open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נוף איילון

ממוזער|250px|חזית הכניסה לבניין בית הכנסת המרכזי ביישוב, 11/09
**נוף איילון** (**נוף אַיָּלוֹן**) הוא יישוב קהילתי דתי הממוקם בצמוד לקיבוץ שעלבים וקריית חינוך שעלבים, ובסמוך לעיר מודיעין. היישוב שייך למועצה אזורית גזר, בה הוא מהווה את היישוב המזרחי ביותר.

היישוב נוסד בשנת 1994, ונכון לשנת 2022 מתגוררים בו כ-2,000 תושבים.

## היסטוריה
בתחילה אושר היישוב ב"ועדה לבנייה למגורים (ול"ל) כהרחבה של קיבוץ שעלבים, במטרה לשכן בה את סגל ישיבת שעלבים הנמצאת בתחום הקיבוץ ואת גמלאיה. כדי להקים את השכונה הקימו ראשי הישיבה עמותת משתכנים פרטית. בפועל, רבים מהמתיישבים בנוף איילון היו משפחות שהזיקה שלהן לישיבה נבעה מהעובדה שבניהן למדו בה.

בשלב א' נבנו בנוף איילון 170 יחידות דיור על מגרשים בשטח של 400 ו-500 מ"ר. כשנתיים אחר כך הושלם שלב ב' של היישוב ובו 150 יחידות. השלב השני נבנה מחוץ לאדמות המועצה האזורית גזר, בקצה התחום של הקו הירוק (בתחום שטח ההפקר). בשטח המכונה "שטח גלילי", משום שאינו שייך מוניציפלית לשום מועצה. כך, תושבי שלב ב' לא התבקשו מעולם לשלם ארנונה והיטלי ביוב. כתוצאה מכך סירבה המועצה לספק שירותים לתושבי שלב ב'. לצורך קבלת החלטה בנושא שיוך השטח המוניציפלי של היישוב, הקים משרד הפנים "ועדת גבולות", שקבעה, כי יש להפריד את השכונה מהקיבוץ ולספח אותה לעיר מודיעין. תושבי השכונה מצדם דרשו שתוכרז כיישוב נפרד בתחום מועצת גזר, לאחר שהופרדו מהקיבוץ, שלא רצה להכלילם בוועד שלו.

באוקטובר 2000 עתרו תושבי היישוב לבג"ץ נגד הסיפוח למודיעין. לבסוף הוחלט להותיר את היישוב בתחום המועצה האזורית גזר.

החל משנת 1999 הרב גדעון בנימין כיהן כרב היישוב. בספטמבר 2023 הודיע הרב על רצונו לפרוש מהתפקיד. במרץ 2025 רב אלעד הלחמי החליף אותו בתפקיד.

## חינוך ונוער
בית ספר "שלהבת" בנים, בית ספר "שלהבת" בנות, תלמוד תורה "דביר", אולפנת שעלבים, ישיבת ההסדר, ישיבת דרך חיים, הישיבה התיכונית שעלבים נמצאות סמוך לקצה היישוב, בתחום קריית חינוך שעלבים.

ביישוב פועלת תנועת הנוער בני עקיבא תנועת הנוער המרכזית ביישוב, הסניף ביישוב הוא נפרד. התנועה אריאל פועלת כסניף הרשמי של קריית החינוך שעלבים הסמוכה ליישוב. ביישוב קיימת גם עמותת 'איתנים בדרך' לילדים בעלי מוגבלויות, אותה הקימו חיים ודבורה לוי על שם בנם איתן לוי שהוא בעל שיתוק מוחין.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:מועצה אזורית גזר
קטגוריה:יישובים דתיים בישראל
קטגוריה:עמק איילון
קטגוריה:שעלבים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1994
קטגוריה:יישובים במחוז המרכז
קטגוריה:יישובי הכוכבים
קטגוריה:נוף איילון: אישים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם יישוב קדום
In Flames

**In Flames** (אנגלית: **אין פליימס**, "בלהבות") היא להקת הבי מטאל משוודיה. הלהקה נוסדה בשנת 1990 על ידי הגיטריסט יספר סטרמבלאד. In Flames, יחד עם At the Gates ו-Dark Tranquillity, נחשבת לחלוצה בז'אנר שמכונה כיום דת' מטאל מלודי, אך בהמשך התנסתה בכיוונים שונים, והוסיפה אלמנטים של סגנונות כמו מטאל אלטרנטיבי, מטאלקור מלודי וגרוב מטאל.

## ייסוד ו-Lunar Strain

הלהקה נוסדה בשנת 1990 על ידי הגיטריסט יספר סטרמבלאד, כפרויקט צדדי של להקת הדת' מטאל הנוכחית שלו אז, Ceremonial Oath. מטרתו הייתה לכתוב שירים עם כיוון מוזיקלי מלודי יותר, דבר שלא הורשה לעשות בלהקתו המקורית. בשנת 1993, סטרומבלד החליט לעזוב את להקתו בגלל הבדלים מוזיקליים והחל להתמקד יותר ב-In Flames. באותה שנה גייס סטרמבלאד את גלן לונגסטרום בגיטרה ואת יוהאן לרסון בבס כדי להרכיב את ההרכב הרשמי הראשון של In Flames. 

השלישייה הקליטה הדגמה באוגוסט 1993 ושלחה אותה לחברת תקליטים שוב. על מנת להגדיל את סיכוייהם להחתים את הלהקה הם שיקרו ואמרו שכבר הוקלטו שלוש עשרה שירים, כשלמעשה היו להם רק שלושה. בעל החברה נהנה מהמוזיקה, והחתים אותם מיד.  

לאחר החתימה החלה העבודה על אלבום הבכורה של הלהקה. האלבום, שכותרתו Lunar Strain, הוקלט באולפן פרדמן ויצא באוגוסט 1994. מכיוון שללהקה עדיין לא היה סולן, סטרומבלד ביקש ממיקאל סטאן מ-Dark Tranquility לספק שירה בהפעלה. בהקלטה השתתפו גם מוזיקאים רבים אחרים, כולל הגיטריסטים אנדרס איוורס, קרל נסלונד ואוסקר דרונייק (האחרון שסיפק שירת רקע), הסולנית ג'ניקה ג'והנסון, והכנרת אילבה ווהלסטדט.
## דיסקוגרפיה

## חברי ההרכב
### נוכחיים
* אנדרס פרידן (Anders Fridén) - סולן
* ביורן גלוטה (Björn Gelotte) - גיטריסט
*ניקלס אנגלן (Niclas Engelin)- גיטריסט
*ברייס פול (Bryce Paul)- גיטרה בס
*טאנר ווין (Tanner Wayne)- מתופף

### בעבר
* יספר סטרמבלאד (Jesper Strömblad) - גיטריסט
* הנריק פורס (Henrik Forss) - סולן
* מיכאל סטאנה (Mikael Stanne) - סולן
* יוהאן לארסון (Johan Larsson) - סולן, באסיסט
* גלן יונגסטרם (Glenn Ljungström) - גיטריסט
* ניקלאס אנגלין (Niklas Engelin) - גיטריסט
* אנדרס איוורס (Anders Iwers) - גיטריסט
* קארל נסלונד (Carl Näslund) - גיטריסט
* אנדרס יווארפ (Anders Jivarp) - מתופף

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות דת' מטאל
קטגוריה:להקות מטאל אלטרנטיבי
קטגוריה:להקות מטאלקור
קטגוריה:להקות גרוב מטאל
קטגוריה:להקות מטאל שוודיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1990
האמרפול

**"האמרפול"** (שוודית: **Hammerfall**) היא להקת פאוור מטאל מגטבורג, שוודיה, שהוקמה בשנת 1993. האמרפול הנחשבת למחיית ז'אנר הפאוור מטאל בסוף שנות ה-90 עם צאת אלבום הבכורה שלה *Glory To The Brave* בשנת 1997. הלהקה הוקמה על ידי הגיטריסט אוסקר דרוניאק (Oscar Dronjak) לאחר שעזב את להקתו הקודמת, Ceremonial Oath (שהייתה להקת דת' מטאל, ז'אנר שונה מאוד מהפאוור מטאל שהאמרפול מנגנים) בשנת 1993.

## היסטוריה
בשנת 1993 לאחר שעזב את להקת הדת' מטאל סרמוניאל אות' (Ceremonial Oath) הקים הגיטריסט אוסקר דרוניאק עם חברו יספר סטרמבלאד את להקת האמרפול ובו בזמן המשיכו שניהם להשתתף בלהקות קריסטל אייג' (Crystal Age) ובאין פליימס (In Flames) בהתאמה כאשר הסולן היה מיכאל סטאנה מדארק טראנקיליטי מאז ההתקדם פרויקט הלהקה בעצלתיים.

ההתקדמות החלה בשנת 1996 כאשר השתתפה האמרפול בחצי הגמר של התחרות רוקסלאגט. להופעה הזאת לא הצליח מיכאל סטאנה להגיע ובמקומו הופיע יואקים קאנס שהפך לסולן הרשמי של הלהקה. האמרפול לא העפילו לגמר אך מספר רצועות שמע בביצוע חי הוקלטו ונשלחו לחברת התקליטים ההולנדית Vic Records שהחתימה את הלהקה שתכף נכנסה למשטר חזרות לקראת הקלטות אלבומם הראשון *Glory To The Brave* ("תהילה לאמיצים").

בינואר 1997 החליטו אוסקר ויואקים להתמסר ללהקת האמרפול במאת האחוזים כך שנדרש שינוי בהרכב, גלן ויספר פרשו על מנת להתמסר לאין פליימס והוחלפו על ידי סטפן אלמגרן ופטריק רפלינג. להקתו הקודמת של יואקים, קריסטל אייג', התפרקה ופרדריק חברו מהלהקה שימש באסיסט זמני בהאמרפול עד שנמצא באסיסט קבוע בדמותו של מאגנוס רוסן. חברת התקליטים הגרמנית ניוקליאר בלאסט (Nuclear Blast) רכשה את הלהקה מהחברה ההולנדית והחתימה אותה על חוזה ל-4 אלבומים נוספים. לפי הצעת החברה הוחלף המתופף באנדרס יוהנסן, בשלב זה מערך חברי ההרכב נשאר יציב.

