שוקאצו (תכנון סוף החיים)

**שוקאצו** (ביפנית: 終活, תכנון סוף החיים) הוא קיצור של "פעילויות סיום". זהו מונח המתייחס להכנות והרהורים לקראת השלבים הסופיים של החיים, הנעשים מתוך מודעות למותו הבלתי נמנע של האדם.

## רקע
אוכלוסיית יפן גדלה לאחר מלחמת העולם השנייה ותמכה בצמיחה כלכלית מהירה, אך היא החלה לפחות לאחר שהגיעה לשיאה בשנת 2010. זאת בשל ירידה בשיעור הילודה; עם זאת, אוכלוסיית הקשישים בני 65 ומעלה המשיכה לגדול, ככל שתוחלת החיים הממוצעת התארכה.
ממוזער|480x480 פיקסלים|מגמות אוכלוסייה ביפן, לפי גיל (סטטיסטיקות אוכלוסייה IPSS)
על פי נתוני הלשכה הסטטיסטית של משרד הפנים והתקשורת, שיעור אוכלוסיית הקשישים, שעמד על כ-5% מיד לאחר תום מלחמת העולם השנייה, גדל בהדרגה.  צפוי כי עד שנת 2035 קשישים יהיו תהווה כשליש מאוכלוסיית יפן.

החברה היפנית מזדקנת במהירות עם ירידה בשיעור הילודה, ובעתיד הקרוב, דור הבייבי בום שלאחר המלחמה יזדקק לטיפול סיעודי לפני מותו, ואז יהיה גל מסיבי של מקרי מוות. לכן, כיום גוברת המודעות בקרב קשישים לצורך להתכונן לסוף החיים מבלי לגרום אי נוחות לסובבים אותם.

בתחילת המאה העשרים, כאשר לזוגות היו ילדים רבים, לפעמים אף עשרה, ניתן היה לחלוק את האחריות על הטיפול בהורים מבוגרים וניהול ענייניהם לאחר מותם. עם זאת, בתקופה האחרונה, למשפחות יש לעיתים קרובות ילד אחד או שהן כלל ללא ילד, ואנשים לא נשואים אינם נדירים. יתר על כן, בהשוואה לתחילת המאה העשרים, לקהילות המקומיות אין עוד קשרים בין-אישיים חזקים; לכן, לא ניתן להטיל נטל משמעותי של מטלות לאחר המוות על הדור הצעיר. נטיות אלו תרמו לתכנון סוף החיים כתופעה חברתית משמעותית.

## מקור והתפתחות
היבטים קריטיים של תכנון סוף החיים בעוד האדם בחיים כוללים הכנה להלוויה ולקבורה, פתרון עניינים אישיים כדי להימנע מגרימת צרות או אי נוחות לאחרים, והבטחת תהליך ירושה חלק של נכסיו של האדם על ידי בני המשפחה שייוותרו בחיים.
ימין|ממוזער|לוגו של אסאהי שבועי
ככל הידוע, המונח שוקאצו נטבע על ידי המגזין Weekly Asahi, והוא מיוחס לסגן העורך הראשי לשעבר של המגזין, הירוטו סאסקי (Hiroto Sasaki).  סדרת מאמרים הקשורה לשוקאצו פורסמה בשנת 2009, והמונח התפשט בציבור, וכן ספרים רבים הדנים בנושא.  בשנת 2010, שוקאצו היה מועמד לפרס New Word/Buzzword, ובשנת 2012 נבחר לאחד מעשרת המובילים באותה תחרות.  בשנת 2012, הארגון הראשון המתמחה בשוקאצו, Association of Comprehensive Ending Care, הוקם בהוקאידו. בספטמבר 2015, הוא התאגד באגודה היפנית לתכנון סוף החיים (General Incorporated Association Japan for End-of-Life Planning).

בשנת 2013 פורסם מגזין יפני המתמחה בשוקאצו, End-of-Life Reader Sonae ("הכנה"), על ידי הוצאת Sankei Shimbun. בשנת 2014 התפתחה מגמה לתכנון נינוח יותר של סוף החיים, כולל "מה אם" - לוח שנה שנועד להקל על אנשים לחשוב על סוף חייהם ולתכננו.

תכנון סוף החיים הופיע במאמרים במגזינים חודשיים ושבועיים ובהם *Bungei Shunjū*, *Chūōkōron*, ו- *Weekly Tōyō Keizai*, והוא הפך למגמה חברתית שממנה צמחה "תעשיית סוף החיים". 

## תמיכה בידי רשויות מקומיות ועסקים
תכנון סוף החיים מבוצע באופן פרטי על ידי אלו המודעים לתמותתם העתידית והוא מבוצע עם משפחותיהם, קרובי משפחה, חבריהם ומכריהם. רשויות מקומיות ועסקים מספקים יותר ויותר תמיכה וייעוץ לפעילויות הכנה כאלה.

העיר יוקוסוקה מציעה תוכנית בשם "רישום ותקשורת מידע בסוף החיים", המכונה לעיתים קרובות "רישום סוף החיים שלי".  תוכנית זו מיועדת לאזרחים שיש להם מעט קרובי משפחה או שאין להם קרובי משפחה, ומאפשרת להם לספק מידע על מיקום שמירת צוואתם ומיקום קברם לפני מותם, ובכך להבטיח כי ענייניהם שלאחר מותם יטופלו כראוי.

חברות העוסקות בשירותי הלוויות וחברות לנאמנות מעורבות גם הן בתכנון סוף החיים כעסק. יריד ENDEX JAPAN נערך לחברות כדי להציג את שירותיהן ומוצריהן.  

## פעולות
### הכנות
פתק פרידה וצוואה מודיעים למשפחה מראש כיצד לערוך הלוויה וכיצד לחלק את הרכוש. התייחסות לחששות אלה עלולה להפוך לבלתי אפשרית אם אדם הופך למוגבל ואינו מסוגל לבטא את כוונותיו. לכן, יש צורך לבטא את רצונותיו לפני שמתחילים להופיע סימני דמנציה.
* סידור טרום מוות: מיון וארגון של חפצים אישיים וקשרי חברה של אדם בעודו בחיים ונייד.
*# כאשר קשישים המתגוררים לבדם הולכים לעולמם ואיש אינו יודע על כך, הטיפול בביתם וסילוק רכושם הופכים לבעיה חברתית. כאשר למנוח יש ילדים המתגוררים בנפרד, אם יש כמות משמעותית של חפצים אישיים, ניקיון בית ההורים יכול להיות נטל משמעותי. לכן, במקרים רבים, יורשים שוכרים חברת פינוי עיזבון מקצועית. לפני המוות יש לצמצם את הרכוש לדברים החיוניים ביותר שחשובים לאדם. בנוסף, חיוני לארגן מראש את הנכסים הדיגיטליים של האדם, כגון נתונים ומידע רשום באינטרנט, ולקבוע מה לעשות עם מזהי כניסה וסיסמאות.
*# בנוגע ליחסים חברתיים, אלו הממלאים תפקיד פעיל בחברות או בארגונים צריכים להכשיר את יורשיהם בעודם בריאים כדי להבטיח שיהיה מישהו זמין שיחליף את מקומם במקרה שלא ימלאו את תפקידיהם. כמו כן, יש צורך לפרוש באופן יזום מתפקידים חשובים שבלי אותו אדם לא יוכלו להתבצע, על מנת להקל על המעבר. לאחר מותם של אנשים, קיימים שירותים השולחים הודעות בשם הנפטר באמצעות דואר אלקטרוני או באמצעים אחרים כדי להביע תודה ופרידה מאלה שטיפלו בהם. ישנם קשישים שבוחרים להפסיק לשלוח ברכות לשנה החדשה, מה שמעיד על כך שזו הייתה הברכה האחרונה שלהם.
* טיפול סיעודי: טיפול רפואי לקשישים עם דמנציה או מחלות שגורמות לריתוק למיטה. יש לשקול גם בחירה בטיפול תומך חיים. האדם יכול להצטרף לאגודה היפנית למוות בכבוד ויכול לציין את כוונתו לקבל טיפול תומך חיים.

