא מהמילים היווניות שמשמען "נחש" ו"שסתומים", כיוון שהוא נוצר כסרפנט עם שסתומים. בדומה לסרפנט, היה קשה לנגן בו וצלילו היה בלתי-צפוי במידת מה, מצב שהוליד את האמרה: "האופיקלאידה, כמוהו כחטא הקדמון, מוצאו בנחש".

השימוש הראשון שנעשה בכלי היה באופרה "אולימפייה" של גספרה ספונטיני בשנת 1819. יצירות מפורסמות אחרות שבהן מופיע האפיקלאידה הן אליהו והפתיחה לחלום ליל קיץ של מנדלסון, ההולנדי המעופף של ואגנר וכן הסימפוניה הפנטסטית של ברליוז, אם כי הוא החליף אותם בהמשך בטובות בתזמור מתוקן. גם ורדי כתב לאופיקלאידה.

במשך הזמן החליפו את האופיקלאידה הטובה והאופוניום, אף כי הכלי נשאר פופולרי באיטליה עד ראשית המאה ה-20 ויש המנגנים בו באופן מקצועי עד היום. אחד האחרונים בנגני האופיקלאידה הגדולים היה **סם יוז**. הכלי היה גם מאבותיו הישירים של הסקסופון - אדולף סאקס, כך מספרים, ניסה פעם להרכיב פייה של כלי נשיפה מעץ על אופיקלאידה שתיקן, והצליל מצא חן בעיניו. מן הניסיון הזה התפתח ונוצר לאחר זמן הסקסופון.

## קישורים חיצוניים

* 

* The Ophicleide – contains photos and a fingering guide
* John's Ophicleide Directory – photographic directory of ophicleide players
* Nick Byrne's Wonderful World of the Ophicleide – dedicated to the performance and study of the ophicleide, with pictures and audio examples
* The Serpent Website – contains photos, history, fingering guides, discography, etc. (focuses mostly on the serpent, but has information on ophicleides as well)
* "A Lament for Sam Hughes", by Trevor Herbert



### להאזנה

* Ophicleide audio samples


## הערות שוליים

קטגוריה:כלי נשיפה ממתכת
קטגוריה:קרנות (מוזיקה)
אשראם

שמאל|ממוזער|250px|הכניסה לאשראם בסברמאטי**אשראם** (בסנסקריט: **आश्रम**) הוא מושג הודי המתאר קהילה מבודדת שהשוהים בה מוכוונים להתפתחות רוחנית או דתית. לעיתים קרובות עומד בראש האשראם גורו שעצתו, תורתו, ולעיתים עצם נוכחותו, מהווה את מרכז תהליך הלמידה ואחד הכלים המרכזיים לה במקום.

## מאפיינים
אנשים נוהגים לבקר באשראם כדי למצוא מקום להרהור על משמעות או מטרה עמוקה בחייהם, ללמוד תורות מסוימות או לתרגל רוחניות באופן אינטנסיבי. ברוב האשראמים קיימת רוח של שירות עצמי ואתוס של עבודה למען מטרה גדולה יותר מאשר סיפוק אישי בלבד. אשראמים שונים מדגישים דרכים ותורות שונות, אך כולם חולקים את האתוס הרחב של מאמץ ממוקד השואף לצמיחה פנימית ולטרנספורמציה.

באופן מסורתי, אם כי לא תמיד בימינו, אשראם היה ממוקם רחוק מהיישובים הומי האדם, ביערות או באזורים הרריים, בסביבות טבעיות מרגיעות שתומכות בהוראה רוחנית ובמדיטציה. דיירי האשראם עסקו באופן קבוע בתרגולים רוחניים ופיזיים, כמו סוגים שונים של יוגה. הם גם ערכו טקסי קורבנות. רבים מהאשרמים שימשו גם כבתי ספר פנימיים לילדים במסגרת המסורת של גורו שישיה.

אשראמים, שמקורם בתרבות ההינדואית, התפתחו לשמש כמרכזים המציעים חוויות רוחניות השואבות ממסורות מזרחיות כמו מדיטציה ויוגה, תוך שילוב עקרונות ופילוסופיות מערביות. הם משמשים כמוקדים להתרפקות רוחנית המיועדת להרחיב את התודעה הרוחנית של המשתתפים וליצור חיבור בין מסורות שונות.

## אשראמים מודרניים
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, עם הגעת מערביים להודו, התפתחו אשראמים חדשים עם תנאים משופרים וגורואים דוברי אנגלית. אשראמים אלו מציעים סדנאות, קורסים, ותוכניות רוחניות המותאמות לקהל הבינלאומי. עם זאת, ישנה ביקורת על האשראמים המודרניים. רבים מהם הפכו לגסט האוסים או מוסדות רוחניים לעשירים, ואיבדו את המהות הרוחנית המקורית שלהם. הביקורת מתמקדת בכך שהאשראמים כיום מתמקדים יותר ברווח כלכלי ופחות בהעברת ידע רוחני אמיתי.

## אטימולוגיה
המילה אשראם נגזרת מהשורש הסנסקריטי "śram" שמשמעותו "עבודה קשה" או "עינוי", עם התוספת "ā" שמשמעותה "לעבר". ניתן לראות כי האשראם הוא מקום שבו ניתן "לעבוד לעבר" מטרה מסוימת. בנוסף, המילה אשראם נגזרת גם מהשורש "ashraya" שמשמעותו "מקום מקלט" או "מנוחה", מה שמצביע על הערך של עבודה פנימית בסביבה שמיועדת לכך.

## אשראמים מפורסמים
* האשראם של אושו בפונה, מהאראשטרה, הודו
* האשראם של מאטה אמריטננדמאיי ("האם המחבקת") בקראלה, הודו
* האשראם של אורובינדו בפודוצ'רי, הודו
* האשראם של פטר דנוב תחילה בסופיה "איזגרבה" (זריחת שמש) ולאחר מכן על הרי רילה בקיץ.
* המרכזים של אומרם מיכאל איבנהוב בצרפת, שווייץ, קנדה ועוד.
* האשראם של טיוהאר נקרא "פאצ'ה מאמה", בקוסטה ריקה.
* אשרם במדבר - בית הארחה רוחני ברוח אושו, שיטים, ישראל.

## ראו גם

* פילוסופיה הודית
* הינדואיזם
* ויפאסנה
* בודהיזם
* מורה רוחני

## לקריאה נוספת
* ויליאם הארט, **ויפאסנה - האמנות לחיות**, הוצאת זמורה ביתן, 1994
* יובל אידו טל, **בודהיזם - מבוא קצר**, הוצאת מפה, 2006

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* גבי פיזסמן, מה באמת קרה באשראם של המהרישי מאהש יוגי ברישיקש?, האתר לשימור מורשת הביטלס בישראל
* סדגורו, What Living in the Ashram Really Means (באנגלית)
* רינת ידלין, מהי מדיטציה, ספריית המדיטציות, 2011

## הערות שוליים

קטגוריה:הינדואיזם
עלי הראשון, צ'יף יג'ו

**ראס עלי הראשון**  (נפטר ב-18 ביוני 1788) היה הראס של באגמדיר ובעקבות מותו של מיכאל סהול רגנט/סגן הקיסר הראשון מקרב שושלת יג'ו של האימפריה האתיופית. עלי היה בנו של סארו גוונגול הצ'יף של שבט יג'ו המשתייך לעם האורומו ואמו הייתה גאלאבו פרס.

על פי מרדכי אביר עלי הוא זה שייסד את העיר דברה תבור שנהפכה לבירת שושלת יג'ו. עלי נקבר בעיירה לליבלה כאשר נפטר.

## הערות שוליים




קטגוריה:שושלת יג'ו
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:נפטרים ב-1788
ه

ממוזער|ימין|תצוגה גרפית של האות
האות **הַא** (בערבית: **هاء**) היא האות העשרים ושש באלפבית הערבי. לפניה באה האות נון ואחריה האות ואו.

הא מייצגת את העיצור /h/, כמו ה"א. בערבית וגם בעברית, זוהי פונמה בעלת שני אלופונים: אחד אטום ([h] – דוגמה עברית: **ה**ר) ואחד קולי (ɦ] – דוגמה עברית: מ**ה**ר). האלופון האטום מופיע בעיקר בתחילת מילה או בסופה, וזה הקולי – בעיקר בין תנועות.

הא מנוקדת בדמה משמשת כסופית לציון שייכות בגוף שלישי יחיד זכר, ـُهُ (ֻהֻ), כך كتاب (כִּתַּאבּ) תרגומו "ספר", ו-كتابه (כִּתַּאבֻּהֻ) פירושו "הספר שלו". כאשר סופית זו מתווספת לפעלים היא מציינת שהפועל נעשה על שם עצם זכרי, כך يقرأه (יַקְרַאֻהֻ) מקביל ל"יקראהו" במובן "יקרא אותו". בשני המקרים כאשר רוצים לציין נקבה הסופית היא ـُهَا (ֻהַא).

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט דוד'ארז.

בשפת האורדו ישנו וריאנט נפרד של האות, ھ (**הַא קצרה**, בעוד הוריאנט הרגיל של האות ه, אשר ממוקם לפניו בסדר האלפבית האורדו, נקרא בשפה זו **הַא עגולה**) אשר נכתב בכל צורותיו כצורתה התחילית של הא הרגילה. תפקידה היא להדגיש נישוף לאחר עיצור מסוים.
וריאנט זה של האות חל רק על 13 אותיות באלפבית האורדו: ب, ﭖ, ت, ٹ, ج, ﭺ, د, ڈ, ڑ, ک, گ, م ו-ن (השתיים האחרונות מובאות עם נישוף רק באמצע מילה).
 
מקור האות הא הוא ב"הא" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים, אם כי, מאחר שכבר הייתה ביוונית אות לייצוג הצליל הזה (אטא, המקבילה של חא), היא הפכה לאות ניקוד, וככזו היא המשיכה לשאר האלפביתים האירופאים:
* אלפבית עברי – ה
* אלפבית לטיני – E,e
* אלפבית יווני – Ε,ε
* אלפבית סורי – ܗ

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אותיות בערבית
ויה דיי פורי אימפריאלי

ממוזער
ה**ויה דיי פורי אימפריאלי** (באיטלקית: **Via dei Fori Imperiali**) היא דרך ראשית במרכז רומא בירת איטליה. הדרך מקשרת בקו ישר את כיכר ונציה והקולוסיאום.

הדרך, ששמה המקורי היה "דרך הניצחונות" (באיטלקית: **Via Triumphale** - "ויה טריומפלה") נבנתה על ידי בניטו מוסוליני ונועדה לשמש דרך מצעדים ראשית, בדומה לשימוש שנעשה בשדרת אונטר דן לינדן בברלין על ידי אדולף היטלר באותה עת. הדרך נבנתה על חלקים מפורום טראיאנוס, פורום אוגוסטוס ופורום נרווה, ומכסה שרידים היסטוריים רבים.

בניית הדרך מנעה חפירה ארכאולוגית מסודרת בפורומים הקיסריים מחד, אך אפשרה הסטת התנועה לכביש מסודר - בעוד שקודם לכן חלק מהתנועה נסעה דרך הפורום רומאנום עצמו.

## קישורים חיצוניים

פורי אימפריאלי
קטגוריה:מונטי