open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יוניון פסיפיק

[250px|ממוזער|שמאל|צמד קטרים רבי עוצמה של יוניון פסיפיק במעלה [מעבר קייהון, בהרי סן ברנרדינו בקליפורניה, בשנת 1991]]
**יוניון פסיפיק** (באנגלית: **Union Pacific Railroad**; ר"ת: UP; סמל מניה ב-NYSE: UNP) היא חברת הרכבות הגדולה והוותיקה בארצות הברית. מטה החברה נמצא באומהה, נברסקה.

רשת המסילות של יוניון פסיפיק מכסה את רוב מדינות מרכז ומערב ארצות הברית, החל ממערב לקו העובר בין הערים שיקגו וניו אורלינס. נכון ל-31 בדצמבר 2008, יוניון פסיפיק מפעילה 51,518 קילומטר של מסילות, מתוכן 42,118 ק"מ נמצאים בבעלות החברה. בשני מדדים אלה זוהי חברת הרכבות הגדולה ביותר בארצות הברית. יוניון פסיפיק הגיעה לגודלה הנוכחי לאחר שרכשה מספר גדול של חברות רכבת, ביניהן את החברות: מיזורי פסיפיק, שיקגו אנד נורת' וסטרן, וסטרן פסיפיק, מיזורי-קנזס-טקסס, וסאת'רן פסיפיק. נכון לשנת 2009. בבעלות יוניון פסיפיק אף 26% מתוך חברת Ferromex שהיא תאגיד הרכבות הגדול ביותר במקסיקו.

המתחרה העיקרית של יוניון פסיפיק היא חברת הרכבת BNSF המפעילה מסילות באזור גאוגרפי דומה.

ב-29 ביולי 2025 הודיעה יוניון פסיפיק על כוונתה לרכוש את חברת הרכבות  תמורת 85 מיליארד דולר. לאחר המיזוג תהיה יוניון פסיפיק החברה הראשונה שמפעילה בעצמה רשת רכבות מחוף לחוף בארצות הברית.

## היסטוריה
חברת יוניון פסיפיק התאגדה ב-1 ביולי 1862, על רקע כניסתו לתוקף של חוק המסילות הפסיפיות משנת 1862 (באנגלית: Pacific Railway Act of 1862), אשר נועד לסייע לסלילת מסילות והקמת רשת טלגרף ממערב לנהר מיזורי. תחת הנהגתו של מחזיק המניות העיקרי בחברה, ד"ר תומאס דורנט, נסללה המסילה הראשונה בעיר אומהה בנברסקה. בשנת 1869 נוצר חיבור בין מסילותיה של יוניון פסיפיק, לאלו של חברת סנטרל פסיפיק, בפסגת פרומוטורי ביוטה, ובכך לראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית, קם קשר מסילתי רצוף החוצה את יבשת צפון אמריקה, דרך ארצות הברית. בהמשך השתלטה חברת יוניון פסיפיק על שלוש חברות רכבת מורמוניות וכך רכשה מסילות מדרום לסולט לייק סיטי ולתוך עמק יוטה, ואף מצפון ליוטה אל איידהו. החברה המשיכה לסלול והגיעה לדנוור ולפורטלנד במדינת אורגון. החברה רכשה את חברת קנזס פסיפיק ואף החזיקה במסילה צרה אשר הובילה ללב הרי הרוקי בקולורדו.

בשנת 1872 הייתה החברה מעורבת בשערוריית שוחד של חברי בית הנבחרים האמריקאי, הידועה בשם סקנדל קרדיט מובילייה (באנגלית: Crédit Mobilier scandal). מצוקותיה הכלכליות של החברה הובילו למצב של חדלות פרעון בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-19, אחריו עברה החברה ארגון מחדש ושמה שונה מ- Union Pacific Railroad ל- Union Pacific Railway ב-24 בינואר 1880. מאותה עת היה מחזיק המניות העקרי בה ג'יי גולד. גם חברה חדשה זו הכריזה על חדלות פרעון בשנת 1893, אולם ב-1 ביולי 1897 קמה החברה לתחיה ושבה לשמה המקורי. בתקופה זו מכרה החברה חלק מנכסיה, אולם בתחילת המאה ה-20 התאוששה החברה ורכשה מחדש את אותם נכסים שמכרה. בשנת 1936 ייסדה החברה עיירת נופש וסקי בשם סאן ואלי במדינת איידהו לרווחת עובדיה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 שבה החברה לרכוש חברות רכבת קטנות יותר ובשנת 1996 רכשה את חברת הרכבות סאותרן פסיפיק.

מטה החברה שוכן בעיר אומהה בנברסקה מאז היווסדה. מטה החברה עבר לבניין משרדים חדש בשנת 2003. בעיר פועלים גם מוסכי ציוד נייד של החברה וחצר עיתוקים גדולה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: רכבות
קטגוריה:ארצות הברית: תחבורה ציבורית
קטגוריה:אמריקה: חברות ותאגידי רכבות
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 100 מיליארד דולר
חסידות זוטשקא

**חסידות זוטשקא** היא חצר חסידית משושלת נדבורנה. האדמו"ר הראשון היה רבי יצחק אייזיק רוזנבוים.
[ממוזער|רבי נתן דוד רוזנבוים (מימין) עם [משה יהושע הגר|האדמו"ר מוויז'ניץ (במרכז)]]
## תולדות החסידות
#### הדור הראשון
רבי יצחק אייזיק רוזנבוים (ה'תרס"ו–ה'תש"ס) היה בנו של רבי איתמר מנדבורנא. כיהן כרב ואדמו"ר בעיירה זוטשקא Jucica Veche  שבבוקובינה ובהמשך בוואשקוביץ. לאחר השואה התגורר בניו יורק, באיסט סייד ובקראון הייטס.