ממוזער|409x409 פיקסלים|דוגן זנג'י (Dōgen Zenji), מייסד שותף של כת הסוטו זן (Soto Zen) ביפן

### הלוויה
* הלוויה: טקסי הלוויה בודהיסטיים נהוגים במקור בתוך כת סוטו זן. כאשר נזיר נפטר במהלך הכשרה בדרך להארה, נערך טקס אזכרה כדי לנחנו על שאיפותיו הלא ממומשות. נוהג זה התפשט לכתות בודהיסטיות אחרות. בתקופת אדו הופיע מושג קהילת הכפר. בעת ארגון הלוויות עבור חבר בקהילת הכפר, מקדשים החלו לערוך טקסים. לאחרונה נפוצות יותר הלוויות עם מספר קטן של משתתפים. כאשר מפסיקים לתמוך במקדש ולהשתמש בקבריו או כאשר דורות עוקבים אינם עורכים טקסי הלוויה בודהיסטיים, ייתכן שייגבה תשלום עבור עזיבת המקדש. הלוויות מסורתיות וגרנדיוזיות הן יקרות, ולכן לאחרונה נפוצות הלוויות פרטיות עם קרובי משפחה בלבד. יש הסבורים שמכיוון שאדם אינו יכול לערוך את הלווייתו בעצמו, חשוב לבנות יחסי אמון עם אלו שיכולים לקחת על עצמם את האחריות הזו. לעומתם יש הסבורים שתכנון סוף החיים אינו הכרחי. ההיגיון מאחורי השקפה זו הוא שאדם אינו יכול להיות אחראי לכל מה שיקרה לאחר מותו.
* הלוויות חיות: מלבד תכנון הלוויה לאחר המוות, יש הבוחרים בהלוויה כדי להיפרד ממכרים בעודם בחיים. בנוסף לחברות שירותי הלוויות, גם סוכנויות נסיעות החלו לבצע סידורי הלוויה.
* קבורה: החלטה כיצד לטפל בשרידי הנפטר. עד ימי הביניים, בבתי קברות לא נבנו מצבות, אך בעת החדשה, מצבות הוצבו בהדרגה על קברים עקב הופעתה של מערכת מקדשי הדנקה (*danka*) ובודהיזם-של-הלוויות - מונח גנאי המתייחס לנטייה בבודהיזם המודרני להתמקד בעריכת הלוויות רווחיות במקום בהוראת הארה. באופן מסורתי, שרידים נקברו בקברי משפחות. יש תשומת לב מחודשת לסוגיות של בתי קברות מוזנחים ומתדרדרים עקב היעדר צאצאים שיכולים לתחזקם ולבצע טקסי זיכרון, וכדי להקל על הנטל על הצאצאים האחראים על שמירת בית הקברות ועל קיום טקסי זיכרון.

### נכסים ורשומות
* ירושה: חלוקה וסילוק של העיזבון או הנכסים הנותרים.
* רשומות: תיעוד של הנפטר, כגון פרופיל או ביוגרפיה אישית, שחלקם מפורסמים באופן עצמאי. מאז ימי קדם היה נפוץ לחרוט את תאריכי הפטירה ושמות בודהיסטים לאחר המוות על מצבות או לתעדם בנקרולוגים, תוך שמירה על הנתונים בצורת עצי משפחה. לאחרונה, שירותי רשתות חברתיות (SNS) ורשומות מקוונות אחרות הפכו להוכחה חיה לקורות חייו של הנפטר ולפועלו המנציחים את זכרו לאחר המוות. ספקי שירותים אינם מאמתים אם כל משתמש עדיין חי, ולכן בלוגים ורשומות דיגיטליות אחרות נותרים ללא השגחה וממשיכים להתקיים. רשומות נשארות לא רק כטקסט אלא גם בצורת תמונות וסרטונים. לאחרונה ניתן היה לצרף קודי QR למצבות, המאפשרים להן קישור לבלוגים, פייסבוק ופלטפורמות מקוונות אחרות.
* תכנון דיגיטלי לסוף החיים: יש המעדיפים להיפטר מרשומות פרטיות הקשורות לעצמם או למכרים, תוך הבטחה שאחרים לא ייגשו אליהן לאחר מותם. מספר גדל והולך של אנשים נוקטים סידורים מתקדמים להשמדת מורשת דיגיטלית (מידע אישי) במחשבים אישיים, סמארטפונים והתקני אחסון דיגיטליים אחרים. הם עשויים גם לארגן מחיקת אתרי האינטרנט והחשבונות שלהם מהאינטרנט. פעילויות אלו נקראות "תכנון דיגיטלי לסוף החיים", וצצו ארגונים וחברות התומכים בפעילויות כאלה.

## הערות שוליים

קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:ציטוט עם תסריט בשפה זרה (יפנית)
קטגוריה:חיים פשוטים
קטגוריה:מוות: היבטים דתיים ופסיכולוגיים
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו