No Vayas a Atender Cuando El Demonio Llama

***No Vayas a Atender Cuando El Demonio Llama*** (בעברית: "**אל תענה כשהשטן מתקשר**") הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת הארגנטינאית לאלי. יציאתו מתוכננת ל-29 באפריל 2025 תחת חברת התקליטים סוני מיוזיק. עוד לפני יציאתו, הוא נחשב לאחד מהאלבומים המצופים ביותר של השנה בארגנטינה.

מבחינה מוזיקלית, האלבום מסמן שינוי כיוון בהשוואה לפרויקטים הקודמים של לאלי, עם סאונד שכולל אלמנטים של רוק, פופ רוק ואלקטרופופ, עם השפעות של פאנק רוק (Punk rock), פופ-פאנק ודיסקו, בין היתר.

## רקע
באפריל 2023, לאלי העניקה ריאיון לעיתון האורוגוואי "El País", שבו דיברה על הפקת אלבומה החמישי הנושא את שמה, שיצא באותה שנה. היא התייחסה במיוחד לשיר האחרון באלבום, "Sola", שהוקלט ופותח באורוגוואי. לדבריה, הבחירה בשיר הזה נבעה מהצליל האינסטרומנטלי שלו, אשר "פועל כאאוטרו" ומשמש כ"חלון להצצה לצליל של העתיד שלה".

במאי 2024, לאלי שיתפה פעולה עם המפיק קצ'ורו לופז בגרסה חדשה לשיר "Mil horas", במקור מתוך האלבום *Vasos y besos* משנת 1983 של להקת הרוק Los Abuelos de la Nada, שבה לופז היה חבר. הגרסה החדשה נכללה באלבום *Éxtasis total* משנת 2024, אלבום מחווה ללהקה עם ביצועים מחודשים לשירים קלאסיים. בריאיון למגזין "TMH", לאלי סיפרה שהקליפ לשיר עוצב בהשראת שנות ה-60, וחשפה פרטים על האלבום הבא שלה:

בספטמבר של אותה שנה, לאלי הכריזה ברשתות החברתיות על שחרור הסינגל הראשי מתוך האלבום: "Fanático". באותו חודש התראיינה גם למגזין "Shangay", שם סיפרה על שינוי הכיוון המוזיקלי של האלבום: במקור תכננה לעבוד בסגנון אחר, אך השינוי קרה בצורה טבעית. היא דיברה על הז'אנרים שיהיו נוכחים באלבום, ואישרה שיתוף פעולה עתידיים – חזרה לשיתופי פעולה לראשונה מאז אלבומה *[[Libra (אלבום של לאלי)|Libra]]* מ-2020.

בינואר 2025, העיתונאית ליילה גריירו חשפה פרטים חדשים על תוכן האלבום הקרוב, כולל שמות שירים פוטנציאליים כמו: "Lokura", "Libertad" ו-"Mejor que vos". גריירו ציינה כי האלבום צפוי לצאת באפריל 2025.

ב-31 במרץ, לאלי פרסמה ברשתות החברתיות את עטיפת האלבום, הסגנון האסתטי, ושמו: "No vayas a atender cuando el demonio llama" (אל תלך לענות כשהשד קורא), יחד עם רשימת השירים. בשלב הראשון לא נחשפו שיתופי הפעולה.

כשבוע לאחר מכן, נפתחו אפשרויות "שמירה מוקדמת" של האלבום בספוטיפיי, ובהן נחשפו שיתופי הפעולה: מירנדה! ב-"Mejor que vos" (שיצא קודם כסינגל שלישי), הראפר הארגנטינאי דוקי בשיר "Plástico והראפר Dillom בשיר "33".

## רעיון קונספטואלי

### שם וקונספט
בריאיון לווג הסביר פבלו סרסו, המנהל האמנותי של האלבום, כי הקונספט של האלבום מתמקד באתגר הציפיות ואימוץ גישה מרדנית. לדבריו, הבחירה בשם האלבום משקפת את הרעיון הזה, שכן בחרו בשם ארוך שלא נוח לשימוש כהאשטאג. מצידה, לאלי שיתפה בריאיון את נקודת מבטה על השם, והדגישה שיש לה שתי פרשנויות אפשריות בשל המשמעות הכפולה שלה: היא יכולה להתפרש כאזהרה מפני דברים שליליים שאיננו רוצים להתמודד איתם, או, באופן אירוני, כהזמנה להתמודד עם אתגרים. לפי דבריה של לאלי, שתי הפרשנויות מציעות תובנה חשובה, שכן התמודדות עם אתגרים עשויה לתרום רבות לצמיחה האישית.

### עטיפה
[ממוזער|174x174 פיקסלים|ה[פנטגרם לעיל דומה לזה שעל עטיפת האלבום.]]
המהדורה הסטנדרטית של האלבום, בניהולו הקריאטיבי של פבלו סרסו, מציגה תמונה פרובוקטיבית של לאלי. בעטיפה נראה תקריב של בטנה החטובה, כשהיא לובשת ג'ינס וחגורת עור עם טבעת מתכת במרכזה, שעליה חקוק שם האלבום לצד סמל בצורת כוכב. הסמל הזה הוא פרשנות מחודשת של הפנטגרם מתוך סמל בופומט , כשהוא הפוך ומעוצב מחדש כך שיראה כמו כוכב בעל צד אחד חסר, אשר, כאשר מפרקים אותו, יוצר את המילה "LALI". בנוסף, ניתן לראות בחזית חזיית רשת עם פתחים ואבני שטרס בצבע שחור, התואמת לרצועות התחתונים שלה עם פרטים נוצצים על המותניים. העטיפה האחורית שומרת על אותו סגנון, עם צילום של גבה של הזמרת, שעל גבי מכנסייה מודפסים שמות השירים בריבוע קטן. זהו האלבום הראשון של לאלי שבו פניה אינן מופיעות על העטיפה. לגבי ההחלטה הזו, סרסו אמר בריאיון: .

### ניתוח אמנותי
האמנות של האלבום זכתה לניתוחים במספר כלי תקשורת מקצועיים.

דייגו מנקוסי מ"רולינג סטון" וג'ולייטה אוטרו מ"ווג" הדגישו את ההשפעות הוויזואליות שבעיצוב. בעוד מנקוסי מציין שהעטיפה , אוטרו מוצאת דמיון גם לעטיפת *[[Sticky Fingers]]* (1971) של הרולינג סטונז וגם ל-*Like a Prayer*, ומדגישה את הפרטים הפופיים והחושניים המזכירים את מדונה.

גם חואקין בהאמונדה מ-Infobae ציין כי סמל הכוכב מזכיר את האסתטיקה של מדונה, וציין כי .

## תוכן מוזיקלי
מבחינה מוזיקלית, האלבום כולל ז'אנרים כמו רוק, פופ רוק ואלקטרופופ, ובנוסף משלבים בו אלמנטים של רוק אלטרנטיבי, רוק אלקטרוני, גלאם רוק, הארד רוק, פאנק רוק (Punk rock), פופ-פאנק ודיסקו.

האלבום הזה מציין שינוי כיוון לעומת העבודות הקודמות של לאלי, תוך התרחקות מהצלילים האופייניים לאלבום *[[Lali]]* (2023), שהתאפיין בהשפעות של הייפרפופ, דאנס ו-EDM של תחילת שנות ה-2000, וגם מהצלילים של פופ לטיני, רגאטון וטראפ לטיני שהיו נוכחים באלבומים *[[Brava]]* (2018) ו-*[[Libra (אלבום של לאלי)|Libra]]* (2020).