## דיסקוגרפיה
* Glory To The Brave (1997)
* Legacy of Kings (1998)
* Renegade (2000)
* Crimson Thunder (2002)
* One Crimson Night - Live (2003) (אלבום הופעה חיה)
* Chapter V: Unbent, Unbowed, Unbroken (2005)
* Threshold  (2007)
* No Sacrifice, No Victory  (2009)
* Infected  (2011)

## חברי ההרכב
### חברי ההרכב הנוכחיים
* יואקים קאנס (Joacim Cans) - סולן
* אוסקר דרוניאק (Oscar Dronjak) - גיטריסט
* פונטאס נורגרן (Pontus Norgren) - גיטריסט
* פרדריק לארסון (Fredrik Larsson) - באסיסט
* אנדרס יוהנסון (Anders Johansson) - מתופף

### חברי ההרכב לשעבר
* מיכאל סטאנה (Mikael Stanne) - סולן
* יספר סטרמבלאד (Jesper Strömblad) - גיטריסט
* גלן יונגסטרם (Glenn Ljungström) - גיטריסט
* ניקלאס סאנדין (Niklas Sundin) - גיטריסט
* סטפן אלמגרן (Stefan Elmgren) - גיטריסט
* יוהאן לארסון (Johan Larsson) - באסיסט
מאגנוס רוסן (Magnus Rosén) - באסיסט
* פטריק רפלינג (Patrik Räfling) - מתופף

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:להקות פאוור מטאל
קטגוריה:להקות שוודיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1993
אנהידריד

שמאל|ממוזער|מולקולת אנהידריד|250px
**אנהידריד** (אנגלית: Anhydride) הוא תרכובת כימית המורכבת ממולקולה של חומצה (או משתי מולקולות מחוברות של חומצה), ממנה/מהן נטלו מולקולת מים אחת. ניתן להגדיר אנהידריד גם כתחמוצת של יסוד אל-מתכתי. פירוש המילה ביוונית הוא "נטול מים", ממנו גם נגזר המינוח העברי "**אלמימה**".

## דוגמאות
* כששתי מולקולות של **חומצה [[גופרית|גופרתית]]** (**H<sub>2</sub>SO<sub>4</sub>**) מגיבות ביניהן, מתקבלת **גופרית תלת-חמצנית** (**SO<sub>3</sub>**), הנקראת גם **אנהידריד גופרתי**. זוהי, אם כן, תחמוצת של יסוד אל-מתכתי (גופרית), וכן שתי מולקולות חומצה (במקרה זה הן אינן מחוברות) מהן נטלו מולקולת מים.
* כששתי מולקולות של חומצה קרבוקסילית מגיבות ביניהן, הן מתחברות האחת לשנייה תוך פליטת מולקולת מים. לדוגמה, שתי מולקולות **חומצה אתנואית** (**CH<sub>3</sub>COOH**, חומצה אצטית, המרכיב העיקרי בחומץ) מגיבות ליצירת **[[אנהידריד אצטי]]** (או **אצטט אנהידריד**, **אנהידריד אצטט**, **CH<sub>3</sub>O)<sub>2</sub>O)**).
* יון פירופוספט P2O74− הוא אנהידריד המגיב באופן ספונטני עם מולקולת מים לקבלת שני יוני זרחה HPO42−. האנרגיה החופשית המשתחררת בתגובה, 31.8 קילוג'אול למול, משמשת במגוון עצום של תהליכים בביולוגיה של התא.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תרכובות
קטגוריה:קבוצות פונקציונליות
פלטינה

**פלטינה** (Platinum) היא יסוד כימי שסמלו הכימי Pt ומספרו האטומי 78. שווי כל הפלטינה בעולם עמד על 257 מיליארד דולר (נכון לנובמבר 2021).

## תכונות
פלטינה היא מתכת מעבר לבנה-כסופה המשתייכת לקבוצת הפלטינה. משקלה הסגולי של פלטינה הוא 21.45 גרם לסמ"ק. רק 2 יסודות אחרים, אוסמיום ואירידיום, צפופים יותר. גם כשהיא נחשפת לאוויר, פלטינה עמידה מאוד בפני קורוזיה. היסוד לא מתחמצן אפילו בטמפרטורות גבוהות, אך הוא יכול להגיב עם ציאנידים, הלוגנים וגופרית. פלטינה אינה מסיסה בחומצת מימן כלורי וחומצה חנקתית, אולם ניתן להמיסה במי מלך. בנוסף, פלטינה עמידה בפני מגוון חומרים אחרים ובפני טמפרטורות גבוהות, תכונות הנרתמות לטובת שימושים תעשייתיים שונים. דרגות החימצון הנפוצות של פלטינה הן 2+, 3+ ו-4+.

## שימושים
פלטינה משמשת לייצור תכשיטים. שימושיה האחרים הם, בין היתר, בתחומי הרכב (כמרכיב בממירים קטליטיים), הכימיה (כזרז בתגובות כימיות רבות), הרפואה (ביצור כתרים לשיניים ותחליפים לעצמות שניזוקו), האלקטרוניקה (ליצור מגעים חשמליים) והציוד המדעי. משך תקופות ארוכות בהיסטוריה ועד לפני שנים אחדות, פלטינה הייתה יקרה יותר מזהב. נכון ל-2019, מחיר הפלטינה נמוך ממחיר הזהב בכמה מאות דולר ארצות הברית לאונקיית טרוי.

## היסטוריה
ימין|ממוזער|96px|סמל הפלטינה באלכימיה
מקור השם "פלטינה" הוא בספרדית ופירושו "כסף קטן".

סגסוגות פלטינה טבעיות ידועות לאדם כבר זמן רב. העדות האירופאית הראשונה לפלטינה דווחה בשנת 1557 בכתביו של ההומניסט האיטלקי ג'וליוס סקליגר (Julius Caesar Scaliger), שתיאר אותה כמתכת מסתורית שנמצאה במכרות באמריקה.

סמל הפלטינה באלכימיה הוא שילוב של סמלי הזהב והכסף.

## צורה בטבע
בקרום כדור הארץ מופיעה הפלטינה בדרך כלל בעפרות של ניקל ונחושת. בטון עפרה עשויים להימצא גרמים בודדים של פלטינה או פחות מכך. הפלטינה היא יסוד אדיש יחסית וכמעט אינה יוצרת תרכובות בטבע. לעיתים קרובות, פלטינה מופקת בכמויות קטנות ממחצבי מתכות אחרות. פלטינה מופקת כמעט תמיד יחד עם יסודות אחרים מקבוצת הפלטינה. כ-97% מהפלטינה החדשה בעולם נכרית בחמש ארצות, דרום אפריקה, רוסיה, זימבבואה, קנדה וארצות הברית.

שמאל|ממוזער|200px|מחצב פלטינה

## אמצעי זהירות
פלטינה מתכתית אינה רעילה ואינה גורמת לבעיות רפואיות, הודות לאדישותה הכימית. תרכובות פלטינה, לעומת זאת, עלולות להיות מסוכנות ורעילות, אך הן מופיעות בטבע לעיתים נדירות.

## קישורים חיצוניים

*פלטינה ב-Webelements 
*פלטינה בספריה הווירטואלית של מט"ח
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:מתכות יקרות
קטגוריה:מתכות מעבר
סורא

**סורא** הייתה עיר בדרום בבל (כיום, עיראק) אשר הייתה ממוקמת ממערב לנהר הפרת. בסורא פעלה ישיבת סורא, שהייתה אחד המרכזים האינטלקטואליים הגדולים של היהדות, מהמאה ה-2 ועד המאה ה-11. אדמות הסביבה של סורא התפרסמו בגידוליהן, בעיקר כרמים, שדות חיטה ושעורה ומטעי פירות.

יוסף בן מתתיהו כותב בספרו קדמוניות היהודים, שלאחר ביטול ממלכתם הקטנה (שהייתה על אדמות בבל, והוקמה על ידי חסינאי וחנילאי, יהודים בבלים, כ-45 שנים לפני חורבן בית המקדש השני), פקד משבר חמור ביותר את יהודי דרום בבל. גל של פעולות תגמול אנטי-יהודיות גרם לסדרה של הגירות, והתרוקנות של מרכזים רבים כמו סורא. חלק מהיהודים נמלטו לעיר סלוקיה שעל שפת החידקל. בעיר זו, הייתה מלחמה בין היוונים ובין הסורים, ולאחר בואם של היהודים לשם, הם השלימו, ועשו יד אחת נגד היהודים. התוצאות היו הרס וחורבן של סלוקיה היהודית, ומותם של רבים מהיהודים שהיגרו לשם. לאחר ההרס הרב, פנו יהודי סלוקיה (לשעבר) לעיר קטסיפון, בירת מלכות הפרתים, אך גם שם התנכלו להם. כדי להציל את נפשם, ברחו רוב יהודי המקום לערים נהרדעא ונציבין, שהיו ערי מבצר, שבהם יד היהודים הייתה על העליונה. מכיוון שרוב יהודי דרום בבל עברו דרך תלאות זו עד לערים אלו, נתדלדל היישוב היהודי בדרום בבל, וקהילות סורא וסביבותיה נחרבו.

כ-180 שנה לאחר חורבן והתדלדלות העם הזו, החלה קהילת סורא להתאושש, ואף נמצאו שם יהודים רבים במאה השלישית.

לאחר שרב חזר לבבל בתחילת המאה השלישית, הוא נוכח במצב הרוחני העגום של קהילת סורא ולכן בשנת 225, בחר לעזוב את המרכז התורני של יהודי בבל אז, נהרדעא, ולהקים ישיבה בסורא. ישיבה זו הפכה למרכז תורני חשוב בדרום בבל ובבבל בכלל, ולימים הפכה לאחת משתי ישיבות בבל הגדולות, סורא ופומבדיתא.

יש הסוברים (רב שרירא גאון, ספר הקבלה) שסורא היא העיר **מתא מחסיא** המוזכרת בתלמוד, ואולם, מתא מחסיא, המוזכרת בתלמוד, מובאת שם פעמים רבות כעיר סמוכה או בפרבר של העיר סורא, והישיבה שהתקיימה במתא מחסיא הועברה או שימשה מעת לעת כסניף נוסף לישיבת סורא.

עד המאה ה-10 היו רוב תושביה של סורא יהודים. כאשר נסע בנימין מטודלה לאזור בסביבות שנת 1170, הוא כבר לא מצא בו יישובים יהודיים.

## לקריאה נוספת
* מ. יודלביץ, **העיר סורא**: (פרקים א-ב), סיני, שנה א, עמ' קסח-קעד; (פרקים ג-ד), שנה א, עמ' רסח-רעה.

## קישורים חיצוניים
* יואל פלורסהיים, ייסודן וראשית התפתחותן של ישיבות בבל - סורא ופומבדיתא, באתר פשיטא.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות בבל
קטגוריה:בבל
מזלג

**מזלג** הוא כלי אכילה, לו ידית מצד אחד ומספר קצוות משוננים מצידו השני, אשר מטרתו להרים חתיכות מזון על מנת להקל על אכילתן.

המזלג נפוץ היום בעולם, אך במזרח הרחוק משתמשים בעיקר במקלות אכילה.

## היסטוריה
ממוזער|מזלגות פרסיים המתוארכים למאה השמינית או התשיעית
במקור, היו המזלגות ישרים ודמו לקלשון. מבנה זה אפשר לאחוז במזון בזמן שחותכים אותו וכן להרים את המזון, אך לא לאסוף אותו. מזלגות כאלה שימשו במזרח התיכון במשך מאות שנים, והוזכרו בתנ"ך:

מעריכים כי המזלג הגיע לאירופה במאה השביעית או השמינית, דרך השפעה פרסית. שם מעמד הביניים הבורגני, בעלי נימוסי השולחן, עשו שימוש במזלג לאכילת בשרים.

פרשן התלמוד חננאל בן חושיאל, אשר פעל בסוף המאה ה-10 ובתחילת ה-11, מספר על המזלג שבו עושים שימוש בני יוון. הוא מציין בפירושו למסכת בבא מציעא את הדברים הבאים: 

לפני המצאת המזלג אכלו באירופה רק באמצעות סכין, כף ובידיים. בני המעמדות העליונים, בעיקר הנשים שבהם, נהגו, על מנת שלא ללכלך את ידיהם, להרים את המזון מהצלחת ולאכול עם שני סכינים.

במאה ה-11 הגיע המזלג לאיטליה, דרך האימפריה הביזנטית, ושימש להחזקת גוש הבשר בזמן שחתכו אותו (ואת הבשר עצמו אכלו בידיים), אולם רק במאה ה-16 נוצרו מזלגות עם שלוש וארבע שיניים שנועדו לאכילת פסטה, זו הייתה התקופה בה הפך המזלג לפופולרי באיטליה בקרב האצולה. מעמד הסוחרים החל להשתמש במזלג אחרי 1700.

המזלג מוזכר בספרו של תומאס קוייאט על מסעותיו לאיטליה משנת 1611, אולם בצפון אירופה התייחסו למזלג כאל קוריוז איטלקי.
המזלג החל להיות מקובל באירופה מהמאה ה-17, ובבריטניה רק במאה ה-18. באותה עת פיתחו את המזלג כפוף השיניים, המקובל היום בשימוש, בגרמניה.

## לקריאה נוספת
* הרב ישראל דנדרוביץ, **על קצה המזלג** (על אכילה במזלג ביהדות ובחסידות), בתוך: קובץ עץ חיים (באבוב), גיליון כא, אדר תשע"ד, עמודים: רלח - רסט.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי אכילה
חלודה

שמאל|ממוזער|250px|חלודה בלוח ברזל
שמאל|ממוזער|250px|משטח חלוד
[שמאל|ממוזער|250px|[גלגל שיניים חלוד במפעל נטוש בספרד.]]
**חלודה** היא סוג של שיתוך שעובר ברזל בנוכחות מים, בעיקר, וחמצן. החלודה היא תחמוצת הברזל Fe2O3.

חלודה מורכבת מתערובת של תחמוצות והידרוקסידים (תרכובות המכילות יון הידרוקסיד, **OH<sup>-</sup>**) של ברזל. היא מופיעה לעיתים קרובות מאוד בצורת מתכת אדומה-חומה, פריכה ואבקתית, על-גבי משטחים וחפצים מברזל החשופים למים וחמצן (הנמצאים באוויר. מכאן שדי בחשיפה לאוויר כדי לגרום לחלודה), כגון גדרות ושערים, מכוניות, ופסלים.

החלודה נוצרת באיטיות ובהדרגה. תחמוצות הברזל הנוצרות מתפוררות בקלות ואינן משתוות לברזל הטהור בחוזקן. החלודה, לפיכך, גורמת להרס המשטח שהיא תוקפת, והיא מהווה בעיה משמעותית איתה מנסה האנושות להתמודד מזה אלפי שנים.

## טיפול ומניעה
בימי קדם נעשה שימוש רב בברזל; כאשר החלידו ללוחם שריון או נשק, לחוטב עצים גרזן או לבעל עבודה כליו, היה הנפח המקומי שם את הכלי החלוד על פחם בוער כדי שהחמצן יגיב עם הפחמן לכדי היווצרות פחמן דו-חמצני (CO2) והעלמת רוב החלודה. הכלי היה חוזר לקדמותו לאחר השחזה.

קיימות מספר גישות עיקריות בהתמודדות עם החלודה:
* ציפוי משטח הברזל בחומר הגנה. את רוב המשטחים החיצוניים מקובל לצבוע, דבר המעניק הגנה בנוסף לאסתטיות. צביעה אינה מעניקה הגנה תמידית, ועם הזמן הצבע מתקלף, נסדק ומתבלה וחמצן ומים חודרים אל הברזל דרכו. יצרני הצבע שוקדים באופן תמידי על יצור צבעים מתקדמים, שיספקו הגנה טובה יותר בפני חלודה. הצבעים המתקדמים ביותר משמשים לציפוי מכוניות; הללו מגנים על המכונית בפני חלודה במשך שנים ארוכות. במקרה של משטח אותו לא ניתן (או לא משתלם) לצבוע, ניתן להגן עליו בעזרת חומרים אחרים, כגון לכה, שעווה ועוד.
* חיבור אנודת הקרבה, מתכת בעלת אלקטרושליליות נמוכה מהברזל, כמו מגנזיום או אבץ, שתחליף את האלקטרונים שיאבדו לברזל, ובכך תעכב את חמצונו.
* ציפוי משטח הברזל בשכבה דקה של מתכת אחרת, כגון אבץ. ציפוי זה נקרא גלוון, והוא נעשה באופן חשמלי או באמצעות **טבילה חמה**. התהליך משמש בעיקר לציפוי חפצים קטנים, כגון מסמרים, אך לא רק. שיטה זו מספקת הגנה בשתי צורות - מניעת מגע ישיר עם אוויר או מים מצד אחד, ואפקט "אנודת הקרבה" מצד שני.
* הוספת חומרים לברזל המונעים את החלדתו. פלדת אל-חלד, למשל, מורכבת מ-10% כרום, וכמויות קטנות יותר של ניקל ולעיתים מתכות אחרות. תוספים אלו מונעים את התרכבות הברזל עם החמצן והמים.

## ראו גם
* שיתוך
* תרמיט
* WD-40
* אפקט הבורג החלוד

## קישורים חיצוניים

* 
* המוות המזדחל של הברזל, באתר "מדע גדול, בקטנה", 27 בספטמבר 2017

קטגוריה:תחמוצות
קטגוריה:אלקטרוכימיה
קטגוריה:ברזל
תדהר

**תִּדְהָר** הוא מושב בנגב הצפוני-מערבי, מדרום מזרח לנתיבות, ומצפון מזרח לאופקים. המושב שייך לשלושת מושבי "יחדיו" אשר הוקמו בסמיכות זה לזה, כחלק ממועצה אזורית בני שמעון על ידי תנועת המושבים.
## היסטוריה
שם המושב הוא מן התנ"ך, בספר ישעיה: "אָשִׂים בָּעֲרָבָה בְּרוֹשׁ **תִּדְהָר** וּתְאַשּׁוּר יַחְדָּו" (ומכאן שמות היישובים הסמוכים לו).

נוסד ב-1953 על ידי עולים ממרוקו.

שטחו של המושב הוא כ-1,000 דונם, ורוב תושביו עוסקים בחקלאות ובעבודות חוץ.

למושב שתי כניסות, צפונית ודרומית העוברת דרך היישוב ברוש, דרכי הגישה למושב מכביש 25.

בשנת 2000, שיווק המושב הרחבה קהילתית בת 100 מגרשים, המיועדים לתושבי פנים וחוץ.

