open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פורטופינו

**פורטופינו** (באיטלקית: **Portofino**) הוא כפר דייגים קטן, נפה מינהלית ואתר נופש ידוע בנפת ג'נובה על חוף הריביירה האיטלקית. הכפר, אשר בתיו מרוכזים סמוך לנמל קטן, נחשב בעיני רבים כאחד הנמלים היפים ביותר באגן הים התיכון.

## היסטוריה
על פי ההיסטוריון פליניוס הזקן, פורטופינו נוסדה על ידי הרומאים שקראו למקום "פורטוס דלפיני" (בלטינית: Portus Delphini), היינו "נמל הדולפינים", לציון מספרם הגבוה של הדולפינים במפרץ טיגוליו. היישוב מוזכר בתעודה מ-986 שניתנה על ידי אדלייד קיסרית האימפריה הרומית הקדושה שסיפחה אותו למנזר סן פרוטוזו די קפודימונטה (San Fruttoso di Capodimonte). ב-1171 סופח היישוב, יחד עם סנטה מרגריטה ליגורה, לשטח השיפוט של קומונת רפאלו. מ-1229 השתייך היישוב לרפובליקת ג'נובה. הנמל הטבעי שבמרכז איפשר לתושבי המקום להחזיק צי סירות דיג, אך גודלו לא איפשר מעגן קבוע לצי הסוחר של רפובליקת ג'נובה, אלא שימש כמפלט ונמל מבטחים בעיתות סערה בלבד.

ב-1409 נמכרה פורטופינו לרפובליקת פירנצה על ידי שארל השישי, מלך צרפת, אך לאחר שהוא סולק מג'נובה, השיבה פירנצה את המקום לשליטת רפובליקת ג'נובה. מהמאה ה-15 היה היישוב בשליטת משפחות פאודליות. ב-1815 הפכה פורטופינו לחלק מממלכת סרדיניה, והחל מ-1861 הייתה לחלק מאיטליה המאוחדת.

מסוף המאה ה-19 החלו תיירים בריטים אנשי מעמד האריסטוקרטיה ואחריהם גם תיירים בני לאומים אחרים, לבקר בפורטופינו, אליה ניתן היה להגיע בכרכרות סוסים מהיישוב סנטה מרגריטה ליגורה. הדיפלומט הבריטי אוברי הרברט (1880–1923) היה בין הבריטים הראשונים שרכשו וילה בפורטופינו. עד מהרה רכשו בריטים נוספים בתים ביישוב, שנועדו לשמשם בחופשותיהם. בשנות ה-50 עברו לראשונה הכנסות היישוב מתיירות את ההכנסות מדיג, שהיה עד אז ענף ההכנסה העיקרי בכפר, וקו החוף של היישוב הפך לרצף של בתי קפה ומסעדות.

יופיו של היישוב סיפק השראה לבניית חיקויים במקומות שונים בעולם. בפארק השעשועים דיסני סי ביפן נבנה העתק של חזית הכפר הפונה לים. העתק של הכפר נבנה גם באתר הנופש יוניברסל אורלנדו בפלורידה, וכן באתר נופש בניו זילנד.

שמו של המקום התפרסם גם בזכות להיטה של הזמרת דלידה ב-1959, "Love in Portofino".

הצייר המפורסם של פורטופינו היה ג'וזפה אמיזני, שנהג לצייר את נופיה, ונפטר בה ב-1941.

## גלריה

קובץ:Giuseppe Amisani, Scorcio di Portofino.jpg||נופה של פורטופינו, ציור של ג'וזפה אמיזני.
קובץ:Portofino harbor right.jpg|נמל פורטופינו.
קובץ:PORTOFINO FROM A DISTANCE.פורטופינו ממרחק מה.jpg|העיירה ממרחק מה.
קובץ:EVENING FALLS IN PORTOFINO.ערב יורד בפורטופינו.jpg|ערב יורד על הכיכר בפורטופינו.
קובץ:PORTOFINO FROM UPPER VIEWPOINT.פורטופינו מנקודת תצפית גבוהה.jpg|מראה כללי מנקודת תצפית גבוהה.
קובץ:PORTOFINO CHURCH .כנסיה על הגבעה בפורטופינו.jpg|כנסיית ס.ג'ורג' על הגבעה, מעל העיירה.
קובץ:PASTEL COLORS IN PORTOFINO.צבעי פסטל בפורטופינו.jpg|נמל פורטופינו ובניינים בצבעי חום-ורוד סביבו.


## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של פורטופינו, באיטלקית
* שמורת הטבע פורטופינו
* 

קטגוריה:איטליה: ערי חוף
קטגוריה:ליגוריה: ערים
קטגוריה:איטליה: יישובים
קטגוריה:הים הליגורי: ערי נמל
מאגורה

**מַאֲגוּרָה** (מלשון ; בערבית קרויה "חראבה", harabe) היא בור מים חצוב במדרון, הכולל מדרגות חצובות המובילות לתוכו. המאגורות אמורות לאסוף ולשמור מי נגר עלי. בדרך כלל נבנות המאגורות על גדה של ערוץ נחל ומי השיטפונות הזורמים בו מוטים על ידי תעלות אל פתחה.

מאגורות קיימות במקומות רבים בארץ ישראל. הן אופייניות לנגב (למשל, בנחל חווארים ובמצד מאגורה שבאזור שדה בוקר, ובבורות לוץ), ומצויות גם במדבר יהודה, בנחל חצצון, בנחל יעלים ובוואדי חשנה (יובל של נחל קומראן).

## קישורים חיצוניים
* מנחם מרכוס, מאגורת ענק בואדי ח'שנה, **טבע וארץ**, תשרי-חשוון תשמ"ו, ספטמבר-אוקטובר 1985, כ"ז 6

קטגוריה:מתקני אגירה מלאכותיים
Them Crooked Vultures

**Them Crooked Vultures** (תעתיק: **ד'ם קרוקד וולצ'ורס**; "הנשרים הרעים ההם", באנגלית) היא סופרגרופ אמריקאית המנגנת מוזיקת הארד רוק ובלוז רוק. הלהקה הוקמה בלוס אנג'לס, ארצות הברית, בשנת 2009 על ידי דייב גרוהל (מלהקות Foo Fighters ו-Nirvana), ג'ון פול ג'ונס (מלהקת Led Zeppelin) וג'וש הומי (מלהקות Queens of the Stone Age ו-Kyuss).

## היסטוריה
שיתוף הפעולה בין שלושת חברי הלהקה הוזכר בתקשורת לראשונה בשנת 2005 על ידי גרוהל בריאיון למגזין מוג'ו שבו הצהיר: "הפרויקט הבא שאני מנסה להתחיל כולל אותי כמתופף, ג'וש הומי על הגיטרה וג'ון פול ג'ונס כבסיסט. זה האלבום הבא. זה לא יהיה גרוע."

הלהקה הופיעה לראשונה במועדון "מטרו" בשיקגו, ב-9 באוגוסט 2009. ההופעה ארכה כ-80 דקות וכללה שירים מקוריים של הלהקה בלבד, ביניהם הושמעו לראשונה ""Elephants", "Scumbag Blues", "Caligulove" ושיר הסיום "Nobody Loves Me And Neither Do I".
הופעתה הראשונה של הלהקה באירופה הייתה ב-19 באוגוסט 2009, באמסטרדם.

ב-1 בספטמבר 2009 הכריזה הלהקה כי תקיים שני סיבובי הופעות בצפון אמריקה ובבריטניה באוקטובר ובדצמבר 2009, בהתאמה. כלל הכרטיסים לסיבוב ההופעות בבריטניה נמכרו בתוך פחות מ-12 דקות, הישג חסר תקדים בהתחשב בכך שהלהקה טרם הוציאה סינגל אחד רשמי בעת המכירה.

ב-26 באוקטובר שוחרר הסינגל הראשון של הלהקה, שנקרא "New Fang". מספר ימים לאחר מכן, שוחרר הסינגל להורדה בחינם באינטרנט. זמן קצר אחר כך, הלהקה פרסמה באתר שלה את אלבום הבכורה במלואו בשיטת סטרימינג ואף שלחה אותו באמצעות דואר אלקטרוני לרשימת התפוצה שלה, תחת הכותרת "לעזאזל עם הסבלנות, בואו נרקוד".

אלבום הבכורה של הלהקה, הנושא את שמה, שוחרר לחנויות באופן רשמי ב-16 בנובמבר 2009.

דייב גרוהל אישר כי הלהקה עובדת על אלבום נוסף, שיהיה לדבריו "עוצמתי יותר מהאלבום הראשון".

## חברי הלהקה
* ג'וש הומי - שירה, גיטרה
* דייב גרוהל - תופים, קולות רקע
* ג'ון פול ג'ונס - גיטרה בס, קלידים, קולות רקע
* אליין ג'והנס - גיטרת קצב, קולות רקע, גיטרה בס, קלידים (בהופעות חיות בלבד)

## דיסקוגרפיה
### אלבומים
* Them Crooked Vultures - 2009

### סינגלים
* New Fang - 2009
* 2009 - Mind Eraser, No Chaser

## קישורים חיצוניים

* 

* דף הלהקה ב-Facebook

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:להקות הארד רוק
קטגוריה:סופרגרופ
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:לוס אנג'לס: להקות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2009
קטגוריה:להקות שהתפרקו בשנת 2010
סומליה האיטלקית

**סומליה האיטלקית** (ידועה גם כ**[[סומלילנד]] האיטלקית**) הייתה קולוניה של ממלכת איטליה משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד לשנת 1941 (משנת 1936 חלק ממזרח אפריקה האיטלקית), באזור סומליה של היום שבקרן אפריקה.