### שירים
השיר "Popstar" פותח את האלבום עם אינטרו שאורכו יותר מדקה, בסגנון המזכיר טלנובלות לילדים מארגנטינה של שנות ה-90, עם צליל מתוק ופזמון ילדים שמזכיר את שושה. מילות השיר מוצגות כמחווה לעבר הטלוויזיוני של לאלי, תוך שימוש בטון אירוני שמגחיך את הביקורת שקיבלה לאורך השנים, ונראה כהתמודדות ישירה עם המבקרים מהעבר. השיר השני באלבום, "Lokura", הוא רצועת רוק שמתחילה בריף גיטרה וביט בסגנון טכנו-בלוז, שמעלה זיכרון של השילוב האפלולי בין *[[Songs of Faith and Devotion]]* של דפש מוד (1993) לבין הפסקול של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "דם אמיתי". המילים מוקדשות לפאבלו "Locura" ויאנואבה, אהבת נעורים אפלטונית של לאלי, שהיה מעריץ שרוף ודמות מוכרת בקרב אוהדי הכדורגל של מועדון הורקאן, אדם שלדברי לאלי היה "בריון מסוכן, ובו בזמן מלא אהבה", מהשכונה פארקה פטריסיוס.

השיר השלישי, "No me importa", הוא "מניפסט של מרדנות" שמתאפיין באנרגיה גבוהה ובגישה נועזת, ומזכיר שירי פופ פאנק ופאנק רוק. הבסיס המוזיקלי שלו אינטנסיבי, עם הרבה דיסטורשן ואנרגיה מרדנית. הסאונד של השיר הושווה לזה של להקות רוק ארגנטינאיות כמו Babasónicos ו-Intoxicados, וגם לאמנים בינלאומיים כמו פינק ואבריל לאבין.

## קידום
ב-18 בדצמבר 2024, לאלי הודיעה ברשתות החברתיות על תחילתו של סיבוב הופעות חדש לרגל צאת האלבום. בהודעה הראשונה נחשף כי ההופעה הראשונה תיערך באצטדיון ולס שבבואנוס איירס, בתאריך 30 באפריל 2025. כל הכרטיסים למופע הראשון אזלו בתוך פחות מ-24 שעות, כשיותר מחצי מיליון איש ניסו להשיג כרטיסים מתוך 50,000 שהיו זמינים. בשל כך, נוספה הופעה שנייה ליום שלמחרת. מאוחר יותר, שתי ההופעות נדחו ל-24 ו-25 במאי עקב התחייבויות קודמות באצטדיון הקשורים לאירועי ספורט. לאלי הודיעה גם על מופע נוסף שיתקיים ב-6 בספטמבר.

## קבלה וביקורת

### תגובות המבקרים
סבסטיאן אספוסיטו מ-*La Nación* כתב כי זהו האלבום הבשל ביותר של לאלי, והצהיר כי מדובר ב"אלבום הכי לאלי שלה", בו היא נראית פטפטנית, חושנית ומשעשעת. הוא גם ציין השפעות של צ'ארלי גרסיה באלבום, ודיבר על "אנרגיה סטייל Say No More" ברשימת השירים. לוקאס טראסאס מ-*Infobae* תיאר את האלבום כ"אלבום בעל זהות סונית עוצמתית וליריקה שחוקרת את הצד האפל, החושני והבלתי נעים – ללא פילטרים", והדגיש את השיר "33" כאחד מהשירים הבולטים באלבום. ברנדה פטרונה וליס מ-*La Voz del Interior* שיבחה את הסאונד האייטיזי וההשפעות של הרוק הארגנטינאי, תוך ציון ההפקה "החומצית, האירונית, הלא נוחה והנועזת", כמו גם את המסר העמוק שנע בין "אפל ואינטרוספקטיבי" ל"אלקטרי ומרדני". מרסלו פרננדס ביטר מ-*Clarín* ציין שהאלבום משקף "סאונד וגישה שונים, בהם הפופ מקבל גוון רוקיסטי ומרדני יותר", והדגיש את ההתפתחות האמנותית של לאלי. דויד גייאן מ-*Tiempo Argentino* שיבח את השילוב בין אלמנטים אלקטריים לאווירה פופית, הדגיש את "שיתופי הפעולה המתפוצצים" ואת המסר של התנגדות. חוטה בה פונסונה מ-*Página/12* סבר שהאלבום מציג את הבשלות האמנותית של לאלי, והחשיב אותו כעבודתה המוזיקלית, הלירית והקומפוזיציונית המובחנת ביותר.

