open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
שירות הביון החשאי של מחלקת ההגנה של ארצות הברית

**שירות הביון החשאי של מחלקת ההגנה של ארצות הברית** (באנגלית: **Defense Clandestine Service**, בראשי תיבות: **DCS**) הוא ארגון ביון צבאי חשאי הפועל תחת סוכנות ביון ההגנה של ארצות הברית (DIA). שירות הביון החשאי אחראי לאיסוף מודיעין אנושי (HUMINT) באמצעות סוכנים, מקורות ושיתוף פעולה עם גופי ביון זרים.

ה-DCS פועל ברחבי העולם לביצוע משימות ריגול והפעלת סוכנים אנושיים במדינות זרות, תוך שיתוף פעולה עם סוכנויות ביון נוספות כגון ה-CIA, שירותי המודיעין של זרועות הצבא, וקהילת המודיעין האמריקאית הרחבה.

ה-DCS הוקם באופן רשמי בשנת 2012 כחלק מרפורמה כוללת בניהול פעילויות האיסוף החשאי של מחלקת ההגנה. מטרת הקמתו הייתה לאחד, לייעל ולהגביר את היכולות של ה-DIA בתחום ההפעלה החשאית של מקורות אנושיים, תוך מתן מענה ישיר לצורכי מודיעין צבאי גלובליים, ובפרט באזורים שבהם לארצות הברית יש עניין ביטחוני או מבצעי מתמשך.

שירות הביון החשאי הוא המקביל של יחידה 504 של אגף המודיעין של צה"ל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילת המודיעין האמריקאית
קטגוריה:מחלקת ההגנה של ארצות הברית
איזידור מוסלם

**איזידור מוסלם** הוא במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע פלסטיני.
## ביוגרפיה
מוסלם נולד בחיפה וסיים תואר ראשון באמנויות קולנוע (BFA) באוניברסיטת יורק בטורונטו, אונטריו, קנדה, שם הוא מתגורר ועובד מאז.

בשנת 1989 ביים את סרטו הראשון "לילות זרים", בכיכובם של מוחמד בכרי ובושרה קרמאן. עלילת הסרט עוקבת אחר משפחה פלסטינית שהיגרה ב־1968 מירושלים לקנדה. האב דורש מבתו שנולדה בטורונטו שתתנהג על־פי המסורת והכללים של החברה הפלסטינית. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בסינמטק ירושלים, בנוסף הוא השתתף בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בקהיר.

אחר כך ביים מספר סרטים נוספים, ביניהם: "אין מה להפסיד" (1994), " גן עדן לפני שאמות " (1997), "אדם וחוה" (2002) הידוע גם כ"פרי אסור" ו"הדותא סגירה" (2009). הבולט ביותר הוא ביים בשנת 2006 את "כיף אל-חאל?", הסרט העלילתי הסעודי הראשון שהופק אי פעם, על ידי "קבוצת המדיה רוטנה" של הנסיך המיליארדר אל-וליד בן טלאל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע פלסטינים
מערת ססיל

**מערת ססיל** (באנגלית:**Cecil Cave,** בנורווגית: **Cecilhola**) היא מערה ימית הנכנסת לחלקו הדרומי של  בחוף המערבי של האי פטר הראשון באוקיינוס הדרומי סמוך לאנטארקטיקה.

המערה התגלתה ושמה ניתן לה בינואר 1927 על ידי המשלחת הנורווגית "אוד 1" בראשות אייווינד טופטה (Eyvind Tofte). טופטה והקצין השני חתרו בסירה לתוך המערה במהלך ניסיון כושל להגיע אל האי.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנטארקטיקה: גאולוגיה
תזכור את זה

**תזכור את זה** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2008.

## עלילה
אנה, עולה חדשה, משמשת כמפקדת בבסיס טירונות. מתוך רצון עז להשתלב בחברה הישראלית ולהוכיח את עצמה במערכת הצבאית, היא מתנדבת לשאת באחריות על ניקיון חדר האוכל. עם זאת, ככל שיכולת השליטה שלה בחיילים מתערערת וביטחונה העצמי מתערפל, כך גם נסדקת אמונתה במערכת וביכולתה למלא את תפקידה.

## דמויות ושחקנים

## פרסים והוקרה
*פרס הסרט הישראלי הטוב ביותר מהפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, ומבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש, הסרט זכה גם בפרס של 9,000 שקל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2008
משי זהב (סדרת טלוויזיה)

**משי זהב** היא סדרת טלוויזיה תיעודית ישראלית, הסוקרת את עלייתו ונפילתו של יהודה משי זהב. הסדרה שודרה במשך 4 שבועות החל מ-20 במאי 2025 בכאן 11 עד 10 ביוני 2025 בכל יום שלישי.

## רקע

יהודה משי זהב היה איש ציבור חרדי ופעיל חברתי ישראלי, ממייסדי ארגון "אשת לפידות" ויו"ר ארגון זק"א. היה חבר בוועדות לקידום ועידוד גיוס חרדים לצה"ל ושילובם בשוק העבודה.

במרץ 2021 התפרסם תחקיר של העיתונאים אהרן רבינוביץ ושירה אלק ב"הארץ" ובו חשדות שלפיהם משי זהב תקף והטריד מינית גברים, נשים, ילדים וילדות. כחודש לאחר פרסום הידיעה, ושעות לפני פרסום עדויות חדשות נגדו בתחקיר של "עובדה", ניסה להתאבד והיה מאושפז בתרדמת, עד לפטירתו ביוני 2022.

חברת ההפקות ביונד קריאייטיב, של יוצר הסדרה, יואב לשם, זכתה במקור במכרז של תאגיד השידור להפיק תוכנית בשם "הופרדו בלידתם" שעסקה בחייו של ידוען אחד וכן של שני אנשים אחרים שנולדו באותו התאריך. שידורי הסדרה החלו במאי 2021. במקור, אחד הפרקים היה אמור לעסוק במשי זהב, וראיונות איתו כבר צולמו. לאחר פרסום התחקיר ב"הארץ", החליטו בחברה לשנות כיוון ולהפיק סרט על הפרשה. הסדרה בוימה על ידי שרון יעיש.

## הסדרה
הסדרה סוקרת את קורות חייו של משי זהב, שזכה לחיבוק חם ממוסדות המדינה ומהציבור הישראלי בפרט, זכה בפרסים על פועלו, השיא משואה ואף נבחר כחתן פרס ישראל - כל זאת בשעה שניהל חיים כפולים, אשר כללו פגיעות מיניות בגברים, נשים וילדים.

הסדרה, אשר מורכבת מארבעה פרקים, מתארת כיצד פרץ משי זהב לתודעה באמצעות מניפולציות תקשורתיות, כגון בדיית הסיפור על פועלו בפיגוע בקו 405, דרך יצירת קשרים בין-אישיים אדוקים עם הצמרת הישראלית ובניית תדמית של "איש חסד", תוך ניצול של תדמית זו ואף של הארגון שבראשו עמד - לצרכיו האישיים. בנוסף, מתואר תהליך התחקיר העיתונאי של רבינוביץ' ואלק מרגע איסוף העדויות ועד פרסומו. הוצגו עדויות חדשות ושיחות עם מי שהכירו את משי זהב על כל צדדיו, ידעו על מעשיו ובחרו להעלים עין. בין המרואיינים בסדרה, ניתן למנות את סנגורו של משי זהב, עורך הדין אפרים דמרי, העיתונאי אילן בכר, הפסיכולוג צביקי פליישמן, ודמויות משפיעות בעדה החרדית כגון אבי זרקי, אייזיק בלוי ואחרים.

## פרקים

## קישורים חיצוניים

* הסדרה משי זהב באתר כאן 11
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה תיעודיות ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2025
קטגוריה:כאן 11: תוכניות וסדרות
גיל סקוט-הרון

**גילברט סקוט-הרון** (באנגלית: **Gilbert Scott-Heron**; 1 באפריל 1949 – 27 במאי 2011) היה משורר וזמר אפרו-אמריקאי. הוא ידוע בזכות עבודתו החלוצית כמבצע שירה מדוברת מחאתית בשנות ה-70 וה-80. שיתוף הפעולה שלו עם המוזיקאי בריאן ג'קסון שילב ג'אז, בלוז ומוזיקת נשמה עם מילים הקשורות לסוגיות חברתיות ופוליטיות של התקופה.

בין שיריו המפורסמים היו The Revolution Will Not Be Televised, Whitey on the Moon ו-We Almost Lost Detroit.

## חייו
סקוט הרון נולד בשיקגו. אמו הייתה זמרת אופרה.

בשנת 1970 הוציא את אלבומו הראשון **Small Talk at 125th and Lenox**, זהו אלבום הופעה-חיה. בלטו באלבום שיר הספוקן וורד "The Revolution Will Not Be Televised" וכן "Whitey on the Moon" (בתרגום חופשי לעברית: "אדם לבן על הירח"), המבקר את הפער העצום בין הנחתת האדם הלבן על הירח לבין עוני, חובות ושוליות חברתית, אצל האוכלוסייה השחורה בארצות הברית.

במהלך חייו הקליט סקוט-הרון מספר רב של אלבומים וכתב ספרים.

