מוחמד רוסולוף

**מוחמד רוסולוף** (בפרסית: **محمد رسول‌اف**; נולד ב-16 בנובמבר 1972) הוא במאי קולנוע עצמאי איראני, החי בגלות באירופה. הוא ידוע בסרטיו עטורי הפרסים, ובהם אין רשע בעולם (2020), עליו זכה בפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין בשנת 2020. בשנת 2025 נכלל ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין טיים.

רוסולוף נעצר מספר פעמים ואסרו עליו לצאת מאיראן, בשל אופיים ותכניהם הביקורתיים של סרטיו, אשר הביאו אותו לעימותים עם משטר הרפובליקה האסלאמית. במאי 2024, לאחר שהוכרז כי סרטו זרע התאנה הקדושה נבחר להשתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל קאן, נגזרו עליו באיראן שמונה שנות מאסר, עונש מלקות וקנס כספי. זמן קצר לאחר מכן נמלט לגרמניה, שם קיבל מקלט מדיני.

## ביוגרפיה מוקדמת והשכלה
רוסולוף נולד בשנת 1972 בעיר שיראז שבאיראן. הוא למד סוציולוגיה באוניברסיטת שיראז ועריכת סרטים במכון להשכלה גבוהה סורה שבטהראן.

## קריירה קולנועית
בין השנים 1991–1999 יצר שישה סרטים קצרים, בהם "Friday", "The Pin", "Seven Dreams", "Ten Seconds More", "The Glass House" ו-"Evening Party".

סרטו הראשון באורך מלא, "The Twilight" (או "Gagooman"; בעברית: "הדמדומים"), יצא לאקרנים בשנת 2002, זכה בפרס *Crystal Simorgh* לסרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים פג'ר בטהראן.

סרטו השני, *Iron Island* (2005), ביסס את מעמדו כאחד הקולות העצמאיים הבולטים בקולנוע האיראני.

סרטו *The White Meadows* (2009) עורר תשומת לב רבה, אך גם ביקורת מצד הרשויות באיראן ונגזר עליו עונש של שש שנות מאסר על ידי ממשלת איראן באשמת "התאגדות, קשירת קשר ותעמולה נגד המשטר". בהמשך הופחת העונש לשנה אחת על תנאי ולצו איסור על עשיית סרטים. מאז רוסולוף יצר את סרטיו במחתרת, החל מהסרט "Manuscripts Don't Burn" משנת 2013.

סרטו *Goodbye* (2011) הוקרן בפסטיבל קאן במסגרת *Un Certain Regard* וזיכה אותו בפרס הבימוי.

*Manuscripts Don't Burn* (2013) הוקרן אף הוא במסגרת זו בפסטיבל קאן וזכה בפרס מבקרי הקולנוע הבינלאומי (FIPRESCI).

בשנת 2025 רוסולוף הוזמן להצטרף לאקדמיה האמריקאית לקולנוע.

"אדם של יושרה" (2017) זכה בפרס הראשי של מדור *Un Certain Regard* בקאן.

בשנת 2020 זכה סרטו "אין רשע בעולם" בפרס דוב הזהב בפסטיבל ברלין, וב־2021 זכה בפרס פסטיבל סידני לקולנוע. בשנת 2021 שימש כחבר צוות השיפוט הרשמי בתחרות המרכזית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.

בשנת 2017 הוזמן רוסולוף להצטרף לאקדמיה האמריקאית לקולנוע (AMPAS). בשנת 2024 שימש כנשיא חבר השופטים של מדור *New Currents* בפסטיבל בוסאן הבין־לאומי.

סרטו "זרע התאנה הקדושה", זכה לשבחים רבים בפסטיבל קאן והיה מועמד לפרס האוסקר. הרעיון לסרט נולד בזמן שרוסולוף היה בכלא, בשל פעילותו האמנותית והפוליטית. רוסולוף סיפר כי חוויותיו בזמן המרד, ובפרט מפגשו עם בכיר בבית הכלא שהביע חרטה על שיתוף הפעולה עם המשטר, היוו השראה לעלילת הסרט. אותו קצין כלא סיפר לרוסולוף כי משפחתו ובניו מתחקרים אותו ללא הרף על מעשיו ותמיכתו במערכת הדיכוי. הסרט עוסק בדיכוי האלים של תנועת "אישה, חיים, חירות" באיראן. צוות ההפקה של הסרט פעל בחשאי בתוך איראן, בעוד רוסולוף ביים את הסרט מרחוק. רוסולוף טען כי האומץ האמיתי שייך לצעירי איראן, שבזכות הקרבתם ניתן היה ליצור את הסרט.

## עימותים עם השלטון האיראני וגלות
ב-20 בדצמבר 2010 נעצר רוסולוף בעת צילומי סרט, באשמה של צילומים ללא היתר. נגזרו עליו שש שנות מאסר, שנקצרו לשנה אחת על תנאי ולצו איסור על עשיית סרטים.

בספטמבר 2017 הוחרם דרכונו עם שובו לאיראן והוא נאסר ליציאה מהמדינה.

ביולי 2019 נידון לשנת מאסר נוספת ולאיסור יציאה לשנתיים מאיראן בשל סרטו "אדם של יושרה", שעוסק בשחיתות ממסדית באיראן וזכה בפרס בקטגוריית Un Certain Regard בפסטיבל קאן.

במרץ 2020 נידון שוב לשנת מאסר ולאיסור עשיית סרטים לשנתיים בגין "תעמולה נגד המערכת", ולא יכול היה להשתתף בפסטיבל ברלין, שם סרטו "אין רשע בעולם" זכה בפרס דוב הזהב.

ביולי 2022 נעצר שוב לאחר שחתם על עצומה בשם "Lay Down Your Arms", שקראה לכוחות הביטחון לחדול משימוש בנשק נגד מפגינים בעקבות קריסת בניין בעיר אבאדאן. הוא שוחרר בפברואר 2023 לאחר ששבת רעב, והועבר למעצר בית אך נאסר עליו להשתתף בפסטיבל קאן, שבו היה אמור לשמש כשופט בקטגוריית *Un Certain Regard*.

לאחר בחירת סרטו "זרע התאנה הקדושה" לתחרות הרשמית של פסטיבל קאן לשנת 2024, נחקרו שחקניו וצוות ההפקה על ידי רשויות איראן ונאסר עליהם לעזוב את המדינה במקביל ללחץ מצד השלטונות האיראניים על רוסולוף ועל הפסטיבל להסיר את הסרט מהתחרות. ב-8 במאי 2024 נידון רוסולוף לשמונה שנות מאסר, למלקות, לקנס ולהחרמת רכושו בשל הצהרות פומביות שנחשבו בעיני בית המשפט ל"שיתוף פעולה במטרה לבצע פשע נגד ביטחון המדינה".

במאי 2024 דווח כי רוסולוף נמלט מאיראן והגיע בבטחה לאירופה. רוסולוף נמלט מאיראן לאחר מסע ממושך ומסוכן שנמשך 28 ימים, שכלל חציית גבול רגלית בעזרת מבריחים. לאחר ששהה בבית מסתור בכפר סמוך לגבול, הצליח להגיע לקונסוליה גרמנית, שם זוהה באמצעות טביעות אצבע והונפק לו מסמך נסיעה זמני. בהמשך הגיע לגרמניה, וב־24 במאי 2024 השתתף בטקס בפסטיבל קאן, שם הוענק לו פרס מיוחד על סרטו. רוסולוף כתב כי בחר בגלות בלב כבד, לאחר שבית המשפט לערעורים אישר את עונשו, וכי נאלץ לעזוב את איראן בסתר משום שדרכונו הוחרם. במכתב שפרסם, ציין כי חלק משחקני הסרט הצליחו לעזוב את איראן לפני שהפקת הסרט נחשפה, אך אחרים נותרו במדינה. הוא תיאר כיצד השחקנים ואנשי הצוות שנשארו באיראן נחקרו לאורך שעות, נאסרה עליהם היציאה מהמדינה, ובני משפחותיהם זומנו וספגו איומים. משרד המודיעין האיראני פשט על משרד הצלם הראשי של הסרט והחרים את ציודו, וכן מנע ממהנדס הקול לצאת לפסטיבל. רוסולוף כתב כי ביקש ליצור יצירה קולנועית שאינה כפופה לנרטיב הצנזורה של הרפובליקה האסלאמית, אלא משקפת את מציאות החיים האמיתית באיראן. הוא הדגיש כי דיכוי חופש הביטוי אינו ניתן להצדקה, גם אם הוא מעורר יצירתיות. רוסולוף קרא לקהילה הבינלאומית לתמוך ביוצרים המתנגדים לצנזורה ולשלטון הדיכוי, ולפעול להגנה ברורה על חופש הביטוי. הוא הביע דאגה לשלומם של אנשי הצוות והשחקנים שנותרו באיראן וציין כי הוא מעריך את אומץ לבם והקרבתם.

## אמנותיות
סרטיו של רוסולוף נחשבים לבעלי מעמד חשוב בקולנוע האיראני הבינלאומי, לצד עבודותיהם של עבאס קיארוסטמי, אסגאר פרהאדי וג'עפר פאנאהי. סרטיו עוסקים באופן עקבי בביקורת על השלטון האיראני ובמאבק למען חופש הביטוי. אף אחד מסרטיו לא הוקרן באיראן בשל הצנזורה.

עד שנת 2010 נהג להשתמש בסגנון מטפורי לסיפוריו, אך מאז החל לפנות לצורת ביטוי ישירה יותר.

## חיים אישיים
הוא נשוי לרוזיטה ואב לילדה בשם ברן רוסולוף.

## פילמוגרפיה

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע איראנים
קטגוריה:איראנים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אסירים פוליטיים
קטגוריה:מהגרים מאיראן לגרמניה
קטגוריה:שיראז: אישים
קטגוריה:ילידי 1972