יאנט אינגרבאלו מ-*Todo Noticias* תיארה את האלבום כ"שאפתני" ו"מאתגר", וציינה כי הוא מהווה נקודת מפנה בקריירה של לאלי. לוסיה ריבה פלאסיו סמית' מ-*[[רולינג סטון|Rolling Stone en Español]]* הדגישה ששיתופי הפעולה "מחזקים את האישיות של האלבום", וציינה לטובה את שלושת הקטעים האינטרלודיים. פריסילה ברטוצי מאתר *Latin Pop Brasil* כינתה אותו "יצירת המופת של הקריירה שלה". רוסיו פסקאל מאתר *RedBoing* טענה כי לאלי "חושפת את הצד האנושי ביותר שלה" בשירים, וציינה שהאלבום "מתפקד כמו יומן אישי בתחפושת של מחזמר פופ". לורדס מיידנה מ-*Indie Club* שיבחה את הקונספט הכללי ואת תרומת המוזיקאים, וציינה שהם מוסיפים "מרקם רענן וניסיוני". היא גם אמרה שהאלבום "מביא משהו שונה, שוברת מבנים ומתחדשת". מקרנה ליגואורי מ-*Vía País* הדגישה את השילוב בין סגנונות – מפופ ועד רוק – מבלי לוותר על המהות, והוסיפה שכל שיר "תורם ללכידות, מוסיף זהות ואנרגיה בלתי נשלטת". סמנתה פלאסה מונרוי מ-*Big Bang News* סיכמה שהאלבום מהווה שיר הלל לחופש, מדגיש את חשיבות החברים, וחוזר לשורשי המוזיקה הארגנטינאית – תוך עידוד מאבק קולקטיבי עם שמחה וחגיגה.

מבחינת ביקורות מעורבות – סלין אלבורנוס מ-*Diario Río Negro* ציינה את שינוי הכיוון שחל אצל לאלי, ואמרה שזהו האלבום הטוב ביותר שלה עד כה, אף שלדבריה "לא מדובר בפרויקט מושלם", והעירה כי חלק מהשירים כמו "Plástico", "Tu novia II" או "No me importa" כוללים פרטים שפחות חזקים – אך אינם פוגמים בתוצאה הכללית. מנגד, נואליה מאלדונדו מ-*La Voz del Interior* שיבחה את היכולות היצירתיות של לאלי, אך סברה שהאלבום לעיתים נשמע צפוי ומוכר מדי, במיוחד בהקשר של סצנת הרוק העשירה בארגנטינה.

### הצלחה מסחרית
בארגנטינה, האלבום נכנס ישירות למקום הראשון במצעד האלבומים הארגנטינאי תוך יומיים בלבד, והפך לאלבום השישי של לאלי שמגיע לפסגה. לאחר שחרורו, הייתה לאלבום גם השפעה חזקה על מצעד ארגנטינה הוט 100, עם שש רצועות שנכנסו אליו. שיתוף הפעולה של לאלי עם הלהקה Turf, בשיר "Loco un poco", זינק ב-11 מקומות לעומת השבוע הקודם. בסך הכול, היו ללאלי שבעה שירים במצעד בו-זמנית, הישג בולט בקריירה שלה. בשבוע השלישי ליציאתו, האלבום המשיך לשהות במקום הראשון במצעד, והשפיע גם על אלבום האולפן הקודם שלה, *[[Lali]]* (2023), שחזר למקום הרביעי. האלבום שהה בסך הכול שבעה שבועות לא רצופים בפסגת המצעד, שיא חדש מבחינת משך הזמן במקום הראשון.

### הכרה והציפיות לפני השחרור
עוד לפני שיצא, האלבום עורר ציפייה רבה, והוגדר על ידי כלי תקשורת כמו *La Voz del Interior*, *La Capital*, *Infobae* ו-*Rolling Stone* כאחד מהפרויקטים המוזיקליים המצופים ביותר של שנת 2025, וגרר עניין רב בקרב מעריצים.

## רשימת רצועות

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי לאלי אספוסיטו
קטגוריה:אלבומים בספרדית
קטגוריה:אלבומי פופ-פאנק
קטגוריה:אלבומי אלקטרופופ
קטגוריה:אלבומי חברת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט