open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מורטל קומבט: כיבוש

**מורטל קומבט: כיבוש** (באנגלית: **Mortal Kombat: Konquest**) היא סדרת טלוויזיה אמנויות לחימה אמריקאית המבוססת על זיכיון משחקי הווידאו מורטל קומבט. הסדרה הופקה על ידי החברות Threshold Entertainment וחטיבת הטלוויזיה של ניו ליין סינמה ושודרה ברשת TNT מ-3 באוקטובר 1998 ועד 22 במאי 1999. היא צולמה באולפני הוליווד של דיסני באורלנדו, פלורידה. למרות פופולריותה הרבה, הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד עקב עלויות הפקה גבוהות וסופה נשאר עם קליף האנגר פתוח.

סדרה זו היוותה הקדמה לסרטי הקולנוע "מורטל קומבט" ו"מורטל קומבט 2".

## עלילה

בתקופה קדומה, ממלכת הארץ הייתה צעירה ונחשקת. הקיסר שאו קאהן, שהיה מגלומן חזק ואכזר, רצה לצרף את כדור הארץ לאוסף הממלכות הכבושות שלו, הידועות בשם "העולם החיצון" (Outworld). כדי להגן על כדור הארץ, נערכת מדי דור אליפות "מורטל קומבט", תחרות שבה מתחרי ממלכת העולם החיצון וממלכת הארץ מחליטים על גורל כדור הארץ. לפני כ-500 שנה, הנזיר קונג לאו הדגול הביס את מכשפו של שאו קאהן, שאנג טסונג. לאחר שקונג לאו ריחם על חייו, שאו קאהן כלא את שאנג טסונג במערות הקובלט. המתכת הזו מחלישה מכשפים ונוטלת כוחות מהם.

מטלתו הבאה של קונג לאו היא לאמן דור חדש של לוחמים למען התחרות הבאה, ואשר יחרפו את נפשם למען כדור הארץ. בתמורה הוא מקבל נעורי נצח- עד הטורניר הבא (ממשחקי המחשב משתמע שזה פעם ב-50 שנה). הוא מתחבר לשני לוחמים - סירו, שומר ראש לשעבר, וגנבת בשם טז'ה. שלושת החברים החדשים מודרכים בעיר ז'וזין המסתורית על ידי אל הרעם ריידן, ונמצאים בקרבות תמידיים עם לוחמים של ממלכת העולם החיצון וממלכת הארץ כסקורפיון, סאב זירו, רפטייל, נוב-סאיבוט, המכשף קואן-צ'י ולוחמותיו, וכן המכשף שאנג טסונג הכלוא אשר נשבע לנקום בקונג לאו על תבוסתו המשפילה. יחד עם שאנג טסונג כלואה גם וורפקס, לה יש אג'נדה משלה.

הסדרה מציגה לראשונה את השבטים המאכלסים את ממלכת העולם החיצון - את סאב זירו משבט הלין-קוויי, את הלוחם האלמותי סקורפיון משבט השיראי-ריו, ואת רפטייל, לוחם שבט הזאטרנים דמויי הלטאה. מוצגת הנסיכה קיטאנה, שמצודדת עצמה עם קונג לאו (כשם שצודדה עצמה עם צאצאו לו קאנג בסרט מורטל קומבט), וכן דמות חדשה שאינה מוכרת בזיכיון המשחקים בשם הקיסרית קרייה, המצודדת עצמה עם רפטייל.

### נקודות דמיון בין הסדרה למשחקי הווידאו
* המכשפים שאנג טסונג וקוואן צ'י כורתים ברית במהלך הסדרה. זו הייתה תחזית למשחק שיבוא בהמשך, "מורטל קומבט: ברית קטלנית".
* כנופיית "הדרקון השחור" הוצגה לראשונה בסדרה. בהמשך יצאו במשחק דמויות החברות בכנופיה זו כקיינו, קאבאל, ג'ארק, קוברה וקירה.

## רשימת שחקנים

## קישורים חיצוניים
* 

כיבוש, מורטל קומבט
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על משחקי וידאו
קטגוריה:סדרות פנטזיה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1998
שמעון צימר

**שמעון צימר** (נולד ב-12 במאי 1950) הוא סופר ומחזאי ישראלי.

## ביוגרפיה
צימר נולד להורים ניצולי שואה וגדל בקריית חיים. בשנות העשרים לחייו עבר להתגורר בתל אביב. היה בן-זוגה של המשוררת מירי בן-שמחון שנהרגה בתאונה ב-1996. כיום נשוי ואב לשני בנים.

באותה תקופה החל צימר לכתוב מחזות ושירים. בין מחזותיו שהוצגו על במות שונות (ביניהן קאמרי והבימה), היו "הקאמבק המפואר" ו"טרומפלדור 85".

ב-1995 ראה אור ספרו הראשון "אמא להשכיר" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. ב-1999 יצא ספרו השני "אומללות ראויה לרומן" בהוצאת בבל. ב-2006 יצא ספרו השלישי "רע לתפארת" בהוצאת ספרית פועלים, ושנה אחר-כך ספרו הרביעי "ראיות לאהבה", גם הוא בהוצאת ספרית פועלים. ב-2010 יצא ספרו החמישי "צימר מתחת לירח", בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בפברואר 2014 פורסם ספרו השישי "דמיין שאתה חי" בהוצאת אפיק של יפתח אלוני, תחת חסותו של חוקר הספרות פרופסור דן מירון. ספרו השביעי "לפעמים הבית הוא רוצח" יצא גם הוא בהוצאת אפיק ב-2016, ונכלל ברשימה הקצרה של פרס ספיר לשנה זו. ספרו השמיני, "ימים נוראים – גרסת הסופר", יצא בהוצאת כנרת זמורה דביר ב-2018 ונכלל ברשימה הארוכה של פרס ספיר לשנה זו. ספרו התשיעי, "שכול וזיקוקים", יצא בהוצאת פרדס ב-2022.

ספריו ומחזותיו של צימר זכו לשבחי הביקורת. בשנת 2006 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.

## לקריאה נוספת
* קובי נסים, "מה מעיק על הגיבור ומה על הקוראים", הארץ, מוסף ספרים, גיליון 345, (כ"ו בתשרי תש"ס, 6 באוקטובר 1999), עמוד 6. על: שמעון צימר, אומללות ראויה לרומן, (תל אביב : בבל, תשנ"ט 1999).

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* שמעון צימר באתר "מכונת קריאה"
* 
* 
* 
* דן לחמן, שמעון צימר / ראיות לאהבה, "אימגו"
* 
* אריק גלסנר, על "צימר מתחת לירח", של שמעון צימר, הוצאת "ספריית פועלים", פורסם במוסף לספרות של "מעריב" באוגוסט 2010
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
אורנבורג (מחוז)

**מחוז אורנבורג** (ברוסית: **Оренбургская область**; תעתיק: **אורנבורגסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. העיר המרכזית במחוז היא אורנבורג. המחוז הוקם ב-7 בדצמבר 1934, והוא גובל עם קזחסטן.

נכון לשנת 2024 מתגוררים במחוז 1,828,655 תושבים.

הנהר המרכזי שעובר בשטח במחוז הוא נהר האורל. המחוז מחולק לכ-35 אזורים מבחינה אדמיניסטרטיבית.

## היסטוריה
ההתיישבות המקורית באזור הייתה של העמים הטורקים השונים. ההתיישבות הרוסית באזור החלה במאה ה-18 אחרי העברת שליטה על השטח לאימפריה רוסית.. באותה תקופה הוקמו מבצרים על נהר יאיק, אשר היה באותה תקופה הגבול של המדינה הרוסית. ב-1743 הוקמה העיר אורנבורג והחל פיתוח מסיבי של האזור. עד מהרה העיר נעשתה מרכז של גוברניית אורנבורג ששטחה היה גדול בהרבה מהמחוז הנוכחי. באותה תקופה גבול הגוברניה היה הים הכספי וימת אראל והיא כללה שטחים של קזחסטן של כיום.

בתקופה של ברית המועצות גבולות של מחוז השתנו מספר פעמים והוא אף נכלל ב"חבל וולגה התיכונה" בשנת 1928. בשנת 1934 המחוז הוקם מחדש. בשנת 1938 שמו שונה ל"מחוז צ'קלובסק" ושמה של אורנבורג שונה בהתאם. לעיר ומחוז הוחזרו שמות היסטוריים בשנת 1957.

בשנת 1954 בשטח המחוז נערך תרגיל צבאי תוך שימוש בנשק גרעיני. 

ב-15 בפברואר 2013 התפוצץ מטאור באוויר במחוז וגרם לפציעתם של כ-1,200 תושבים בכל האזור.

## ממשל
הרשות המחוקקת של המחוז היא "האספה המחוקקת של מחוז אורנבורג" שכוללת 47 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לכהונה בת חמש שנים. משנת 2019 מושל המחוז הוא דניס פסלר. בשנת 2024 הוא נבחר לכהונה השנייה.

מבחינה מנהלית המחוז כולל 35 ראיונים, 12 ערים בעלי מעמד מחוזי ועיר סגורה שנמצאת בניהול חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה.

## דמוגרפיה
נכון לשנת 2024 מתגוררים במחוז 1,828,655 תושבים. זאת לעומת כ-2.2 מיליון בשנת 1996. בערי המחוז מתגוררים כ-60.6% מאוכלוסיית המחוז. בהתאם לנתוני ממפקד אוכלוסין משנת 2021 רוסים מהווים כ-74%, טאטארים כ-6.2% וקזחים כ-5.8% מכלל אוכלוסיית המחוז.
בעקבות גירוש גרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה במחוז התגוררו כ-50 אלף גרמנים, רובם עזבו את רוסיה ועתה מתגוררים במחוז רק כ-6 אלף גרמנים. 

דתם של רוב תושבי המחוז היא נצרות אורתודוקסית, ואילו ישנו מיעוט מוסלמי.

## כלכלה
מחוז אורנבורג הוא אחד ממרכזי החקלאות ברוסיה, האקלים הנוח ששורר בו מאפשר גידול של אורז, שיפון, חמניות, תפוחי אדמה, אפונה, שעועית, תירס ודלעת. בשטח המחוז התגלו מחצבים רבים, והייצוא מהמחוז כולל דלק, גז, ברזל, נחושת, ניקל, אזבסט וכרום. לצד מחצבים אלו המחוז מייצא גם מנועים חשמליים, רדיאטורים וחלקי מכונות שונים.

### תחבורה
בשטח המחוז עוברות מספר מסילות ברזל. קו אורנבורג-סמארה פועל משנת 1877.

דרך המחוז עוברים מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית כולל R-240 אופה-אורנבורג, M5 "אוראל" מוסקבה-צ'ליאבינסק וכבישים שקושרים את הפדרציה הרוסית עם קזחסטן.

בעיר אורנבורג פועל נמל תעופה בין-לאומי.

דרך המחוז עוברת צנרת גז טבעי לייצוא גז למדינות אירופה ואוזבקיסטן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
אורנבורג
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1934
נבי ימין

**קבר בנימין בן יעקב** הוא אתר הנחשב כקברו של בנימין בן יעקב - בנו ה12 של יעקב אבינו ובנה ה2 של רחל אימנו אשר נפטרה בלידתו. הקבר מצוי במזרח כפר סבא סמוך למושב נווה ימין. במתחם פועלת כיום ישיבה ולמקום באים מתפללים רבים במהלך כל ימות השנה.

## תולדות המקום

לדברי יעקב מפריז (המאה ה-13) ורבי יצחק בן אלפרא (תחילת המאה ה-15), קבר בנימין בן יעקב נמצא בראמה.

בספר "ייחוס האבות" משנת 1537, מתואר קבר בנימין באזור כפר סבא, הנקרא שם "סראקה", כנראה על שם אתר הקבורה הסמוך. נוסע ערבי שעבר במקום הזה בשנת 1714 קורא לו "סידי בניאמין" - אדוני בנימין.

עד לשנת 1948 היה האתר בתחומי הכפר הערבי כפר סאבא, וב-13 במאי 1948, נכבש האזור תוך שעתיים על ידי חטיבת אלכסנדרוני (מבצע מדינה). למרות הכיבוש המהיר, בסמוך למתחם הקבר נערך קרב עקוב מדם בין הערבים לבין חיילי החטיבה (סך הכל נפלו בקרב 29 מחיילי החטיבה).

בשנת 1981 תואר המקום על ידי אורי אור בדבר:
:"בינות לערימות אשפה, נמצא מבנה הנראה כקבר של שייך. המבנה פרוץ, מנותץ ומלוכלך. בחצרו עשבים שוטים וערימות אשפה. בכניסה שלט — "קבר בנימין".

היום המבנה משמש קבוצת חסידי ברסלב המפעילה את המקום ולומדת לימודי קודש.

## תיאור האתר
מתחם הקבר מורכב ממבני קבר בעל כיפה, סביל שאינו פעיל כיום ומבנה בעל שלוש קשתות. על מבנה הסביל קבועה כתובת ערבית קדומה המתוארכת לשנת 1312 והמזכירה את שמו של המושל הכללי של ארץ ישראל בימי השלטון הממלוכי תנכיז אלחוסאמי. את המתחם כולו מקיפה גדר אבן, והוא מתוארך לתקופה הממלוכית.

אל מול המתחם מצוי מבנה קבר קטן בעל כיפה הנקרא **מקאם נבי סוארכה.** לפי מסורת אחת, זהו קברו של שיח' בדווי מהנגב. לפי מסורת אחרת, שם האתר הוא נבי סראקה (ה"גנב"). שני המבנים הוקמו כנראה בתקופה הממלוכית. בסמיכות לשני קברים אלו מצויות שרידיה של חווה חקלאית קדומה שפעלה במקום עד לשנת 1948.

האזור כולו שוכן על אתר ארכאולוגי מהתקופה הרומית והביזנטית, שכולל שתי בארות. רק חלקים קטנים מהמתחם נחפרו ונחקרו.

## גלריה


קובץ:המצבה בקבר בנימין-בצד הגברים.jpg|המצבה בקבר בנימין בצד הגברים, עליה נחרטה ברכת משה לבנימין ()
קובץ:המצבה בקבר בנימין -בצד הנשים.jpg|המצבה בקבר בנימין בצד הנשים
תמונה:NABI-YAMIN02.JPG|מקאם נבי סוארכה
תמונה:NABI-YAMIN.JPG|סביל בחזית המתחם, 10/07
תמונה:RAHAT-NABI-YAMIN.JPG


## לקריאה נוספת
*זאב וילנאי: **מצבות קודש בארץ ישראל**, הוצאת אחיעבר, 1985: חלק א' עמוד 182.
*אריה יצחקי: **מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ,** כרך השרון, דרום מישור החוף וצפון הנגב, הוצאת משרד הביטחון, 1979: עמוד 30.

## קישורים חיצוניים

* הסבר והצעה לסיור באזור באתר "אלתר-נתיב"
* נבי ימין באתר מועצה אזורית דרום השרון
* תוצאות החפירה באזור, באתר רשות העתיקות
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קברי צדיקים בארץ ישראל
קטגוריה:כפר סבא: מבנים
קטגוריה:ארץ ישראל: מאוזוליאומים
קטגוריה:נווה ימין
קטגוריה:התקופה הממלוכית בארץ ישראל
אוריול (מחוז)

**מחוז אוריול** (ברוסית: **Орловская область**; תעתיק: **אורלובסקאיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי.

המחוז הוקם ב-27 בספטמבר 1937, תוך פיצול ממחוז קורסק והוספת שטחים ביחידות מנהליות אחרות. בהמשך עקב חלוקת שטחים נוספים לטובת המחוזות השכנים, הפך המחוז לאחד הקטנים ברוסיה. 

נכון לשנת 2024 במחוז מתגוררים 692,486 תושבים.

## היסטוריה
בתקופת רוס של קייב האזור היה חלק של נסיכות צ'רניגוב. בשנת 1238 ישובי האזור נבזזו על ידי צבאות של באטו חאן. בהמשך האזור סבל ממתקפות תכופות של הורדת הזהב. בשנת 1408 השטחים סופחו לדוכסות הגדולה של ליטא. במהלך המאה ה-16 האזור עבד בהדרגה לשליטה של נסיכות מוסקבה. בשנת 1566 בפקודת איוואן האיום הוקם מבצר גבול "אוריול". בהמשך עם התרחקות הגבול מהאזור החלה התיישבות חקלאית.

בתקופת הצרות באזור התחוללו קרבות רבות. בשנת 1719 השטח היה בניהול של פרובינציית אוריול שהייתה חלק של גוברניית קייב. גורברניה נפרדת עם מרכזה באוריול הוקמה בשנת 1788.

בשנת 1928 גוברניית אוריול בוטלה ושטח היה חלק של יחידה מנהלית "מחוז מרכזי של אדמות שחורות". בשנת 1937 הוקם מחוז אוריול על בסיס שטחים של מספר יחידות מנהליות בעיקר מחוז קורסק, מחוז סמולנסק ומחוז וורונז'. בשנת 1939 למחוז התווספו שטחים נוספים.

בתחילת אוקטובר 1941 בשטח נכבש על ידי כוחות ורמאכט. השטח שוחרר בקיץ 1943 כחלק של מבצע קוטוזוב.

בשנת 1944 חלק מאזורי המחוז הועברו למחוז בריאנסק ומחוז קלוגה שהוקמו באותה שנה. בשנת 1954 חלק מהמחוז הועבר למחוז ליפצק החדש.

## ממשל
הרשות המחוקקת של המחוז היא "אספת נציגי העם של מחוז אוריול" שכוללת 50 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לכהונה של חמש שנים. בשנת 2018 לתפקיד נבחר אנדריי קליצ'קוב, בשנת 2023 הוא נבחר לכהונה השנייה.

המחוז כולל 24 ראיונים ו-3 ערים בעלות חשיבות מחוזית.

## דמוגרפיה
נכון לשנת 2024 במחוז מתגוררים 692,486 תושבים. בשנת 1970 במחוז התגוררו 930 אלף תושבים. כ-68% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - אוריול מתגוררים כ-330 אלף תושבים.

בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2021 הרוסים מהווים כ-88.5% מאוכלוסיית המחוז.

## כלכלת
כלכלת המחוז מבוססת על חקלאות. בעיר אוריול הוקמו מספר מפעלים.

### תחבורה
במחוז הוקמה רשת מסילות ברזל ודרכו עוברת מסילה מוסקבה-סימפרופול.

דרך המחוז עוברים מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית M2 מוסקבה - אוקראינה, R-120 אוריול - ויטבסק ועוד.

בעיר אוריול פעל נמל תעופה שהחל משנת 2023 נמצא בשדרוג ואינו פעיל. 
## קישורים חיצוניים

* 

אוריול
*
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1937
קטגוריה:1937 בברית המועצות
רוברט הניג

**רוברט הניג** (נולד ב-17 בספטמבר 1945) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.

## ביוגרפיה
הניג נולד ברומניה ועלה לישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20 והתגורר בחיפה עם הוריו. נשוי ואב לשתי בנות. הוא סיים ב-1971 את לימודיו בבית הספר למשחק בית צבי ושיחק בשורה ארוכה של הצגות וסרטים.

### הצגות תיאטרון
הניג השתתף בהצגות התיאטרון הבאות:
***[[הבימה|תיאטרון הבימה]]**: "רומנטיקה", "טרטיף", "משרתם של שני אדונים", "זעקי ארץ אהובה", "חלון בלהות", "החייל האמיץ שווייק", "יוליוס קיסר", "לב טוב", "שלוש אחיות", "ביקור הגברת הזקנה", "מראה מעל הגשר", "המכשפה", "הקוקוריקו", "נודניק", "הזוג המוזר", "הקמצן", "אבא גוריו", "סיפור פשוט", "פילומנה", "ספינינג" (בהשראת "הקומה הראשונה" מתוך "שלוש קומות" של אשכול נבו).
***[[תיאטרון באר שבע]]**: "הלילה השנים עשר", "טרטיף", "קומדיה של טעויות", "עלי כינור", "הצל", "אנדורה", "הקומיקאים", "המיזנתרופ", "חלום ליל קיץ", "הספר מסיביליה", "אילוף הסוררת", "צריך פיאט בחיים", "אותו ואת בנו", "תמונות ציד מבוואריה התחתית", "רק בימי ראשון", "מותו של סוכן", "ברווז הפרא", "דודתו של צ'ארלי", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "שידוכים", "הביצה", "כותרת ראשית".
***[[תיאטרון בית ליסין]]**: "טנזי", "קומדיה שחורה", "משפחה חמה","בבצ'יק".
***[[התיאטרון הקאמרי]]**: "ברנשים וחתיכות", "שירה".
***[[התיאטרון לילדים ולנוער]]**: "הלילה השנים עשר", "הקמצן", "מעלה קרחות".

### סרטים וסדרות
הניג השתתף בסרטי הקולנוע "הכלה הסורית", "צעד קטן", "תהילים", "עבדי השם", ובסדרות הטלוויזיה "קרובים קרובים", "מסיבת גן", "שמש", "המשאית", "החיים זה לא הכל", "פרודים", "מגן דוד דרום", "ילדים ביער" ועוד.

כיכב בתפקיד בכמה סרטים של טומי לנג, בסרט "טייארה" שהיה מועמד לפרס אופיר לשנת 2012 בקטגוריית הפרינג', בסרט ההמשך "זוג או פרד (2012), ב"פטר השלישי" ו"הולכת שבעה" (2016) וב"גזוז" (2023).

הניג היה הקול מאחורי "שבי השבלול" בפרק אחד בסדרה "פרפר נחמד" והיה בין המדבבים של הסדרות "עולם סחרחר" ששודרה בערוץ 2, "אבירי האור הקסום", ששודרה בערוץ הראשון ו"המיליונרים הצעירים", בתפקיד וורן באפט. ברק ומכוניות המרוץ, כמו כן דיבב בסרט "פיטר פן" בתפקיד קפטן הוק, ב"יו יו האקושו", "ספיידרמן המדהים", "רובוטס", "גארפילד 2" ועוד.

חבר בוועד התיאטרון הארצי לילדים ונוער על שם סמי לוי.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע חרדי
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
פנזה (מחוז)

**מחוז פנזה** (ברוסית: **Пензенская область**; תעתיק: **פנזנסקיה [[אובלסט]]**) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי של הוולגה.

המחוז הוקם ב-4 בפברואר 1939.  

נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 1,235,113 תושבים.
## היסטוריה
במאה ה-11 השטח נכלל בבולגריה של הוולגה. בשנת 1237 הוא נכלל בהורדת הזהב. בשנת 1395 כוחות טימור לנג עבדו באזור והוא לא הצליח לשתקם תקופה ארוכה.

האזור סופח לרוסיה בשנת 1552, לאחר כיבוש חאנות קאזאן על ידי הרוסים. אזור המחוז היווה את גבולה הדרום-מזרחי של רוסיה הצארית במהלך המאה ה-17, ושימש בתקופה זו כקו הגנה מפלישות מאזורי הקווקז ואזוב. באותה תקופה באזור הוקם קו מבצרים. עם הזמן, לאור הרחבת רוסיה דרומה, הפך האזור לחלק פנימי של המדינה.

בשנת 1719 השטח נכלל בגוברניית קאזאן. בשנת 1801 הוקמה גוברניית פנזה שהתקיימה עד לשנת 1928. בשנים 1891/1892 האזור סבל מרעב המוני.

בשנת 1928 האזור שולב ב"חבל וולגה התיכונה" ובשנת 1937 נכלל בשטח מחוז טמבוב. בשנת 1939 הוקם מחוז פנזה תוך פיצול ממחוז טמבוב עם תוספת של אזורים שפוצלו ממחוז קוייבישב. בשנת 1943 חלק מהמחוז עבר למחוז אוליאנובסק החדש.

בשנת 1986 כתוצאה מאסון צ'רנוביל כ-10% משטח המחוז סבלו מזיהום.
## ממשל
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז פנזה" שכוללת 36 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לחמש שנים. בספטמבר 2021 לתפקיד נבחר אולג מלניצ'נקו.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-27 ראיונים ו-3 ערים בעלי חשיבות מחוזית. 

## דמוגרפיה
נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 1,235,113 תושבים. זאת לעומת כ-1.5 מיליון בשנת 1970. בערים מתגוררים כ-70% מאוכלוסיית המחוז. בעיר הגדולה - פנזה, מתגוררים כ־500 אלף תושבים. העיר השנייה בגודלה היא קוזנצק עם כ-80,000 תושבים. 

בהתאם למפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-79.5% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, ניתן לציין את המורדבה (2.6%), והטטרים (5.8%).

## כלכלה
כלכלת המחוז מבוססת על מסחר ותעשייה מסוגים שונים.

דרך המחוז עוברות מסילות ברזל וכבישים בעלי חשיבות ארצית. תחנת הרכבת בעיר פנזה הוקמה בשנת 1873.

אתר תיירות ראשי של האזור מוזיאון "טארחאני" בה נולד וגדל מיכאיל לרמונטוב.

בעיר פנזה פועל נמל תעופה לטיסות פנים. בשנת 2023 עברו דרכו 350 אלף נוסעים.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1939
שוליית הקוסם

[ממוזער|פסלים המציגים את המחזת השיר בסרט "[פנטסיה (סרט)|פנטסיה"]]
**שוליית הקוסם** (בגרמנית: **Der Zauberlehrling**) היא בלדה בת 14 בתים מאת יוהאן וולפגנג פון גתה שנכתבה בשנת 1797. בהשראתה חיבר כמאה שנה אחר כך המלחין הצרפתי פול דיקא פואמה סימפונית באותו השם.

בכתיבת הבלדה התבסס גתה על סיפור שמצא בכתביו של לוקיאנוס מסאמוסאטה. ככל הנראה, מקורותיו של הסיפור קדומים אף יותר ונעוצים באגדה מצרית עתיקה.

## תקציר העלילה
הסיפור מתחיל בכך שקוסם זקן עוזב את הסדנה שלו ומשאיר את שולייתו לבד עם מטלות שעליו לבצע. בעת העדרו של הקוסם, השוליה, שמתעייף מלהעביר מים לתוך האמבט של הקוסם, מחליט להשתמש בכישוריו שעדיין אינם מפותחים דיים ומכשף את המטאטא כדי שיעשה את העבודה במקומו.

עד מהרה הרצפה מוצפת במים והשוליה נוכח לדעת שהוא אינו יכול לעצור את המטאטא משום שאינו יודע את מילות הקסם שיגרמו למטאטא לחדול. לאחר ניסיונות כושלים של השוליה לעצור את המטאטא, ביאושו, לוקח השוליה גרזן ושובר את המטאטא לשניים, אך כל אחת מן החתיכות "קמה לתחייה" וממשיכה להביא מים, עכשיו אפילו בקצב יותר מהיר. 

כשהכול נראה אבוד, והמים ממשיכים לעלות ולהציף את הסדנה, חוזר הקוסם, מבטל את הכישוף ומציל את המצב. 

בגרסאות מסוימות, הקוסם מסלק את השוליה בגלל הבלגן שיצר. בגרסאות אחרות, הקוסם, שמשועשע מן הלקח החשוב ששולייתו קיבל לגבי שליטה בקסם, נוהג בו ביד קלה יותר.

## תרגומים עבריים
* תרגום מאת שמשון מלצר – התפרסם בעיתון ילדים
* תרגום מאת חנניה רייכמן – ראה אור בספרו **משירת העולם: קובץ תרגומים לקורא ולקריין**, י. שרברק, תשכ"ה 1964
* תרגום מאת יוסף האובן (נבו) – התפרסם בתוך יוהאן וולפגנג פון גתה, **הבלדות**, תרגום יוסף האובן (נבו), תל אביב: ירון גולן, תשס"ו, 2006
* תרגום מאת שמואל שקולניקוב – התפרסם במוסף "ספרים" של הארץ, 2018
* תרגום מאת אמיר אור – התפרסם במגזין הרשת "יקום תרבות", 2019

## עיבודים קולנועיים ותיאטרליים
בשנת 1940 עובד שוליית הקוסם לקטע אנימציה בסרט המוזיקלי "פנטסיה" של אולפני וולט דיסני. בעיבוד זה דמות שוליית הקוסם מגולמת על ידי מיקי מאוס.

בשנת 2010 יצא סרט נוסף של דיסני, "שוליית המכשף", שבו מככב ניקולס קייג' כמכשף.

באותה שנה, עלה המחזמר "שוליית הקוסם"  בבימוי אורי אומנותי בכיכובם של איתי שגב / עודד מנסטר כשולייה, יניב המגניב (יניב אנג'ל) / מתי אטלס בתפקיד הקוסם, סופי צדקה בתפקיד כפול של הנסיכה והמכשפה, עודד מנסטר / אור אדרי כעוזרה של המכשפה, אור משיח / זיו פלג בתפקיד השבלול, ואוריה רון / ליאור שמש בתפקיד העץ המדבר.

בנוסף עלה מחזה מאת ובבימוי משה בן שושן ורענן פררה בהשתתפות אורי לייזרוביץ' בתפקיד הקוסם, רועי קקון בתפקיד השולייה ויובל סטוניס בשיתוף להקת המחול הקיבוצית.

## קישורים חיצוניים

תרגומים עבריים:
*  – תרגום מאת שמואל שקולניקוב
* גתה, שוליית הקוסם, תרגום מאת אמיר אור, "יקום תרבות", 21 בינואר 2019
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירה גרמנית
קטגוריה:שירי המאה ה-18
קטגוריה:1797
קטגוריה:גתה
קסימפאשה

שמאל|ממוזער|לוגו קסימפאשה בין השנים 1996–2012
**מועדון ספורט קסימפאשה** הוא מועדון ספורט טורקי מאיסטנבול. המועדון הוקם בשנת 1921 בשם "אלטינטוג".

## היסטוריה
מועדון ספורט קסימפאשה נוסד בשנת 1921. קבוצת הכדורגל הבוגרת של המועדון שיחקה בליגת הכדורגל של איסטנבול בין השנים 1939–1945 ו-1946–1959. בשנת 1959 העפילה הקבוצה לליגה הטורקית הבכירה לראשונה בתולדותיה, שם שיחקה 5 עונות, כשאת הישג השיא שלה רשמה בעונת 1961/1962 כאשר סיימה במקומות החמישי.

ב-30 במאי 2007 העפילה הקבוצה לליגה הטורקית הבכירה בפעם השנייה בתולדותיה, כאשר גברה במשחק הפלייאוף העלייה על קבוצת אלטאי מאיזמיר בתוצאה 4–3.

בסוף עונת  הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגת העל הטורקית וירדה לליגת המשנה. עונה לאחר מכן חזרה לליגה הראשונה.

## סגל הקבוצה
; נכון ל-2 באוקטובר 2025

 

 

 

 (בהשאלה מהופנהיים)

 

 

## שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
*  פאתיח אקייל
*  רג'פ טאיפ ארדואן
*   חאליד סינו
*  ארטץ' טאשקירן
*  מאמוטו קוליבאלי
*  ארן דרדיוק
*  אוסקר סקאריונה

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל טורקיות
קטגוריה:איסטנבול: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1921
רפי פרידן

**רפי פרידן**, קצין במשטרת ישראל, שהפך לחוקר פרטי ועמד במרכזן של כמה פרשיות פליליות שהסעירו את מדינת ישראל.

בהיותו בעל משרד חקירות, ניהל עם שותפו, החוקר יעקב צור, מעין "בנק האזנות סתר" שהיה, לדברי חוקרי משטרה, הגדול במדינת ישראל (הוא צותת והקליט, באופן פלילי, עשרות אישים וגופים).

בראשית שנות התשעים נעצרו פרידן וצור במה שכונה לאחר מכן "פרשת נמרודי א'" (או "פרשת האזנות הסתר"), כמי שצותתו, ללא רשות, למערכות העיתונים "ידיעות אחרונות", ו"מעריב", בשליחותם של משה ורדי ושל עופר נמרודי. בתום משפט סנסציוני, נשלחו נמרודי הבן ופרידן למאסר - נמרודי לשמונה חודשים ופרידן לארבע שנים. כן נדון פרידן לשנתיים מאסר על תנאי בגין עבירות מסוימות ושנה מאסר על תנאי בגין עבירות אחרות. פרידן ערער על הרשעתו ועל חומרת העונש, כשנימוקו העיקרי הוא טענת הגנה מן הצדק, אך ערעורו נדחה. בקשת רשות ערעור שהגיש לבית המשפט העליון נדחתה אף היא.

מתוך מעצרו החל פרידן להעביר חומרים לפרקליטות ולמשטרה, ופתח בכך את "פרשת נמרודי ב'", שבמרכזה טענתו של פרידן (שהופרכה בבית המשפט) כי עופר נמרודי הזמין ממנו את רצח נוני מוזס ועמוס שוקן, בעלי "ידיעות אחרונות" ו"הארץ", בהתאמה. עופר נמרודי נעצר עד תום ההליכים ופרידן הפך, ביחד עם שותפו יגאל תם ועוד כמה קציני משטרה, לעד מדינה.

בעת מתן עדותו של פרידן, הגיע אליו הסופר אריה קרישק, ידידו של איש העסקים ובכיר לשעבר במוסד- יעקב נמרודי, אביו של עופר,(ואדם בעל רקע מודיעיני)  ובאמתלה של הכנת ספר על פרידן, ניסה לשאוב ממנו מידע, בכוונה לשבש את משפט הבן. המשטרה עצרה את קרישק ואת נמרודי האב ("פרשת נמרודי ג'") וגם הם הועמדו למשפט והורשעו.

פרידן עצמו השתחרר לאחר ריצוי מלא של עונשו. מקורות במשטרה קשרו אותו גם לפרשיות אחרות - ציתות לראשי ערים וניסיונות סחיטה (בישראל וגם מעבר לים), כמו גם סיוע שהעניק לנשיא פרו הנמלט, אלברטו פוג'ימורי. בראשית נובמבר 2007, נעצר פרידן על ידי המשטרה, ביחד עם החוקר אביב מור, כחשודים בהפעלת האזנות-סתר כנגד השר אביגדור ליברמן ואיש העסקים מיכאיל צ'רנוי. בספטמבר 2010 הוגש נגד פרידן כתב-אישום בפרשה זו, ובעבירות נוספות. בהגנתו, חשף פרידן את עובדת היותו מודיע וסייען של משטרת ישראל. בנובמבר 2011 נגזרו על פרידן שישה חודשי עבודות-שירות וקנס כספי כבד.

בנובמבר 2024, עמד פרידן במרכזו של פרק 4 מתוך סדרת "המו"לים" של עמרי אסנהיים בשיתוף הבמאי גלעד טוקטלי שהוצגה בערוץ כאן 11.

## הערות שוליים

קטגוריה:מורשעים בדין בישראל
קטגוריה:חוקרים פרטיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
ריזספור

**צ'ייקור ריזספור** (בטורקית: **Çaykur Rizespor**) הוא מועדון כדורגל טורקי מהעיר ריזה שבמזרח טורקיה, המשחק בליגת העל הטורקית. המועדון הוקם בשנת 1953 כמועדון חובבני והפך למועדון מקצועי בשנת 1968.

## היסטוריה
המועדון נוסד בריזה ב-19 במאי 1953, יום השנה ה-34 למלחמת העצמאות של טורקיה. צבעי המועדון נבחרו לצהוב, המייצג את התפוזים והלימונים שהיו בשפע בריזה באותה תקופה, וירוק, המסמל תה, שנותר סמלה של ריזה עד היום. יאשר דומקצ'יוגלו, אחד החברים המייסדים, נבחר לנשיא הראשון.

מ-1953 עד 1968 שיחקה הקבוצה כקבוצה בליגת החובבנים. בשנת 1968, לאחר מיזוג בין הקבוצות פנר גנצ'ליק וגונספור, נעשתה הקבוצה למקצוענית והחלה את דרכה בליגה הטורקית השלישית. לאחר מספר שנים נשרה שוב לליגת החובבנים ושבה לליגה השנייה, בה זכתה באליפות בעונת 1978/1979 ועלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הטורקית.

מאז שנת 1990 חברת התה הגדולה בטורקיה, צ'ייקור, היא הספונסרית הראשית של הקבוצה ומכאן שמה ועלה התה המתנוסס על סמל הקבוצה ושמה שונה לצ'ייקור ריזספור.

הקבוצה שיחקה בליגת העל הטורקית בין השנים 1979–1981, 1985–1989, 2000-2002.

הקבוצה הופיעה פעם אחת במפעל אירופי, בגביע האינטרטוטו בעונת 2001, אז הפסידה כבר בסיבוב השני לקבוצת פודבה המקדונית, 2-1 במקדוניה ו-0–2 בטורקיה.

בין השנים 2008 ל-2013, הקבוצה שיחקה בליגת המשנה הטורקית, ועלתה חזרה לליגה הבכירה לאחר היעדרות של חמש שנים ב-2013 לאחר שסיימה במקום השני. הקבוצה שיחקה בליגת העל עד 2017 אז נשרה שוב לליגת המשנה. בעונה שלאחריה זכתה באליפות ליגת המשנה ושבה שוב לליגת העל.

## צבעי המועדון ואצטדיון
תחילה היו צבעי המועדון ירוק וצהוב, אשר נקשרים לצבע התה הגדל באזור ריזה, וב-1968, לאחר מיזוג הקבוצות פנר גנצ'ליק וגונספור, שונו צבעי המועדון ל-ירוק וכחול. ירוק מסמל את התה שבאזור, וכחול את הים השחור.

ריזספור משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון ריזה סיטי, מתקן מודרני הממוקם ליד החוף, המציע נופים ציוריים ואווירה תוססת. המועדון ידוע בקהל האוהדים המקומי הנלהב שלו ובתפקידו המשמעותי בייצוג אזור הים השחור בכדורגל הטורקי.

## סגל הקבוצה

; נכון ל-2 באוקטובר 2025

 (קפטן)

 (בהשאלה מגלאטסראיי)

 (בהשאלה מקריסטל פאלאס)

 (בהשאלה ממונפלייה)

 (בהשאלה מואשקו דה גאמה)

 

## שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
*  פאתיח אקייל
*   וולקן אונלו
*   סואט אוסטה
*  מיינור רנה סואזו
*   פרדי אלמש
*   עומאר דיאנג
*  דייוויד גונזלס ג'יראלדו
*  איברהים סעיד
*  דיה סירה
*  איברהים בה
*  זפאר ביריול
*  קוראי אבג'י
*  ראזונדרה טג'יקוזו
*  הקאן אונסאל
*  פרדי אדו
*  לואיק רמי

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל טורקיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1953
אסקימואים

ממוזער|שמאל|מפה של המועצה האינואיטית המציינת את מיקומם של השבטים האסקימואים השונים

**אסקימואים** הוא שם המשמש להתייחסות לעמים הילידים של אלסקה, קנדה, גרינלנד וסיביר. לעמים אלו, המוכרים גם בשם אינואיט או יופיק, יש היסטוריה ארוכה ועשירה שראשיתה אלפי שנים. הם חיו באופן מסורתי בקהילות קטנות ומפוזרות באזורים הארקטיים של מדינות אלה, שם הם הסתמכו על ציד, דיג וליקוט למחייתם.

אחת מאבני היסוד של תזונת האסקימואים הם דגים, הנלכדים בשיטות שונות כמו רשתות דיג, מלכודות, וחניתות ארוכות המכונות "צלצל". בנוסף הם צדים גם חיות יבשה כמו קריבו, כבש מושק ודובי קוטב לבשרם, כמו גם ציפורים ויונקי ים כמו כלבי ים ולווייתנים. בנוסף לבשר, תזונת האסקימואים כוללת מגוון ירקות ופירות שמקורם באזור הארקטי כמו פירות יער, שורשים ופקעות. מזון אסקימואי מסורתי כולל גם מזונות מותססים ומיובשים, כמו דגים יבשים ובשר כלבי ים, אותם ניתן לאחסן לפרקי זמן ארוכים ולאכול במהלך חודשי החורף בהם מזון טרי דל.

תרבות האסקימואים מאופיינת בדגש חזק על קהילה, משפחה ותלות הדדית. לעמים האסקימואים יש מסורת עשירה בעל פה והם ידועים בסיפוריהם, במוזיקה ובאומנות שלהם, שלעיתים קרובות מתארים את בעלי החיים, הנופים והאמונות הרוחניות של תרבותם. יש להם שפה ומערכת כתיבה ייחודית, המשמשת לכתיבת שפת האינואיטים.

בנוסף, אסקימו הוא שם גנאי שניתן על ידי האירופאים לאינואיטים ומשמעו אוכלי בשר נא. קריאה בשם זה לאינואיטים נחשבת בהרבה מקומות לעלבון על גבול הגזענות.

### היסטוריה

עדויות גנטיות מצביעות על כך שהייתה הגירה לאמריקה מצפון מזרח אסיה במספר גלים. בעוד שאת הרוב הגדול של העמים הילידים האמריקאיים ניתן לייחס להגירה מוקדמת של פלאו-אינדיאנים, האינואיטים והילידים באלסקה יש אבות קדומים של אוכלוסיות שונות שהיגרו לאמריקה במועד מאוחר יותר וקשורות קשר הדוק לעמים מצפון מזרח אסיה הרחוקה (למשל צ'וקצ'ים) ההגירה המאוחרת הזאת מהווה קיום כמחצית מהגנום של הקהילה האסקימואית המודרנית. אוכלוסיית הפליאו-אסקימואים העתיקה הייתה שונה מבחינה גנטית מהאוכלוסיות המעגליות המודרניות, אך בסופו של דבר היא נובעת מאותו מקבץ צפון מזרח אסיה הרחוק. מובן שחלק מהאנשים הקדומים האלה או כולם נדדו על פני ים צ'וקצ'י לצפון אמריקה במהלך התקופה הפרה-נאוליתית, אי שם לפני 5,000 עד 10,000 שנים. ישנן סברות כי אבותיהם של בני העליות אכלסו את השרשרת האלאוטית לפני 10,000 שנה.

### דת

הדת המסורתית של האסקימואים, מבוססת על אנימיזם, האמונה שלכל החפצים הטבעיים, החיות והכוחות יש נשמות או רוחות. לאסקימוסים יש כבוד עמוק לרוחות החיות ולעולם הטבע, ולעיתים קרובות הם עורכים טקסים כדי לכבד ולתקשר עם הרוחות הללו. בדת האסקימואית, היקום מחולק לשני מחוזות: העולם הארצי, המאוכלס בבני אדם, ועולם הרוחות, המאוכלס ברוחות. האמונה היא שרוחות הנפטרים יכולות לחזור לעולם הארצי כדי לעזור ולהדריך את החיים, ולעיתים קרובות הם משאירים מנחות לרוחות במקומות מיוחדים בעולם הטבע. ובנוסף מאמינים גם בישות עילאית, המכונה "מאסטר החיות", האחראית לרווחה ולאיזון של עולם הטבע.

### אסקימואים בעת המודרנית

במאה ה-21, האסקימוסים ממשיכים לשמור על זהות תרבותית חזקה וחיבור ליבשה ולים. אסקימוסים רבים עדיין מסתמכים על שיטות ציד ודיג מסורתיות, ואימצו גם תעשיות מודרניות כמו תיירות ופיתוח נפט וגז. ישנם מאמצים מתמשכים לשמר ולהחיות את שפת האינואיט, ולטפל בנושאים כמו עוני, דיור ושירותי בריאות בקהילות האינואיט. בשנים האחרונות נעשו גם מאמצים להגביר את הייצוג והמנהיגות של האסקימוסים בפוליטיקה ובממשל ברמה המקומית, הטריטוריאלית והלאומית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:עמים
קטגוריה:רוסיה: קבוצות אתניות
גירטון קולג'

[שמאל|ממוזער|250px|אולם ה[ארוחה רשמית (אוניברסיטה)|ארוחות הרשמיות (Formal Hall) של גירטון קולג']]
**גירטון קולג**' (באנגלית: **Girton College**) היא אחת מ-31 המכללות של אוניברסיטת קיימברידג'. המכללה הוקמה בשנת 1869 על ידי אמילי דייוויס וברברה בודישון, והייתה המכללה לנשים הראשונה שהוקמה בקיימברידג'.

עד שנת 1873 המכללה הייתה ממוקמת בעיירה בשם Hitchin בהרטפורדשייר, אנגליה. באותה שנה שונה שמה לגירטון קולג', והיא נפתחה במיקומה החדש בגירטון, קיימברידג'שייר.

מבחינה מספרית גירטון היא אחת המכללות הגדולות בקיימברידג'.

ב-27 באפריל 1948 החלה אוניברסיטת קיימברידג' לקבל נשים כחברות וכסטודנטיות, וגירטון קיבל מעמד של "מכללה של האוניברסיטה".

בשנת 1977 התקבל גבר ראשון לסגל האקדמי של המכללה. גבר ראשון התקבל כסטודנט בשנת 1979.

## בוגרים נודעים
נשיאת בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת, ברנדה הייל

אשת התקשורת אריאנה הפינגטון 

מלכת דנמרק מרגרטה השנייה

מלכת ירדן דינא

הקומיקאית סנדי טוקסוויג 

הפיזיקאית אפין דונלד 

## לקריאה נוספת

* Girton: Thirty Years in the Life of a Cambridge College. Third Millennium Publishing, 2006


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:מוסדות חינוך לנשים
Guitar Pro

**Guitar Pro** ("**גיטר פרו**") היא תוכנת מחשב המאפשרת למוזיקאים להלחין מוזיקה בקלות, בעזרת טבלטורות או תווים. בעזרת התוכנה ניתן גם לפתוח קובצי MIDI ולראות את התווים שמנוגנים בקובץ.
מלבד זאת התוכנה מציעה מגוון כלים כמו טיונר לגיטרה, מאגר אקורדים ועוד.

## היסטוריה
לתוכנה יש ארבע גרסאות ראשיות :3, 4, 5, ו-6 וגרסאות ביניים נוספות עם תיקוני באגים ותוספים קטנים. רישיון השימוש בתוכנה מאפשר עדכון חופשי של גרסאות הביניים. 
במקור גיטר פרו עוצבה על מנת לשרת את הגיטריסטים המשתמשים בטאבים אך עם הזמן הפכה לתוכנה המשרתת מגוון רחב של מוזיקאים.
עד הגרסה הרביעית היה ניתן להשתמש בתוכנה רק בעזרת מערכת ההפעלה Windows. הגרסה החמישית, שיצאה בנובמבר 2005, הותאמה גם למערכת ההפעלה Mac OS X ביולי 2006, ובאפריל 2010 יצאה הגרסה השישית, שעוצבה לחלוטין מחדש, ותומכת גם במערכת ההפעלה לינוקס, כאשר אובונטו היא ההפצה הנתמכת הרשמית.

## שימוש
התוכנה משתמשת בכמה כלי נגינה מגוונים, בהצגה באמצעות תווים סטנדרטים אך גם באמצעות טבלטורות. התוכנה מאפשרת מבט ויזואלי של הנגינה על קלידים ועל כלי מיתר. התוכנה מאפשרת לנגן את הקטע מכל מקום נבחר, ובאיזה קצב שנבחר. עוד אפשר, להשתיק כלי מסוים (כשכמה כלים מנוגנים בו זמנית) או לשנות את העוצמה (ווליום) של אחד הכלים או יותר.
בגיטר פרו 5 התווספה תוספת משמעותית אשר מאפשרת, בנוסף לצלילי ה־MIDI הסטנדרטים, גם "**מנוע סאונד ריאלי**" (RSE) שמאפשר איכות גבוה יותר של שמע וצלילים יותר מציאותיים של כלי הנגינה.
את הקבצים אותם התוכנה פותחת וקוראת, ניתן להוריד בצורה חופשית מאתרי אינטרנט שונים, המכילים גם שירים של להקות ידועות ולא ידועות. בכך התוכנה משמשת מוזיקאים רבים, וביניהם בעיקר גיטריסטים, ללמידת שירים בצורה נוחה ופשוטה.
בגרסה החמישית של התוכנה, נוספה האפשרות לשמור את הקטע המולחן לא רק כקובץ MIDI, אלא כקובץ סאונד לכשלעצמו בעזרת "מנוע סאונד ריאלי". עם זאת, מקובל להשתמש בתוכנה ליצירת סקיצות בלבד, ולא כפלייבקים.

## אלטרנטיבות של תוכנות קוד פתוח
קיימות תוכנות קוד פתוח שיכולות לעבוד עם קובצי גיטר פרו, עם יכולת מוגבלת והרבה פחות פונקציות בהשוואה לגיטר פרו.

* TuxGuitar
* DGuitar
* KGuitar

## קישורים חיצוניים
* 
* האתר הרשמי של גיטר פרו

קטגוריה:תוכנות מוזיקה
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1997
עמנואל ולד

**עמנואל ולד** (1944 – 30 בספטמבר 2002) היה היסטוריון צבאי, אל"ם בצה"ל, אשר התפרסם לראשונה כאשר כתב בתוקף תפקידו כעוזר ראש אג"מ ולאחר מכן כשהיה ראש מחלקת תכנון לטווח ארוך באגף התכנון, דו"ח ביקורת חריף במיוחד על תפקודו של צה"ל במלחמת לבנון הראשונה ועל מבנהו הבזבזני והמנופח. "דו"ח ולד" נגנז על ידי הצמרת הביטחונית של ישראל עקב הביקורת שהייתה כלולה בו.

## קורות חייו
עמנואל ולד נולד ב-1944 בחיפה. את שירותו הסדיר עשה בחיל השריון. הוא סיים תואר ראשון בפקולטה למדעי החברה של האוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים תואר מוסמך ודוקטורט בניתוח מערכות באוניברסיטת סירקיוז במדינת ניו יורק.

במאי 1973 חזר לישראל ושימש מרצה באוניברסיטה העברית וחוקר במרכז לחיזוי טכנולוגי שבאוניברסיטת תל אביב. בעבודתו זו ביצע עבודה לאגף התכנון של צה"ל, ובעקבותיה נקרא לשירות קבע באגף ב-1975 וקיבל דרגת ייצוג של סגן-אלוף. בנובמבר 1978 מונה על ידי סגן הרמטכ"ל וראש אג"ם יקותיאל אדם לעוזרו והוענקה לו דרגת ייצוג של אלוף-משנה, תפקידו היה להציג ניתוחים בלתי תלויים לנושאים שהגיעו להתייחסות סגן הרמטכ"ל. ב-1982 החל בלימודים במכללה לביטחון לאומי והכין עבודה על לקחי מלחמת לבנון הראשונה. באוגוסט 1983 מונה לראש מחלקת תכנון לטווח ארוך באגף התכנון.

ולד נתבקש על ידי הרמטכ"ל משה לוי להכין דו"ח לבניין צה"ל בעשר השנים הבאות על בסיס לקחי המלחמות הקודמות. במהלך עבודתו טען ולד שמונעים ממנו לבצע את המשימה והוא אינו מקבל את המסמכים הדרושים לו, ולכן הגיע בלילות לצלם מסמכים, דבר שגרר חקירת שב"כ נגדו. הרמטכ"ל משה לוי טען שמי שהצר את צעדיו של ולד היה ראש אגף התכנון, מנחם עינן. בסופו של דבר ולד הכין דו"ח חריף ביותר וביקש מהמטכ"ל לדון בו. לאחר שזמן רב עבר והמטכ"ל התעלם מהדו"ח הוא פנה לשר הביטחון יצחק רבין וביקש ממנו לדרוש מהמטכ"ל לדון בדו"ח שלו. למרות הוראה של שר הביטחון, המשיך המטכ"ל להתעלם מהדו"ח. לאות מחאה, פרש ולד מהצבא.

לאחר פרישתו מצה"ל, פרסם ולד את הספר "קללת הכלים השבורים", שבו טען שצה"ל תפקד באופן לקוי ביותר במלחמת לבנון הראשונה ובעצם הובס ללא שעמד מולו אויב. ולד טען בספרו שצה"ל הפך ל"גוף מנופח, מנוון וחסר שרירים" ושכושרו לנצח במלחמה הולך ופוחת. בספרו הוא טען שמדינת ישראל סובלת מחולשה צבאית וממחסור באסטרטגיה מדינית מאוזנת, התורם לאין אונים מדיני.

## ספריו

ד"ר ולד השקיע מאמץ רב בחקר הביטחון הלאומי הישראלי וכתב את תובנותיו בשפה מובנת לקהל הרחב.
* **קללת הכלים השבורים**, "דמדומי העוצמה הצבאית והמדיניות הישראלית 1967-1982", הוצאת 'שוקן', 1987.
* **הקשר הגורדי**, "מיתוסים ודילמות של הביטחון הלאומי הישראלי", הוצאת ידיעות אחרונות, 2002.
* **הינשוף של מינרוה**, "החלטות אסטרטגיות בתנאי אי ודאות", הוצאת 'משכל', 1994.
* **האודיסאה של שוורץ**, 1998.
* **הקומדיה האלוהית של מתן ומיטל**, הוצאת 'ספרות עכשיו', 2001.

## קישורים חיצוניים

* ראיון עם עמנואל ולד, האתר של יוסי בלום הלוי, שנת 2000
* 
* 
* ; 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:היסטוריונים צבאיים ישראלים
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סירקיוז
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: יחסים בין-לאומיים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
לב ברג

**לֶב סֶמיונוביץ' בֶּרג** (ברוסית: **Лев Семёнович Берг**; 14 במרץ 1876 – 24 בדצמבר 1950) היה גאוגרף וזואולוג יהודי ששירת כיושב ראש "החברה הגאוגרפית הסובייטית" בשנים 1940–1950.

## חייו
לב ברג נולד בעיר בנדרי שבבסרביה, האימפריה הרוסית (כיום נקראת טיגינה ומצויה בטרנסניסטריה). בשנים 1885–1894 למד בגימנסיה בקישינב וסיים את לימודיו בה עם מדליית זהב. בשנת 1894 הוא התנצר, והדבר אִפשר לו המשך הלימודים וקידום הקריירה המקצועית. בשנת 1894 החל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, ועם סיום לימודיו מונה למנהל אזורי הדגה בימת אראל והסביבה.

בשנים 1913–1914 היה פרופסור לאיכתיולוגיה במכון לחקלאות במוסקבה, ובשנים 1916–1950 היה פרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג.

במהלך חייו פרסם עבודות רבות בתחומים גאוגרפיה, ביולוגיה ותורת האבולוציה. בשנת 1922 פרסם ספר על תורת האבולוציה ((Berg, L. S. Nomogenes ili evolutsia na osnove zakonomernostey. Trudy geograficheskogo instituta. T. 1. Petersburg: Gos. Izd 1922).
שהייתה במחלוקת מספר שנים ובסוף הוזנחה.

נפטר בשנת 1950 בלנינגרד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ביולוגים רוסים
קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים מבסרביה
קטגוריה:יהודים שהתנצרו
קטגוריה:גאוגרפים רוסים
קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:ביולוגים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1876
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1950
לי הסיין יאנג

**לי הסיין יאנג** (בסינית: **李显扬**; ) הוא איש צבא בדימוס ומנהל עסקים סינגפורי.

## ביוגרפיה
לי הוא בנו השני של ראש ממשלתה הראשון של סינגפור, לי קואן יו. כיהן בין השנים 1995–2007 בתפקיד נשיא ומנכ"ל תאגיד התקשורת סינגפור טלקום (סינגטל). ובין 2007–2013 כמנהל חברת "Fraser and Neave" . מאז 2013 הוא יו"ר רשות התעופה האזרחית של סינגפור.

כאחיו הבכור, לי הסיין לונג (ראש ממשלתה הנוכחי של סינגפור), זכה הסיין יאנג במלגת הנשיא ובמלגת הצטיינות מטעם צבא סינגפור ונסע, עם סיום לימודיו התיכוניים, ללמוד באוניברסיטת קיימברידג'. לאחר ששב לארצו, שירת בצבא הסינגפורי והגיע לדרגת בריגדיר גנרל).

לי נישא לעורכת-הדין לים סואט פרן ב-18 ביולי 1981. לזוג שלושה ילדים.

## הסכסוך המשפחתי והביקורת נגד הממשלה
במהלך שנת 2024, התבטא נגד ממשלת סינגפור בכלל ומשפחתו בפרט. הוא טען שהרשויות בסינגפור ניצלו את החוקים במדינה נגד מבקרים, והביע דאגה מהתגברות הדיכוי והשחיתות בעשור האחרון. הסכסוך המשפחתי בין לי הסיין יאנג ואחיו לי הסיין לונג, החריף בעקבות מחלוקת על בעלות בית המשפחה, מה שהוביל לחקירות משפטיות נגד שני הצדדים. הממשלה הסינגפורית דחתה את כל האשמותיו של לי הסיין יאנג וטענה שהן חסרות בסיס.

באוקטובר 2024, קיבל מעמד של פליט מדיני פוליטי בבריטניה, זאת לאחר שב-2022 קיבל מעמד של מבקש מקלט במדינה.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי בית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בוגרי טריניטי קולג' (קיימברידג')
קטגוריה:ילידי 1957
קטגוריה:סינגפורים שנולדו במאה ה-20
נחל תרצה

**נַחַל תִּרְצָה** (בערבית: **وادي الفارعة** – **ואדי אל-פארעה**) הוא נחל איתן, הגדול בנחלים המנקזים את מזרח השומרון לבקעת הירדן ולנהר הירדן ומשם לים המלח. אורכו כ-40 קילומטרים ושטח אגן הניקוז שלו הוא 300 קמ"ר. זרימתו מתמדת והוא הנחל האיתן היחיד במזרח השומרון. הוא נקרא על שם העיר המקראית תרצה.

הנחל נובע מזרחית לשכם, בבקעת בית דג'ן ונמשך צפונה, שם הוא נקרא ואדי עזמוט ואחר כך ואדי בידא. באזור עיינות בידאן שעל כביש שכם—גשר אדם (כביש 57) הוא פונה מזרחה בתוך בקע טקטוני, משלים בנקודה זו את הקפתו של הר כביר, ומנקז באופן זה את כל מורדות ההר.

מי הנביעות הזורמים בנחל משמשים את החקלאים הערבים באזור להשקיית שדותיהם שלאורך הנחל, בעיקר באזור הג'יפתליק.

קילומטרים ספורים מזרחה משם נשפך נחל תרצה לנהר הירדן.

## הידרולוגיה
הנחל מקבל את מימיו מ-11 מעיינות, וספיקתו השנתית הממוצעת היא 13.5 מיליון מטרים מעוקבים (MCM) והיא משתנה בהתאם לכמות המשקעים: בין 4 ל-42 מיליון מ"ק. בנוסף זורם באפיק ביוב לא מטופל ממזרח שכם; זרימת הביוב בנחל מוערכת ב-3 מיליון מ"ק בשנה. באזור הנחל פועלות (נכון ל-2007) 70 בארות מים: 62 לשימוש חקלאי, 3 לשימוש ביתי ועוד 5 המשמשות את ישראל. מבארות אלו שואבים הפלסטינים בין 4.4 ל-11.5 מיליון מ"ק בשנה.

## אתרים הסמוכים לנחל
המסלול הקדום של דרך מבוא השמש עבר בצידו הצפוני של הנחל. לאורך הנחל השתמרו אתרים קדומים, חלקם מתקופת ההתנחלות בימי השופטים ומימי בית שני:
* עיינות באדאן – עמק פורה ובו קבוצת נביעות שופעת, אתר קידוחי מים חשוב לעיר שכם והסביבה. ככל הנראה משמרת עין באדאן בשמה את העיר בְּדָן הנזכרת במשנה ובתלמוד כמקום בו גידלו רימונים גדולים ויקרים: 
* מזרחה לו נמצא תל אל-פארעה, שזוהה על ידי ויליאם אולברייט כתרצה, עיר כנענית וישראלית שנזכרת במקרא. תרצה הייתה בירת ממלכת ישראל עד בניית העיר שומרון.
* צפונה מתרצה שוכנת העיירה טובאס – עיירה ערבית המשמרת ככל הנראה את שמה של תבץ, מקום מותו של אבימלך (שופטים פרק ט').

## מאגר תרצה
בבקעת הירדן, באזור בתרונות החוואר, מתנקז לנחל תרצה יובל המושך מים ממעיינות פריעה. עקב כך הקימה אגודת המים של המועצה האזורית בקעת הירדן את מאגר תרצה – מערכת מאגרי מים גדולה ומשוכללת לתפיסת מי השיטפונות. המאגר תוכנן על ידי גדי יום-טוב ממשרד לביא נטיף מהנדסים והוא אחד ממאגרי המים החשובים בבקעת הירדן. הוא מורכב משלושה סכרים מדורגים: העליון מביניהם משמש לשיקוע הבוץ והסחף, האמצעי נועד לתפוס ולשאוב את מי השיטפונות למאגר מלאכותי קרוב, לשם השקיית שטחי חקלאות באזור, והתחתון לתיירות – כבריכת חורף.

## מבט אל נחל תרצה

קובץ:View to Nachal Tirza from Har kabir 1.jpg|מבט למקורות נחל תרצה מהר כביר – מעיינות עין באדאן
קובץ:View to Nachal Tirza from Har kabir2B.jpg|מרכז בקעת תרצה, והרי השומרון הצפון מערבי
קובץ:View to Nachal Tirza from Har kabir 3.jpg|המשכו של הנחל לכיוון נהר הירדן מכונה בתנ"ך "דרך מבוא השמש" – דרכה נכנס יעקב אבינו לארץ ישראל בדרכו לשכם. ברקע הר טמון
קובץ:Tirza1.jpg|נחל תרצה באזור הג'יפתליק
קובץ:PikiWiki Israel 15200 Moshav Hamra bridge.jpg|זרימה בנחל מתחת לגשר מושב חמרה
קובץ:Israel Hiking Map גשר מעל נחל תרצה.jpeg|גשר מעל נחל תרצה
קובץ:PikiWiki Israel 15080 Winter 1992.jpg|שיטפון בגשר מושב חמרה


## ראו גם
* הקרב בנחל תרצה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יובלי הירדן
קטגוריה:השומרון: נחלים
קטגוריה:בקעת הירדן: נחלים
קטגוריה:בקעת תרצה
קטגוריה:בקעת טמון
ברנשטיין

**ברנשטיין** (מגרמנית: **Bernstein** וגם **Berenstein** וגם **Börnstein**; בארצות דוברות אנגלית נהגה **ברנסטיין** או **ברנסטין**) הוא שם משפחה נפוץ בין גרמנים ובין יהודים אשכנזים. השם הגרמני מקורו בהלחם של שתי מילים גרמניות, ברן - דוב ושטיין - אבן. השם היהודי פירושו בשפה הגרמנית הוא "ענבר". דרך נוספת לקריאת השם הגרמני היא ברן - שריפה ושטיין - אבן וההסבר לכך היא הנוהג העתיק לשריפת ענבר בטקסים דתיים או לצורך הפקת ריח טוב. 

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קרב צ'אלר'אן

**קרב צַ'אלָרַ'אן** (בגאורגית: **ჩალაღანის ბრძოლა**, צ'אלאר'אניס בּרדזוֹלַה) היה קרב שהתקיים בדצמבר 1412, בין הטורקמנים של קארה קויונלו לבין בעלות הברית, ממלכת גאורגיה ושירוואן ליד צ'אלר'אן  באזרבייג'ן, והסתיים בניצחונם של השבטים הטורקמנים. 

## רקע
עם נפילת האימפריה המונגולית של טימור לנג, מיד לאחר מותו של מנהיגם בשנת 1405, התחוללו התנגשויות בין שבטים שונים באזרבייג'ן. 

בשנת 1406 השתלטה פדרציית שבטים טורקמנים מקארה קויונלו, בראשות קארה יוסוף  על דרום אזרבייג'ן ופתח במתקפה כנגד השירוואנשאח , איברהים הראשון , שעמד בראש המאבק כנגד הטימורידים בצפון אזרבייג'ן. בעל הברית הקודם של שירוואן, שליט קרבאך , יאר אחמד קאראמנלו, צידד בקארה יוסוף. כאשר איברהים הראשון הצטרף לשליט שקי,  ולמלך הגאורגי קונסטנטין הראשון, שצעד יחד עמם עם 2,00 פרשים גאורגים במטרה לתמוך בשירוואנשאח.

## הקרב
הקרב הראשי התקיים בדצמבר 1412, ליד הכפר צ'אלר'אן, והסתיים בתבוסה של בעלות הברית. קונסטנטינוס הראשון, אברהים הראשון ואחיו, והמפקדים הגאורגים נלכדו על ידי הטורקמנים ונשבו. קארה יוסף, שזעם על התנהגותם היהירה של השבויים הגאורגים, הוציא להורג את קונסטנטינוס הראשון ואחיו יחד עם 300 שבויים גאורגים.

עקב ניצחונו בקרב צ'אלר'אן ביסס קארה יוסוף את גבולותיו מפני איומים מצפון והתמקד משלב זה בכיבוש בגדאד.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

צ'אלר'אן, קרב
צ'אלר'אן, קרב
צ'אלר'אן, קרב
צ'אלר'אן, קרב
קטגוריה:המאה ה-15
אליהו ביקרמן

**אליהו יוסף ביקרמן** (**Elias Joseph Bickermann**; 1 ביוני 1897 – 31 באוגוסט 1981) היה כרונולוג וחוקר תקופת בית שני.

## ביוגרפיה
אליהו ביקרמן נולד בקישינב ב-1 ביוני 1897. גדל במשפחה יהודית חילונית. אביו, יוסף, היה עיתונאי. למד בגימנסיה הרוסית בפטרוגרד. ב-1915 החל את חוק לימודיו באוניברסיטת פטרבורג. ב-1916 גויס לצבא הרוסי, למד בבית הספר לקצינים.

ב-1922 עזב עם משפחתו לברלין. למד באוניברסיטת ברלין, הגיש את עבודת הדוקטורט ב-1926, בנושא הענקת זכויות אזרח אימפריאליות בפרובינקיות הרומיות בימי הקיסר קרקלה, תחת הנחיית המומחה לפפירולוגיה אולריק וילקן.

הוא עבד במכון הפפירולוגי של אוניברסיטת ברלין והחל לחקור בעיקר את היהדות בתקופת הבית השני, תוך התמקדות ב. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עבר להתגורר בפריז. ב-1933 החל לעבוד במרכז הלאומי למחקר מדעי (Centre National de la recherche) ועבד גם באקול פראטיק דה אוטז אטיד בעיר. בין היתר הוא חקר אז (1939) את כתובת דיוטימוס שהתגלתה בצידון.

עם כיבוש הנאצים את צרפת נמלט ב-1943 לארצות הברית, שם חקר את תולדות עם ישראל בימי הבית השני ואת תולדות יוון ורומי. הוא היה עמית מחקר בבית המדרש לרבנים באמריקה ב-1946 וזכה במלגת גוגנהיים ב-1950 וב-1959.
בשנים 1952–1967 שימש כפרופסור להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת קולומביה. בשנות השישים עבר למחקר המקרא.

ב-1976 זכה בפרס ד"ר לאופולד לוקאס  מאוניברסיטת טיבינגן. קיבל מספר תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות שונות.
ב-1977 היה חבר במכון ללימודים מתקדמים על הר הצופים בירושלים. כמו כן, השתתף במספר קונגרסים עולמיים למדעי היהדות.

נפטר בשנת תשמ"א, 31 באוגוסט 1981 בירושלים.

## ספריו
ספר חשוב של ביקרמן שראה אור ב-1937 הוא "אלוהי המקבים" (*Der Gott der Makkabäer*, Berlin 1937; הופיע גם בתרגום לאנגלית: *The God of the Maccabees*, Leiden 1979) בהוצאת שוקן. בספר זה הוא טוען כי המתיוונים המקורבים למנלאוס הם אלו ששכנעו את אנטיוכוס אפיפאנס להטיל את גזרות הדת על היהודים, וכי גזרות הדת הוטלו ביהודה בלבד. הוא טוען גם כי הפולחן במקדש היה פולחן סורי ולא יווני וכי במקדש הוצב פסל אל סורי ולא אל יווני או פסלו של אנטיוכוס והללו נוצרו בהשפעת חיל המצב הסורי שהוצב שם.

ספר חשוב נוסף הוא ספרו על הכרונולוגיה של העולם העתיק (*Chronology of the Ancient World*, London 1968). בספר זה סוקר ביקרמן את לוחות השנה שנהגו בעולם העתיק, ומוסיף טבלאות עזר לשימושם של הכרונולוגים. ספר זה הפך לאחד מאבני היסוד בלימוד כרונולוגיה טכנית ושימושית.

## לקריאה נוספת
* מנחם שטרן, **מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני** (עורכים: ישעיהו גפני, משה דוד הר, משה עמית), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"א-1991, חלק ז: דברי זיכרון, פרופ' אליהו ביקרמן ז"ל, עמ' 640–642.
*  1982, עמ' 3–10.

## קישורים חיצוניים
* 
* Morton Smith, נקרולוג לאליאס ביקרמן, בתוך: Proceedings of the American Academy for Jewish Research, כרך 50 (1983), עמ' xv-xviii
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:חוקרי יהדות יהודים אמריקאים
קטגוריה:חוקרי תקופת הבית השני
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:יהודים בצבא האימפריה הרוסית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מחברי ספרי עיון יהודים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים רוסים
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לגרמניה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1897
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1897
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1981
שלמה ברנשטין

ממוזער|ב-15 באוגוסט 1932 סיים שלמה ברנשטין את לימודיו באדריכלות בבית ספר לעיצוב ואדריכלות באוהאוס והוענקה לו דיפלומה מס. 92.
**שלמה יוסף (סְיוֹמָה) ברנשטֵיְן** (ט"ז בשבט תרס"ז, 31 בינואר 1907, וילנה – י"ח בטבת תשכ"ט, 1 בינואר 1969, תל אביב) היה אדריכל ישראלי, מבוני העיר הלבנה של תל אביב.

## קורות חיים
ברנשטין נולד בעיר וילנה לקלמן ברנשטין, סוחר בדים, ולפייגה לבית גילינסקי.  התחנך בגן ילדים ובחדר, ולאחר מכן למד בגימנסיה כגן ובגימנסיה או-אר-או. למד ציור בבית ספר פולני לאמנויות פלסטיות. בנוסף רקד בלהקת בלט קלאסי וכן היה חבר בקבוצת הכדורגל "מכבי וילנה".

בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ותחילה התגורר בנס ציונה. בארץ למד במחזור הראשון של הטכניון שלוש שנים (תרפ"ו 1925/1926 - תרפ"ח 1927/1928). מורהו היה אלכסנדר בֶּרְוַואלד, מי שבנה את מבנה הטכניון בהדר הכרמל בחיפה. בתקופת לימודיו לקח חלק באימוני "ההגנה" בפיקודו של יעקב פת, וכן היה מראשוני קבוצת הכדורגל הפועל חיפה.

ב-1930 נישא לברטה קובארסקי, בתו של ד"ר הֶרץ קוֹבַארְסקי (Kowarski), רופא ילדים ידוע ועסקן ציבורי בווילנה, ממניחי היסוד לחינוך החילוני היידישאי בווילנה. אשתו הייתה מורה לחינוך גופני, בוגרת בית הספר הגבוה לתרבות הגוף בברלין.

ב-1931 יצא להמשך לימודיו בבית הספר "באוהאוס" בגרמניה. שם התחשבו בלימודיו הקודמים בטכניון ובהצטיינותו בלימודי האדריכלות אצל ברוואלד, והוא התקבל היישר לשנת הלימודים השלישית והאחרונה (הסמסטרים החמישי והשישי). מוריו היו מיס ון דר רוהה, וסילי קנדינסקי ויוזף אלברס. ב-15 באוגוסט 1932 סיים את חוק לימודיו באדריכלות ב"באוהאוס" והוענקה לו דיפלומה. באותה שנה נסע להשתלם אצל לה קורבוזיה בפריז.
ממוזער|בניין בתכנונו של שלמה ברנשטין, נבנה ברחוב הירקון 20, בתל אביב ב-1936 ובינתיים נהרס.

ב-1933 שב לארץ והשתקע בתל אביב. פתח משרד פרטי ובמסגרתו בנה בתי מגורים ווילות רבים בסגנון הבינלאומי ("הבאוהאוס").

במלחמת העולם השנייה עבד במחלקת עבודות ציבוריות בתכנון תחנות משטרה עבור ממשלת המנדט.

משנת 1946 ועד מותו עבד במחלקת ההנדסה של עיריית תל אביב.

מרבית הבתים שתכנן נהרסו עם השנים. נותר על כנו הבית ברחוב אחד העם 95 בתל אביב (1937), המהווה דוגמה מובהקת לסגנון.
[שמאל|ממוזער|220px|ה[אנדרטה לזכר קורבנות מחנה ההשמדה טרבלינקה בבית הקברות נחלת יצחק, שתכנן שלמה ברנשטין עם נסים שטריק (מעבודותיו האחרונות של ברנשטין).]]
בנו של ברנשטין, משה ענבר, הוא פרופסור אמריטוס למקרא ולאשורולוגיה באוניברסיטת תל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: אדריכלות
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:העיר הלבנה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:בוגרי באוהאוס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1969
אשר פריזם

**אשר אלברט פריזם** (נולד ב-18 בינואר 1936) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לפיזיקה של מערכות מורכבות במכון ויצמן למדע. חוקר בתחום האופטיקה, פיזיקת לייזרים והולוגרפיה.
## חייו
פריזם קיבל את התואר הראשון ואת הדוקטורט מאוניברסיטת מישיגן ב-1958 וב-1968 בהתאמה. מ-1958 עד 1963 הוא הועסק בחברת "בל אירו סיסטם" ובמעבדות מחקר בנדיקס. מ-1963 עד 1969, ביצע מחקר באופטיקה קוהרנטית במכון מישיגן למדע וטכנולוגיה, בעיקר בתחום עיבוד מידע אופטי והולוגרפיה. מ-1969 עד 1973 שימש פריזם כמדען ראשי במרכז האריס לאלקטרו-אופטיקה, וחקר זיכרונות אופטיים וצגים.

ב-1973 הצטרף אשר פריזם לסגל של מכון ויצמן למדע, וקיבל משרת פרופסור למדע האופטיקה ב-1977. הוא שירת כראש מחלקה, יו"ר המועצה המדעית, ויו"ר ועדת הפרופסורים. במהלך השנים האחרונות, נושאי המחקר שלו התמקדו ברעיונות חדשים להולוגרפיה ושימושיה, עיבוד דימות אופטי, מתקנים אלקטרו-אופטיים, ומהודי לייזר. בנוסף, שירת פריזם במספר ועדות של כנסים לאומיים ובינלאומיים. בין השאר הוא שימש כסגן נשיא של הוועידה הבינלאומית לאופטיקה (ICO) ויו"ר האגודה ללייזרים ואלקטרו-אופטיקה בישראל.

פריזם הוא חבר ב-SPIE וב-Sigma Xi, ועמית ב-IEEE וב-OSA. במהלך השנים הוא שימש כפרופסור מבקר בגרמניה, שווייץ, צרפת וארצות הברית.

פריזם יצר את ההולוגרמה הצבעונית הראשונה בעולם. הוא פרסם למעלה מ-250 מאמרים, ערך ארבעה ספרים מדעיים ומחזיק ביותר מ-30 פטנטים בינלאומיים.

## קישורים חיצוניים

* מידע באתר מכון ויצמן

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: פיזיקה
קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936