## היסטוריה
החל מסוף המאה ה-19 גברה ההתעניינות האירופית בשטחים שבקרן אפריקה כחלק מהמירוץ לאפריקה. האימפריות האירופיות חתמו על הסכמים עם הסולטאנים המקומיים בשביל להבטיח את שלטונם באזור.
בסוף 1888 חתן הסולטאן יוסוף אל-קנדיד עם האיטלקים על הסכם שהפך את ממלכתו (סולטנות הוביו) לשטח חסות איטלקי. דודו ויריבו, הסולטאן בוקור אוסמן מסולטנות מג'רטן (Majeerteen) יחתום על הסכם דומה בשנה לאחר מכן. שני הסולטאנים האמינו שחתימה על הסכמי החסות יתרמו ליעדי ההתרחבות הטריטוריאליות שלהם. קנדיד קיווה לתמיכה איטלקית בסכסוך גבולות מול סולטנות זנזיבר, ואילו אוסמן (וגם קנדיד) האמינו שיוכלו להתרחב האחד על חשבון האחר, בתמיכת האיטלקים. כמו כן, שני הסולטאנים האמינו שהסכמי החסות ימנעו את כיבוש ממלכותיהם.
האיטלקים מצדם, קיוו לנצל את הנמלים החשובים של המדינה הצחיחה, אשר יכלו לשמש להם בסיס לגישה לתעלת סואץ ולמפרץ עדן. מאוחר יותר השתלטו האיטלקים גם על אזור קיסמאיו (Kismayo), שהיה כיבושם האחרון באזור סומליה ונשלט קודם לכן על ידי הבריטים.

בנוסף, מאחר שאיטליה המודרנית הפכה למדינת לאום רק ב-17 במרץ 1861, היא נכנסה למירוץ הקולוניאלי בשלב מאוחר; לכן הוגבל שטח ההתפשטות שלה לחלקים מצפון אפריקה שעדיין נשלטו בידי האימפריה העות'מאנית השוקעת, לחלק ממזרח אפריקה שטרם נתפס על ידי מעצמות אחרות במהלך המירוץ לאפריקה, ולאזורים בבלקן. היסטוריונים נוספים מציינים ביקוש איטלקי לאוכלוסיית הבקר בסומליה, אולם האינטרס המרכזי לשליטה איטלקית באזור היה הנמלים החשובים שלו.

פוליטיקאי איטלקי בשם צזארה קורנטי (Correnti) ארגן בשנת 1876 משלחת לאזור תחת "החברה האיטלקית החקלאית". בשנים הבאות הוקמו מספר רב של ארגונים וחברות שמטרתם חקירה והתיישבות באזורים אלו באפריקה; עודד השלטון האיטלקי את הרחבת ההתיישבויות, אולם לא איגד אותן תחת שלטון מוסמך אחד. כוח של חיילים מאזור אריתראה הצליח להביס כוחות איטלקיים ולגרום למותם של 500 חיילים. הפסד זה גרר את החלפת ראשי הממשלה באיטליה, דבר שהוביל לחתימת הסכם אוצ'ילי בשנת 1889 בין קיסר אתיופיה מנליק השני לאיטלקים.

ואולם "הסכם הידידות והמסחר" לא תרם להרגעת הרוחות, ובסופו של דבר פתחה איטליה בסביבות שנת 1895 במלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה. כוחות האיטלקים יצאו מאזור סומליה ואריתראה. בשנת 1905 ייסדה איטליה לראשונה קולוניה עם שלטון ריכוזי באזור דרום סומליה,, מינתה מושל אחד מטעמה וחילקה את הארץ לשישה מחוזות.

## מזרח אפריקה האיטלקית

**האימפריה המזרח-אפריקאית של איטליה** (איטלקית: Africa Orientale Italiana, AOI) הייתה קולוניה איטלקית קצרת ימים שהורכבה מאתיופיה שרק נכבשה במלחמת איטליה-אתיופיה השנייה, ומהקולוניות של סומלילנד האיטלקית ואריתריאה. המושבה לא כללה את לוב, שהייתה באותה עת מושבה איטלקית נוספת באפריקה.

המושבה נוצרה ב-1936 בזמן שלטונו של בניטו מוסוליני. באוגוסט 1940 כבשו האיטלקים את סומלילנד הבריטית וסיפחו אותה למזרח אפריקה האיטלקית. במערכה במזרח אפריקה בשנת 1941, הביסו הבריטים את האיטלקים.

## מושלים איטלקים

## ראו גם
* היסטוריה של סומליה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סומליה: היסטוריה
קטגוריה:קולוניאליזם
קטגוריה:איטליה בתקופת הפשיזם
קטגוריה:איטליה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מושבות איטלקיות לשעבר
קטגוריה:מזרח אפריקה האיטלקית
בוריאטית

**בּוּרְיָאטִית** (Буряад хэлэн) היא שפה קרובה למונגולית המשמשת את הבוריאטים, קבוצה אתנית החיה בעיקר ברפובליקה בוריאטיה שברוסיה. השפה נכתבת באמצעות גרסה מותאמת של הכתב הקירילי.

השפה רשמית ברפובליקה (לצד הרוסית, שפת הפדרציה הרוסית כולה) ומשמשת כיום בכל שטחי החיים, הספרות הבוריאטית כיום ענפה מאוד וכוללת את כל שטחי המדע והספרות. קיימים גם עיתונים (כגון Буряад Үнэн "בוריאאט ינן" העיתון הרשמי ברפובליקה) ושידורי רדיו וטלוויזיה בבוריאטית. עם זאת, כל הבוריאטים הם דו-לשוניים ודוברים בנוסף רוסית. במהדורת 2010 של הספר האדום של שפות בסכנה של אונסק"ו, הוגדרה השפה "בסכנת הכחדה חמורה"

## כתב
במהלך המאה ה-17 נכתבה השפה באמצעות הכתב המונגולי הקלאסי. בוריאטים מערביים שלא הכירו כתב זה, השתמשו ברוסית כשפת הספרות. בשנת 1931 החליטה הוועדה האחראית מטעם הממשלה על כתיבתה של הבוריאטית בכתב הלטיני. החל משנת 1939 השפה נכתבת על ידי הכתב הקירילי בתוספת שלוש אותיות מיוחדות (Үү, Өө, Һһ).

## מורפולוגיה
השכנות ארוכת השנים עם השפה הרוסית השפיעה על הבוריאטית רבות בתחום אוצר המלים והפונולוגיה. כך, נכנסו אליה העיצורים [в],[ф],[ц],[ч],[щ],[к], שלא היו קיימים בשפה הספרותית הקדומה. השפה כוללת כיום 27 עיצורים, 13 תנועות ו-4 דיפתונגים. זוהי שפה צירופית אך קיים בה גם שימוש נרחב בפוזיות (איחוד השורש המורפמי והתוספות הדקדוקיות תוך השמטת מרכיבי בסיס של שניהם), ובצורות והטיות דקדוקיות רבות. שם העצם נוטה לפי מספר ושבע יחסות. צורת הרבים מסומנת על ידי המורפמות нар, над, ууд, нууд, гууд, д, тан, шуул, шууд.
קטגוריית השייכות מובעת בצורה הבאה:
*יחיד
**גוף ראשון м, мни, ни: לדוגמה ахам, ахамни (אח שלי). гарни (יד שלי).
**גוף שני ш, -шни: לדוגמה ахаш, ахашни (אח שלך). гаршни (יד שלך).
**גוף שלישי нь, ынь: לדוגמה ахань (אח שלו), гарынь (יד שלו).
*רבים
**גוף ראשון мнай, най: לדוגמה ахамнай (אח שלנו), колхознай (קולחוז שלנו).
**גוף שני тнай: לדוגמה ахатнай (אח שלכם).
**גוף שלישי (בריבוי) нь, ынь: לדוגמה ахануудынь (אחים שלהם), колхозуудынь (קולחוזים שלהם).

טיפוס המשפט השכיח הוא מסוג SOV.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שפות מונגוליות
דניאלה יניב-ריכטר

**דניאלה יניב-ריכטר** (נולדה ב-5 בנובמבר 1956) היא קרמיקאית ופסלת ישראלית.

## ביוגרפיה
יניב-ריכטר נולדה בציריך, שווייץ ועלתה לישראל בשנת 1975. סיימה את לימודיה בבצלאל בשנת 1982 והמשיכה ללמוד בארצות הברית, ב , עד 1983. סיימה תואר שני באוניברסיטת מישיגן בשנת 1985. 

יצירותיה עוסקות בין היתר בהעתקה של הטבעי והמלאכותי בחומר. בשנים האחרונות הניחה יניב-ריכטר את הקרמיקה, המדיום בו התמחתה שנים רבות, והחלה לעסוק בהדפס טקסטורות של חומרים שונים על גבי ניירות ובדים.

יניב-ריכטר היא אם ל-3 בנות בוגרות. מתגוררת ועובדת בתל אביב.

## פרסים
* פרס שפירא, בצלאל לשנת 1982
* פרס רכישה, מועצת הפיס לתרבות ואמנות לשנת 2003
* פרס משרד החינוך והתרבות לעיצוב לשנת 2004. נימוקי השופטים: "יניב-ריכטר יוצרת בחומר הקרמי במקצועיות מבחר חפצים השימושיים בחיי היומיום. הפער הנוצר בין שמות החפצים ושיוכם המדויק לבין המראה והנוכחות שלהם – מציף שאלות חשובות בדבר מהות, ערך והיררכיה של חפצים. בחירתה בחומר מדויקת ומציעה התבוננות שונה בפשטות ובתחכום."
 