בשנת 2008 חשף סקוט-הרון כי הוא נשא HIV. הוא הלך לעולמו בשנת 2011. שנה לאחר מכן זכה בפרס גראמי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמני XL Recordings
קטגוריה:אמני RCA רקורדס
קטגוריה:נפגעי איידס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:אמני אריסטה רקורדס
קטגוריה:משוררים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2011
אשרף אל-אעוור

**אשרף חסן עבאס עאסי אל-אעוור** (בערבית: **أشرف حسن عباس عاصي الأعور**; נולד ב-21 ביוני 1973), המכונה גם **אבו חסן**, הוא עורך דין ומשפטן פלסטיני, חבר המועצה הלאומית הפלסטינית המכהן מאז מרץ 2024 כשר לענייני ירושלים בממשלת מוסטפא.

## ביוגרפיה
אשרף נולד בירושלים ב-1973. הוא השלים לימודי תואר ראשון במשפטים ותואר שני במשפט ציבורי באוניברסיטת אל-קודס, ומחזיק בתואר דוקטור במשפט מנהלי מ בקהיר בשנת 2013. הוא כיהן כעוזר פרופסור למשפט מנהלי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אל-קודס ובהמשך התקדם עד לתפקיד סגן הדיקן בפקולטה למשפטים, והיה חבר ויועץ במוסדות משפטיים וקהילתיים רבים בירושלים וביהודה ושומרון. בין השאר כיהן כמזכיר ההתאחדות הכללית של איגודי העובדים ברשות, יו”ר מועדון הספורט של סלואן ויו”ר מועצת המנהלים של אגודת ACT Conflict Resolution בירושלים.

הוא התמודד ברשימת הפת"ח במהלך הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית (2021), שנדחו לבסוף בצו של נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס. ב-28 במארס 2024 אישר עבאס את הרכב השרים של הממשלה הפלסטינית התשע עשרה בראשות מוחמד מוסטפא. ב-31 במרס 2024 הושבע אשרף לתפקיד שר לענייני ירושלים באל-בירה. ב-7 בנובמבר 2024 מינה אותו אבו מאזן כחבר בוועדה העליונה של ירושלים שהוקמה ב-28 באוקטובר 2019.

במהלך 2021 הוא נעצר לפחות פעמיים. ב-21 באפריל 2025 הוציאה ישראל החלטה האוסרת על כניסתו ליהודה ושומרון לתקופה של 6 חודשים.

אשרף נשוי ואב לחמישה, והוא חיבר כמה ספרים בתחום המשפט.

## הערות שוליים

קטגוריה:שרי ממשלת הרשות הפלסטינית
קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:משפטנים פלסטינים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אל-קודס
קטגוריה:פעילי פת"ח
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1973
תסמונת גנזר

**תסמונת גנזר** היא הפרעה דיסוציאטיבית נדירה ושנויה במחלוקת המתבטאת במתן תשובות שגויות, חסרות הגיון או אבסורדיות. התסמונת כונתה גם **תסמונת הבלבול**, **תסמונת התשובות המקורבות**, **פסאודו-דמנציה היסטרית** או **פסיכוזת כלא**.

התסמונת קרויה על שמו של הפסיכיאטר , אשר תיאר אותה לראשונה ב-1898 בעקבות תצפיות שערך באסירים. עם זאת, יש הרואים בתסמונת התחזות.

יחד עם התסמונת עשויים להופיע תסמינים דיסוציאטיביים, ולכן היא לרוב מקוטלגת כהפרעה דיסוציאטיבית. כך קוטלגה ההפרעה ב-DSM IV. עם זאת, ההפרעה הוצאה מספר האבחנות DSM V. כמו כן, תוארה התסמונת גם בהקשרים של פסיכוזה, דיכאון וקונברסיה.

## הערות שוליים

קטגוריה:הפרעות דיסוציאטיביות
קטגוריה:הפרעות תלויות-דחק
פנים פונדק עם שחקני קלפים ונגן כינור

**פנים פונדק עם שחקני קלפים ונגן כינור** (בהולנדית: **Herbergtafereel met violist en kaartspelers**, באנגלית: **Interior of a Tavern, with Cardplayers and a Violin Player**) הוא ציור שמן על בד מאת האמן ההולנדי יאן סטיין, שנוצר בסביבות שנת 1665. היצירה מתאפיינת בתיאור הומוריסטי וסאטירי של חולשות אנוש, ומתארת סצנה ססגונית בפונדק הולנדי מהמאה ה-17. ממדי היצירה הם 81.9 × 70.6 ס"מ, והיא חתומה בפינה השמאלית התחתונה: "JSteen". כיום מוצגת היצירה בגלריית הציורים בארמון בקינגהאם ונמצאת באוסף המלכותי הבריטי.

## תיאור היצירה והמשמעויות הסמליות
הציור מתאר סצנה עשירה בפרטים בה ניכרת ביקורת חברתית עטופה בהומור גס וקרנבלי. נגן כינור, שקשת הכינור שלו רפויה – פרט אופייני לאותה תקופה – מפנה את מבטו לאחור לעבר אישה צעירה, כאילו הוא שר לה סרנדה. לצידו, גבר צוחק היושב סמוך לאח – ככל הנראה דיוקן עצמי של האמן – יושב לצד אישה המחזיקה את כוס היין שלה בצורה מפתה. ברקע, זקנה מבעירה את האח, דבר המרמז שהיא בעלת המקום.

במרכז הסצנה משחקים שלושה גברים – מכל הגילאים והטיפוסים, החל מזקן תאוותן ועד צעיר מאוהב – קלפים עם אישה שמציגה לראווה את קלף האס יהלום. מבטה המרומז והבטוח מצביע על כך שהיא זו שמובילה את המשחק – תרתי משמע. הסצנה מתרחשת מול מיטה מוסתרת בווילון ולידה לאוטה זקורה, המעצימים את הרמזים המיניים שבציור. מההקשר משתמע כי שלושת הגברים מתחרים על חסדיה, אך התוצאה ברורה מראש – היא זו שתצא כשידה על העליונה.

דמות בולטת נוספת היא של גבר מבוגר ברקע, שבניגוד לאחרים נראה מתמקד בשתייה וריקודים, מבלי להסיח את דעתו לענייני זנות. מהתקרה תלוי "פעמון כתר" עטור ענפי גפן – לקוחות שמעוניינים בשירות יכולים למשוך חוט ולהצלצל. על הקיר מאחור תלויה הדפס של פרש לא מזוהה, המהווה עדות לכך שגם בפונדקים הפשוטים ביותר של המאה ה-17 בהולנד ניתן היה למצוא אמנות. עם זאת, ייתכן שמדובר גם ברמז לנשגבות שאותה שכחו שאר הגברים בציור.

## סגנון אמנותי ופרטי רכישה
יאן סטיין לא מסתפק בסיפור בלבד, אלא מפגין שליטה מרשימה בציור מרקמים, תאורה ופרספקטיבה. סגנונו מזכיר את בני תקופתו פיטר דה הוך וחבריאל מטסו. ניכרת רגישות מיוחדת לרכות האור המגיע מחלון הרקע, כמו גם לתיאור תחושתי של הכלים בקדמת התמונה: קנקן בדיל, צלחת חרס וגחלים לוחשות. הצפיפות במרכז התמונה מסיחה את הדעת מהפרספקטיבה המדויקת של הסצנה, אשר מצריכה נקודת תצפית קרובה מאוד – הסיבה לכך שהעצמים בקדמה נראים כה גדולים ומשכנעים באשליית התלת־ממד שלהם.

הציור נרכש בשנת 1818 על ידי המלך ג'ורג' הרביעי בסכום של 170 ליש"ט, ונרשם כבר בשנה שלאחר מכן (1819) כחלק מתצוגת חדר האוכל בארמון קרלטון (מספר רישום 73).

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:יאן סטיין: ציורים
קטגוריה:הימורים באמנות
ג'קי אשל

**יעקב (ג'קי) אשל-אזואלוס** הוא בכיר לשעבר במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים שכיהן כראש אגף המבצעים של הארגון.

## ביוגרפיה
אשל שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים. לאחר שירותו הצבאי שירת במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים במשך כ-30 שנים, הוא פרש ב-2006 אחרי כהונה כראש אגף המבצעים ("קיסריה").

לאחר פרישתו עבד כסגן נשיא לפיתוח עסקי בחברת מרחב של יוסי מימן. בעקבות מתקפת הטרור במומבאי בנובמבר 2008 נשלח על ידי מימן להודו על מנת לבחון הקמת חברת אבטחה למלונות קבוצת טאטא. היה ממייסדי חברת BSI שהייתה בבעלות ארנון מילצ'ן ומימן (שיצא מהפרויקט לאחר זמן קצר) וכיהן כמנכ"ל החברה בשנים 2009–2015.

הוא משמש כדירקטור בחברת הסייבר אוקטופוס ועמית מחקר במכון למדיניות ואסטרטגיה של אוניברסיטת רייכמן. כמו כן מכהן כיושב ראש עמותת גמלאי המוסד, "אגמון".

אשל בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת בריסל ותואר שני בלימודי ביטחון מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.

## קישורים חיצוניים
*ג'קי אשל, באתר אוניברסיטת רייכמן

## הערות שוליים

קטגוריה:מנכ"לים יוצאי המוסד
קטגוריה:ראשי אגף קיסריה במוסד
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
פשוט שריונר (שיר)

"**פשוט שריונר**" הוא שיר משנת 1969 שכתב יורם טהרלב, הלחין שאול ביבר וביצעה להקת גייסות השריון.

## רקע
השיר נכלל בתוכניתה השביעית של להקת גייסות השריון: "פשוט שריונר", שעלתה לאוויר בשנת 1969. בין חברי הלהקה באותה עת היו אבי טולדנו, ריקי מנור ודודו זר.