בשנת ה'תשל"ג (1973) לאחר פטירת אביו, עלה לישראל והחל לכהן בבית מדרשו של אביו בשכונת יד אליהו בתל אביב. בשנת ה'תשמ"א עבר לבני ברק. ייסד את מפעל שונה הלכות, שבמסגרתו נבחנים מאות אברכים ובחורים מדי חודש על שולחן ערוך ומשנה ברורה הלכות שבת.

נפטר בי"ד בתמוז ה'תש"ס.

#### הדור השני

[ממוזער|150px|קבר רבי נתן דוד רוזנבוים מזוטשקא ב[הר הזיתים]]
את מקומו מילא בנו הצעיר רבי נתן דוד רוזנבוים (ד' בסיוון ה'תש"ה (1945) - כ"ז בשבט ה'תשע"ט (2019)). נולד ברומניה, ובילדותו עברה משפחתו לארצות הברית. נישא לבת רבי מרדכי מזוויהל.

כיהן כמנהל רוחני במוסדות חינוך של חסידות בעלז בוויליאמסבורג ושל חסידות גור בבורו פארק. בשנת תשל"ג עלה יחד עם אביו לישראל, וכיהן כמנהל הרוחני של תלמודי התורה של חסידות דושינסקיא ושל חסידות סרט ויז'ניץ בבני ברק.

בשנת תש"ס נפטר אביו, והוא החל לכהן כאדמו"ר מזוטשקא, עד לפטירתו בשנת תשע"ט.

על פי צוואתו מונו ארבעת בניו לאדמו"רים. בין חתניו: רבי אלימלך בידרמן - משפיע חסידי בולט, רבי חיים לייפר - האדמו"ר מטמשוואר באלעד, ורבי מנחם קאליש - האדמו"ר מאמשינוב בבורו פארק.

#### הדור השלישי
לאחר פטירת רבי נתן דוד הוכתרו ארבעת בניו לאדמו"רים:
* רבי אשר ישעיה, האדמו"ר בבני ברק בבית מדרשו של אביו. חתנו של רבי יעקב מושקוביץ משאץ, משפיע בישיבת באבוב ור"מ בישיבת צ'רנוביל. התפרסם גם כמלחין.
*רבי גדליה משה, האדמו"ר מזוטשקא-אמסנא, פתח בית כנסת בבני ברק והקים ישיבה קטנה כלל חסידית בשם "תורת דוד", על שם אביו האדמו"ר מזוטשקא וסבו רבי נתן דוד הולנדר, רבה של אמסנא. חתנו של רבי אברהם יחיאל למברגר ממאקאווא בני ברק.
*רבי שלמה – האדמו"ר מזוטשקא ירושלים, הקים בית מדרש בירושלים ומשמש משפיע בישיבת טשעבין בירושלים. חתנו של רבי יעקב אשר קאפף, האדמו"ר מלעלוב ברנוביץ'.
*רבי מרדכי (נולד אלול תשל"ט), אדמו"ר מזוטשקא במונסי. חתן רבי יהושע לייפר.

## ענף קראקאס
רבי מאיר (ה' סיון ה'תרפ"ח 1928, - ג' אלול ה'תשפ"א 2021), בנו של רבי יצחק אייזיק כיהן כרב בקראקאס ולאחמ"כ כאדמו"ר מקראקאס. התגורר בארצות הברית.

## ענף סטניסלב
ממוזער|שמאל|האדמו"ר מסטניסלב ביתר עילית
בן אחר של רבי יצחק אייזיק, היה רבי ישראל (ה'תרצ"א, 1931 – כ"א בחשוון ה'תש"ע, 2009), שכיהן בחיי אביו כאדמו"ר מסטניסלב במונסי. היה חתן רבי מנחם שלמה טויב מקאלוב. חלק מבניו מכהנים כאדמו"רים:
*רבי זונדל ישכר דב (בערל), מכהן כממלא מקומו בבית המדרש במונסי. הקים ישיבה קטנה במקום, ולו חסידים.
*רבי משה (נולד כ"ה בכסלו ה'תש"ל), האדמו"ר מסטניסלב בביתר עילית. חתן רבי דוד לייפר מנדבורנא אראד. הקים בביתר כולל אברכים "תפארת ישראל" על שם אביו. קודם לכן היה ראש כולל ורב קהילת קאלוב בביתר.
*רבי יהודה, מכהן כאדמו"ר מלינסק, בבני ברק. חתן קרוב משפחתו רבי אליעזר זאב מראחוב.

## קישורים חיצוניים

* ישראל אלתר גרובייס, "בהיכלו של אבא", משפחה, אדר א ה'תשע"ט
*

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידויות בית נדבורנה
קטגוריה:חצרות חסידיות
וסילי גוליצין

שמאל|ממוזער|200px|תמונתו של גוליצין
**וסילי גוליצין** (ברוסית: **Василий Васильевич Голицын**; 1643 - 2 במאי 1714) היה נסיך רוסי, בין המדינאים הבולטים ברוסיה של המאה ה-17 ובין ראשי הממשל בתקופת שלטונה של סופיה אלכסייבנה רומנובה בשנים 1682–1689.
## חייו
ב-1676 השתתף במלחמה נגד חאנות קרים. בתקופת כהונתו של פיודור השלישי מונה למספר תפקידי מפתח בממשל וקיבל תואר בויארין. בתקופה בה תפקדה סופיה רומנובה כעוצרת התמנה רשמית לראש משרד החוץ.

המצב הגאופולטי של רוסיה הצארית באותה תקופה היה די קשה. למרות חתימת הסכם שלום עם האימפריה העות'מאנית היחסים היו מתוחים, השלום עם האיחוד הפולני-ליטאי היה לא יציב, בשנת 1682 החלו פלישות של חאנות קרים לשטחי רוסיה הצארית. גוליצין היה בדעה שיש לחמם את היחסים עם הפולנים. כתוצאה מכך רוסיה ויתרה בשלב זה על שאיפותיה להחזיר לעצמה מוצא לים הבלטי. לאחר משא ומתן ארוך, בשנת 1686 נחתם הסכם של שלום נצחי עם האיחוד הפולני-ליטאי. ההסכם אשרר את ההסכמות של הסכם אנדרוסובו וגם השאיר את קייב בשליטה רוסית. בהתאם להסכם זה, רוסיה הצארית התחייבה להתחיל במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית. כשלב מקדים, בשנים 1687 ו-1689 גוליצין ארגן שתי פשיטות נגד חאנות קרים. המערכות הצבאיות לא היו מוצלחות וגרמו לאבדות משמעותיות לרוסים. רק לאחר מאמצים רבים, הנסיכה סופיה הצליחה לשכנע את פטר הגדול להכריז על גוליצין כמפקד שניצח במערכה. עם זאת, הפשיטות תרמו לכך שחאנות קרים לא הייתה יכולה לעזור לטורקים בלחימה נגד פולין ואוסטריה.

בשנת 1689 פטר הגדול סילק את סופיה רומנובה מכל תפקידיה. גוליצין נשלח לגלות במחוז ארכנגלסק ונפטר שם בשנת 1714.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים (ברוסית)
* 

קטגוריה:אצולה רוסית
קטגוריה:פוליטיקאים רוסים
קטגוריה:דיפלומטים רוסים
קטגוריה:ילידי 1643
קטגוריה:נפטרים ב-1714
יעקב לב

**יעקב (בַּלְבּוּ֫ל) לב** (ידוע בערבית בשמו: **يعقوب بل**; לעיתים נהגה בִּלְבּוּ֫ל; 1920–2003) היה סופר ומשורר יהודי-עיראקי. יצירתו הספרותית התפרסמה בערבית, והוא זכה להכרה כבר בשנת 1936 לאחר שפרסם מאמר בירחון "אל-חטיף" בעיראק. בלבול נודע בתיאוריו הספרותיים הריאליסטיים, ונחשב לאחד מראשוני הסופרים בזרם הריאליזם הסוציאליסטי בעיראק וחלוץ בתחום הרומן העיראקי והסיפור הקצר. בשנת 1951 עלה לישראל ובאחת פסקה יצירתו והוא פנה לעסקים.

## תולדות חייו
בלבול נולד בבגדאד לשאול וגורג'יה בלבול. הוא למד בחטיבת הביניים של בית הספר אליאנס ותיכון שמאש, שם השלים תעודת בגרות ממשלתית בשנת 1938. עם סיום לימודיו החל לעבוד בלשכת המסחר של בגדאד, אותה אף ניהל החל משנת 1945 ועד לעלייתו ארצה בשנת 1951. בשנות עבודתו בלשכת המסחר אף שימש כעורך ירחון הלשכה.

עם עלייתו לישראל, החל ללמוד בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב (לימים הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב). הוא סיים את לימודי המשפטים בשנת 1956. מעת סיום לימודיו ועד לפטירתו ניהל יעקב לב עסקים בתל אביב, והיה פעיל בקהילת יוצאי עיראק בישראל בתחומי חינוך ותרבות. הוא נפטר בשנת 2003.
נישא לבלאנש, אב לשאול, אורנה ואיתן.

## יצירתו
בלבול פרסם את ספרו הראשון, בשם "הגחלת הראשונה" (אל-ג'מרה אל-אולא) בשנת 1938. הספר, ובו סיפורים קצרים, מתואר כספר היחיד של ספרות יפה אשר פורסם בעיראק באותה שנה.