* Cash Business Award, Ann Arbor Art Association, Michigan, 1984
* Sculpture Award, Renaissance Center, Detroit, Michigan, 1985
* Erim Purchase Award, Ann Arbor Art Association, Michigan, 1987
* First Prize, Michigan Ceramics, Selo Shevel Gallery, Ann Arbor, Michigan, 1987
* Alfred and Ilsa Stammer-Mayer Foundation, Zurich, Switzerland, 2002
* Georges and Jenny Bloch Foundation, Zollikon, Switzerland, 2003


## תערוכות
### תערוכות יחיד
* "מציאות מדומה" (2008). גלריה החווה, חולון.
* "פסלים שימושיים" (2003). מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד.

### תערוכות קבוצתיות
* "טבע בעיניים" (2009). סדנאות האמנים, ירושלים.
* "חומר, רגש" (2008) - הביאנלה החמישית לקרמיקה ישראלית. מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
* "הערה 10" (2006). מוזיאון המדע בירושלים.
* תערוכת הזוכים בפרס משרד החינוך והתרבות לאמנות ועיצוב (2005). מוזיאון תל אביב.
* "עיצוב, אמנות, עיצוב" (2004) - הביאנלה השלישית לקרמיקה ישראלית. מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
* הביאנלה השנייה לקרמיקה ישראלית (2002). מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמניות קרמיקה ישראליות
קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:פסלות יהודיות
קטגוריה:פסלים יהודים
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:פסלות שווייצריות
קטגוריה:בוגרות בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:ישראליות ילידות שווייץ
קטגוריה:ישראלים ילידי שווייץ
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1956
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
בתי כנסת בלוב

**בתי הכנסת בלוב** היוו מוסד מרכזי בחיי הקהילה היהודית בלוב. בטריפוליטנית כונה בית הכנסת בשם צְלָא.

קיומם של בתי כנסת בלוב ידוע כבר מהמאה ה-4 ומספרם גדל עם הגידול במספרם של היהודים בארץ זו. בשנת 1923 ציין אברהם אלמליח את דבר קיומם של 35 בתי כנסת בעיר טריפולי, ועל כך יש להוסיף את בתי הכנסת בכפרים, אחד או שניים בכל קהילה.

רוב בתי הכנסת בלוב (בעיקר בטריפולי אך גם בעיירות ובכפרים) היו בנויים תחת כיפת השמים, וברובם היו בין 70 ל-100 מקומות ישיבה, למעט מספר מצומצם של בתי כנסת גדולים יותר, מרביתם כאלה שנבנו בתקופת השלטון האיטלקי ולאחריה.

## מבנה בתי הכנסת
בכל בית כנסת ההיכל היה עשוי עץ ומעליו כתר, על פי רוב שני לוחות הברית, קרני שמש (ע"פ הפסוק: "כי באורך נראה אור") או זוג כנפים פרושות (ע"פ הפסוק: "ובצל כנפיך תסתירני"). ספסלי הישיבה היו קבועים וצמודים לקירות וכן מסביב לבימה.

## מנהגים בבתי הכנסת
לכל בית כנסת היה חזן קבוע לכל אחת מן התפילות בימי שבת חג ומועד וכן חזן לימי החול. במשך ימי השבוע היו מתקימים ברוב בתי הכנסת כמה מניינים ולכל מנין היה חזן קבוע.

בימי שבת וחג היה עורך הגבאי מכירה פומבית של המצוות השונות (דְלָאלָה) ובהן פתיחת ההיכל (אותה קנו לרוב אנשים שנשותיהם עמדו לפני לידה), הגבהה, ועליות לתורה, משלישי ואילך, למעט הרביעי. העלייה הרביעית כונתה "מדליק" הואיל וכל ההכנסות מעליה זו היו קודש לרכישת שמן לנר התמיד. עלייה זו נמכרה בתחילת השנה ולכל השנה.

## לקריאה נוספת
*חיים כלפון, **לנו ולבנינו - מעגל חיי הקהילה הלובית מראשית השנה ועד אחרית השנה**, נתניה, תשמ"ו, עמ' 173 - 187.

## קישורים חיצוניים
*בתי הכנסת בלוב באתר מרכז אור שלם.

*
קטגוריה:טריפולי (לוב)
דב רמלר

**דב רמלר** (נולד ב-6 באוגוסט 1956) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בשנות השבעים והשמונים בהפועל פתח תקווה, הפועל תל אביב והפועל באר שבע.

## קריירת משחק
רמלר נולד למשפחה ממוצא פולני אשר עלתה לישראל בשנת 1950 ושוכנה במעברה בלוד. בהמשך עברה המשפחה להתגורר בפתח תקווה.

רמלר החל לשחק כדורגל במחלקת הילדים של מכבי פתח תקווה בעמדת השוער, ובהמשך עבר במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה שם הוסב לעמדת החלוץ. רמלר לבוגרים בשנת 1973, כשהיה בן 17. את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ערך רמלר במשחק גביע מול מכבי לזרוס חולון בגביע, שנערך מספר ימים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, וכבש בו שער בכורה. באותה עונה כבש רמלר שני שערים בליגה ושני שערים בגביע. קבוצתו, הפועל פתח תקווה, הגיעה עד לגמר הגביע, שם הפסידה בהארכה להפועל חיפה.

בעונה הבאה כבש רמלר חמישה שערים, שנה לאחר מכן, בעונת 1975/1976, ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה. רמלר שיחק עם הקבוצה שלוש עונות בליגת המשנה, עד לעלייתה בעונת 1978/1979 כשרמלר כובש שבעה שערים. בעונת 1979/1980 הבקיע רמלר שער ניצחון לרשת הפועל באר שבע וסייע להישארות קבוצתו בליגה. בעונה הבאה רמלר הבקיע שני שערים, כולל שער שוויון במשחק מול הפועל תל אביב שהסתיים בתיקו 3–3.

בעונת 1981/1982, עקב חולשת קבוצתו, החתימה הפועל תל אביב את רמלר בשורותיה. כבר במשחקו הראשון בקבוצה כבש צמד שערים, מול אדמירה ואקר במסגרת גביע האינטרטוטו. בשנת 1983 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון 3–2 בדרבי מול מכבי תל אביב במשחק הגמר. רמלר שיחק במדי הפועל תל אביב שנתיים וחצי, במהלכן כבש 11 שערים בליגה ובסך הכל 17 שערים בכל המסגרות. לאחר מכן עבר להפועל באר שבע. בהמשך שיחק בבית"ר תל אביב, הפועל באר שבע בקדנציה נוספת, מכבי יבנה והפועל אשדוד.

את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל ערך רמלר ב-18 באפריל 1978, במשחק ידידות מול נבחרת הולנד. עד שנת 1983 ערך בסך הכל 3 הופעות במדי הנבחרת.

## קריירת אימון
בשנת 1989 החל רמלר את קריירת האימון שלו כמאמן מכבי לזרוס חולון. רמלר המשיך באימון בליגות הנמוכות בהן אימן את מכבי קריית מלאכי, מכבי רמת עמידר, הפועל אשדוד והכח רמת גן. לאחר מכן התקדם לאימון בליגה הראשונה ואימן בבית"ר תל אביב ובמכבי פתח תקווה.

באמצע עונת 1993/1994 חתם בקבוצת נעוריו, הפועל פתח תקווה, כשהוא מחליף את המאמן משה מאירי שהתפטר. כעבור שלושה שבועות בלבד הלך רמלר בעקבות מאירי והתפטר גם הוא, בעקבות סכסוך עם המנג'ר גיא לוי. לאחר מכן ב-1997 אימן גם ביריבה העירונית מכבי פתח תקווה לתקופה קצרה.

בעונת 2002/2003 חזר רמלר להפועל פתח תקווה, הפעם על תקן מנהל מקצועי במחלקת הנוער, אך בעקבות התערבות של גורמים שנויים במחלוקת מכיוון ההנהלה עזב גם הפעם עוד לפני סיום העונה. בהמשך עבד כמנהל בכיר בחברה תעשייתית.

## חיים אישיים
רמלר מתגורר באורנית, והוא מנהל בכיר בתחום הטקסטיל של שירותי בריאות כללית.

## תארים כשחקן
;הפועל תל אביב
* גביע המדינה: 1982/1983

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה

## הערות שוליים

קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני בית"ר תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי יבנה
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשדוד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:פתח תקווה: כדורגלנים
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הכח רמת גן
קטגוריה:מאמני בית"ר תל אביב
קטגוריה:מאמני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:מאמני הפועל אשדוד
קטגוריה:מאמני מכבי רמת עמידר
קטגוריה:אורנית: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
ארנסט פהר

**ארנסט פהר** (גרמנית: **Ernst Fehr**; נולד ב-21 ביוני 1956) הוא כלכלן אוסטרי, ראש המכון למחקר אמפירי בכלכלה שבאוניברסיטת ציריך. פהר ידוע בשל מחקריו הבולטים בכלכלה התנהגותית ובתחום המתפתח של נוירו-כלכלה, בהם שיתף פעולה עם חוקרים מענפים אחרים כגון ביולוגיה ופסיכולוגיה.