במקור כלל השיר שבעה בתים, כשכל בית הוא למעשה סולו לכל אחת מבנות הלהקה. אולם הבמאי שייקה אופיר סבר כי השיר ארוך מדי ועל כן החסיר ממנו שני בתים. בכל בית בשיר יש שמונה שורות.

## תוכן
השיר הוא מונולוג אישי של אישה המספרת על אהבתה הבלתי מוסברת לשריונר (לוחם בטנק), אותו פגשה בלב חצי האי סיני. היא מדגישה שאהבתה אליו לא נובעת ממראהו החיצוני או מתכונותיו המרשימות, אלא מעצם היותו שריונר.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי להקות צבאיות
קטגוריה:שירי להקת גייסות השריון
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי יורם טהרלב
קטגוריה:שירים על צה"ל
קטגוריה:שירי אהבה בעברית
שיר העבודה

"**שיר העבודה**" (ידוע גם בשם "**כחול ים המים**") נכתב על ידי המשורר נתן אלתרמן ללחן של נחום נרדי, כשיר פרודי על אנשי הרוח בקיבוץ המחברים שירי הלל לעבודת האדמה ולטבע, עבור ההצגה "מיסטר קיבוץ", אשר הועלתה לראשונה בתיאטרון "המטאטא" במאי 1943. השיר, שהיה אמור להצחיק, הפך ללהיט ענק, שבוצע במהלך השנים בידי אמנים רבים.

## הרקע לכתיבת השיר

מרטין רוסט, מחזאי, מערכונאי ושחקן יהודי יליד רומניה, כתב את המחזה "**מיסטר קיבוץ**". אלתרמן שיתף פעולה עם רוסט עוד קודם להצגה בתיאטרוני הקברט "סדן" ו"פפיליון" ואחר כך בתיאטרון המטאטא. לרוב תרגם אלתרמן את המערכונים של רוסט מגרמנית לעברית, אלא שהפעם התבקש לתרגם מחזה שלם, שנתפר לפי הצרכים, היכולות והמגבלות של תיאטרון "המטאטא".

על רקע תמונות מחיי היום-יום של קיבוץ משמר הגליל, מגולל המחזאי את עלילתו של חבר קיבוץ, דוד, בנו של סם גולדפן, אורח לא קרוא בקיבוץ. גולדפן נוהג בקיבוץ כבשלו, מתוך תחושה שהמקום אינו אלא האחוזה שרכש בנו, ושחברי הקיבוץ הם עובדיו. טעות זו מחוללת שורה של אי-הבנות שמקורן בפער שבין ערכי הקיבוץ לבין הערכים של העולם הקפיטליסטי שממנו בא האורח, ומייצרת לפיכך, קומדיה של טעויות.

אלתרמן כתב למחזה שלושה פזמונים, אותם הלחין נחום נרדי, מלחין ופסנתרן בעל מוניטין, שהיה מחברם של כמה מן הלחנים הפופולריים ביותר בימי היישוב. הפזמון "שיר העבודה" זכה לפופולריות גדולה.

את השיר, הבנוי כתפילה, שרו השחקנים בסוף ההצגה, כשהם עומדים בקבוצה ופניהם אל השמש העולה מן המזרח.

## ביצועים
בין מבצעי השיר במרוצת השנים, ניתן למצוא את תיאודור ביקל, רות רובין, משה גנטשוף, ניקו פלדמן, אדגר מילס ורמה סמסונוב, שרה יערי, עידית סולקין, דודו זכאי, שלומית אהרון, אורי שמיר, שלמה ארצי, תיקי דיין, אתי אנקרי, דודו פישר, אליעזר שטיינגרט, מקהלת רינת, אפי נצר, רונית אופיר, עינת שרוף, גבי ברלין, נתן סלור, דפנה זהבי וגבי ארגוב, עמיקם מרבך וחבורת שירו שיר, מקהלת רננים ואת הגבעטרון.

## קישורים חיצוניים
* "'''שיר העבודה'''", באתר הספרייה הלאומית
* מילות השיר והאזנה לו, באתר זמרשת
* 
* אקורדים לשיר, באתר Chordify

#### ביצועים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי שרה יערי
קטגוריה:גבעטרון
קטגוריה:שירי שלמה ארצי
קטגוריה:שירי שלומית אהרון
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי נתן אלתרמן
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נחום נרדי
קטגוריה:שירים על עבודה
קטגוריה:שירי ההתיישבות העובדת
קטגוריה:תיאטרון המטאטא
כיכר ברכה צפירה

**כיכר ברכה צפירה** היא כיכר עירונית בשכונת בבלי בצפון תל אביב, הקרויה על שמה של הזמרת וחלוצת הזמר העברי ברכה צפירה (1910–1990). הכיכר ממוקמת בצומת הרחובות יוסף פעמוני ואהרון מגד ומהווה נקודת ציון קהילתית ותרבותית בלב השכונה.

## רקע והנצחה
הכיכר הוקמה כחלק ממדיניות עיריית תל אביב-יפו להנצחת דמויות מפתח בתרבות הישראלית במרחב הציבורי. במסגרת הפרויקט העירוני "ברחובות שלנו", שנועד להנציח אמנים ואישים שפעלו בעיר והותירו חותם משמעותי על התרבות המקומית והארצית, נבחרה צפירה לדמות מונצחת.

ברכה צפירה נחשבת לחלוצה מרכזית בזמר העברי בראשית דרכו. היא שילבה ביצירתה מוטיבים מוזיקליים מזרחיים ומערביים, השפיעה על עיצוב הזהות התרבותית של המוזיקה הישראלית, ונודעה בגישתה החדשנית והאמנותית לשירה ולפרשנות קולית.

## היסטוריה ותכנון
יוזמת הנצחתה של ברכה צפירה יצאה לפועל על ידי עיריית תל אביב-יפו, ונתמכה על ידי אגף התרבות העירוני. הכיכר נבחרה כמוקד עירוני שיאפשר נראות והוקרה מתמשכת לפועלה של צפירה. היא מופיעה בפרסומים רשמיים של העירייה, באתרי מידע עירוניים ובמפות, ונחשבת לאתר ההנצחה המרכזי על שמה.

ברחבי הארץ קיימים רחובות וכיכרות נוספים הקרויים על שמה של צפירה, אך הכיכר בתל אביב – העיר בה חיה ופעלה חלק ניכר מחייה – היא החשובה שבהם.ממוזער|כיכר ברכה צפירה

## חשיבות
הקמת כיכר ברכה צפירה מהווה ביטוי להוקרת עיריית תל אביב-יפו לפועלם של אמניה הבולטים, ומהווה צעד נוסף בשימור המורשת המוזיקלית והתרבותית של מדינת ישראל. מיקומה של הכיכר בלב שכונה מגובשת מדגיש את הקשר שבין תרבות גבוהה לבין המרחב העירוני היומיומי. מדובר במרחב ציבורי פעיל הפתוח לקהל הרחב, המשמש כתזכורת חיה לתרומתה של צפירה לעיצוב הזהות התרבותית של החברה הישראלית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: כיכרות
טיסנית נאה

**טִיסָנִית נָאָה** (שם מדעי: *Libellula pontica*) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים. תפוצתה בדרום-מערב אסיה והלבנט, אך היא נדירה ומצויה באופן מקומי מאוד.

בישראל קיימת אוכלוסייה קטנה ומקומית בעמק החולה.

## תיאור
זוהי שפירית בינונית, אורכה 39–42 מ"מ (מתוכם הבטן 22–26 מ"מ), עם מוטת כנף מקסימלית של 64 מ"מ ואורך הכנף האחורית 29–32 מ"מ. העיניים נוגעות זו בזו. בסיס הכנפיים הקדמיות חסר צבע או בצבע ענבר שקוף, ללא כתם או פסים כהים אטומים. הפטרוסטיגמות שחורות. על גב הבטן פס שחור ההולך ומתרחב לקראת הקצה. הרגליים כהות עם בסיס אדמדם. לזכר פנים ובטן אדומים, וחזה חום; למין זה אין גוון כחלחל על גופו - אפילו בטנם של זכרים בוגרים נשארת אדומה לאורך כל חייהם. הנקבה דומה במראה לזכר, אך בעלת גוון כתום יותר ההולך ומתכהה לחום כל שהיא מזדקנת. הצעירים צהובים.

## אקולוגיה
על-פי נתונים מטורקיה, עונת התעופה של הבוגרים היא מתחילת מאי עד אמצע יולי.

### תפוצה
למין תפוצה דלילה בטורקיה (אנטוליה), ארמניה, איראן, עיראק, ישראל, ירדן, סוריה, גאורגיה (קאחתי), מחוז קרסנודאר ברוסיה, וקירגיזסטן. בכל המדינות ידוע רק ממספר קטן של אתרים.

### בית גידול
בית הגידול המועדף עליה הוא גופי מים עומדים או עם זרימה איטית מסוגים וגדלים שונים עם צמחיית מים עשירה, כמו קנים או סוף.

## סטטוס
מצב השימור של המין מסווג כ"קרוב לסיכון" (NT), בשל כך שהוא קרוב לקריטריונים של מין פגיע. מגמת האוכלוסייה של המין מוערכת בירידה, היא קטנה יחסית עם פחות מ-30 אוכלוסיות ידועות המאכלסות שטח כולל של פחות מ-50 קמ"ר, אך בפיזור נרחב ביותר על פני כ-3,000,000 קמ"ר.

## גלריה

קובץ:Libellula pontica male in Türkiye.jpg|זכר, טורקיה
קובץ:Libellula pontica male in Türkiye 4.jpg|זכר, טורקיה
קובץ:Libellula pontica male in Türkiye 3.jpg|זכר, טורקיה


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1887
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדמון דה סליס לונשאן
קטגוריה:שפיריות
ג'ון קאף (יוהאן זופאני)

**ג'ון קאף** הוא ציור שמן מאת הצייר יוהאן יוזף זופאני, שנחתם ותוארך לשנת 1772. ממדי היצירה הם 89.8 על 70.0 ס"מ. הציור נכלל באוסף המלכותי הבריטי.

הציור הוזמן בידי ג'ורג' השלישי ומתאר את מר קאף (בערך 1708–1772), אופטיקאי מרחוב פליט אשר סיפק למלך מיקרוסקופים. היצירה נחשבת לפרודיה מדויקת של סצנת אלכימיה בסגנון דוד טנירס. זופאני הדגיש בציור את קוד הצבעים הדהוי, תנועות גמלוניות של מכונאים במקטורני עור, עומס של כלים, סירים ומכשירים לא ברורים, ואור יומי מחלון יחיד שמאיר את פני המשטחים.

בניגוד לדמויות האלכימאים אצל טנירס, שמופיעות כחשוכות ומבולבלות, מר קאף מוצג עליז ומיומן. מדענים הראו כי המדפים בסדנה מציגים סדר מדויק של כלי השחזה וזכוכית מסוג crown glass. קאף נראה משחיז עדשה באמצעות מחרטה ברגלית, וחובש כיסוי ראש ושרוולים מיוחדים המגנים עליו מאבק זכוכית. הציור מתואר כציורו של אופטיקאי, מחווה לאור ולמלאכת הטכנאים של עידן הנאורות.

היצירה נרכשה או הוזמנה על ידי המלך ג'ורג' השלישי, ותועדה בשנת 1805 בחדר השינה של הנסיכה אוגוסטה בארמון קיו.

הציור מתואר כהיפוך של סצנת אלכימאי פלמית. האלכימאים היו סמל לאמונות טפלות מדעיות, בעוד שהציוד של קאף נועד לאפשר ראייה מדויקת של המציאות.

העבודה קושרה בעקיפין גם לדיון של סר ג'ושוע ריינולדס בשנת 1774, בו טען כי אמנים יכולים לחקות את יתרונותיהם של ציירים הולנדים נמוכים בסוג של פרודיה. עם זאת, הציור הוזמן ונוצר בשנת 1772, לפני ההתבטאות הזו.

בהקשר זה יש להזכיר גם את ציורו של זופאני מ-1770 שבו נראה דייוויד גריק מגלם את אבל דרוגר במחזה "האלכימאי" של בן ג'ונסון. גאריק עצמו כתב ב-1744 כי תנועותיו של דרוגר הן "התמונה הנמוכה והמושלמת ביותר של אימה גרוטסקית שאפשר להעלות על הדעת בעיני צייר הולנדי". אניני טעם באנגליה באותה תקופה לא הבחינו בין ציירים הולנדים לפלמים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:יוהאן זופאני: ציורים
מי אני חושבת שאני

"**מי אני חושבת שאני**" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית ליהי טולדנו. האלבום יצא לאור ב-21 בפברואר 2024 תחת הוצאת חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק.

## רקע וקידום
ליהי טולדנו התפרסמה לראשונה בתוכנית הכוכב הבא, שם נפלה מהתחרות אחרי האודישן השני. לדבריה זהו רגע שגרם לה לחשוב איזו אמנית היא צריכה להיות. "באלבום הזה אני כבר יודעת מי אני ומה יש לי להגיד ומה התמה המוזיקלית שלי, ואלה דברים שלא היו קורים אם לא הייתי מקבלת ב'הכוכב הבא' את הסטירה הכי טובה בחיי.

בשנת 2022 חתמה ביוניברסל מיוזיק ישראל והחלה את עבודתה על האלבום. ב-24 בינואר 2023 יצא לאור הסינגל הראשון מתוך האלבום, "החליפה האפורה", על פרידה שחוותה מהאקסית טליה ברטפלד. הסינגל זכה לביקורות חיובית ונכנס לפלייליסט של גלגלצ. ב-8 במאי 2023 הוציאה את הסינגל השני, "בילי", על שם הזמרת בילי אייליש ובו סמפול של השיר כשאת נוגעת בי של בעז שרעבי. ב-9 באוגוסט 2023 הוציאה את הסינגל "20 (בלעדייך), גם הוא עוסק בפרידה מאקסית. ב-8 בינואר 2024 הוציאה את הסינגל "נועדת לי". את האלבום שחררה ב-21 בפברואר 2024.

## הרכב
האלבום מחולק לשני חלקים, הראשון כולל 8 רצועות והשני 4, שמחולק על פי שירים שנכתבו לפני טבח שבעה באוקטובר והחלק השני הוא שירים שנכתבו אחריו.

את שירי האלבום טולדנו כתבה והלחינה, ועיבדו מספר מפיקים שונים, ביניהם רונן סאבו ואור גורפינקל (הידועים בשמם סאבו וגורפי) שהפיקו את "יינות אדומים", "גן יבנה" ו"בילי", אופיר יוגב שהפיק את "20 (בלעדייך)", "גן יבנה 2" ו"שמיים שחורים", עדי רותם שהפיק את "מדרגות" ו"נועדת לי", ניר מימון שהפיק את "שיר מלחמה", עמרי בר שהפיק את "חיכה לליהי", מיכאל מיטל וטל אביטל שהפיקו את "החליפה האפורה". את האלבום ניהלו אמנותית מיטל שבח ועמי ניר במסגרת חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק בישראל.

בין הנגנים המשתתפים באלבום ניתן למצוא את ענת כהן בתפקיד קלרינט בשיר "20 (בלעדייך)", יוסי פיין בתפקיד גיטרה בס בשירים "יינות אדומים" ו"גן יבנה". אנסמבל סולני תל אביב בתפקידי כלי מיתר בשירים "חיכה לליהי" ו"מדרגות" ואילן סאלם בתפקיד חליל בשיר "בילי".

באלבום יש דואט אחד, עם הזמר עופר לוי, דודה של ליהי טולדנו. לדבריה היא השמיעה לו את השיר והוא הציע שזה יהיה דואט משותף של השניים.

## רשימת רצועות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2024
קטגוריה:אלבומי ליהי טולדנו
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת יוניברסל מיוזיק ישראל
לואיס גלבאן

**לואיס אדולפו גלבאן** (בספרדית: **Luis Adolfo Galván**; 24 בפברואר 1948 – 5 במאי 2025) היה כדורגלן ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם. היה חלק מנבחרת ארגנטינה שזכתה במונדיאל 1978.

## קריירת מועדונים
גלבאן נולד בעיר פרננדס שבפרובינציית סנטיאגו דל אסטרו. את הקריירה המקצועית שלו החל בגיל 17, ככל הנראה במדי יוניון סנטיאגו מהעיר סנטיאגו דל אסטרו.

בשנת 1970 הצטרף לטאז'רס דה קורדובה, שם שיחק את מרבית הקריירה שלו. אף על פי שלא זכה עם הקבוצה בתארים מרכזיים, היה שותף להישגים משמעותיים כגון מקום שני בטורניר נסיונל 1977 ומקום רביעי בשנים 1976 ו-1978. כמו כן, הקבוצה סיימה במקום השלישי בטורניר מטרופוליטנו של 1980.

בשנת 1982 עזב את טאז'רס לאחר 12 שנים במועדון ועבר לשחק במספר קבוצות כדורגל מקומיות, כולל בלגראנו דה קורדובה, היריבה העירונית של טאז'רס.

בשנת 1986 עבר גלבאן לבוליביה ושיחק עבור בוליבר שבלה פאס, אך תקופתו שם הייתה קצרה. בשנת 1987 חזר לטאז'רס, וב-1988 שיחק עבור ספורטיבו פרננדס בפרובינציה בה נולד. את קריירת המשחק סיים בשנת 1989 בקבוצת הכדורגל טאז'רס דה חסוס מריה, כשהיה בן 41.

## קריירה בין-לאומית
גלבאן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה בשנת 1975, ובאותה שנה השתתף במשחקים הפאן-אמריקאיים 1975.

שיא הקריירה הבינלאומית שלו היה בשנת 1978, כאשר זומן לסגל ארגנטינה למונדיאל 1978 שנערך בארגנטינה. גלבאן פתח בכל משחקי הנבחרת בטורניר, לצדו של הקפטן דניאל פסארלה, כולל במשחק הגמר שהתקיים באצטדיון המונומנטל בבואנוס איירס, בו ניצחה ארגנטינה את נבחרת הולנד 1–3 לאחר הארכה, וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע העולם.

בשנת 1982 זומן שוב לסגל ארגנטינה למונדיאל 1982, אך הנבחרת כשלה והודחה בשלב הבתים השני. בשנת 1983, בגיל 35, פרש גלבאן מהנבחרת הלאומית לאחר שרשם 34 הופעות במדים הלאומיים.

## מוות
גלבאן נפטר ב־5 במאי 2025 בעקבות סיבוכים כתוצאה מדלקת ריאות. בשבועות שלפני מותו אושפז בעיר קורדובה בשל בעיות כליות.

## תארים
**טאז'רס דה קורדובה**
* קופה הרמנדאד: 1977
* אליפות ליגת קורדובה: 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979
* סגנות הליגה הארגנטינאית (נסיונל): 1977

**לומה נגרה**
* אליפות ליגת הכדורגל של אוליבריה: 1982

**ארגנטינה**
* מונדיאל 1978

## קישורים חיצוניים

* לואיס גלבאן ב-IMDb

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלני קלוב בוליבר
קטגוריה:כדורגלני בלגראנו
קטגוריה:כדורגלני טאז'רס (קורדובה)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1982
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1978
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:בלמי כדורגל
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1948
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-2025
יציקה צנטריפוגלית

ממוזער| סרטון של ייצור צינורות בטון
**יציקה צנטריפוגלית** (באנגלית: **Centrifugal casting**) היא טכניקת יציקה המשמשת בדרך כלל ליציקת גלילים חלולים בעלי דופן דקה. היא יעילה ביציקת חומרים כגון מתכות, זכוכית, פלסטיק ובטון. הטכניקה משיגה איכות גבוהה ידי שליטה במטלורגיה ובמבנה הגבישי. שלא כמו רוב טכניקות היציקה האחרות, יציקה צנטריפוגלית משמשת בעיקר לייצור חומרי גלם עם סימטריה סיבובית בגדלים סטנדרטיים לעיבוד שבבי נוסף, ולא חלקים מעוצבים המותאמים לשימוש סופי מסוים.

## חומרים
חומרים אופייניים הניתנים ליציקה צנטריפוגלית הם מתכות, צמנט, בטון, זכוכית וחומרים קרמיים. מתכות יצוקות אופייניות הן ברזל, פלדה, פלדות אל חלד וסגסוגות של אלומיניום, נחושת ומגנזיום.

ניתן לשלב שני חומרים על ידי הוספת חומר שני במהלך התהליך. דוגמה נפוצה היא צינור ברזל יצוק המצופה בחלקו הפנימי בצמנט.

## תהליך
שמאל|ממוזער| יציקה צנטריפוגלית
ביציקה צנטריפוגלית, תבנית קבועה מסתובבת ברציפות במהירויות גבוהות, 300 עד 3,000 סל"ד, כאשר המתכת המותכת נמזגת. המתכת המותכת מתפשטת לאורך דופן התבנית הפנימית, שם היא מתמצקת לאחר קירור. הקירור המהיר בצמוד לדפנות מוביל לגרגרים קטנים ועדינים באזור החיצוני של היציקה – מה שמקנה תכונות מכניות טובות יותר. לעומת זאת, זיהומים שמצויים בתוך המתכת, כמו גזים או חומרים קלים שאינם מתכתיים, נוטים לנוע למרכז – שם אפשר להסיר אותם לאחר מכן על ידי עיבוד.

מכונות יציקה יכולות להיות בעלות ציר אופקי או אנכי. מכונות בעלות ציר אופקי עדיפות עבור צילינדרים ארוכים ודקים, מכיוון שהתנועה הסיבובית בציר זה מאפשרת פיזור אחיד של המתכת המותכת לאורך התבנית הארוכה והצרה, ומסייעת במניעת עיוותים או פגמים מבניים, מכונות אנכיות טובות עבור טבעות ומיסבים.

יציקות בדרך כלל מתמצקות מבחוץ פנימה. התמצקות כיוונית זו משפרת כמה תכונות מטלורגיות. לעיתים קרובות מוסרות השכבות הפנימיות והחיצוניות ביותר בליטוש או עיבוד ומשתמשים רק באזור הביניים.

היציקה הצנטריפוגלית הומצאה על ידי אלפרד קרופ, שהשתמש בה לייצור צמיגי פלדה יצוקים לגלגלי רכבות, החל משנת 1852.

## יישומים
ממוזער| צינור בטון ותבנית
חלקים אופייניים המיוצרים בתהליך זה הם צינורות, גלגלי תנופה, צילינדרים וחלקים אחרים שהם סימטריים לציר.

חברת ייצור כלי הנגינה UFIP בולטת ביישום תהליך זה לייצור מצילות.

### תכונות של יציקה צנטריפוגלית
* ניתן לייצר יציקות כמעט בכל אורך, עובי וקוטר.
* ניתן לייצר עוביי דופן שונים מאותה תבנית.
* מבטל את הצורך בליבות.
* תכונות מכניות טובות הודות למבנה הגרעינים הנוצר על ידי פעולה צנטריפוגלית.
* בדרך כלל מיוצרות צורות גליליות, יוצא דופן כאמור הוא יציקת המצילות.

### זכוכית
הטכניקה ידועה בתעשיית הזכוכית כ"". הכוח הצנטריפוגלי דוחף את הזכוכית המותכת אל דופן התבנית, שם היא מתמצקת. תהליך הקירור אורך לרוב בין 16 ל-72 שעות, תלוי בזיהומים או בנפח החומר. מוצרים אופייניים המיוצרים באמצעות תהליך זה הם שפופרות טלוויזיה ו של טילים.

יציקה בסיבוב (Spin casting) משמשת גם לייצור מראות טלסקופ גדולות, כאשר הקימור הטבעי הנוצר בזכוכית המותכת מפחית באופן משמעותי את הצורך בליטוש. במקום לשפוך זכוכית לתוך תבנית, פלטת סיבוב שלמה (Turntable) שמכילה את התבנית ההיקפית ואת הדוגמה האחורית (תבנית כוורת שמטרתה להקטין את מסת המוצר הסופי) מוכנסת לתוך תנור ונטענת בחומר הזכוכית הנדרש. ההרכבה מחוממת ומסובבת במהירות איטית עד שהזכוכית הופכת לנוזל, ואז מקוררת בהדרגה לאורך מספר חודשים.

## ראו גם
* אקסטרוזיה
* ריתוך

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:בנייה
קטגוריה:טכניקות פיסוליות
קטגוריה:תעשייה
סועאד קרמאן

**סועאד עבד אל ראוף קרמאן** (נולדה ב-1927) הוא משוררת וסופרת פלסטינית. היא כותבת שירה ופרוזה, ושיריה נעים בין שירה קלאסית לשירה חופשית. כתביה פורסמו בעיתונים רבים ובמגזינים ספרותיים ותרבותיים.

## ביוגרפיה
קרמאן נולדה בחיפה בשנת 1927. בשנת 1937 היא נסעה עם אמה ואחיה לביירות בעוד אביה נשאר בחיפה. שנה לאחר מכן, החליטה אמה לחזור עם ילדיה לחיפה. היא למדה בבית הספר של הנזירות הכרמליתיות בחיפה, שם למדה איטלקית. לאחר מכן, בשנת 1940, היא עברה לבית ספר בעיר עזה, שם קיבלה את חינוכה ממורה לשפה הערבית, עיסאם אל-חוסייני. אז נחשפה לראשונה לשירה הערבית, ולמדה רבות מהמועלקאת ושירה ערבית עתיקה. לאחר מכן חזרה לחיפה שם סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר נזירות נצרת. היא נישאה בגיל שש עשרה לבן דודה.

במלחמת העצמאות, היא נשארה עם משפחתה בחיפה, ועבדה כמורה בבית הספר היסודי איבתין. לאחר מכן המשיכה את לימודיה וקיבלה תואר ראשון באנגלית ממכללת אורנים להכשרת מורים בשנת 1981. היא עבדה בעיתונות כעורכת במדור הנשים בעיתון אל-יום ובטלוויזיה. היא גם עבדה כמורה לאנגלית, ערבית ואסלאם בבית הספר היסודי איבתין עד תחילת שנות ה-90, אז התפטרה ממקצוע ההוראה. היא אחת ממייסדות אגודת הסופרים הפלסטינית בשנת 1980 ונבחרה לנשיאת מועצת המנהלים של תיאטרון אל-מידאן לתקופה של חמש שנים.

בשנת 1990 היא התפטרה מהוראה והגבילה את פעילותה לשירה, תרבות ותיאטרון .

## תפקידים ציבוריים
* עורכת ראשית של המגזין "דבר נשים".
* עורכת ראשית של עמוד "נשים ומשפחה" בעיתון אל-יום.
* כיהנה כיו"ר הוועד המנהל של תיאטרון אל-מידאן בשנת 1998.

## פרסים והוקרה
בשנת 2011 קיבלה את אות הנשיא להתנדבות, על פעילותה לקידום מעמד האישה הערבייה וטיפוח הדו-קיום.

## ספריה
* "נוסטלגיה לבדיחות", קובץ שירים, 1995.
* "יסמין ארבור", קובץ שירים, 1997.
* מקציר החיים, 2008.
* אירועי נפאריה, תרגום, 2010.

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות פלסטיניות
קטגוריה:ילידי 1927
שושנה (אלבום של אברהם טל)

"**שושנה**" הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר הישראלי אברהם טל. האלבום יצא לאור ב-12 במרץ 2013. את כל שירי האלבום כתב, הלחין והפיק אברהם טל. האלבום נקרא על שם אשתו של טל לשעבר, שושנה טל.

האלבום "**שושנה**" הגיע לאחר הצלחה של אלבומיו הקודמים של אברהם טל. טל לקח על עצמו את תפקידי הכתיבה, הלחנה וההפקה של האלבום.

## שירים מהאלבום
השיר הנושא "שושנה" נכתב על אשתו שושנה, בנוסף שירים כמו: "אני איתך", מסתובב ו"אני לא מבין איך היום עולה עליי" הפכו לשירים מובילים מהאלבום.

## שירי האלבום

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אברהם טל
קטגוריה:אלבומים בעברית
אציל משדל גבירה לשתות

**אציל משדל גבירה לשתות** הוא ציור ז'אנרי מאת האמן ההולנדי חרארד טר בורך, מן הבולטים בציירי תור הזהב ההולנדי. היצירה נוצרה בשנים 1658–1659 לערך, ומהווה דוגמה אופיינית למיומנותו של טר בורך בשילוב בין אינטימיות קומפוזיציונית, גימור טכני מוקפד ותיאום פסיכולוגי בין דמויות.

## תיאור היצירה
בציור מתוארים גבר ואישה בשעת שתייה בחלל פנים פשוט. ידו השמאלית של הגבר מונחת על כתפה של האישה, ובידו הימנית הוא אוחז בצוואר בקבוק היין. צלו של הגבר מטיל מסתורין על פניו, בעוד האישה נראית כמגיבה במבט ישיר ובשפת גוף מרומזת – היא מרימה את כוס הטוליפ לשפתיה ומביטה בעיניו. בין הדמויות מתקיים מתח רגשי המעורר פרשנות נרטיבית של פיתוי, שסופו נותר פתוח לדמיונו של הצופה.

הדמות הנשית ביצירה מגלמת טיפוס אידיאלי החוזר בעבודותיו של טר בורך, ולעיתים מזוהה עם אחותו החורגת גסינה טר בורך , ששימשה לו כמודל במספר ציורים. תשומת הלב לפרטים – עיבוד הפרווה בבגד, הכובע, ותלתלי השיער – משקפת את הגימור המדויק והמוקפד של האמן. על השולחן מונחת צלחת גבינה, שעשויה לשאת משמעות איקונוגרפית כלשהי, אם כי זו טרם פוענחה.

הנושא של שתייה או שידול לשתייה חוזר בעבודות נוספות של טר בורך, ומופיע גם ביצירותיהם של בני דורו, ובהם יוהנס ורמיר. לדוגמה, בציוריו "כוס היין" (בערך 1658–1660, גלריה לאמנות בברלין) ו"הנערה עם כוס היין" (1659–1660 בקירוב, מוזיאון הרצוג אנטון אולריך, בראונשווייג). טר בורך וורמיר נפגשו בדלפט בשנת 1653, וייתכן שהשפיעו זה על יצירתו של זה.


קובץ:Jan Vermeer van Delft - The Glass of Wine - Google Art Project.jpg|כוס היין, יוהאנס ורמיר
קובץ:Jan Vermeer van Delft 006.jpg|"הנערה עם כוס היין", ורמיר


## היסטוריית בעלות
היצירה התגלגלה לצרפת באמצע המאה ה-18, תקופה שבה היה ביקוש מיוחד לסצנות הולנדיות מסוג זה. היא נמכרה במכירה הפומבית של אוסף פיילון בפריז בשנת 1763, ולאחר מכן במכירת האב לה בלאן בשנת 1781. לורד יארמות' רכש את הציור עבור נסיך העצר הבריטי (לימים ג'ורג' הרביעי), והוא התקבל בבית קרלטון ב־9 במאי 1812. הציור תועד באולמות שונים בבית קרלטון בשנים 1816 ו־1819, ובשנת 1841 הופיע ברשימת הגלריה לציורים בארמון בקינגהאם. כיום שמור הציור באוסף המלכותי הבריטי.

המידע מבוסס בחלקו על הקטלוג Enchanting the Eye: Dutch Paintings of the Golden Age, לונדון, 2004.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:ציורי זוגות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:חרארד טר בורך: ציורים
אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי

**אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי** (בראשי תיבות: **אג"ת**) היה אגף במטה הכללי של צה"ל, שהוקם בשנת 2020 במסגרת תוכנית רב-שנתית (תר"ש) תנופה במטרה לעסוק בבניין הכוח הרב-זרועי ובפיתוח שיטות לחימה וחדשנות.

האגף היה אמון על תכנון ובניין הכוח הצה"לי משלב העיצוב ארוך הטווח, דרך תכנון שנתי ורב-שנתי של בניין הכוח בצה"ל, וכולל הובלה וניהול מערכות לבניין כוח רב-זרועי. כמו כן, היה אחראי על גיבוש מבנה, ארגון ותקינת כוח האדם בצה״ל, על אמצעי הלחימה והמשאבים לגופי צה״ל בתחומי התקציב, ועל תחומי המקרקעין, התשתיות והפריסה בצבא, לרבות הגנה על אינטרסים ביטחוניים בתחום התשתיות. בנוסף, היה אחראי על עיצוב וגיבוש שיטות לחימה רב-זרועיות חדשות, הסדרת ארכיטקטורה רב זרועית בבניין כוח וקידום חדשנות אופרטיבית.

עם מינוי של אייל זמיר לרמטכ"ל במרץ 2025, אוחד אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי עם אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי והוקם מחדש אגף התכנון.

## מבנה ארגוני
מבנה אגף התכנון ובניין הכוח התבסס על מטה המורכב מחטיבות. המבנה ההיררכי של החטיבות, כנהוג ביחידות מטה בצה״ל, הורכב ממחלקות, מענפים וממדורים.

**ראש האגף** היה קצין בדרגת אלוף. לראש האגף כפופות **חטיבות**, אשר עליהן מפקד קצין בדרגת תת-אלוף.

## ראשי האגף

## הערות שוליים

קטגוריה:אגף התכנון
קטגוריה:יחידות צה"ל שפורקו
המופע של אמנדה

**המופע של אמנדה** (באנגלית: **The Amanda Show**) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת מערכונים וסדרת תוכניות וראייטי שנוצרה על ידי דן שניידר, בכיכובה של אמנדה ביינס, ששודרה בערוץ ניקולודיאון החל מ-16 באוקטובר 1999 עד 21 בספטמבר 2002. התוכנית היא ספין אוף של "כל זה", תוכנית וראייטי נוספת של ניקולודיאון בהשתתפות ביינס, כוללת את דרייק בל, ננסי סאליבן, ג'ון קסיר, רקל לי וג'וש פק. בין כותבי הסדרה נמנים כריסטי סטרטון, ג'ני קילגן, דן שניידר, ג'ון הוברג, סטיבן מולארו ואנדרו היל ניומן.

התוכנית בוטלה בפתאומיות לאחר העונה השלישית, מה שהותיר עלילה לא פתורה במערכון החוזר "Moody's Point". בינס השתתפה בתפקידים בסרטו של שניידר, "שקרן בריבוע", ובסדרת הטלוויזיה "אחיות או לא להיות" שיצר שניידר עבור The WB. שניידר ליהק מאוחר יותר את שחקני הסדרה הקבועים: בל, פק וסאליבן לסדרת ההמשך שלו בניקלודיאון, "דרייק וג'וש".

## פורמט
"המופע של אמנדה" היא תוכנית טלוויזיה קומית מסוגת מערכונים המתרחשת ביקום בו היא משודרת כקומדיה טלוויזיונית פופולרית (תוכנית בתוך תוכנית). מערכונים חוזרים כוללים את "השופטת טרודי", פארודיה על תוכנית הריאליטי "השופטת ג'ודי", "מי רוצה לזכות בחמישה דולרים?", פארודיה על השעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?" של רשת ABC, "מודי'ס פוינט", פארודיה על דרמת הנעורים "דוסון קריק" ו"בלוקבליסטר", פארודיה על חנות השכרת הווידאו "בלוקבאסטר" שכבר לא קיימת.

## שחקנים
* אמנדה ביינס - עצמה, פנלופי טיינט, השופטת טרודי, בליני בלוקי, אמבר, דורין, סינתיה וורת'ינגטון, מודי פאלון, קרייזי קורטני, קנדי טוליפס, קייטי קלוץ, לולה מיי, סינדי אקסטרים, שרון, מלודי, מאת'ר קאבו, באבס רסלברג, פיפל פלייס אולטר, ועוד.
* ננסי סאליבן - עצמה, מיס יומבו, גברת קלוץ, מרסי סטימפל, גברת דה-בוט, גברת רוסטנסן, גברת אקסטרים, גברת ברקל, ועוד.
* דרייק בל - עצמו, קרטר קלוץ, טוטלי קייל, ביסקוטי בלוקי, ג'רמי פיברס, איינס, טוני פיג'מה, טובי, ת'אד, קרטיס מקפן, ג'ייסון פימה, קלווין סטאבס ועוד שונים
* ראקל לי - עצמה, שילה, ועוד כמה
* ג'ון קסיר - הוא עצמו, קרל קלוץ, מר רוסטנסן, ניוקי בלוקי, אבא של דורין, מר גלויבל, המנהל ת'ורן, ועוד רבים.
* ג'וש פק – בעצמו, הלובסטר הרוקד 2, פולי, ג'רלד פיליפ, גורדי מולר, ועוד רבים אחרים

### צוות שחקני המשנה
* בריאן אהרן – אמנים שונים
* אי. אי. בל – בארני המאבטח, קרבלוק
* סטפני בראס – אמנים שונים
* גרג ברגר - קריין
* דני בונאדיוס – לקוח, מר מקליבר
* מתיו בוטוצ'יס – עצם החזה
* ג'יליאן ביינס - בייביסיטר
* אשלי אדנר – רבקה פיומאי, שונות
* קארי איידל - אבא של מודי
* טיילור אמרסון - פרסטון טיינט
* שיינה פוקס - חברת קהל, מרגי פינקוס
* טרן קילם – ספולדינג
* סטיבן אנתוני לורנס – אמנים שונים
* מורין מקורמיק - אמא של מודי
* לארה ג'יל מילר - קתי
* ג'נה מוריסון – דבי, דוברת LunchBay.com, ג'ולי
* אנדרו היל ניומן – מר גלובל, ניוקי בלוקי, שונים
* מולי אור – גשם ערפילי
* לורן פטי - ברי
* רייגן גומז-פרסטון – שילה
* ג'רמי ראולי – לקוח
* דן סאצ'וף - אבא של דורין, מר אקסטרים
* דן שניידר – מר אולדמן, קריין, קולות נוספים
* פרנצ'סקה מארי סמית' - חברתה של אמנדה, ילדה
* ג'יימי סנואו – תמי, לקוחה, איימי דראמל
* קייל סאליבן – הרשל, בוי
* רדלי ווטקינס – אמנים שונים
* גארי אנתוני וויליאמס - פקיד הוצאה לפועל

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות ספין-אוף אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1999
קטגוריה:ניקלודיאון: תוכניות וסדרות
חתולכלב

**חתולכלב** (באנגלית: **CatDog**) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית שנוצרה על ידי פיטר האנן עבור ניקלודיאון. הסדרה עוקבת אחר התעלולים המוזרים של אחים סיאמיים בעלי פרווה כתומה ממינים שונים, כאשר חצי אחד של בעל החיים שנוצר הוא חתול והשני כלב. ניקלודיאון הפיקה את הסדרה בברבנק, קליפורניה. הפרק הראשון שודר ב-4 באפריל 1998, לאחר *טקס פרסי בחירת הילדים של 1998*, לפני שהסדרה עלתה רשמית לשידור ב-5 באוקטובר 1998. באופן דומה, הפרק "Fetch" מעונה 2 הוקרן בבתי הקולנוע בשנת 1998 לפני ששודר בטלוויזיה.

הסדרה הסתיימה ב-15 ביוני 2005, לאחר ארבע עונות ו-66 פרקים ששודרו במשך שבע שנים, בנוסף לשני פרקים שהופקו ולא שודרו מעולם. הסדרה הופקה על ידי אולפני ההנפשה של ניקלודיאון ופיטר האנן הפקות ויצא ב-DVD באזור 1 על ידי חברת Shout!.

שני אולפני הנפשה, Saerom Animation ו־Rough Draft Studios דרך Rough Draft Korea, עבדו על הנפשת הסדרה.

## עלילה
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של חתול וכלב שחולקים גוף, למרות שיש להם אישיויות הפוכות. חתול הוא חתול צנוע ואינטלקטואלי, בעוד שכלב הוא כלב אימפולסיבי ושמח. בעוד שהאחים יכולים לשלוט באופן עצמאי על פלג גופם העליון באמצעות שני ראשים, הם מחוברים בחלק האמצעי, כלומר אין להם זנב או רגליים אחוריות. הבדלי האישיות של חתול וכלב חולקים קווי דמיון עם הסרט *[[הזוג המוזר]]*, הסרטונים הקצרים של *[[לוני טונס]]* ואלמנטים של לורל והארדי, אבוט וקוסטלו, ודמויות ניקטון אחרות כמו רן וסטימפי.  מכיוון שחתול וכלב אינם ניתנים להפרדה, כלב לעיתים קרובות גורר את אחיו לפעילויות שהכלב נהנה מהן, כמו לרדוף אחר משאיות זבל, אכילת אוכל מהיר וחקירה, למרות שחתול מהסס לעשות זאת.

## דמויות ומדבבים
* חתולכלב (חתול בדיבובו של ג'ים קאמינגס וכלב בדיבובו של טום קני), אחים תאומים היברידיים סיאמיים חתול וכלב בעלי פלג גוף עליון ארוך וגמיש מאוד, ללא זנב או רגליים אחוריות.
* וינסלו אודפלו (מדובב על ידי קרלוס אלזראקוי), עכבר כחול חסר זנב שגר בבית הסמוך.
* קליף פלטבוטום (מדובב על ידי טום קני), בולדוג זכר ומנהיג קבוצת הגריזר דוגס.
* שרייק דובואה (מדובבת על ידי מריה במפורד), פודל נקבה.
* לובה (מדובב על ידי קרלוס אלאזרקי), כלב ציד זכר שמתאהב.
* ראנסיד ראביט (מדובב על ידי בילי וסט), ארנב ירוק.
* אדי הסנאי (מדובב על ידי דווייט שולץ), סנאי אפור.
* רנדולף גרנט (מדובב על ידי בילי ווסט)
* טלולה הדבנק (מדובבת על ידי מריה במפורד)
* בוב מרושע (מדובב על ידי בילי ווסט)
* לולה קריקולה (מדובבת על ידי ניקה פוטרמן)
* התאומות אינגריד (שתיהן מדובבות על ידי לריין ניומן)
* מרוויס ודונגלאפ (מדובב על ידי ג'ון קסיר), חזיר וסמור, בהתאמה.
* מר סאנשיין (מדובב על ידי בילי ווסט)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:ניקלודיאון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1998
קטגוריה:כלבים בדיוניים
קטגוריה:חתולים בדיוניים
הסליק בכפר סירקין

שלט המוצב על מבנה מחסן התערובת|שמאל|ממוזער|250px
**הסליק בכפר סירקין** נבנה במושב כפר סירקין עם הקמתו ב-1936. שימש לאחסון נשק לא חוקי בו נעשה שימוש בתקופת המרד הערבי הגדול ומלחמת העצמאות. המבנה שופץ ומשמש כיום כמרכז אירועים.

## רקע
תהליך הקמת הסליקים ביישוב העברי החל לאחר מלחמת העולם הראשונה בעקבות המכסות שהטילו שלטונות המנדט הבריטי על החזקת נשק באופן חוקי.

המאורעות שהתחוללו בשנים שלאחר המלחמה הביאו את הנהגת היישוב והיישובים למסקנה שכדי להתגונן טוב יותר יש צורך ביותר נשק, מעבר למכסה שהקציבו הבריטים, והחל מסע רכש משמעותי, בארץ ובחו"ל. הבריטים שניסו לעצור תהליך זה ערכו חיפושים אינטנסיביים אחרי הנשק ביישובים ברחבי הארץ לכן ננקטו שלל פתרונות כדי להחביא את הנשק שהתבססו בעיקר על הטמנתו באדמה. הפתרון הנפוץ היה שימוש במכלים וצינורות אטומים אולם במקרים רבים נבנו סליקים מבטון עם מנגנונים מתוחכמים לכניסה אליהם.

מרב הסליקים שנבנו בארץ לא התגלו על ידי הבריטים למרות חיפושים קפדניים ומספר סליקים המשיכו להיות חבויים ולשמש לאחסון נשק ותחמושת גם לאחר הקמת המדינה עד גילויים ופתיחתם שנים רבות לאחר מכן.

## ההיסטוריה של הסליק
כפר סירקין הוקמה, ב-1936, במזרחה של פתח תקווה כשממזרח לה רק כפרים ערביים עוינים (בעיקר הכפר פג'ה). עם הקמתה הוצבה בה יחידת נוטרים שהתמקמה בקומה השלישית של מגדל המים כשלשימושם נמסרו 25 רובים, באישור המשטרה הבריטית. רובים אלו יועדו הן להגנת היישוב והן לאימונים. מאחר שהרובים היו בבעלות האנגלים היה חשש ביישוב שהם יכולים להילקח בכל רגע ולכן הוחלט לחזק אתת כוח ההגנה של היישוב על ידי השגת נשק לא חוקי. לצורך אחסונו הוחלט על הקמת שני סליקים.

הסליק הראשי נבנה בבית הראשון של היישוב ששימש כמחסן תערובת של חברת "גדיש". הסליק הורכב מצינורות השקיה בקוטר רחב שהוטמנו בעומק רב מתחת למחסן. בצינורות הוסתרו רובים, אקדחים, מקלע ותחמושת. היחידים שידעו על קיומו של סליק זה היו המא"ז, הסליקר ושני חברי המושב שחפרו את הסליק. כדי לטפל בהסתר בכלי הנשק נבנה במחסן חדרון תוך שימוש בשקי גרעינים.

במושב היה גם סליק שהורכב מכד חלב בו הוטמנו שני תת-מקלעים, מספר רימונים ותחמושת. סליק זה הועבר ממקום למקום, מחשש שהבריטים יגלו את מקומו, כשמקומו האחרון היה בדרום המושב, לייד שער הכניסה.

במהלך המרד הערבי הגדול (1939-1936) הותקפה כפר סירקין על ידי ערבים מכפרי הסביבה וכלי הנשק מהסליק שימשו את המגינים. ב-1947, לקראת פרוץ מלחמת העצמאות הוצאו כלי הנשק מהסליקים כדי לתגבר את ההגנה על היישוב.

לאחר המלחמה נמסר כל הנשק לצה"ל. מבנה האבן של מחסן התערובת שוקם וכיום פועל בו מרכז אירועים

## לקריאה נוספת
* ד"ר רפי קיטרון, **ארץ ישראל הנסתרת**, הוצאת אריאל, 2010

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

כפר סירקין
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז מרכז
סצנה במטבח איכרים עם משרתת פורשת מפה

**סצנה במטבח איכרים עם משרתת פורשת מפה** (באנגלית: **A Scene in a Peasant Kitchen with a Servant Laying the Cloth**) היא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי יאן סטיין, המתוארך לסביבות שנת 1665. היצירה מצויה כיום באוסף המלכותי הבריטי.

יאן סטיין נחשב לצייר נרטיבי מובהק, שצייר סצנות מיתולוגיות ותנ"כיות, אך נודע בעיקר בזכות ציורי הז'אנר שלו – סצנות מחיי היומיום. ציורים אלו אינם תמיד פשוטים או ישירים; לעיתים קרובות הם מציגים חולשות אנוש, גאווה או טיפשות, ברוח פתגמים הולנדיים מהתקופה או ספרי סמלים (emblem books). רבות מהסצנות שלו כוללות הומור, קומפוזיציות צפופות עם דמויות רבות, ורמז מוסרי ברור. בנוסף לכך, סטיין צייר את כל קשת הרגשות האנושיים, שילב נופים ברקע והקפיד על תיאור מדויק של כלי בית ובדים. לעיתים רבות כלל גם דיוקנאות עצמיים בתוך ציוריו.
[250px|ממוזער|ימין|[פנים בקתת איכרים, אדריאן ואן אוסטדה]]
הציור "סצנה במטבח איכרים עם משרתת פורשת מפה" שייך לסוגת הז'אנר, אך קשה לפרש אותו באופן חד משמעי. במרכז התמונה נראים איש ואישה יושבים, והגבר מחזיק מקטרת חרס – ייתכן שמדובר באורחים שמקבלים אירוח. משרתת נראית פורשת את המפה לקראת הסעודה. מהתקרה תלוי כלוב ציפורים קלוע, המסמל אושר זוגי (conjugal felicity), ולכן ייתכן שהיצירה אינה כוללת ממד ביקורתי, כפי שנפוץ בציורים אחרים של סטיין. בחזית הציור מופיעה סצנה חיה ובה ילד קטן מגיש לחם לילדה צעירה, וכלב עוקב בדריכות אחר המתרחש. מדובר בתיאור חזותי עשיר, שמצטרף לקומפוזיציה מורכבת ומרובת פרטים, טיפוסית לסטיין.הציור ככל הנראה נוצר בתקופה שבה פעל יאן סטיין בעיר הארלם, אז החלה מחדש השפעתו של הצייר ההולנדי אדריאן ואן אוסטדה על יצירתו. בקטלוג Enchanting the Eye: Dutch Paintings of the Golden Age" "(2004), מצוין כי השפעה זו ניכרת ביצירה, כפי שניתן לראות בהשוואה סגנונית לציור אחר מהאוסף המלכותי, "פנים בקתת איכרים". ציור זה שימש כדוגמה לסגנון דומה ולתמה מקבילה, המדגישים את הקשר האמנותי בין שני האמנים.

הציור אינו הגיע לאוסף המלכותי ישירות מידי סטיין. הוא היה חלק מאוספו של הקונסול הבריטי בוונציה, ג'וזף סמית, ונרכש יחד עם ציורים נוספים על ידי ג'ורג' השלישי בשנת 1762. ברשימת האמנים ההולנדיים והפלמיים של האוסף (Dutch and Flemish list) מופיע הציור במספר 118.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורים באוסף המלכותי של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:יאן סטיין: ציורים
קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קינן וקל

**קינן וקל** (באנגלית: **Kenan & Kel**) הוא סיטקום אמריקאי שנוצר על ידי קים באס ושודר במקור בניקלודיאון מ-17 באוגוסט 1996 עד 3 במאי 2000. הסדרה, המתרחשת בשיקגו, עוקבת אחר קינן רוקמור (קינן תומפסון) השובב וחברו הטוב והעליז קל קימבל (קל מיטשל), שמסתבכים עם תעלולים מטורפים במספר הרפתקאות כושלות. הסדרה הייתה אחד משלושה ספין-אופים של התוכנית "כל זה", בה כיכבו תומפסון ומיטשל יחד במשך מספר שנים.

הסדרה כוללת את משפחתו של קינן, המורכבת מאביו רוג'ר (קן פורי), אמו שריל (טיל מרשאנד) ואחותו הצעירה קירה (ונסה באדן). בסדרה משתתף גם הבוס של קינן, כריס פוטר (דן פרישמן). בתוכנית מופיעים מספר כוכבים אורחים, ביניהם מנחה השעשועון בוב יובנקס, שחקן הכדורסל רון הרפר והזמרת בריטני ספירס.

הסדרה זכתה בפרס "תוכנית הטלוויזיה האהובה" בטקס פרסי בחירת הילדים לשנת 1998. 

שתי העונות הראשונות צולמו באולפני ניקלודיאון שבאולפני יוניברסל, פלורידה. שתי העונות האחרונות צולמו באולם ניקלודיאון און סאנסט שנסגר כעת, בלוס אנג'לס, קליפורניה.

## עלילה
עלילת התוכנית מתרחשת בשיקגו, אילינוי, ועוקבת אחר קינן רוקמור וקל קימבל, צמד תלמידי תיכון הנמצאים בהרפתקאות שונות, שבדרך כלל מתרחשות כתוצאה שקינן מתכנן מזימה להתעשרות מהירה או להימנע מצרות עם מבוגרים ממנו. מזימות אלה מסוכלות לעיתים קרובות כתוצאה מאופיו המרוחק ומגושמותו של קל.

התוכנית משתמשת במספר בדיחות חוזרות. הפרקים נפתחים ונסגרים כאשר קינן וקל שוברים את הקיר הרביעי על ידי אינטראקציה עם קהל באולפן, עומדים מול וילון אדום המוצב מול הסט הראשי בזמן שהם עדיין בדמות. בדרך כלל, הם עושים דברים שקשורים לפרק עצמו, לדוגמה, בפתיחה של "The Tainting of the Screw", קל נראה לובש ציוד דיג ומשוויץ בטונה שתפס, והפרק עוסק בקינן שנחנק מבורג שהיה בכריך הטונה שלו. בדיחה נפוצה של פתיחות הפרק היא שקל לעולם לא יודע על מה יהיה הפרק של הלילה וקינן מסרב לספר לו, בעוד שבסיום הפרק קינן מופיע לעיתים קרובות עם תוכנית חדשה, ומבקש מקל להשיג פריטים שונים ולפגוש אותו איפשהו. קל, מותש בשתי הפעמים, קורא את משפט הקליעה שלו, "אוי, הנה זה בא!" (שפותח וסוגר את המופע).

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בשיקגו
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על משפחות
קטגוריה:סדרות ספין-אוף אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1996
קטגוריה:ניקלודיאון: תוכניות וסדרות
ג'בל בורע

**ג'בל בוּרָע** (בערבית: **جبل بُرع**; תעתיק מדויק: **ג'בל ברע**) הוא רכס גרניט הממוקם ב, במחוז אל-חודיידה, בתימן. חלק מהרכס הוגדר כשמורת טבע הנמצאת בבחינה להכללה ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.

ממוזער|בתי כפר בהר בורע

## מיקום וגאוגרפיה
הרכס נמצא כ-50 קילומטרים, בקוו אווירי, צפונית לאל-חודיידה (90 קילומטרים בנסיעה בכבישים) ושטחו 160 קילומטרים מרובעים. גובה ההרים ברכס נע בין 300 מטרים ל-2,200 מטרים מעל פני הים. הרכס נחצה על ידי מספר עמקים, כמו: "ואדי ריג'ף" (Wadi Rijaf), "ואדי אל-אסוואד" (Wadi Al Aswad) ו"ואדי אל-בוסל" (Wadi Al Bussal).

הצד המערבי של ההר מכוסה בצמחייה טרופית צפופה וצדו המזרחי מכוסה בכפרים רבים, ובטרסות מעובדות המגיעות לפסגה. אל ראש ההר מוביל שביל המשמש את התושבים ותיירים.

## שמורת הטבע
השמורה נקראת BNPA (Bura'a National Park Area) ושטחה הוא 42.78 קילומטרים רבועים (4,278 הקטר).

היער בשמורה הוא שריד ליערות הטרופיים שכיסו בעבר חלקים נרחבים יותר בחצי האי ערב. ביער תועדו כ-300 מיני צמחים השייכים ל-83 משפחות, מהם 43 מינים הנחשבים נדירים; 35 פגיעים ו-8 מינים אנדמיים. בין בעלי החיים נמנו 9 בעלי חוליות יבשתיים ובכללם בָּבּוּן חָמָדְרִיאָס (hamadryas baboon), נמייה לבנת-זנב, דורבן וצבוע.

בשמורה תועדו כ-93 מיני ציפורים, מתוכם, 32 הם מינים "תושבים", 17 נודדים, 5 מבקרי קיץ, 2 אנדמיים ו-2 מינים בסכנת הכחדה.

תועדו 13 מיני זוחלים בשמורה ובכללם: צבי מים מתוקים וכוח תימני (Yemeni monitor lizard). ישנם גם צפרדעים וקרפדות בנוסף למינים רבים של חסרי חוליות.

### איומים על השמורה
על פי מספר מחקרים שנערכו, קיימים איומים ממשיים על קיום השמורה, כמו:
* אובדן שטח שמורה בשל סלילת דרכים (אספלט) רחבות לתועלת התושבים הכפריים.
* פיצוצים לטובת הסלילה ובניית בתים פוגעים בסביבה ונגרם נזק במיוחד למעיינות שמימיהם משקים את הצמחייה המיוחדת.
* השלכת פסולת בנייה בשולי הדרכים.
* הגעה לא מבוקרת של תיירים לתוך שטחי השמורה וגרימת נזקים לצומח ולחי.
* שימוש במשאבי יער להסקת תנורי חימום בבתי התושבים.
* היעדר גוף מנהל לשמורה ותוכנית שימור הכוללת הקצאת משאבים, הכשרת כוח אדם, תוכנית לחינוך תושבי האזור.

## מועמדות ל"אתר מורשת עולמית"
אתר זה נוסף לרשימה הטנטטיבית של אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-08/07/2002, בקטגוריה מעורבת: תרבות וטבע.

## הערות שוליים

קטגוריה:תימן: גאוגרפיה