## גלריית תמונות

Tidhar_2.jpg|פינה במושב
Tidhar_Chamamot_2.jpg|חממות
Tidhar_Street.jpg|רחוב במושב
Tidhar_kindergarten.jpg|גן ילדים
Tidhar.jpg|במושב

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1953
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
הר שכניה

270px|ממוזער|שמאל|הר שכניה במידרון הצפוני, מבט לכיוון דרום מהיישוב רקפת
**הר שְׁכַנְיָה** הוא הר במערב הגליל התחתון. שיא גובהו הוא 456 מטרים מעל פני הים ביישוב קורנית. ההר נמצא בחלקו המערבי של רכס יוטבת - רכס שאורכו כ-14 ק"מ החוצה את הגליל התחתון. על ההר שוכנים היישובים מנוף, שכניה וקורנית, שבתחום המועצה האזורית משגב (גוש שגב). כמו כן, על ההר נמצא בית ספר יסודי לישובי האזור השייכים למועצה האזורית משגב אשר בו לומדים מעל 500 תלמידים בית הספר נמצא בין היישוב שכניה לקורנית.

## מקור השם
ההר, כמו גם היישוב הסמוך שכניה ונחל שכניה היוצא ממנו, קרוי על שם משמר הכהונה שְׁכַנְיָה (המשמר העשירי מתוך 24), אשר ישב לפי המקורות בעיר המקראית והתלמודית כָּבוּל, המזוהה עם הכפר הסמוך כאבול, כפר ערבי גדול הנמצא במורדות ההר.

## שמורת הטבע הנמצאת על ההר
בהר שמורת טבע שגודלה 3,360 דונם, המכוסה בחורש ים תיכוני. בהר נמצאת מערה קארסטית, הקרויה מערת שכניה, המשמשת למשכן עטלפים נדירים וניתנת לכניסה רק בחודשי הקיץ והסתיו. ההר הוכרז כשמורה בשל הימצאותו של הצמח הנדיר רצועית הגליל ממשפחת הסחלביים במקום. במערת שכניה נתגלו בשנת 1990 עצמותיו של איש קק"ל ישראל בן זאב, שנרצח באוגוסט 1938 בידי בדואים מקומיים.

## טיילת הר שכניה
על ההר נבנתה טיילת שאורכה כ-800 מטרים. הטיילת מתחילה בכניסה ליישוב שכניה ומסתיימת בכניסה ליישוב מנוף, כשלצידה שבילי הליכה, ליד שבילי ההליכה ישנם עצים ושיחים אשר נלקחו ממקומות אשר נשקפה סכנה לקיומם. על הטיילת ישנה אנדרטה לזכר ישראל בן זאב, איש קק"ל אשר נרצח באוגוסט 1938 ומצפור לזכרו של שמעון רביד. מהטיילת אפשר לראות את נופי הגליל המערבי, הר עצמון, את הרי נצרת ואת מפרץ חיפה. ביום בו יש ראות טובה ניתן לראות גם את רמת הגולן ואת ראש הנקרה. מהטיילת יוצא מסלול רגלי מעגלי העובר בתוך הרכס בחורש טבעי רב.

## קישורים חיצוניים

* שמורת הר שכניה ומערת שכניה, באתר "טבע ונופים בישראל"
* טיילת הר שכניה וסיפורו של ישראל בן זאב, באתר "טבע ונופים בישראל"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הגליל התחתון: שמורות טבע
שכניה
קטגוריה:מועצה אזורית משגב
מסלול (מושב)

**מַסְלוּל** הוא מושב בצפון-מערב הנגב, המשתייך לתנועת המושבים. הוא ממוקם מצפון-מערב לאופקים ומול הכפר השיקומי עלה נגב. שטחו של המושב הוא כ-7,200 דונם. שמו ניתן לו על שם הפסוק בספר ישעיהו: .
## היסטוריה
המושב נוסד בשנת 1950 על ידי עולים מאיראן, ומנה כ־60 משפחות שהתגוררו באוהלים, ובהמשך השתכנו בבתי סוכנות. המתיישבים עסקו בחקלאות, במכסות גידול ומים משותפות לשכנים, בחלקות שדה שיתופיות, בערבות הדדית ובסיוע זה לזה.

העולים, שהיו אנשי מסחר, התקשו בעבודת החקלאות, ועל כן הגיעו מן ההתיישבות ברחבי הארץ משפחות מדריכות בחקלאות ובכלכלת בית שליוו את העולים החדשים בשנים הראשונות במושב, והגיעו גם מורות מתנדבות. במושב הוקם בית ספר שאליו באו גם ילדים מהמושבים הסמוכים. בשנים 1965–1969, נעזב המושב על ידי מרבית מייסדיו, מלבד שמונה-עשרה משפחות. בעקבות העזיבה, התלבטו המוסדות המיישבים אם לשקם את המושב ולהערות אליו רוח חדשה, והגיעו תושבים חדשים. אל המייסדים הדתיים והמסורתיים הצטרפו גם תושבים חילוניים וגם שומרי מצוות ונוצרה קהילה פלורליסטית מגובשת.

מסוף שנות התשעים שב המושב והתרחב, וכיום יש בו 90 יחידות-משק ועוד 64 תושבים שהשתכנו בתוכנית "בנה ביתך". ביישוב כיום 154 בתי אב.

ב-2019 החלה הקמה של הרחבה של המושב בדרום-מזרח המושב, נכון ל-2021 השכונה בשלבי הקמה סופיים

## אנרגיה סולארית
בשטח מושב מסלול - שדה סולארי בינוני של ערבה פאוור קומפני בשם מסלול סאן. השדה משתרע על שטח של 140 דונם ומורכב מ-30,700 פאנלים פוטו-וולטאיים של חברת JA Solar. עלות הפרויקט: 123 מיליון שקלים, כולל השקעה של 24.7 מיליון ש"ח הון עצמי על ידי ערבה פאוור, קרן נוי וקק"ל. השדה הסולארי 'מסלול סאן' ייצר 8.9 מגוואט חשמל, ויחסוך הפקה של כ-225,000 טון מטרי של פחמן דו-חמצני בתקופה של עשרים שנה.

## שירותים ביישוב
האגודה השיתופית מנוהלת על ידי ועד האגודה ומאוגדים בה חברי המושב, ולצידה פועל ועד מוניציפלי לכל השוכנים בו (חברים ותושבים שאינם חברי האגודה), וכן, מזכירות, בית כנסת ומקווה בשלבי בניה, בית חב"ד, מועדון חברים, מועדון 'חמישים פלוס' לחברות מבגירות, מועדון ילדים, תנועת נוער, צרכנייה, ועדות תרבות ונוער, צח"י = צוות חירום יישובי, בריכה הידרותרפית, ועוד.

## לקריאה נוספת
*עופרה מצוב-כהן, **[http://beta.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH003421918/NLI במסלול ילדותה, סיפורה של שולמית, ילדה במושב עולים]**, גוונים, תל אביב, 2012

## קישורים חיצוניים

*
*מסלול באתר המועצה האזורית מרחבים

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
תלמי אליהו

**תַּלְמֵי אֵלִיָּהוּ** הוא מושב בנגב הצפוני-מערבי, בחבל אשכול, המשתייך לתנועת המושבים. המושב נקרא על שמו של אליהו קראוזה, מנהל בית הספר החקלאי מקוה ישראל בתקופת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה. המושב נוסד בשנת 1970.

## היסטוריה
המושב הוקם בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 תחת השם "בשור ג". בתחילת שנת 1970 יושב על ידי גרעין "ארנון" שהיה מורכב בעיקר מעולים צעירים מצרפת ושמו נקבע כ"תלמי אליהו". המושב הוקם כמושב שיתופי אך די מהר הפך למושב עובדים. בשנותיו הראשונות הצטרפו אליו קבוצות נוספות של עולים מצרפת.

במושב זה גדלו אביב גדג' וגבריאל בלחסן מלהקת אלג'יר ושמו מוזכר בשיר "פעמוני המאה" מתוך האלבום מנועים קדימה. בנוסף, באחד מאלבומי הסולו של גבריאל בלחסן ישנו שיר הנושא שם זה. אחיו של גבריאל בלחסן, המוזיקאי ידידיה בלחסן ובת דודו נועה בלחסן, נולדו אף הם במושב. 

בשנת 2012 הוציא האמן שלום גד, אחיו הגדול של אביב גדג', טרילוגיית אלבומים בשם "המצב", ובתוכה אלבום בשם "תלמי אליהו".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:עוטף עזה
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
קטגוריה:עוטף עזה: יישובים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1970
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:חבל צוחר
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
תפרח

**תִּפְרַח** (במקור נקראה; **תִּיפְרַח**, נוסדה ב-27 בספטמבר אור ל28 בספטמבר 1949, ה' בתשרי תש"י) הוא מושב חרדי בנגב הצפוני־מערבי על כביש 25, המשתייך לתנועת פועלי אגודת ישראל ולמועצה אזורית מרחבים, בה הוא מהווה את היישוב הגדול ביותר. שמו של המושב לקוח מפסוק בספר ישעיהו: , מפני שמקימי המושב רצו שלשם המושב יהיו משמעות ורקע תנכי, כמו גם לשמות המושבים גילת ורנן באותו אזור.

## גאוגרפיה
המושב נוסד בשנת 1949 על ידי עולים ניצולי השואה מרומניה והונגריה. חברי המושב שהיו לפנים חברי אגודת ישראל, הצטרפו להסתדרות,
אך לאחר מאבק הועברו להסתדרות פועלי אגודת ישראל. בשנת 1954 הצטרפו למושב קבוצת עולים ממרוקו.

שטחו של המושב הוא כ-5,000 דונם. ומתגוררות בו כ-500 משפחות, מיעוט התושבים עוסקים בחקלאות ורוב הגברים אברכים.

במקום פועלות מספר ישיבות, הגדולה שבהם היא ישיבת תושיה, מהגדולות במגזר החרדי ליטאי המונה כ-900 תלמידים, ובראשה עומדים הרב אביעזר פילץ ומייסד הישיבה הרב יעקב פרידמן. בנוסף, פועלות במקום שתי ישיבות לצעירים (בראשות הרב בצלאל גנצ'רסקי, ובראשות הרב אברהם גריינמן), בעבר, פעלה גם הישיבה קטנה בראשות הרב ישעיהו קרביץ, הישיבה הספרדית תפרח (בנשיאות הרב יצחק חיים פרץ), ישיבת דעת שלמה (בראשות הרב שלמה מנדל), ישיבת נחת רוח (בראשות הרב אבנר טוניק),
ישיבת תפארת תורה לבעלי תשובה בראשות הרב אפרים סופר, וישיבה לבחורים מיוחדים בראשות הרב שלמה צבי הלל. רב היישוב הוא הרב אליהו אליעזר יעקובזון.

## קישורים חיצוניים

*
*תפרח, באתר מועצה אזורית מרחבים
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:יישובי פועלי אגודת ישראל
קטגוריה:יישובים חרדיים בישראל
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
תאשור

**תְּאַשּׁוּר** הוא מושב בנגב הצפוני-מערבי, מדרום מזרח לנתיבות, ומצפון מזרח לאופקים, השייך לשלושת מושבי "יחדיו" אשר הוקמו בסמיכות זה לזה, כחלק ממועצה אזורית בני שמעון על ידי תנועת המושבים. שם המושב על שם עץ התאשור המקראי, המסמל את הפרחת שממת המדבר::  (ומכאן גם שמות היישובים הסמוכים לו ברוש ותדהר). נוסד ב-1953 על ידי עולים ממרוקו, ובמרוצת הזמן הצטרפו אליו מתיישבים נוספים, בעיקר יוצאי עיראק. במושב התקבלה החלטה לא להוציא לפועל תוכנית הרחבה על מנת לשמור על אופיו החקלאי של המושב.

שטחו של המושב הוא כ-1,200 דונם. רוב התושבים עוסקים בחקלאות ובעבודות מחוץ למושב. מספר התושבים נכון לשנת 2023 - 448

## קישורים חיצוניים

*
*תאשור באתר המועצה האזורית בני שמעון
## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1953
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
חורבת מנוח

**חורבת מנוח** היא חורבה עתיקה, הנמצאת בנגב הצפוני-מערבי, מדרום מזרח לאופקים.

ראשיתה של חורבת מנוח בתקופה הביזנטית, אך יש ממצאים ארכאולוגיים לפעילות גם בתקופה ההלניסטית. המקום היה פעיל ומיושב, גם בתקופה הישראלית.

בתוך חורבת מנוח ישנם שני אתרים עיקריים: תל מנוח ובארות מנוח. בארות מנוח הם קבוצה של בארות עתיקים מתקופות קדומות, הנמצאות באפיקו של נחל מנוח. תל מנוח הוא המקום בו נעשתה כל הפעילות בתקופות הללו, ובו נמצאו ממצאים ארכאולוגיים כגון: מבני אבן, חרסים ואבני פסיפס, בסיסים וכותרות (של עמודים) ועוד.

## הערות שוליים

מנוח
קטגוריה:בקעת באר שבע: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אופקים
לואי המגמגם

**לואי השני "המגמגם"** (בצרפתית: **Louis II le Bègue**; 1 בנובמבר 846 – 10 באפריל 879) היה מלך פרנקיה המערבית בשנים 877–879 ומלך אקיטן בין 867–879.

## ביוגרפיה
לואי היה בנם של המלך קרל הקירח וארמנטרוד מאורליאן. ב-10 בפברואר 856 השיא אביו אותו לאחת מבנותיו של אריספו דוכס ברטאן שהעניק ללואי, שהיה בן עשר שנים בלבד, את דוכסות לה מאן ואת העיר לה מאן כבירתו. צעדים אלה גרמו למורת רוח בקרב אנשי האצולה של ברטאן. בנובמבר 857 נרצח אריספו דוכס ברטאן וב-858 מרדו סאלומון מברטאן ורובר החזק בקרל הקירח וקראו ללודוויג הגרמני מלך פרנקיה המזרחית לפלוש לפרנקיה המערבית. בספטמבר של אותה שנה הגיע לודוויג הגרמני לאורליאן, פגש את מנהיגי המורדים וגירש את לואי מלה מאן.

בשנת 867, בימי שלטון אביו, הוא הוכתר למלך אקיטן. כאשר הפך הפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ונסע להגן על איטליה, השאיר את לואי כעוצר הממלכה תחת פיקוח יועציו ונציגי הכנסייה. במות אביו הם הכריחו את לואי להכיר בסמכותם למנות את המלך והכתירו אותו בתנאי שישמור על זכויותיהם. נתון למרותם, ללואי לא הייתה הרבה השפעה פוליטית. בתקווה לשנות את המצב, הוא החליש את הכתר על ידי חלוקת נחלות שונות במטרה לזכות בתומכים.

בשנת 862 הוא נישא לאנסגרדה מבורגונדיה ולהם נולדו שני בנים, לואי וקרלומן. מאשתו השנייה, אדלייד יהודית מפריז, נולדה לו בת אחת, הנסיכה ארמנטרוד. מאשתו השלישית, לואיטגרד מסקסוניה, נולד לו בן נוסף, שארל, שנולד לאחר מות אביו.

בריאותו של לואי הייתה רופפת והוא מת שנתיים בלבד לאחר אביו. לאחר מותו חולקה הממלכה בין שני בניו, לואי וקרלומן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:השושלת הקרולינגית
קטגוריה:מלכי צרפת מהמאה ה-9
קטגוריה:ילידי 846
קטגוריה:נפטרים ב-879
בלארוסית

ממוזער|שמאל|מפה של ניבי בלארוסית משנת 1903
**בלארוסית** (**Беларуская мова**) היא שפה סלאבית מזרחית מקבוצת השפות הסלאביות במשפחת השפות ההודו־אירופיות וככזו היא קרובה לאוקראינית, רותנית (רוסינית), פולנית (בגלל השפעת הפולנית בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי) ורוסית. הבלארוסית מדוברת בפי כ-6 מיליון בני אדם ברחבי העולם. בהיותה השפה הרשמית של בלארוס, מדוברת הבלארוסית בפי 7,905,000 בני אדם במדינה המהווים 98% מהאוכלוסייה שהם גם דו לשוניים עם הרוסית.

## היסטוריה
הבלארוסית העתיקה (בבלארוסית: *"Старабеларуская мова"*, ברוסית: *"Западнорусский письменный язык"*) הייתה השפה הרשמית בדוכסות הגדולה של ליטא ובשפה זו נכתבה חוקתה. בתקופת רוסיה הצארית ובימי האימפריה הרוסית הייתה הבלארוסית לשון איכרים, ולא שימשה את המעמד המשכיל. לכן, במהלך המאה העשרים, חל פיחות במעמדה ובתפוצתה בחינוך, במוסדות ציבור ובתקשורת לטובת הרוסית, בין היתר גם בגלל המדיניות הממשלתית שהעדיפה את הרוסית. בנוסף, שלטונות ברית המועצות ערכו במהלך המאה העשרים מספר רפורמות בשפה, כדי לקרב את אוצר המילים שלה, את הגייתה ואת אופן כתיבתה לאלה של הרוסית. כיום, ממשלת בלארוס מכירה רק בבלארוסית הסובייטית כשפה הרשמית, בעוד חלק ניכר מאתרי האינטרנט של תנועות האופוזיציה והבלוגרים משתמשים בבלארוסית המסורתית מלפני הרפורמות (נקראת גם "טרשקביצה", *"Тарашкевiца"* – על שם מחבר ספר הדקדוק האחרון לפני הרפורמה של שנת 1933) ותומכים בהשבתה. גם לוויקיפדיה הבלארוסית יש כיום שתי גרסאות מתחרות – בלארוסית רשמית ובלארוסית מסורתית.

## שיטות כתיבה
הבלארוסית נכתבת באמצעות האלפבית הקירילי, אך קיימת גם מסורת כתיבה באמצעות האלפבית הלטיני, שנקראת "בֶלַארוּסְקַאיַה לַצינְקַה" (*"Беларуская лацінка"* או *"Biełaruskaja Łacinka"*).

### השימוש באלפבית הלטיני
"כרוניקה בּיכוֹבְצַה" (1550–1570; "כרוניקה של בּיכוֹבֶץ", בבלארוסית העתיקה: *"Kronika Bychowca"*) הוא המקור הכתוב הראשון, שנכתב בבלארוסית העתיקה בכתב הלטיני. השימוש הרחב באלפבית הלטיני בשפה הבלארוסית התחיל במאה השבע עשרה על ידי הבלארוסים הקתולים, וזה במקביל לשימוש על ידם באלפבית הקירילי. במאה השמונה עשרה נכתבו כמה יצירות ספרות בלארוסיות בשימוש מעורב בשני האלפביתים. במאה התשע עשרה השתמשו בכתב הלטיני בעיקר הסופרים הבלארוסים, שהייתה להם זיקה לתרבות הפולנית. בכתב הלטיני השתמש העיתון הבלארוסי "מוּז'יצְקַאיַה פּרַאודַּה" (*"Mużyckaja prauda"*), שיצא לאור בשנים 1862–1863. בתחילת המאה העשרים העיתונים המעטים שיצאו לאור בשפה הבלארוסית, השתמשו לרוב באלפבית הקירילי, אך היו מקרים, כאשר בעיתון אחד מאמרים הודפסו במקביל בשני האלפביתים.

בשנות ה-30 של המאה ה-20 השימוש בכתב הלטיני נאסר על ידי השלטון ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס, אך בבלארוס המערבית, שבאותה תקופה הייתה שייכת לפולין, כ-35% מהעיתונים השתמשו באלפבית הלטיני.

לאחר התפרקות ברית המועצות והקמת בלארוס העצמאית, במיוחד עם תחילת עידן האינטרנט, השימוש בכתב הלטיני חודש, אך עדיין רוב דוברי השפה משתמשים באלפבית הקירילי.

### השימוש באלפבית הערבי על ידי הטטרים
לפני מאות שנים נכתבה הבלארוסית גם באלפבית הערבי על ידי הטטרים המוסלמים, שהתיישבו בבלארוס.

## הגיית השפה וכתיבתה
### עיצורים

### תנועות

### ייחודיים לכתיב באלפבית הקירילי
***Ьь** – סימן רך, מרכך את העיצור שמופיע לפניו.
*' – סימן קשה, מפריד בין עיצור רגיל לבין תנועה מרוככת.

## קישורים חיצוניים

* אתר על השפה הבלארוסית 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בלארוס: תרבות
קטגוריה:שפות סלאביות מזרחיות
קטגוריה:שפות
אופרטור ביליניארי

**אופרטור ביליניארי** הוא פונקציה \ T: U \times V \to W  המוגדרת ממכפלה ישרה של שני מרחבים ליניאריים אל מרחב ליניארי שלישי, שהיא ליניארית בכל אחד משני הרכיבים: הפונקציה \ T(\cdot,b) : U \to W היא ליניארית לכל \ b\in V, והפונקציה \ T(a,\cdot) : V \to W היא ליניארית לכל a\in U.

דוגמאות: 
* כאשר המרחבים U, V שווים זה לזה והמרחב W הוא שדה הבסיס (השדה שמעליו מוגדרים המרחבים), האופטור נקרא תבנית ביליניארית.
* אם כל המרחבים U, V, W שווים, אפשר לראות את האופרטור כפעולה בינארית \ V\times V \to V, ואז הליניאריות בשני המשתנים פירושה שהפעולה דיסטריבוטיבית (מימין ומשמאל). 
* ההעתקה \ U \times V \to U \otimes V לתוך מרחב המכפלה הטנזורית, המוגדרת לפי \ (u,v)\mapsto u\otimes v, היא העתקה ביליניארית. 

## שימושים
לאופרטור ביליניארי שימושים רבים בקריפטוגרפיה, למשל עבור סכמות הצפנה וחתימה מבוססות ID.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אנליזה פונקציונלית
קטגוריה:אלגברה ליניארית
קטגוריה:פעולות בינאריות
הסיודוס

[שמאל|ממוזער|168px|פרוטומה של הסיודוס [המוזיאון החדש (ברלין)|במוזיאון החדש (ברלין)]]
שמאל|ממוזער|168px|מהדורה משנת 1539 של חיבורו של הסיודוס "עבודות וימים"
**הֵסְיוֹדוֹס** (ביוונית: **Ήσίοδος**) היה משורר אפי יווני מוקדם, שחי במאה השמינית לפנה"ס. כבר במאה החמישית לפנה"ס התווכחו מלומדים האם הומרוס קדם להסיודוס או להפך. רוב המלומדים המודרניים סבורים ששירת הומרוס קודמת בכמה עשורים לשירת הסיודוס.

## חייו
הסיודוס היה איכר ורועה צאן בחבל בויאוטיה ביוון, ופקד לעיתים קרובות את הר הליקון, משכנן של המוזות. בשירתו הוא מספר כיצד העניקו לו המוזות את יכולת השירה האלוהית, כשרעה את עדריו על ההליקון. שירתו כתובה במשקל האפי, הקסמטר דקטילי.

מקור הפרטים המעטים הידועים על חייו של הסיודוס הוא המסופר בשירותיו: בתחילת שירתו "עבודות וימים" מספר הסיודוס על סכסוך משפטי בינו לבין אחיו פֵּרְסֵס, בעניין ירושת אביהם, שבו הפסיד הסיודוס. פרסס מתואר כהולל חסר אחריות, והשירה הזו ממוענת אליו כמסר דידקטי ללמדו אורח חיים הגון ונבון של איכר בן התקופה. מוזכרת גם תחרות משוררים בכאלקיס אשר באי אֵוּבוֹיָה, מצפון לחבל אטיקה, שבה זכה הסיודוס בחצובה (תלת-רגל). על בסיס אזכור זה של תחרות נרקם בדורות מאוחרים יותר סיפור על תחרות שירה בין הומרוס להסיודוס. לסיפור אין שחר, ככל הנראה. ביצירה זו הוא מתאר, בין היתר, את תקופות תחילת האנושות, ובשיאן את תור הזהב שבו היו האנשים בני אלמוות וחיו בשלום וברווחה על אדמתם.

ביצירה מעביר הסיודוס ביקורת נוקבת על עוולות ושחיתות מצד המעמד העליון.

בנוסף ל"עבודות וימים" (תורגם לעברית גם בשם "מעשים וימים"), חיבר הסיודוס שירה נוספת, מפורסמת יותר, בשם "תאוגוניה" (ביוונית – הולדת האלים). בחיבור זה מפרט הסיודוס את הגנאלוגיה של האלים האולימפיים ושל אלים וגיבורים נוספים, וכן את היווצרות העולם. היצירה משמשת מאז ועד היום מקור חשוב ביותר למיתולוגיה.

להסיודוס מיוחסות גם שירות אחרות, כגון "מגן הראקלס" , ו"קטלוג הנשים", אך מדובר ככל הנראה ביצירות מאוחרות שמחקות את הסיודוס או משתייכות לאותה מסורת שירה, ורובן אבדו, ושרדו מהן רק קטעים בודדים (פרגמנטים).

## תרגומי יצירותיו לעברית
* הסיודוס, **שירת הסיודוס** (מעשים וימים, תאוגוניה, מגן הראקלס), תרגם שלמה שפאן, מוסד ביאליק, 1956
* הסיודוס, **[[עבודות וימים]]**, תרגם אהרן שבתאי, הוצאת שוקן, 2004 (הנספח כולל גם קטעים גדולים מן ה**תאוגוניה**)
* הסיודוס, **[[תאוגוניה]]**, מיוונית עתיקה שמעון בוזגלו, אבן חושן, 2017

## קישורים חיצוניים

* מוזות בנות הליקון, שיר הפתיחה מתוך **תאוגוניה**. תרגום ומבוא מאת יהודה ליבס
* 
* , התאוגוניה במלואה מאת הסיודוס בתרגום שמעון בוזגלו
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררי יוון העתיקה
קטגוריה:יוונים בתקופה ההלנית
סובסטרט

בביוכימיה, **סוּבְּסְטְרָט** (בעברית גם **מַצָּע**) של אנזים, הוא הכינוי למולקולה שעליה פועל האנזים ומזרז תגובות הקשורות בה. מולקולת הסובסטרט נקשרת אל האתר הפעיל של האנזים, עוברת שינוי, משתחררת ומפנה את מקומה למולקולה הבאה. לאנזים אחד יכולים להיות כמה סובסטרט שונים. אלו נקשרים לאתרים פעילים על פני האנזים, ובדרך כלל מגיבים ביניהם כדי לקבל את התוצר הסופי. דוגמה לסובסטרט הוא עמילן, שהוא הסובסטרט של האנזים עמילאז.

קצב הפעולה של אנזים נמדד כאשר באתרו הפעיל יש את מספר הסובסטרטים המקסימלי שהוא יכול להכיל.
## תהליך תפיסת הסובסטרט והפקת תוצר
בעת הריאקציה נקשר הסובסטרט לאנזים המתאים לו בזכות ההתאמה בינו לבין האתר הפעיל של אנזים. רק סובסטרט בעל תכונות כימיות ומבנה מרחבי מתאים יכול להתקשר אל אתר פעיל מסוים. לדוגמה, אם אתר פעיל של האנזים יכיל קבוצת מולקולות הידרופוביות וקבוצת מולקולות בעלות מטען חשמלי שלילי, הוא יוכל לקשור אליו רק סובסטרט הידרופובי ובעל מטען חשמלי חיובי. לאחר התקשרות הסובסטרט אל האתר הפעיל הוא נהפך לתוצר ומשתחרר מהאתר הפעיל לסביבה. לאחר ששוחרר הסובסטרט יכול האנזים לקשור אליו סובסטרט נוסף.

E + S ⇌ ES → EP ⇌ E + P

כאשר:

E הוא אנזים, S הוא סובסטרט ו-P הוא תוצר.

בעוד שהתהליך הכימי הראשון (הקשירה) והשלישי (הפרימה) הם בדרך כלל תהליכים הפיכים, התהליך האמצעי הוא בדרך כלל תהליך בלתי הפיך.

חומרים המפריעים לסובסטרט להיקשר לאתר הפעיל קרויים מעכבי אנזימים.

## ראו גם
*קינטיקה אנזימטית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תרכובות ביוכימיות
קטגוריה:זרזים
קטגוריה:קינטיקה אנזימטית
תלת-אופן

[שמאל|ממוזער|250px|תלת-אופן ממונע [וספה|Vespacar מתוצרת פיאג'ו (איטליה)]]
[שמאל|ממוזער|250px|אופנוע "סירה" מתוצרת [NSU Motorenwerke AG|NSU (גרמניה, 2002)]]
[250px|ממוזער|תלת אופן עם [עגלה המשמש לשינוע של חבילות בוורשה. יש לו שני גלגלים מלפנים]]
[ממוזער|אופני סבלות ישנים, ב[תל אביב]]
**תלת-אופן** הוא כלי רכב בעל שלושה גלגלים.
תלת-אופן יכול להיות רתום ומונע על ידי:
* בכוח אדם, כמו אופניים. קיימות סוגים שמאפשרים תנועה בישיבה/שכיבה (אופנוח) או בעמידה (MeMover)
* אופנוע או קטנוע (למשל וספה)
* מכונית בתצורות הבאות: (1) מקדימה 2 גלגלים, מאחור גלגל בודד, לדוגמה: Egg & Egli, פאוור דרייב ופרם קינג פולדה, (2) מקדימה גלגל בודד, מאחור 2 גלגלים, לדוגמה : גוליית גולי
* בעל חיים
* מנוע חשמלי

ניתן לבנות תלת-אופן שגלגלו הבודד מאחור או מלפנים. תלת-אופניים נבדלים גם בנפח המיועד לנשיאת מטען, הממוקם בין זוג הגלגלים. תלת-אופניים היו כלי נפוץ בישראל להובלת מטען בשנות החמישים של המאה העשרים. כיום משמשים תלת-אופניים בישראל בעיקר לרכיבתם של אנשים בעלי יציבות נמוכה, כאופניים ראשונים לגיל הרך או למבוגרים.

תלת אופן ממונע קרוי לעיתים "אוטו ריקשה". רכב הריקשה נפוץ במזרח הרחוק ובהודו כמונית להשכרה. רכב זה הוא בדרך כלל על בסיס קטנוע ("וספה") המסיע כשלושה אנשים ונהג. גם בישראל שימשו ריקשות אלו כרכב משא קל בבסיסי צה"ל ובשוק האזרחי. בתאילנד קרוי כלי רכב כזה בשם 'טוק טוק'.

בסוף המאה ה-19 היה מיוצר תלת אופן "Craigievar Express" עם מנוע קיטור.
## ראו גם
* קלנועית

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי רכב
קטגוריה:צעצועים
קטגוריה:סוגי אופניים
קטגוריה:מכוניות תלת אופן
קטגוריה:קטנועי ואופנועי תלת-אופן
קטגוריה:3 (מספר)
יבול (מושב)

**יְבוּל** הוא מושב בחבל שלום, מדרום-מזרח לכרם שלום, במועצה אזורית אשכול ומשתייך ליישובי האיחוד החקלאי. המושב הוקם בשנת 1981 והוא אחד משישה מושבים שהוקמו בתחילת שנות ה-80, במסגרת חבל שלום.
## היסטוריה
המושב הוקם ב-1977 לאחר שגרעין המשפחות המייסדות מתנועת האיחוד החקלאי אזרחו את היאחזות "נח"ל מורג" (לימים מורג) ברצועת עזה. הובטח להם כי ישבו במקום באופן זמני בלבד ולאחר שמונה חודשים ייבנה עבורם ישוב קבע בפתחת רפיח, אך כשנחתמו הסכמי קמפ דייוויד בסוף 1980 הוקפאה התוכנית. לאחר שנתיים וחצי במקום דרשו לעבור לחבל שלום שהוקם באותה עת. המושב עלה על הקרקע בחבל שלום ב-22 באוקטובר 1981.

בשנת 1983 נקלע המושב, יחד עם שאר המושבים בחבל שלום, לחובות. זאת עקב ירידה במחירי הירקות, זינוק באינפלציה ומגבלה על מכסות הייצור. לאחר שהפגינו במעבר רפיח הובטח לתושבים סיוע מידי, אך הקשיים נמשכו לאחר שבעקבות האינתיפאדה הראשונה, לא יכלו להעסיק פועלים מעזה. רוב חובות מושבי חבל שלום נמחקו אחר כך בהסדר חובות המושבים.

בשנת 2005 הגיעו למקום כמחצית ממפוני היישוב נצרים בגוש קטיף. לימים תושבים אלו הקימו בחבל שלום, את היישובים בני נצרים, נווה ושלומית.

## כלכלה
היישוב מונה כ-45 נחלות (משקים). כמחצית מתושבי יבול עוסקים בחקלאות והשאר בעבודות שונות בסביבה או בערים הקרובות. לאחרונה פתח יבול את שעריו לקליטת חברים חדשים ולשם כך הוקצו נחלות לבניית בתים והקמת משק.

## ראו גם
*חבל שלום
*חולות חלוצה

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:מושבים
קטגוריה:עוטף עזה
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
קטגוריה:עוטף עזה: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1981
קטגוריה:חבל שלום
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:יישובי האיחוד החקלאי
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:הנגב המערבי: יישובים
משאבי שדה

ממוזער|משאבי שדה ממעוף הציפור|טקסט=משאבי שדה|300x300 פיקסלים
**מַשְׁאַבֵּי-שָׂדֶה** הוא קיבוץ למרגלות הר הנגב, 24 ק"מ מדרום לבאר שבע ו-42 ק"מ מצפון למצפה רמון. הקיבוץ משתייך לתנועה הקיבוצית, ונמצא ליד באר משאבים. הקיבוץ הוקם בנובמבר 1947 בחלוצה שבחולות חלוצה, ובמלחמת העצמאות היה במצור. הקיבוץ נקרא על שם יצחק שדה, ממיסדי הפלמ"ח.

בשנת 1949 הקיבוץ הועבר למקומו הנוכחי. שטחו של הקיבוץ הוא כ-9,000 דונם, ואוכלוסייתו עומדת על כ-500 איש. שייך למועצה אזורית רמת הנגב.

## היסטוריה
גרעין המייסדים של הקיבוץ מנה כמאה ועשרים חברים וחברות, חברי שלושה גרעיני "הכשרה" של הפלמ"ח: הכשרת "במעלה" בית השיטה, הכשרת חולתה והכשרת גבת-"משאבים".
לאחר התיישבות הקבע בשנת 1949 התגוררו ועבדו בקיבוץ גרעיני התיישבות רבים, של חניכים מתנועות נוער בארץ ומחוץ לארץ, וכן במסגרת השירות הצבאי בנח"ל, וכל אחד מהם השאיר חברים שתרמו להמשך היישוב, לביסוסו, ולביצורו. ביניהם ניתן למנות את הגרעינים "צ'יפ", "שדה", "למרחב", "רותם", "חלוצה", והגרעינים הפרטיים "רמות א'", "רמות ב'", "רמות ג'", "שגיא" ואחרים.

## כלכלה
בקיבוץ פועל מפעל "שגיב", המתמחה בייצור ויצוא של ברזים כדוריים. בנוסף, הקיבוץ מתפרנס מחקלאות – פלחה וגידולי שדה, רפת ולולים. בקיבוץ פועל גם "אורחן משאבים" שמניב הכנסה מתיירות. 

## חינוך
בשטח הקיבוץ נמצא בית הספר היסודי ממלכתי אזורי "משאבים", בו לומדים ילדי המועצה האזורית רמת נגב מכיתה א' ועד כיתה ח'.

## לקריאה נוספת
* צבי אילן, **אתרי טיול בארץ ישראל - מדריך לאזור המרכז והדרום**, תל אביב: הוצאת עם עובד - תרבות וחינוך, 1982, עמ' 200–205

## קישורים חיצוניים

* 
* משאבי שדה, באתר תנועת אור
* משאבי שדה, באתר המועצה האזורית רמת הנגב
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת על חדר האוכל בקיבוץ, באתר 'חלון אחורי', 19 בדצמבר 2015
* 
* צריף הראשונים, קיבוץ משאבי שדה, מיזם אבני מורשת

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1947
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:הנצחת יצחק שדה
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:קיבוצים במחוז הדרום
קטגוריה:הנגב: יישובים
ניר יצחק

**נִיר יִצְחָק** הוא קיבוץ בנגב הצפוני-מערבי, בין חבל אשכול לחבל שלום, המשתייך ל. הקיבוץ נקרא על שמו של יצחק שדה, ממייסדי הפלמ"ח. נכון ל-2005, שטחו של הקיבוץ הוא כ-5,500 דונם.

בקיבוץ כ־370 חברים, וכן מועמדים לחברות, צעירים לאחר הצבא והורי חברים, ובסה"כ מתגוררים בקיבוץ כ-530 נפשות.

## היסטוריה
הקיבוץ הוקם ב-8 בדצמבר 1949, ב"דנגור", הנקודה בה הייתה נירים עד לאחר מלחמת העצמאות. מקימיו היו בני גרעין א"י ט"ו של השומר הצעיר, והיה בהם רוב לקו השמאלי יותר של מפ"ם שבין השאר הצדיקו את האשמות הקומוניסטים במשפטי פראג. אל המייסדים הצטרפו בראשית שנות ה-50 גרעין "גבולות" של צברים מחיפה וכן עולים מבולגריה, רומניה וארגנטינה. בתחילה נקרא הקיבוץ "דנגור" ובשנת 1953 הומר שמו ל"ניר יצחק", לזכרו של יצחק שדה.

בשנותיו הראשונות התקשה הקיבוץ למצוא אפיק לפרנסתו, שכן בגלל מיקומו הדרומי לא היו במקום מספיק משקעים לחקלאות, והוא נאלץ לעבד אדמות הרבה יותר צפונה. כמו כן, סבל הקיבוץ מסופות חול ומהיבלית שהשחיתה יבולים. צינור המים של מפעל ירקון-נגב לא הגיע עד הקיבוץ ומנת המים שלו הייתה דלה, גם לאחר שיישובים אחרים בנגב קיבלו הקצבות גדולות יותר של מים. בנוסף, פעילות המסתננים והפדאיון הטרידה את הקיבוץ.

בשנת 2015 הצביעו 58% מהחברים בעד שינוי אופי הקיבוץ, אחוז שאינו מספיק להעברת השינוי.

### מתקפת הטרור על ניר יצחק

ב-7 באוקטובר 2023, במסגרת טבח שבעה באוקטובר, תקפו מחבלים מארגון הטרור חמאס את הקיבוץ, רצחו, וחטפו חברים ממנו לעזה.

נכון לסוף 2025 חזרו כ-90% מהחברים לקיבוץ.

## כלכלה
ענפי המשק העיקריים כוללים גידולים חקלאיים: תפוחי אדמה, גזר, בוטנים, פקעות, צנוניות וחיטה, וכן פועלים בקיבוץ רפת ולול.

בקיבוץ מפעל תעשייה אחד: "כימדע" - מפעל כימיקלים עדינים לתעשיית התרופות.

## גלריה


NirYitzhak1.jpg|ה"מועדון לחבר"
NirYitzhak2.jpg|חדר האוכל
NirYitzhak3.jpg|גן השעשועים
NirYitzhak4.jpg|האנדרטה לזכר חברי הקיבוץ שנפלו במערכות ישראל


## קישורים חיצוניים

* 
* תולדות ניר יצחק באתר מיזם הנגב המערבי והגליל
* 
* 
* 
* שיר **[https://www.zemereshet.co.il/m/song.asp?id=12158 ניר יצחק]** (עם התייחסות בתחתית העמוד לשינוי שם הקיבוץ), באתר זמרשת
* מיכאל יעקובסון: סקירה על אדריכלות חדר האוכל בקיבוץ ניר יצחק, באתר 'חלון אחורי', 27 בפברואר 2025
*  אבשלום קור, באופן מילולי: בלומפילד בנגב, גלי צה"ל, 23 ביולי 2025

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:קיבוצי הקיבוץ הארצי
קטגוריה:עוטף עזה
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: קיבוצים
קטגוריה:עוטף עזה: יישובים
קטגוריה:הנצחת יצחק שדה
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:קיבוצים במחוז הדרום
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:יישובים בדרום ישראל שפונו במלחמת חרבות ברזל
ניר משה

שמאל|ממוזער|267px|מבט על המושב
**נִיר מֹשֶׁה** הוא מושב עובדים בנגב הצפוני־מערבי, השוכן מדרום־מזרח לשדרות וצפונית לניר עקיבא ומשתייך לתנועת המושבים ולמועצה האזורית מרחבים.

מקור שם המושב בשמו של משה סמילנסקי, שהיה חקלאי נוסף על היותו סופר ומכאן המילה ניר. המושב הוקם בשנת 1953 על ידי עולים ממרוקו שאליהם הצטרפו עם השנים גם עולים מאלג'יריה, ונקרא בתחילה "שובל מזרחי 1". שטחו של המושב כ־2,000 דונם.

## קישורים חיצוניים

* אתר ניר משה
* 
* ניר משה באתר המועצה האזורית מרחבים

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1953
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
קטגוריה:הנגב המערבי: יישובים
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
יתד

**יָתֵד** הוא מושב בחבל שלום, המשתייך לתנועת המושבים. המושב הוקם בשנת 1980. יתד הוא אחד מ-32 יישובי מועצה אזורית אשכול, מושב חקלאי המונה כ-170 משפחות.

## היסטוריה
טקס הנחת אבן הפינה למושב נערך ב-24 באפריל 1980.

בהקמת המושב היו בו 96 חלקות חקלאיות, אולם בפועל לא כולן היו מאוכלסות. במרץ 1999 אישרה להפקדה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה במחוז הדרום תוכנית חדשה למתחם המגורים של המושב, אחרי שאושר גם בוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים. מטרת התוכנית הייתה להגדיל את אוכלוסיית היישוב על ידי הרחבה לא חקלאית, במסגרת פרויקט בנה ביתך, של 110 מגרשים בשטח מרבי של 600 מ"ר כל אחד, על ידי ניצול שטחים לא מעובדים באזור הכניסה ליישוב. ההרחבה אושרה סופית במאי 2000.

לאחר יישום תוכנית ההתנתקות נקלטו ביישוב כשליש ממתיישבי היישוב בני עצמון (עצמונה), כ-30 משפחות, אך הם היו מאורגנים כ"גרעין" עצמאי. עם המפונים עברה גם המכינה הקדם-צבאית עֹצֶם למושב יתד. החל מסתיו 2010 החלו המפונים לעבור לבתים חדשים שהוקמו עבורם במושב נווה השוכן בחולות חלוצה, ועד סוף קיץ 2011 עזבו את יתד המשפחות האחרונות מהגרעין.

בשנת 2008 היו במושב 50 משפחות בלבד ונחלות פנויות, והחל מבצע לשיווק 24 מגרשים פנויים בעלות של 30 אלף דולר, בשיטת בנה ביתך. בשנת 2010 פרץ סכסוך בין ארבעה חברים חדשים במושב לחברים הוותיקים, לאחר שהאספה הכללית של המושב עסקה בחלוקת הנחלות הפנויות בין החברים, אולם ארבעה התושבים, שבאותה עת טרם התקבלו כחברים, לא הורשו להשתתף בה או לקחת חלק בהצבעה (ארבעתם התקבלו כחברים רק ארבעה חודשים לאחר מכן). הם תבעו את האגודה השיתופית של המושב וזכו בפיצוי סמלי.

במהלך טבח שבעה באוקטובר, בבוקר 7 באוקטובר 2023, התרחש קרב יתד, בו חדרה ליישוב חוליית מחבלי חמאס, וחוסלה בחילופי אש על ידי כוחות צה"ל.

## תעסוקה
רוב חברי המושב עוסקים בחקלאות מתקדמת בחממות, גידולי ירקות ופרחים. וחלקם האחר ביזמות פרטית או עסקית, חינוך, שירותי הסעדה, שירותי תיירות ואטרקציות.

## חינוך
מערכת החינוך הפורמלית כוללת בית ספר תיכון "נופי הבשור" ובית ספר יסודי "שחר אשכול" אשר נמצאים בקריית החינוך המועצה. ביישוב ישנו גן חובה "גן דרור" ומערכת הסעות מסודרת למוסדות החינוך.

החינוך הבלתי פורמלי כולל פעילות בתנועות נוער.

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1980
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:עוטף עזה
קטגוריה:מישור החוף הדרומי: מושבים
קטגוריה:עוטף עזה: יישובים
קטגוריה:חבל שלום
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
עזוז

ממוזער|250px|חורשת בארותיים ליד עזוז
**עֱזוּז** הוא יישוב קהילתי בגבול הנגב וסיני הממוקם כ-12 קילומטרים מדרום-מזרח לניצנה וכ-3 קילומטרים ממזרח לגבול עם מצרים. היישוב הנוכחי הוקם בשנת 1985. במקום בתי אומנים שונים ומפעלי תיירות. נכון לשנת 2015 יש ביישוב 16 משפחות. שייך למועצה אזורית רמת נגב ונמצא בגובה ממוצע של כ-325 מטר מעל פני הים. נקרא על שם נחל עזוז הזורם מצפון-מזרח ליישוב.

## היסטוריה

היישוב נוסד כהיאחזות נח"ל, הראשונה שעלתה במסגרת מבצע ההיאחזויות באזור ניצנה, ב-19 במרץ 1956 ונקרא בשנות החמישים והשישים "בארותיים (בנגב)", תרגום שמו הערבי של המקום, "בירין" - שתי בארות, הנקראות היום "באר משה" ו"באר אהרון". סביב לבארות מצויה חורשת אקליפטוסים עבותים ועצי אשל. החורשה ניטעה בשנת 1916, במלחמת העולם הראשונה, על ידי "קבוצת נוטעים", צעירים עבריים, בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל, בראשות מנהל בית הספר, אליהו קראוזה. ההתגייסות לנטיעת עצים בבירין ובמקומות אחרים בגבול המדבר, שחררה את הצעירים מחובת השירות בצבא העות'מאני.

ההחלטה על הקמת ההיאחזות נתקבלה בתחילת 1956, לאחר שבמבצע הר געש בנובמבר 1955 סולק הצבא המצרי מהאזור המפורז של פתחת ניצנה. ההיאחזויות נועדו לחזק את הנוכחות הצבאית באזור ולקבוע עובדות מבחינה מדינית. בתחילה, הממשלה החליטה בהשפעת משה שרת שלא להקים מבנים בהיאחזות, מחשש שצעד כזה יתפרש כהפרה של כללי האזור המפורז בהסכמי שביתת הנשק. גרעיני הנח"ל שהחזיקו במקום והתחלפו כל חצי שנה, התלבשו כאזרחים אך תפקדו כחיילים לשמירה על הגבול. בחלק מהזמן שהו במקום חיילים דתיים. מעבר לתפקידי השמירה, עסקו החיילים בגידול בעלי חיים, כמו רעיית צאן, ובטיפוח גן ירק קטן. בתחילת שנות ה-60 עסקה הקרן הקיימת בניסיון למצוא גידולים שיתאימו לאזור. נעשה ניסיון לגדל אגבות. בשנת 1962 הוחל בנטיעת שקדים במקום על כ-150 דונם, תוך ניסוי שיטות השקיה קדומות המבוססות על מי שיטפונות. הניסוי הוכתר בהצלחה, אולם הופסק בשל תחלופה תכופה של גרעיני נח"ל שלא היטיבה עם טיפוח המטע.

ב-9 בנובמבר 1965 הומרה ההיאחזות במחנה צבאי של יחידה דרוזית. אחרי מלחמת ששת הימים, כשהגבול נדד הרחק מערבה, ננטש המחנה.

בשנת 1985 לאחר פינוי סיני וסימון הגבול עם מצרים כפועל יוצא מהסכם השלום בין ישראל למצרים, יושב המקום מחדש ונקרא עזוז.

עזוז נחשב לאחד היישובים הקטנים והמבודדים בישראל, כאשר היישוב הקרוב ביותר אליו, ניצנה, נמצא במרחק של כ-12.5 קילומטרים ממנו, ואילו באר שבע נמצאת במרחק של כ-84 קילומטרים. לעזוז מגיע פעם אחת ביום אוטובוס מבאר שבע. יחד עם זאת היישוב הוא אתר תיירות פופולרי באזור ורבים מתושביו מתפרנסים מתיירות.

## קישורים חיצוניים

*
*עזוז, באתר המועצה האזורית רמת הנגב
*

## הערות שוליים

קטגוריה:אזור ניצנה
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:יישובים אקולוגיים בישראל
קטגוריה:מועצה אזורית רמת הנגב
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1985
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:היאחזויות נח"ל