## קורות חייו
פהר נולד בעיר הרד וגדל בעיר הורברנץ שתיהן במדינת המחוז פורארלברג באוסטריה. את התואר הראשון עשה בקולג' למנהל עסקים שבברגנץ ואת לימודי התואר השני והדוקטורט בכלכלה, אותו סיים ב־1986, עשה באוניברסיטת וינה. במקביל ללימודי הדוקטורט עבד כעוזר מחקר במכון למימון ציבורי ומדיניות כלכלית וב. לאחר שנה בה שימש כעמית מחקר בבית הספר לכלכלה של לונדון חזר פהר ב־1989 לאוניברסיטה לטכנולוגיה, סיים את ההביליטציה והתמנה ב־1991 לפרופסור משנה. מאז 1994 עומד פהר בראש המחלקה למיקרו-כלכלה ומחקר כלכלי ניסויי בפקולטה לכלכלה ומדעי המחשב של אוניברסיטת ציריך.

פהר הוא חבר באקדמיה הלאומית הגרמנית למדעים לאופודינה וחבר כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים והאקדמיה האמריקאית לפוליטיקה ומדעי החברה. ב־2008 כיהן כנשיא ההתאחדות האירופאית לכלכלה. ב־1999 זכה ב, פרס מטעם אגודת הכלכלה הגרמנית, המוענק לכלכלנים בולטים מתחת לגיל 45 וב־2008 זכה ב, הפרס הוותיק והיוקרתי ביותר למדעים שמוענק בשווייץ.

פהר חבר במועצת העורכים של מספר כתבי עת אקדמיים יוקרתיים, בהם Science וה-Quarterly Journal of Economics.

פהר נשוי ואב לשני ילדים.

## עבודתו
במהלך הקריירה האקדמית שלו ועד 2009, פרסם פהר ארבעה ספרים ועשרות מאמרים. עיקר עבודתו עוסקת בתחומי הכלכלה ההתנהגותית, ובתחום הנוירו-כלכלה, ענף מחקר חדש יחסית, הבוחן את ההשפעות הביולוגיות והפסיכולוגיות על קבלת החלטות בכלכלה. מחקריו סוקרים ניסויים שערך על מנת לבחון התנהגות אנשים במצבים שונים, זולתנות, נורמות חברתיות, שיתופי פעולה, ועוד.

מאמריו המצוטטים ביותר של פהר עוסקים בנושא ההוגנות ושיתוף הפעולה בין אנשים, בהם מוצגים ניסויים שערך ומראים כיצד מושפעת קבוצת אנשים אלטרואליסטים בטבעם מנוכחותו של אגואיסט ולהפך, וכיצד מנגנון ענישה מביא לשיתוף פעולה יעיל. 

במחקריו, משתף פהר פעולה עם חוקרים מענפים אחרים, בהם ביולוגים, חוקרי מדעי המוח, פסיכיאטרים, פסיכולוגים וסוציולוגים. כך למשל פרסם ב-2005, יחד עם ארבעה חוקרים נוספים, מאמר בביטאון Nature תחת הכותרת: Oxytocin increases trust in humans, בו מתוארים ניסויים שהעלו כי הורמון האוקסיטוצין מגדיל את תחושת האמון בין אנשים. מחקר אחר הראה כי אנשים יעדיפו להעניש כספית משתתפים שאינם משתפים פעולה להשאת התועלת הקבוצתית, גם אם הדבר כרוך באובדן תמורה כלכלית עבור עצמם, מכיוון שהם זוכים ל"תמורה פסיכולוגית", בניסויים אלו הראו הדמאות PET כי חלק המוח האחראי לתחושת הסיפוק, פעיל יותר כאשר הושגה נקמה על ידי ענישה מעין זו.

## קישורים חיצוניים

* 

* ארנסט פהר באתר אוניברסיטת ציריך

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים אוסטרים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ציריך
קטגוריה:חוקרי כלכלה התנהגותית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1956
ארנה לבוב

ימין|ממוזער|250px|אזור האצטדיון
**ארנה לבוב** (באוקראינית: **Арена Львів**) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ברחוב סטרייסקה בעיר לבוב שבמערב אוקראינה והוא בעל תכולה של 34,915 מושבים. האצטדיון השתתף באירוח משחקי יורו 2012 והוא שימש כמגרשה הביתי של קבוצת קרפטי לבוב במשך 8 שנים. כיום מארחת בו קבוצת הכדורגל לבוב, שהחלה לארח בו מאז העפילה לליגת העל האוקראינית בכדורגל ב-2018.

האצטדיון נמצא בבעלות החברה הממשלתית למתקני ספורט של אוקראינה (Державний концерн «Спортивні арени України») שמשכירה אותו בדמי שכירות גבוהים, שקרפטי לבוב התקשתה לעמוד בהם ולכן ויתרה על אירוח משחקים בו ועברה לאצטדיון "אוקראינה" בעיר, אצטדיון קטן יותר המכיל 28,051 מושבים.

## היסטוריה

לאחר הבחירה באוקראינה ובפולין לארח את יורו 2012, הוחלט לבנות בלבוב אצטדיון חדש לקראת התחרות, אשר החליף את אצטדיון אוקראינה. האצטדיון נחנך ב-28 באוקטובר 2011.

## קישורים חיצוניים

* 
* אודות האצטדיון

לבוב
קטגוריה:לבוב: ספורט
קטגוריה:לבוב: מבנים
טורקי יונייטד

**מועדון הכדורגל טורקי יונייטד** (אנגלית: **Torquay United F.C**) היא קבוצת כדורגל אנגלית מעיירת החוף טורקי שבחבל דבון.

## מאפיינים
בסיום עונת 2008/2009 העפילה הקבוצה לפוטבול ליג 2, שהיא הליגה הרביעית בחשיבותה במבנה ליגות הכדורגל באנגליה, לאחר שגברה 2 - 0 על קיימברידג' יונייטד ב-17 במאי 2009. העפלה זו הייתה חזרה לליגת כדורגל מקצוענית לאחר היעדרות של שנתיים, שלפניהן שיחקה הקבוצה ברמות המקצועניות במשך שמונים שנים.

בסיום עונת 2013-14 נפרדה הקבוצה מהפוטבול ליג אחרי 5 שנים ונשרה חזרה לנשיונל ליג, ליגת הכדורגל החמישית באנגליה.

בסיום עונת 2017/2018 הקבוצה ירדה לראשונה בתולדותיה לליגה האנגלית השישית- נשיונל ליג דרום.

בסיום עונת 2018/2019 חזרה טורקי לליגה החמישית לאחר שסיימה ראשונה בליגה השישית.

יריבותיה המסורתיות של טורקי יונייטד הן הקבוצות הדבוניות פלימות' ארגייל ואקסטר סיטי. עם זאת, המשחקים בין טורקי לפליימות' נדירים יחסית כיוון שהאחרונה משחקת בדרך כלל בליגה יותר בכירה מאשר טורקי.

צבעי הקבוצה הם צהוב, כחול ולבן.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל אנגליות
קטגוריה:דבון (מחוז): מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1899
באדי בולדן

שמאל|ממוזער|200px|התמונה היחידה של להקתו של בולדן, בסביבות שנת 1905
**צ'ארלס "באדי" בולדן** (באנגלית: **Charles "Buddy" Bolden**; 6 בספטמבר 1877 – 4 בנובמבר 1931) היה נגן קורנית (סוג של חצוצרה) ומוביל תזמורת. מתואר פעמים רבות כ"אבי הג'אז".

## חייו
המידע על חייו של באדי בולדן ועל המוזיקה שלו נודעו במשך שנים רק בדרך של סיפורים של מכריו. לא נותרו הקלטות (אם ערך כאלה) ולא תיעוד מסודר ורק תמונה אחת שלו והוא היה "אפוף בערפילי אגדה", כהגדרתו של סקוט יאנאו. רק בשנת 1978 נערך מחקר מקיף על תולדות חייו וניסיון לשחזר את המוזיקה שלו, על ידי דונלד מרקיז, אשר התפרסם בספר "In Search of Buddy Bolden: First Man Of Jazz".

בולדן נולד וחי בניו אורלינס, לואיזיאנה. צליל החצוצרה שלו היה במיטב המסורת של ניו אורלינס, חד, ארוך ורם. בזכות נגינתו זכה בתואר King bolden לאמור "המלך בולדן". את תזמורת הריקודים שלו גיבש ב-1895 ובין השנים 1900–1907 ניהל את התזמורת המפורסמת והחשובה ביותר בעיר, "התזמורת של באדי בולדן". בשנת 1907 לקה בסכיזופרניה ובילה את יתרת חייו בבית חולים לחולי נפש.

## המוזיקה שלו
קיימת הסכמה בין רבים מנגני הג'אז ה"בראשיתי" של ניו אורלינס (ג'ו "קינג" אוליבר, לואי ארמסטרונג ואחרים) ובין חוקרי המוזיקה שיש לזקוף לזכותו של בולדן מספר פיתוחים שהובילו ליצירת הסגנון שנודע כג'אז רק לאחר ירידתו מהזירה.

לזכותו ניתן לזקוף נגינה חופשית של רגטיים, עם דגש על אלתור ושילוב בלוז ורגטיים. בנוסף, הכניס לנגינה השפעות של גוספל כנסייתי, בעיקר מנגנון של קריאה ותגובה, כמו בשירה הדתית האפרו-אמריקאית.

ארגון התזמורת שלו היה ייחודי לתקופתו, היא הייתה מיזוג בין תזמורת צועדת ותזמורת ריקודים. הוא הכניס כלי נשיפה ממתכת לראשונה לנגינת הבלוז והנהיג חטיבת קצב שמנתה קונטרבס וגיטרה, במקום טובה ובנג'ו, דבר שאיפשר אלתור חופשי יותר וצליל "פתוח", המזוהה כיום כ"ג'אזי". בקו הראשון הציב טרומבון, קלרינט ואת הקורנית שלו. ייתכן שב-1898 הוקלטה התזמורת על גבי גליל פונוגרף, אך ההקלטה, אם הייתה כזו, לא נמצאה מעולם.

הלהקה ניגנה קטעים עממיים מוכרים, בהם את מנגינת השיר "יש חור בדלי" אך גם קטעים מקוריים של בולדן. הידוע שבהם הוא קטע שנקרא "Funky Butt" (או "Buddy Bolden's Blues"), שהטרים את סגנון ה-פאנק (Funk), שיופיע רק בשלהי שנות השישים.

בולדן לא היה לבדו, לפי עדויות כמעט כל התזמורות בניו אורלינס ניסו לחקות את סגנון הנגינה של בולדן וכך הוא היה למוביל מגמה של שינוי.

## בתרבות
כאמור, בולדן היה במשך שנים דמות חידתית ומיתית. ג'לי רול מורטון כתב בלוז המתבסס על Buddy Bolden's Blues וקרא לו "I Thought I Heard Buddy Bolden Say ..." ("חשבתי ששמעתי את באדי בולדן אומר..."). בילי סטרייהורן כתב את הבלדה " Hey Buddy Bolden", המוכר בעיקר בביצועה של נינה סימון.

בשנת 2019 יצא לאקרנים הסרט "!Bolden" המהווה גרסה דמיונית של סיפור חייו.

## לקריאה נוספת

* Barker, Danny. 1998. Buddy Bolden and the Last Days of Storyville. New York: Continuum.
*Marquis, Donald. In Search Of Buddy Bolden: First Man Of Jazz. Louisiana State University Press. .
* Jazz: A History of America's Music / Geoffrey C. Ward () p. 18-20


## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה וביבליוגרפיה באתר RedHotJazz 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי לואיזיאנה
קטגוריה:ניו אורלינס: אישים
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:נגני ג'אז: חצוצרנים
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:חצוצרנים אמריקאים
קטגוריה:אפרו-אמריקאים
קטגוריה:סכיזופרנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1877
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1931
פאנליניוס

**מועדון הכדורסל פאנליניוס** (יוונית: **Πανελλήνιος Γ.Σ**), היא קבוצת כדורסל יוונית ותיקה מהעיר למיאס, המתמודדת בליגת העל היוונית.

## היסטוריה
מחלקת הכדורסל של פאנליניוס אתונה נוסדה בשנת 1929. וכבר בשנה הראשונה זכתה באליפות הליגה היוונית.
בהמשך זכתה הקבוצה בחמש אליפויות נוספות (1939), (1940),(1953),(1955)ו-(1957).
בעונת 1957/58 השתתפה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות.
הקבוצה הייתה במאבקי אליפות גם במהלך עונת 1940/41 אבל לא יכלה לזכות באליפות כי הליגה פוזרה באופן זמני בגלל מלחמת העולם השנייה. בעידן שנות החמישים הרכב הקבוצה זכה לכינוי "חמישית הזהב" (או ביוונית Hrisi Pentada) (פאנגיאוטיס מניאס, תמיס צ'ולבס, קוסטס פפדימס, מימיס סטפנידיס, אריסטידיס רואובניס) וכיכבה לא רק בכדורסל היווני, אלא בכדורסל האירופי בכלל.

### שנות ה-70
הקבוצה סיימה שלישית בליגה ב-1970 ו 1978. והשתתפה 5 פעמים בגביע קוראץ'. בתקופה זו היה וסיליס גואומס הבעלים של הקבוצה. בעונת 1986/87 הגיעה לגמר הגביע היווני, אך הפסידה לאריס סלוניקי 110-70.

בעונת 1989/90, כשלה הקבוצה במאבקי ההישרדות ושקעה לליגה השנייה והשלישית. ניהול חדש שהגיע בשנת 1999 הרים בסופו של דבר את הקבוצה חזרה לצמרת הכדורסל היווני. בשנת 2004, חזרה הקבוצה לליגת העל בהנהגת מריאן קרלג'ביץ והאחים סוליס.

הקבוצה משתתפת ביורוקאפ מאז שנת 2007. בעונת 2009/10 הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי הגמר והודחה על ידי קבוצת פאמסה ולנסיה מספרד.

בשנת 2010 עברה הקבוצה לשחק בעיר לאמיה, לאחר 81 שנים בעיר אתונה. בתחילת עונת 2011/12 הורדה הקבוצה לליגה השנייה עקב בעיות תקצביות.

## תארים והישגים
***[[ליגת העל היוונית בכדורסל|הליגה היוונית]]**:
*אליפות (6): 1929, 1939, 1940, 1953, 1955, 1957
**מקום שני: 1950, 1951, 1954
***[[הגביע היווני בכדורסל|הגביע היווני]]**:
**גמר: 1987
**חצי גמר: 2008
***[[יורוקאפ]]**:
**חצי גמר: 2010

## שחקנים בולטים
* רודריק בלאקני
* בריטון יונסן
* קונסטנטינוס חראלאמפידיס
* יאן ווג'יוקאס
* דווין סמית
* ג'וש דאביס
* דיורו אוסטוביץ'
* ואסיליוס קסאנטופולוס

## קישורים חיצוניים

* 
קטגוריה:קבוצות כדורסל יווניות
בית סוהר דמון

שמאל|ממוזער|250px|בית סוהר דמון לאחר השריפה בכרמל בשנת 2010

**בית סוהר דמון** הוא בית סוהר השוכן על הר הכרמל. בית הסוהר נבנה על אתרו של יישוב קדום מהתקופה הביזנטית בשם "ח'רבת א-דמון". בחצר הכלא התגלתה רצפת פסיפס, בורות קברים חצובים ושברי עמודים.

## היסטוריה
בית סוהר דמון הוקם בשנת 1953 על אדמות שהיו שייכות לחברת "קרמאן, דיק וסלטי" בבעלות משפחת קרמאן – משפחה ערבית מוסלמית מחיפה – במקום שהיו בו מחסני טבק. את בית הסוהר הקימו האסירים עצמם, שעברו מבתי סוהר אחרים, שבהם לא היה מקום. בית סוהר דמון סבל שנים רבות מבעיות תחזוקה ובריחות של אסירים. בדצמבר 1987 נותר בית הסוהר מספר ימים ללא חשמל ומים זורמים.

בשנת 2000 נסגר בשל המצב הירוד בו. לאחר האינתיפאדה השנייה נפתח מחדש. כיום משמש בית הסוהר למאסר ולמעצר של שוהים בלתי חוקיים, אגף אסירות ביטחוניות, וכן אגף של אסירים פליליים העוסקים בתחזוקתו. בית הסוהר עבר שיפוץ מקיף הכולל שדרוג כלל אגפי הכלא, וכן שופר מערך הביטחון ההקפי של בית הסוהר, בבית הסוהר מוחזקים כ-250 אסירים, מרביתם שוהים בלתי חוקיים, והוא בעל רמת ביטחון בינונית.

ב-2 בדצמבר 2010, במהלך השרפה בכרמל, נשרפו יערות מסביב לכלא והוא פונה. כ-37 צוערים של שירות בתי הסוהר נהרגו בעת שהיו בדרך לסייע לפינוי הכלא, כשהאוטובוס שבו נסעו נלכד בלהבות. זו הפעם הראשונה בתולדות ישראל בה פונה כלא שלם מיושביו. על אף שהאש בערה מסביב לבית הכלא הוא לא ניזוק.

## קישורים חיצוניים

* בית סוהר דמון, באתר השב"ס
* 
* 
*  כתבה בה מתאר דוד בן הרוש ממנהיגי אירועי ואדי סאליב את חוויותיו מהכלא והתנאים בו.

## הערות שוליים

דמון
קטגוריה:הכרמל
קטגוריה:אסון הכרמל
בולבול הקבולבול

**בולבול הקבולבול** היא סדרת טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית שעסקה בהעברת תוכני זהירות בדרכים לילדים. הסדרה הופקה על ידי שירות הסרטים הישראלי ב-1976, וכללה 15 פרקים בני 5 דקות, שצולמו בשחור-לבן.

גיבור הסדרה היה ילד ושמו שמוליק, אשר כונה "בולבול הקבולבול" מפני שנהג לבצע פעולות באופן מבולבל ולא הגיוני. כך למשל: הסתרק עם מברשת שיניים, לבש בגדים חמים בקיץ, ערך מקלחת לקרפיון שקנתה אמו, ועוד. מראהו המגודל (את דמותו גילם שחקן בוגר, איציק וייס) בין הילדים הוסיף לנלעגותו. מחשש שמעשיו המוזרים יסכנו אותו בכביש, הכין לו אביו "פעמון אזעקה" לצוואר וכובע עם "פנס סכנה", שצלצלו והבהבו בכל פעם שעמד לעשות פעולה מסוכנת, כמו לחצות את הכביש מבלי להסתכל לצדדים. באופן זה ביקשו יוצרי הסדרה להעביר את המסר לפיו זהירות בדרכים היא נורמה שיש לנהוג לפיה, וכשם שאין מסתרקים עם מברשת שיניים, אין חוצים את הכביש מבלי להסתכל לצדדים.

פרק טיפוסי בסדרה נפתח בסצנה בה נראה מספר סיפורים (בגילומו של יאיר רובין) מוקף בחבורת ילדים. המספר פתח במשפט "פעם היה ילד שקראו לו שמוליק, אבל אף אחד לא קרא לו שמוליק, כי כולם קראו לו...", והילדים ענו "בולבול הקבולבול". "למה?" שאל המספר, "כי הוא היה מבולבל", ענו הילדים. אז סיפר להם המספר את אחת מהאנקדוטות המשעשעות אודות בולבול הקבולבול, ולאחר מכן סיפור נוסף המעלה את סוגיית הזהירות בדרכים.

## קישורים חיצוניים
* "בולבול הקבולבול" באתר כאן חינוכית
* 
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות לימודיות-חינוכיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1976
קטגוריה:כאן חינוכית: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה אשר עוסקות בבטיחות בתחבורה
קטגוריה:שירות הסרטים הישראלי
מוסר אביך

**מוסר אביך** הוא ספר מוסר שנכתב על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק. 
## מהדורות
"מוסר אביך" נכתב בשנים בהן שימש הרב קוק כרבה של העיירה זוימל שבליטא. בהקדמה לספר הסביר הרב קוק את הסיבה לכתיבת הספר: 

.

בשונה מספרי מוסר אחרים ביהדות, ספר זה משמש כולו כמבוא ללימוד המוסר ולבניין הנפש. הספר מסמן את הקווים הכלליים לתיקון המידות, ומדגיש את הנקודות הראויות לתיקון, בפרט בדורנו. בדומה לספרים אחרים של הרב קוק, גם מוסר אביך מושתת על דברי קבלה, המועברים תחת ידו בצורה נגישה ובהירה יותר ללומדים.

## מבנה הספר
* **מעין הקדמה** - צורך לכתיבה, רשימות עניינים לעיון וללימוד.
* **פרק א** - מצוות יראת ה'.
* **פרק ב** - סידור כוחות הנפש בדרכי עבודת ה'.
* **פרק ג** - בירורי מידות הנפש.
* **פרק ד** - חשבון הנפש בעבודת ה' והערכת מדרגותיה.

## מתכני הספר
*התפילה היא מבחן לאדם - אם אינו מבין את הערך של בניין בית המקדש ובקיבוץ גלויות, לא יוכל להתפלל בכוונה ולבקש על כך מקירות לבו.
*סיפור תיבת נח כהדרכה לתיקון נפש האדם.
*יראת שמים היא לבדה חכמה

## מהדורות
הספר יצא לאור לראשונה בי"ח אב ה'תש"ו (1946) - כחמישים שנה לאחר כתיבתו - בעריכת הרב צבי יהודה הכהן קוק, בנו של המחבר, ובהוצאת "ירושלים" (דגל ירושלים) שעל יד ישיבת מרכז הרב. החל מהמהדורה השנייה שיצאה בשנת ה'תשל"א ואילך, יוצא לאור הספר על ידי מוסד הרב קוק, בצירוף קובץ פסקאות של הרב קוק על מידות שונות, בשם מידות הראי"ה.

מהדורה מנוקדת של הספר עם ביאור, בשם "**אל הנפש: מסע אל הנפש וכוחותיה, בעקבות ספרו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק "מוסר אביך**", בהוצאת ראש יהודי, בתל אביב. (מהדורה ראשונה יצאה בג' באלול תשס"ח ושנייה בכסלו תשס"ט). גם אל הוצאה זו נוסף 'מדות הראי"ה'.

## ראו גם

* תיקון המידות
* מידות טובות

## לקריאה נוספת
* הרב חן חלמיש, **אל הנפש - מסע אל הנפש וכוחותיה**, ראש יהודי, כסלו תשס"ט (מהדורה שנייה).
* הרב חגי לונדין, ביאור על מוסר אביך, סדרת הראי"ה קוק המבואר, הוצאת ידיעות ספרים, 2015.
## קישורים חיצוניים

* מוסר אביך 
* שיעורים במוסר אביך באתר מכון מאיר.
* יהודה ביטי, עיון בספר "מוסר אביך"" באתר דעת

קטגוריה:ספרי מוסר
קטגוריה:ספרי מחשבת ישראל
קטגוריה:ספרי 1946
קטגוריה:חיבורי הראי"ה שהתפרסמו לאחר מותו
קטגוריה:ספרי מוסד הרב קוק
תורגאו

**תורגאו** (בגרמנית: **Thurgau**) הוא קנטון הממוקם בצפון-מזרח שווייץ עם כ-260,000 תושבים (נכון ל-2013). ושטחו הוא כ-991 קמ"ר. תורגאו גובל בחלקו הצפוני בימת קונסטנץ ובנהר הריין. בירת הקנטון והעיר הגדולה ביותר היא פראונפלד (Frauenfeld) אולם היא עיר קטנה עם כ-23,000 תושבים וניתן לומר שבקנטון אין אף עיר גדולה.

האזור היה מיושב עוד מתקופות פרהיסטוריות. בשנת 450 האזור היה מיושב על ידי אלמאנים. במאה ה-6 תורגאו הפכה לגאו באימפריה הפרנקית, ועברה לדוכסות שוואביה בתחילת המאה ה-10. במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית היו מאבקים תרבותיים ואלימים רבים במקום, עד כאשר האוכלוסייה שינתה את דתה וקיבלה את הרפורמציה. בשנת 1798 תורגאו הצטרפה לרפובליקה ההלווטית ובשנת 1803 הצטרפה גורטאו כקנטון לשווייץ. החוקה המקומית התקבלה בשנת 1987.

השפה המדוברת ביותר בקנטון היא גרמנית. הדת הנפוצה ביותר היא הנצרות הפרוטסטנטית (45% מהמאמינים), ולאחריה גם בנצרות הקתולית (36%).

מבחינה כלכלית, הקנטון ידוע בתוצרתו החקלאית הכוללת ירקות ופירות רבים (במיוחד תפוחים ואגסים). בנוסף על כך, החקלאות המקומית מפיקה גם סיידר ויין. ישנה גם תעשייה בקנטון. התעשיות העיקריות הן דפוס, טקסטיל ועבודות יד. עסקים קטנים ובינוניים נתפשים כחשובים מאוד בכלכלה המקומית.

## שלטון
הקנטון מחולק ל-8 מחוזות:
# פראונפלד (Frauenfeld).
# שטקבורן (Steckborn).
# קרויצלינגן (Kreuzlingen). 
# ויינפלדן (Weinfelden).
# בישופסצל (Bischofszell).
# דיסנהופן (Diessenhofen).
# מינכווילן (Münchwilen).
# ארבון (Arbon).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:שווייץ: קנטונים
חתך ארכאולוגי

[שמאל|ממוזער|250px|חתך ארכאולוגי. הקירות מסומנים בצבע [חום (צבע)|חום והרצפה במרובעים לבנים. ניתן לראות בחתך איך הרצפה ניגשת לקיר]]
שמאל|ממוזער|250px|חתך בשכבות עפר
**חתך ארכאולוגי** הוא חתך בתוך ריבוע חפירה בשכבות העפר המציג את שכבות העפר השונות ואת הפרטים האדריכליים ששכבות העפר מתייחסות אליהן, כולל התיאור הגרפי של שכבות אלה.

בחפירה ארכאולוגית מזהים סוגים שונים של אלמנטים סטרטיגרפיים:
* אלמנטים אנכיים: קירות, בורות, מתקנים, עמודים.
* אלמנטים אופקיים: רצפות.
בנוסף אפשר למצוא גם אלמנטים נוספים, כגון: אלמנטים אלכסוניים: לדוגמה "אשפת ירושלים" שהצטברה במהלך השנים היא אלכסונית. אלמנטים אקראיים שאין ביניהם כל קשר. אלמנטים שיש ביניהם קשר סביבתי מסוים בלי זיקה מסוימת. למשל: כלים במערות קברים אשר הצטברו בפרק זמן ארוך, אבל לא ניתן לדעת איזה כלים הוכנסו קודם למערה ואיזה בשלב מאוחר יותר, כלומר: לא ניתן לדעת "מה קדם למה". אי אפשר ליצור זיקה ביניהם בעזרת סטרטיגרפיה.

החתך הארכאולוגי מאפשר להסיק מסקנות כרונולוגיות יחסיות בין האלמנטים השונים שנמצאו בריבוע החפירה. הניתוח נעשה בעזרת בדיקת הזיקות בין האלמנטים השונים.
## זיקות בין קירות ורצפות
ניתן למצוא שלוש זיקות ביו האלמנטים השונים:
***רצפה ניגשת לקיר, קיר ניגש לרצפה, קיר ניגש אל קיר** - חתך ארכאולוגי מבטא נקודה - הרצפה ניגשת לקיר בחתך מסוים. ניתן לראות ממבט על האם הרצפה ניגשת לקיר לכל אורכו. לעיתים הרצפה מרוחה על הקיר בעזרת סיד או טיח. גם קיר יכול לגשת לקיר אחר. קיר ניגש הוא קיר הדבוק/צמוד לקיר אחר. המשמעות הכרונולוגית של הזיקה הזאת היא: שני האלמנטים חיו פרק זמן מסוים ביחד באותה שכבה ארכאולוגית. 
***קיר בנוי על קיר, קיר בנוי על רצפה, רצפה בנויה על רצפה, רצפה מעל קיר** - אלמנט הנמצא מעל אלמנט כגון רצפה מעל קיר פירושו שהאלמנט העליון תיארוכו מאוחר לאלמנט התחתון. הרצפה נבנתה בתקופה מאוחרת יותר מאשר הקיר. הם חיו בתקופות ארכאולוגיות שונות. התיארוך המוחלט של הרצפה או הקיר בדוגמה תלויים בממצאים שנמצאו בעת החפירה בקיר או על הרצפה, שברי כלי חרס וממצאים אחרים העוזרים בקביעת התיארוך של השכבה בה נמצאו הקיר או הרצפה.

קטגוריה:מונחים בחפירה ארכאולוגית.
***קיר חותך רצפה** - מציאת קיר בחתך ארכאולוגי אשר על פי החתך יסודותיו חותכים רצפה הנמצאת בחתך גובה למשל באמצע אורך הקיר, פירושו שהקיר מאוחר לרצפה. בעת בניית הקיר הבונים חפרו בור לתוך רצפה קיימת והניחו את היסודות לקיר.
אילן וולקוב

**אילן וולקוב** (נולד ב-8 בספטמבר 1976) הוא מנצח ישראלי. שימש כמנהל אמנותי של אנסמבל המאה ה-21 לצידו של דן יוהס.

## ביוגרפיה
אילן וולקוב נולד בתל אביב ב-1976. אביו, אלכסנדר וולקוב, היה פסנתרן קונצרטים וחבר האקדמיה למוזיקה. אימו, שולמית וולקוב היא חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ופרופסור מן המניין בבית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. 

וולקוב התחיל לנגן בכינור ובפסנתר בגיל שש, ואת הכשרתו הראשונית כמנצח קיבל מהמנצח מנדי רודן באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. 

בגיל 19 מונה כמנצח צעיר בתזמורת הקאמרית "Northern Sinfonia" באנגליה, ולאחר מכן כמנצח הראשי של "Young Sinfonia", תזמורת הנוער של ה-Northern Sinfonia. בשנת 1997 מונה למנצח ראשי של תזמורת הנוער הפילהרמונית של לונדון. בשנת 1999 מונה על ידי סייג'י אוזאווה, המנצח והמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון, כעוזר מנצח בתזמורת זו. 

בינואר 2003 מונה למנצח ראשי של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC, לאחר שכבר ניצח עליה שנים ספורות לפני כן. במינוי זה היה וולקוב לצעיר המנצחים שמונו אי פעם כמנצח ראשי של תזמורת זו. בשנת 2004 נבחר על ידי החברה הפילהרמונית המלכותית כמוזיקאי השנה, כהוקרה על פועלו במסגרת התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. בספטמבר 2009 סיים שתי קדנציות בתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת, ומונה כמנצח אורח ראשי לתקופה של שלוש שנים נוספות.

במהלך הקריירה התמחה וולקוב בניצוח והקלטת יצירות אשר לא הוקלטו זה מכבר, או שלא הוקלטו מעולם, של מלחינים אשר נשכחו או לא זכו להכרה מספקת. הוא העיד על עצמו כנמשך במיוחד ליצירות שנכתבו "בין 1909 לשנות ה-20 של המאה הקודמת". הוא הקליט מספר אלבומים בלייבל "היפריון" (Hyperion). בשנים 2011–2014 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של איסלנד.

וולקוב הוא מיוזמי מועדון ההופעות "לבונטין 7" ומופקד במסגרת זו על הזמנתם של מוזיקאים מחו"ל להופעות בישראל.

### פעילות פוליטית
ב-11 בספטמבר 2025, בסיום קונצרט ברויאל אלברט הול בלונדון, קרא לסיום מלחמת חרבות ברזל ולשחרור החטופים. באותו היום צוטט בעיתון הטיימס כי בשל המלחמה לא יעבוד עוד כמנצח בישראל. ב-19 בספטמבר נעצר לפחות משעה על ידי משטרת ישראל, יחד עם מפגינים נוספים שהפגינו נגד המלחמה ליד גדר המערכת סמוך לקיבוץ נירים, ושוחרר כעבור זמן קצר. בזמן מעצרו תועד כשהוא אומר: "חייבים לעצור את רצח העם עכשיו. זה הורס את החיים של כולם, תעצרו את זה".

## חיים אישיים
לוולקוב ובת זוגו, המוזיקאית מאיה דוניץ, נולדו שתי בנות. לו בן נוסף מבת זוגו הנוכחית
.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
אמיר ספאהיץ'

**אמיר ספאהיץ**' (בבוסנית: **Emir Spahić**; נולד ב-18 באוגוסט 1980) הוא כדורגלן עבר בוסני ממוצא מוסלמי, ששיחק בעמדת הבלם. לזכותו של ספאהיץ' 94 הופעות במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה, שם הוא שימש כקפטן הנבחרת.

## קריירת מועדונים
קריירת הכדורגל של ספאהיץ' החלה בשנת 1998 בצ'ליק זניצה ולאחר שנה עבר לג.ו.ש.ק. דוברובניק. ב-2001 עבר ל-נ.ק. זאגרב הקרואטית, עימה זכה באליפות בשנת 2002. בשנת 2004 עבר לשחק בליגת העל הרוסית, שם שיחק בקבוצות שיניק ירוסלאבל, טורפדו מוסקבה ולבסוף – לוקומוטיב מוסקבה, עימה זכה בגביע הרוסי ב-2007.

ב-2009 עבר ספאהיץ' למונפלייה מליגת העל הצרפתית. בעוד שבקבוצתיו הקודמות מיעט ספאהיץ' להבקיע, וכבש 11 שערים בלבד בשמונה שנים, ספאהיץ' החל להבקיע במדי מונפלייה כבר במשחקו הראשון, מול פריז סן-ז'רמן.

בקיץ 2011 חתם בסביליה הספרדית תמורת 2 מיליון אירו עד ליולי 2014, ב-26 בספטמבר 2013 הושאל לאנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית. ב-14 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד וולגה ניז'ני נובגורוד.

ב-28 ביוני 2013 חתם בבאייר לברקוזן לשנתיים. ב-12 באפריל 2015 שוחרר מהקבוצה, לאחר שהכה באיש ביטחון של המועדון אשר סירב להכניס את חבריו לחדר ההלבשה.

ב-5 ביולי 2015 חתם בהמבורג לעונה אחת. בינואר 2017 שוחרר מהקבוצה.

## קריירה בינלאומית
ספאהיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה ב-7 ביוני 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד . מאז הופעת הבכורה שלו הפך ספאהיץ' לשחקן חשוב בנבחרת. ספאהיץ' היה קפטן החל מיורו 2008 ועד מונדיאל 2014. ספאהיץ' העפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה ונכלל בסגל הנבחרת לקראת הטורניר. ב-7 באוגוסט 2014 הודיע על פרישה מהנבחרת, אך חזר בו בהמשך והוא שיחק גם במוקדמות יורו 2016.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים בוסנים
קטגוריה:בלמי כדורגל בוסנים
קטגוריה:מגני כדורגל בוסנים
קטגוריה:כדורגלני צ'ליק זניצה
קטגוריה:כדורגלני נ.ק. זאגרב
קטגוריה:כדורגלני שיניק ירוסלבל
קטגוריה:כדורגלני טורפדו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיב מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני מונפלייה
קטגוריה:כדורגלני סביליה
קטגוריה:כדורגלני אנז'י מחצ'קלה
קטגוריה:כדורגלני באייר לברקוזן
קטגוריה:כדורגלני המבורג
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בוסניה והרצגובינה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:ספורטאים זרים בקרואטיה
קטגוריה:ספורטאים זרים ברוסיה
קטגוריה:ספורטאים זרים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים בוסנים בספרד
קטגוריה:ספורטאים בוסנים בגרמניה
קטגוריה:בוסנים שנולדו ב-1980
בית העלמין הדרום

ממוזער|285x285 פיקסלים|מפת בית העלמין דרום
**בית העלמין הדרום**, הידוע גם בשמות **בית העלמין חולון** ו**בית העלמין בת ים**, הוא בית עלמין בדרום-מזרח העיר בת ים, בגבול עם חולון וראשון לציון.

## מיקום
בית העלמין הדרום שוכן סמוך למחלף קוממיות בנתיבי איילון בדרום העיר בת ים ובגבול עם חולון וצפונית-מזרחית לשכונת נווה חוף בראשון לציון. ליד בית העלמין שוכן האצטדיון העירוני של בת ים ומסוף אוטובוסים.

תחילה השתרע בית העלמין על שטח של 500 דונם, ומאוחר יותר הורחב בעוד 300 דונם. בבית העלמין פועל גם בית קברות צבאי.

## היסטוריה
בית העלמין הוקם בשנת תשכ"ד (1964), לאחר שהשטח בבית הקברות נחלת יצחק ובית עלמין טרומפלדור החל לאזול. ראש עיריית בת ים, דוד בן ארי, התנגד להקמתו, משום שהעדיף שימושים אחרים לשטח שנלקח למטרה זו. בית העלמין יועד להיות בית עלמין האזורי הראשי של תל אביב, וכך היה במשך 15 שנים, עד לפתיחתו של בית העלמין ירקון. הוא תוכנן על ידי האדריכל ר"מ מאיר. את טקס הפתיחה ערך הרב הראשי של תל אביב איסר יהודה אונטרמן, בז' באדר תשכ"ד. בחודש אייר של אותה שנה נטמן בבית העלמין הנפטר הראשון.
[שמאל|ממוזער|300px|[אנדרטה|אנדרטאות לזכר קהילות יהודיות שחרבו בשואה]]
למרות היותו בתחום שיפוטה של בת ים, רבים מכנים אותו "בית העלמין חולון", וזאת מפני שעם פתיחתו הכניסה היחידה אליו הייתה מהשער המזרחי, מכיווּן חולון. רק לאחר מספר שנים נבנה השער הצפוני מכיווּן בת ים, שעם בנייתם של נתיבי איילון הפך לשער המרכזי.

כמו ברוב בתי העלמין הגדולים בישראל, גם בבית העלמין הדרום ישנן מצבות רבות לזכרן של קהילות שנספו בשואה, ומתחת לחלקן אפר של הנספים.

בבית העלמין קבורים כ-200,000 נפטרים, והוא מוגדר על ידי המוסד לביטוח לאומי כ"בית עלמין סגור".

בבית העלמין מצויה חלקה להורים שכולים, חלקה לילדים וחלקות לקבוצות אוכלוסייה ייחודיות נוספות.

## קישורים חיצוניים

* בית העלמין הדרום, באתר חברה קדישא
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
*
הדרום
קטגוריה:בת ים: גאוגרפיה
שאול חייק

**שאול חייק** (נולד ב-9 באוגוסט 1948) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת החלוץ בשנות השישים והשבעים. חייק בילה את מרבית הקריירה בהפועל פתח תקווה, ולאחר מכן שיחק גם בהפועל רמת גן, מכבי חיפה, הפועל יהוד ומכבי רמת עמידר. חייק התפרסם כחלוץ כובש שערים והתבלט בעיקר כנוגח מוכשר.

## קריירה
חייק נולד בעיראק למשפחה מבוססת ובה חמישה ילדים (אחד מהם, אחיו הבוגר, יצחק חייק). אב המשפחה היה רופא. המשפחה עלתה לישראל ב-1951 והתיישבה במעברת אור יהודה. חייק גדל באור יהודה ושיחק במחלקת הנוער של קבוצת הפועל המקומית. כשהגיע לגיל נוער היה משחק בבקרים במדי קבוצת הנוער, ואחר הצהריים במדי הקבוצה הבוגרת. הפועל אור יהודה שיחקה באותן שנים בליגה א', אז הליגה השנייה, ומאמנה היה שמואל סגל, שחקן עבר בהפועל פתח תקווה. סגל המליץ לראשי הפועל פתח תקווה על חייק הצעיר, וביולי 1965, עוד לפני שמלאו לו 17, הוא הגיע למבחנים בקבוצה, התקבל, ומיד יצא איתה למסע ברחבי אירופה וארצות הברית.

חייק, שנאלץ לעשות את הדרך מאור יהודה לפתח תקווה באוטובוסים עד שהקבוצה קנתה לו וספה, השתלב בקבוצה במהירות וכבר בעונתו הראשונה היה לשחקן הרכב ואף כבש שלושער לרשת מכבי יפו במחזור האחרון. בעונת 1966/1968 היה חייק הכובש המוביל של הפועל פתח תקווה עם 24 שערים (ב-60 מחזורים), והקבוצה סיימה במקום השני והגיעה לגמר הגביע.

גם הפגרה שבאמצע אותה עונה הייתה מוצלחת מבחינתו, כשבקיץ 1967 לקח חלק בזכייה של נבחרת הנוער בגביע אסיה. באותה עת גם עבד כצייר שלטים וסייע בפרנסת משפחתו. בעונת 1968/1969 נחלשה הקבוצה והידרדרה למרכז הטבלה, אך חייק המשיך להיות הכובש המוביל עם עשרה כיבושים. העונות הבאות של הקבוצה היו דלות מבחינת כיבוש שערים, עם ממוצע של פחות משער למשחק, אבל גם כך הוסיף חייק עשרים שערים לפני שעבר להפועל רמת גן מהליגה השנייה בקיץ 1973.

חייק שיחק ברמת גן שלוש עונות, במהלכן היה הכובש המוביל של הקבוצה. לאחר מכן עבר למכבי חיפה ורשם הופעת בכורה מרשימה, בה כבש שלושער מול הפועל כפר סבא. בסיום העונה ירדה מכבי חיפה לליגה השנייה, וחייק החליט לפרוש מכדורגל. הוא חזר בו לאחר שאנשי מכבי רמת עמידר הצליחו לשכנע אותו להצטרף לקבוצתם, והוא סייע לה לעלות ליגה. עם סיום עונה זו פרש מכדורגל, הפעם באופן סופי. לאחר הפרישה פתח חייק חברה לייצור שלטים.

## קישורים חיצוניים

* דף השחקן באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל יהוד
קטגוריה:כדורגלני מכבי רמת עמידר
קטגוריה:אור יהודה: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קן ואטאנבה

**קן ואטאנבה** (ביפנית: **渡辺 謙**; ) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה יפני, מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2003 על תפקידו בסרט "הסמוראי האחרון".

## ביוגרפיה
ואטאנבה נולד בעיירה קודייה שבמחוז ניאיגטה ביפן, לאם מורה בבית ספר ולאב שעסק בקליגרפיה.

לאחר שסיים את לימודיו עבר ואטאנבה לטוקיו, שם החל לעבוד בתיאטרון מקומי. הופעת הקולנוע הראשונה שלו הייתה בשנת 1984 בדרמת המלחמה היפנית "הילדים של מקרת'ור". לאחר מכן השתתף ואטאנבה במספר סדרות טלוויזיה מקומיות, בעקבותיהן זכה לפופולריות ברחבי יפן.

בשנת 1989 בזמן צילומיו לסרט המקומי "גן עדן וארץ", חלה ואטאנבה בלוקמיה מיאלואידית חריפה. לאחר מספר טיפולי כימותרפיה שב ואטאנבה לסט הצילומים, אך שנתיים לאחר מכן חלה החמרה במצבו. לאחר שיפור במצבו הבריאותי חזר ואטאנבה לקולנוע היפני וזכה ב"פרס האקדמיה היפנית" על משחקו בסרט "קיזונה". ב-2002 זכה ואטאנבה ב"פרס האקדמיה היפנית" השני שלו, הפעם על תפקידו בסרט "ג'נזי: שנת אלף האהבה".

בשנת 2003 שיחק ואטאנבה בסרט אמריקאי ראשון, "הסמוראי האחרון", לצידו של טום קרוז. בסרט גילם את דמותו של הסמוראי לורד קאטסומאטו, המנהיג האחרון בשושלת עתיקה של סמוראים. על תפקידו קיבל ואטאנבה מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, ובכך הפך לשחקן היפני השביעי בהיסטוריה שמקבל מועמדות לפרס אוסקר. בנוסף קיבל ואטאנבה גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב. באותה שנה קיבל ואטאנבה את "פרס האקדמיה היפנית" השלישי שלו, על תפקידו בסרט "שחר של יום חדש".

בשנת 2005 השתתף ואטאנבה במותחן הפעולה שובר הקופות של כריסטופר נולן "באטמן מתחיל", בו גילם את דמותו של ראס-אל-גול, אויבו של באטמן. לאחר מכן שיחק ואטאנבה לצידן של ג'אנג דזה יי וגונג לי, בדרמה הרומנטית זוכת 3 פרסי האוסקר "זכרונותיה של גיישה".

ב-2006 שיחק ואטאנבה בתפקיד ראשי בדרמת המלחמה ההיסטורית של קלינט איסטווד, "מכתבים מאיוו ג'ימה". בסרט גילם את טדאמיצ'י קוריבאישי, הגנרל בצבא האימפריה היפנית שניהל את מגננת הכוחות היפניים במהלך קרב איוו ג'ימה. ב-2007 זכה וואטאנבה ב"פרס האקדמיה היפנית" הרביעי שלו, על משחקו בסרט "זיכרונות של מחר". קן זכה בפרס זה בשנת 2010, על משחקו בסרט "Shizumanu Taiyō". בשנה זו שיחק ואטאנבה גם בסרט האמריקאי שובר הקופות התחלה, בתפקיד סאיטו.

באוקטובר 2016 שיחק בסרטו של גאס ואן סנט, "ים של עצים" (The Sea of Trees) לצד נעמי ווטס ומתיו מקונוהיי.

בשנת 2022 החל לככב בסדרת הטלוויזיה "טוקיו וייס" של רשת HBO Max; המבוססת על סיפור אמיתי שיצא כספר בשם זהה משנת 2009 מאת ג'ייק אדלשטיין.

## חיים אישיים
לוואטאנבה בן בשם דאיי ואטאנבה, גם הוא שחקן, ובת בשם אן ואטאנבה, דוגמנית, מאשתו הראשונה יומיקו ואטאנבה. ב-2005 התחתן ואטאנבה בשנית, עם השחקנית והמפיקה קאהו מינמי.

## פילמוגרפיה נבחרת
### קולנוע
*הילדים של מקרת'ור (1984)
*טמפופו (1986)
*ברוך שובך מר מקדונלד (1998)
*הסמוראי האחרון (2003)
*זכרונותיה של גיישה (2005)
*באטמן מתחיל (2005)
*זיכרונות של מחר (2006)
*מכתבים מאיוו ג'ימה (2006)
*עוזר הערפד (2009)
*שאנגחאי (2010)
*התחלה (2010)
*גודזילה (2014)
*ים של עצים (2016)
*רובוטריקים: האביר האחרון (2017) - דיבוב 
*אי הכלבים (2018) - דיבוב
*בל קנטו (2018)
*גודזילה: מלך המפלצות (2019)
*פוקימון: הבלש פיקאצ'ו (2019)
*פוקושימה 50 (2020)
*היוצר (2023)
*הממלכה של קנסקי (אנ') (2023) - דיבוב

### טלוויזיה
* טוקיו וייס (2022-הווה)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יפנים
קטגוריה:מדבבים יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1959