בעת עבודתו בלשכת המסחר בבגדאד, תחת ניהולו של מאיר בצרי, אף הוא משורר יהודי עיראקי, החיו בלבול ובצרי את סגנון שירת המושחאת, סגנון שירה אנדלוסי, השונה מסגנון השירה הערבית המסורתי. בצרי ואף בלבול כתבו גם סונטות בסגנון שייקספירי. יצירותיו הספרותיות של בלבול, כמו גם המאמרים שכתב בנושאי כלכלה ועסקים, התפרסמו בעיראק ובמצרים.

כאות לשאיפתו של בלבול לכתוב תאורים מציאותיים ולהגיע לקהל קוראים רחב, רבים מן הדיאלוגים בסיפוריו כתובים בערבית מדוברת עיראקית, ולא בערבית ספרותית כמקובל בכתיבת פרוזה. לצד שבחים על יכולתו בכתיבת סיפורים קצרים, על בהירותם, אחידותם, והריאליזם הסוציאליסטי שבהם, הוא אף ספג ביקורת על היותם של סיפוריו נאיביים, חסרי מקוריות, וחלשים בבנייתן של הדמויות בהם. למרות זאת, בלבול נחשב לאחד הסופרים הבולטים והחשובים בתחום הרומן והסיפור הקצר בעיראק בין השנים 1920 - 1955.

כתיבתו הספרותית של בלבול, בעת שחי בעיראק, איננה יהודית באופיה, היא מיועדת לקהל הערבי הרחב ובעלת זיקה למורשת הערבית וללאומיות העיראקית. גישתו זו אף קיבלה ביטוי מפורש בדברים שכתב באותה עת. ב-21 ביולי 1938 פרסם מאמר בעיתון המקומי "אל-אכבר" ובו כתב כי: "הנוער היהודי אינו רואה בציונות יותר מאשר ביטוי של קולוניאליזם ושליטה.". דוגמת סופרים יהודים עיראקים אחרים בשנות ה-30 וה-40, כתיבתו של בלבול באותה תקופה הושפעה מספרות המערב והספרות הערבית כאחד, והוא חש עצמו סופר עיראקי ולא סופר יהודי. יעקב (בלבול) לב, לא פרסם מיצירותיו בשפה העברית. לאחר מותו התפרסם ספרו "גחלת ראשונה ולבטי מחשבה: מבחר סיפורים ושירים" בערבית ובתרגום לעברית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים יהודים עיראקים
קטגוריה:עיתונאים יהודים עיראקים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים עיראקים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:משוררים יהודים עיראקים
קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
מרחב ארבע-ממדי

ממוזער | שמאל | הדגמה כיצד מלבן בשלושה ממדים יראה במרחב 4 ממדים. **מרחב ארבע-ממדי** הוא מרחב שלו ארבעה ממדים. המונח מרחב ארבע-ממדי מציין ארבעה ממדים זהים בתכונותיהם. מספר עצמים תאורטיים נהגו בארבעה ממדים, בהם הכללות של עצמים משניים ושלושה ממדים: טסרקט הוא הכללה ארבע-ממדית של קובייה תלת־ממדית, כפי שקובייה היא הכללה של ריבוע דו-ממדי. המרחב מוצג באלגברה באמצעות וקטור ארבע-ממדי המציין מיקום במרחב. ניתן גם להציגו באמצעות הבסיס הסטנדרטי (e1, e2, e3, e4), השווה למרחב \mathbb {R}^4 ופורש אותו.

גדלים וצורות במרחב בעלי יותר משלושה ממדים מקבלים קידומת "**היפר**", כגון היפרספרה, היפרקובייה, היפרנפח, היפראליפסה. במרחב הארבע ממדי ישנם שישה גופים אפלטוניים, חמישה מהם גרסאות ארבע ממדיות של גופים אפלטוניים בתלת־ממד, ואחד מהם, ההיפרמעוין, הוא צורה חדשה.

בפיזיקה, בתורת היחסות, מתייחסים למרחב בעל 3+1 ממדים, בו שלושה מהממדים הם המרחב המוכר והממד הנותר מייצג את הזמן, ואינו מיוצג במשוואות בדיוק באותו אופן, ולכן הוא אינו מרחב ארבע-ממדי על פי ההגדרה. מיקום במרחב זה מיוצג באמצעות 4-וקטור, שהוא וקטור בעל ארבעה רכיבים, שהראשון שבהם מייצג את הזמן והיתר את המרחב התלת-ממדי.

לואיזה בונפיליולי הייתה בין המדענים הישראלים הראשונים שעסקו בתחום ובשנת 1966 זכתה בפרס של החברה אמריקאית להנדסה על מחקריה בתחום זה.

## ראו גם
* קווטרניון (וקטור/מספר 4-ממדי):
** אלגברת קווטרניונים
*** אלגברת הקווטרניונים של המילטון
* מרחב תלת-ממדי
* מרחב אוקלידי

## לקריאה נוספת
* רודי רקר, **הממד הרביעי - סיור מודרך ביקומים הגבוהים**, הוצאת מאגנס

קטגוריה:גאומטריה
קטגוריה:גאומטריה אנליטית
קטגוריה:תורת היחסות הפרטית
קטגוריה:4 (מספר)
אנאפלואידיה

**אנאפלואידיה** (באנגלית: **Aneuploidy**) היא מספר לא נורמלי של כרומוזומים. מספר כזה, כלומר כרומוזום נוסף או חסר, הוא גורם שכיח בהפרעות גנטיות. חלק מן התאים הסרטניים מכילים גם הם מספר לא נורמלי של כרומוזומים. אנאפלואידיה מתרחשת במהלך חלוקת התא, כאשר כרומוזום אחד לא נפרד כראוי בין שני תאי הבת. אנומליות כרומוזומליות מסוג זה מתרחשות אחת ל-160 לידות של תינוקות חיים, הנפוצות ביותר הן טריזומיה של כרומוזומים 21 (תסמונת דאון), 18 (תסמונת אדוארדס) ו-13 (תסמונת פאטו).

למינים שונים יש מספר נורמלי שונה של כרומוזומים, ולכן המונח אנאפלואידיה מתייחס למספר כרומוזומים שונה של פרט ביחס למין שהוא משתייך אליו.

בשנת 2019 אנגליקה אמון קיבלה פרס פריצת דרך במדעי החיים על מחקר בתחום אנאפלואידיה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מחלות כרומוזומליות
אל-מומיה

**אל-מומיה** (בערבית: **المومياء**, **המומיה**) הוא סרט מצרי משנת 1969. במאי הסרט הוא שאדי עבדל סלאם. מבקרי קולנוע מצרים מציינים מזה שנים כי סרט זה הוא אחד הסרטים הטובים ביותר שנוצרו במצרים אי-פעם.

## עלילת הסרט
עלילת אל-מומיה מתרחשת בשנת 1881, זמן קצר טרם תחילת השלטון הקולוניאלי הבריטי, ומבוססת על סיפורו האמיתי של עבד אל-רסולס, בן שבט ממצרים העליונה, אשר שדד אוצר קברים של מומיות אשר התגלה בקבר שסימנו הארכאולוגי הוא DB320 סמוך לדיר אל-בכרי, והוא מכר את העתיקות בשוק השחור. לאחר קונפליקט בשבט, אחד מחבריו ניגש למשטרה ומסייע לשירות העתיקות למצוא את האוצר.

## סמליות
עלילת הסרט נסובה סביב החיפוש אחר זהות מצרית לאומית אמיתית, מקורית, המיוצגת על ידי חפצי העתיקות המוזנחים ובלתי מובנים של התרבות המצרית הקדומה. אולם, הקונפליקט שבין העיר והכפר מצביעה על שאלות שאינן באות על פתרונן בסרט, ועושות אותו ליצירה המעוררת תחושת חוסר נוחות, חסרת משמעות ברורה, על המחיר בחיפוש אחר זהות.

## סגנון
קצבו האיטי של הסרט, זוויות הצילום יוצאות הדופן וצבעיו המיוחדים, מעניקים לסרט זה איכויות הדומות לחלום. איכויות אלה מתחזקות עוד יותר בזכות המוזיקה שחיבר לסרט המלחין האיטלקי מריו נשימבנה (Mario Nascimbene). הדיאלוגים בסרט הם כולם בערבית ספרותית, באופן יוצא דופן בסרטים מצריים, עובדה המוסיפה לאווירת הניתוק מן המציאות המלווה את הסרט.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים
 

קטגוריה:סרטים מצריים
קטגוריה:סרטי 1969
לוב במשחקים האולימפיים

**[[לוב]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** מאז אולימפיאדת טוקיו (1964), אם כי באותם משחקים, הספורטאי היחיד ששלחה, רץ המרתון סולימאן חסן, לא השתתף בסופו של דבר במרוץ. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), השתתף לראשונה ספורטאי לובי באופן פעיל, האתלט מוחמד אסאווי, שהתחרה בריצת 400 מטר משוכות. לוב נעדרה מאולימפיאדת מינכן (1972) וב-1976 הצטרפה לחרם שהובילו מדינות אפריקה על אולימפיאדת מונטריאול בשל סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות מהמשחקים את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק מול נבחרת דרום אפריקה בשעה שבזו הונהג משטר האפרטהייד. היא שבה והשתתפה באולימפיאדת מוסקבה (1980), אך החרימה את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) על רקע היחסים הרעועים בינה לבין ארצות הברית באותה העת. מאז אולימפיאדת סיאול (1988) משתתפת לוב במשחקים באופן רצוף. לוב מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.

בדרך כלל שולחת לוב למשחקים משלחות בנות מספר משתתפים מועט. יוצאת דופן בהקשר זה אולימפיאדת מוסקבה, בה השתתפו 32 ספורטאים לובים. הישגיהם של הספורטאים הלובים לאורך השנים היו נמוכים למדי, ואיש מהם לא הצליח להעפיל לשלבים הגבוהים של התחרויות בהם השתתפו.

## ראו גם
* לוב במשחקים הפאראלימפיים
* לוב במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

אתר הוועד האולימפי הלובי 
[150px|ממוזער|ימין|רץ ה[ריצת מרתון|מרתון מוחמד חרזי במהלך אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)]]

קטגוריה:לוב: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
אלון שסוע

**אלון שסוע** (שם מדעי: *Quercus cerris*; מכונה גם **אלון טורקי**) הוא מין של עץ ממשפחת האלוניים.

## מאפיינים
נפוץ בעיקר באזור אירופה ואסיה הקטנה. כינויו ניתן לו בשם תפוצתו הרבה בטורקיה. בישראל המין גדל בר באתר יחיד בהר החרמון. אלון שסוע הוא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.

האלון השסוע הוא עץ נשיר, שגובהו נע בין 25 ל-40 מטרים וקוטר גזעו עד 2 מטרים. עליו מפורצים מאוד, אורכם 4–71 סנטימטרים ורוחבם 3–5 סנטימטרים; עליהם 6–12 אונות.

הפרחים של אלון שסוע בעלי עגילים, והם מואבקים בעזרת הרוח. הפירות מתפתחים במשך 18 חודשים לאחר ההאבקה. הפרי הוא בלוט גדול שאורכו 2.5–4 ס"מ והיקפו כ-2 ס"מ. קוציו של הבלוט אורכים ומעוקלים.
טעם הבלוט מר, ולכן הוא נאכל בעיקר על ידי עורבנים ויונים; סנאים יאכלוהו כברירת מחדל במקרה ששאר המזון אזל.

האלון השסוע משמש כעץ נוי וכשובר רוח.
מצב שימור העץ הוא ללא חשש.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
שסוע
קטגוריה:ארץ ישראל: אלוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: עצי בר
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:צמחיית החרמון
קטגוריה:פרחים בלתי בולטים בארץ ישראל
איסטיס

שמאל|ממוזער|250px|פרי בשל משתלשל כלפי מטה, בצורה אופיינית לסוג.

**אִיסָטִיס** (שם מדעי: *Isatis*) הוא סוג במשפחת המצליבים, עליו נמנים כ-50 מינים, המאופיינים בפרחים צהובים. ובפרי שמשתלשל כלפי מטה. בארץ ישראל גדלים בר שני מינים מסוג זה, הנקראים גם בפי העם **דלדולי עיזים**. בימי קדם הפך המין **איסטיס הצבעים** לבעל חשיבות גדולה בהיותו אחד מהמקורות להפקת צבע כחול, בפפירוס מצרי (ליידן) מופיעים דרכי הצביעה של הצמר באיסטיס כולל דרכי עיבודו. פליניוס ודיוסקורידס מאזכרים אותו כצבען, ובמשנה צץ שמו בעניין נשיאת הכפיים של כוהני ביהמ"ק: 

## תיאור הסוג
סוג זה כולל עשבים חד או רב-שנתיים. השם העברי זהה לשם הלטיני. תפוצת הסוג היא אירנו-טורנית בעיקרה, דהיינו בערבות של מרכז אסיה. מינים מעטים מיוצגים גם במזרח אסיה ובאזור הים-תיכוני.

הסוג כולל כ-50 מינים, אולם מעל כולם נודע בחשיבותו המין **איסטיס הצבעים** (Isatis tinctoria), שממנו ניתן להפיק את הצבע הכחול באופן טבעי. השימוש במין זה ידוע החל מתקופת האבן החדשה ('התקופה הנאוליתית'). למין זה נודעה חשיבות כלכלית רבה עד המאה ה-19, אז ירדה קרנו כתוצאה מהתרחבות השימוש בצבעים מלאכותיים.

בארץ ישראל מיוצג הסוג על ידי שני מינים. המין **איסטיס מצוי** נפוץ בחבל הים-תיכוני, בעיקר בנופי צומח עשבוני. פריו המשתלשל כלפי מטה, האופייני לסוג, הביא לצמח את כינויו **דלדולי עיזים**, שמתייחס לאיבר שמשתלשל מצוואר העז. המין **איסטיס קטן-פרי** גדל באופן נדיר בנגב ובערבה.

## תיאור מורפולוגי
על סוג זה נמנים עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, רובם קירחים וחלקם הקטן שעירים. העלה פשוט- כלומר, אינו מחולק ותמים- דהיינו, שפת העלה רציפה ואינה משוננת. העלים התחתונים מחולקים לטרף ופטוטרת, ואילו העלים העליונים, המאפיינים את שלב החיים הבוגר יותר של הצמח, הם חסרי טרף - 'יושבים' על הגבעול. הגבעול זקוף.

פרחי האיסטיס צהובים וקטנים יחסית למשפחה. מספר האבקנים 6. הפרחים ערוכים בתפרחת מטיפוס אשכול. פרי האיסטיס מכיל זרע בודד, או שני זרעים לעיתים רחוקות. הפרי מאופיין בצורה פחוסה, ומוקף בכנף שעוזרת בהפצת הזרעים למרחק מה. הפרי משתלשל כלפי מטה בהבשילו.

## מיני הסוג

*לפירוט ראה ב'תיאור הסוג' *

***איסטיס מצוי** (*Isatis lusitanica*)
***איסטיס קטן-פרי** (*Isatis microcarpa*)
***איסטיס הצבעים** (*Isatis tinctoria*)

## לקריאה נוספת
* נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, **המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל**, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמ' 231. 
* אבי שמידע, **החי והצומח של ארץ ישראל**, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, כרך 10, עמ' 103-102.

## קישורים חיצוניים

* ['''איסטיס''' באתר הצומח של [פקיסטן]] 
200px|ממוזער|ימין|איור של איסטיס הצבעים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:מצליבים
מקס גת-מור

**מקס גת-מור** (נולד ב-8 בינואר 1972) הוא מוזיקאי, פזמונאי ומלחין ישראלי.

## קריירה
גת-מור החל את דרכו בתיכון בלהקת "שפיות זמנית". הוא כתב את השיר "הקיץ האחרון" בגיל 15. כעבור כמה שנים זכה השיר בביצוע הלהקה בתחרות "רוק ירוק" ברעננה. לאחר מכן צעד השיר במקום הראשון במצעדי הפזמונים במשך זמן רב והפך לשיר השנה. הלהקה הקליטה שני תקליטים ונבחרה לשיר את שיר השירותרום, "פרחים לבנים".

גת-מור כתב שני שירים לפסטיגל: את "ואני לא ידעתי" של דנה ברגר בשנת 1992 ואת "אבא אומר" של אייל בוחבוט בשנת 1993. הוא כתב את המילים לשיר "אני לא יכולה בלעדיך" ללחן של צביקה פיק בביצועה של דנה אינטרנשיונל, ואת הדואט של פיק עם דנה אינטרנשיונל, "מי שלא רוקד עומד".

בשנת 1999 הוציא גת-מור אלבום סולו שלא זכה להצלחה רבה.

באוקטובר 2009 הקליט עם מיכה שטרית את השיר "ימים של שפל", שנכלל באלבומו של גת-מור "מונופוביה".
## דיסקוגרפיה
#### עם "שפיות זמנית"
*הקיץ האחרון (1991)
*אחרי הגשם (1994)

#### אלבומי סולו
*מקס גת-מור (1999)
*מונופוביה (2010)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* איתי אילנאי, מקס ממשיך לעוד עונה, ynet, 6 במאי 2010

קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
הנדסת המרחב

[ממוזער|250px|[פאון משוכלל|חמשת הפאונים המשוכללים של אפלטון בגן המדע במכון ויצמן.]]
[ממוזער|שמאל|[היפרבולואיד.]]
במתמטיקה, **הנדסת המרחב** (**סטריאומטריה**) היא הגאומטריה של מרחבים אוקלידיים תלת-ממדיים.

הנדסת המרחב עוסקת בגופים תלת-ממדיים, בחישוב הנפח שלהם ושטח הפנים שלהם.

משמש בגרפיקה תלת־ממדית.

## היסטוריה
ההאסכולה הפיתגוראית עסקה בפאונים משוכללים אך הפירמידה, החרוט, והמנסרה לא נלמדו עד תקופת הפלאטוניסטים.

בהמשך אאודוקסוס מקנידוס הגדיר והוכיח את חישוב הנפחים של פירמידה וחרוט - כשליש מנפחם של מנסרה וגליל בהתאמה  ובעלי בסיס שווה וגובה שווה.

## נושאים
### נושאים בסיסיים

### נושאים מתקדמים
* גאומטריה פרויקטיבית
* משפט דזרג
* פאון
* חבורת סימטריה מרחבית
* קריסטלוגרפיה

## ראו גם
* ארכימדס
* גאומטריה אוקלידית
* ממד (מתמטיקה)
* נקודה (גאומטריה)
* שטח פנים

## לקריאה נוספת

* 


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גאומטריה אוקלידית
תמר ליבס

**תמר לִיבֶּס** (28 בספטמבר 1943 – 10 במרץ 2015) הייתה פרופסור לתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים.

## ביוגרפיה
נולדה ביישוב, בתם של מירה ליבס ויוסף גרהרד ליבס. אחיה הוא חוקר הקבלה יהודה ליבס.

בשנת 1972 החלה לעבוד במחלקת הנוער בקול ישראל ובמשך שנים ערכה וביימה תוכניות רבות, ובהן התוכנית לנוער "חתול בשק". זכתה, יחד עם נילי המאירי, בפרס רשות השידור על הפקת תוכנית שעסקה בטראומה נפשית של ילדים בצל מלחמות. הייתה חברה במליאת רשות השידור.

את עבודת הדוקטור עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחייתו של פרופסור אליהוא כ"ץ. העבודה עסקה בסדרת הטלוויזיה "דאלאס" וצופיה ברחבי העולם, ועובדה לספר בשם The export of meaning: cross-cultural readings of Dallas.
הייתה ראש החוג לתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים.

נישאה לאדריכל אולריק פלסנר, והיא אמם של האדריכליות מיה פלסנר ודניאלה פלסנר ושל חבר הכנסת לשעבר יוחנן פלסנר. 

נפטרה ב-10 במרץ 2015, והובאה למנוחות בבית העלמין האלטרנטיבי בגבעת ברנר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

**מכּתביה**:
* תמר ליבס וענת פירסט, ניצחונו של מוחמד א-דורא, **פנים** 23, חורף 2003
* מנחם בלונדהיים ותמר ליבס, הטרור כסרט אימה, **פנים** 23, חורף 2003
* תמר ליבס, זוהר קמפף, מ"קורי עכביש" ל"חומה בצורה" ובחזרה: המיצוב המשתנה של העורף במלחמת לבנון השנייה, בית ספר רוטשילד קיסריה לתקשורת, אפריל 2007
* 
* תמר ליבס, תפקידיו המשתנים של הרדיו בישראל, בערוץ YouTube של האוניברסיטה הפתוחה

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: תקשורת ועיתונאות
קטגוריה:חוקרות תקשורת המונים ישראליות
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:זוכי פרס רשות השידור
תמר
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-לטבי
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2015
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
קטגוריה:אישים הקבורים בבית קברות אלטרנטיבי בגבעת ברנר
בשר חתול

[שמאל|ממוזער|250px|חתולים נמכרים למטרות שחיטה לצד [ברווזים בשוק מזרח-אסיאתי (2009)]]
**בשר חתול** הוא בשר המופק מחתולים. הוא נאכל באופן לא סדיר בדרום סין, צפון וייטנאם, פרו ומדינות בודדות נוספות. ברוב מדינות העולם, ובפרט לפי היהדות, אכילת חתולים נחשבת לטאבו.

## צריכת בשר חתול
*במזרח אסיה – בדרום סין במחוזות גואנגדונג וגואנגשי ובצפון וייטנאם מחשיבים חלק מהאנשים בשר חתולים למזון המסייע להתחמם בחודשי החורף. הקיבה והמעי של החתול וגם בשר מן הירכיים, שמשמש להכנת קציצות המוגשות עם מרק. הראש וחלקי גוף אחרים לא משמשים למאכל. מעריכים כי כ-4 מיליון חתולים נאכלים בסין בכל שנה, וכי המספר עולה. עם זאת, מבקרים מחו"ל לא צפויים להיתקל במסעדות במרכזי הערים המגישות בשר חתול, דבר הנפוץ בכפרים מחוץ לעיר. בגואנגדונג, בשר חתול הוא מרכיב עיקרי במאכל המסורתי "דרקון, נמר, הפניקס" (נחש, חתול, עוף), אשר נחשב כמחזק גוף.
* בדרום אמריקה – בפרו אין החתול רכיב קבוע בתפריט, אך הוא יכול להוות חלק בתבשילים כמו נזיד ומרק. בברזיל, במיוחד בריו דה ז'ניירו קיימת אגדה עירונית, לפיה חלק מן הבשר על האש, שנמכר ברחובות, הוא בעצם בשר חתולים. בארגנטינה, בעיר רוסאריו, בשר חתולים נאכל על ידי התושבים במהלך משבר כלכלי ששרר ב-1996.
* באירופה – במהלך ההיסטוריה נאכלו חתולים בחלקים שונים של העולם המערבי. באירופה, חתולים נאכלו לאורך השנים בחלק מהאזורים הכפריים של שווייץ. מתכונים ל"מרק חתולים" ו"חתול ברוטב" נמצאו בחבל הבסקים, במחוז אלבה. במאה ה-18 בבריטניה נאכלו חתולים בעודם בחיים, למטרת שעשוע.

## ראו גם
*מאכלות אסורים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בשר
קטגוריה:המטבח הסיני
קטגוריה:המטבח הווייטנאמי
קטגוריה:המטבח הפרואני
בשר
הסדר הענק

שמאל|ממוזער|250px|פילסטרים בסגנון "הסדר הענק" בחזית הבזיליקה של אנדראס הקדוש במנטובה
**"הסדר הענק"** (באיטלקית: **Ordine gigante**) הוא מונח באדריכלות העוסק בסדר שהתפתח באדריכלות הרנסאנס בנוסף לסדרים הקלאסיים מהעת העתיקה. "הסדר הענק" מאופיין על ידי עמודים או פילסטרים המשתרעים לגובהן של שתי קומות או יותר.

הבזיליקה של אנדראס הקדוש (Basilica di Sant'Andrea di Mantova) במנטובה היא אחד המבנים הראשונים שנבנו בסגנון זה. בזיליקה זו תוכננה על ידי לאונה בטיסטה אלברטי ובנייתה החלה ב-1472. מיכלאנג'לו שילב עמודים בסגנון "הסדר הענק" בארמון ה"סנאטוריו" (Palazzo Senatorio) בקמפידוליו ברומא (1564–1568). 

"הסדר הענק" היווה מרכיב חשוב באדריכלות המנייריסטית ובאדריכלות הבארוק.

## קישורים חיצוניים
* 

ענק
קטגוריה:הרנסאנס
קטגוריה:בארוק
זוסימוס (אפיפיור)

**זוסימוס** (בלטינית: **Zosimus**) היה האפיפיור ה-41 למניין, אשר כיהן בתפקיד מ-18 במרץ 417 עד 26 בדצמבר 418 (או עד 23 בדצמבר). הוא נולד במסורקה שבמחוז קלבריה, איטליה. הוא כיהן לאחר האפיפיור אינוקנטיוס הראשון ולפני האפיפיור בוניפקיוס הראשון. זוסימוס השתתף בסכסוך הממושך בגאליה. אופיו המרדני השפיע על מחלוקות רבות, שנמשכו אף לאחר מותו.

לפי מקורות היסטוריים, זוסימוס היה יווני ושמו של אביו היה אברם (או אברהם), ויש הגורסים כי בא ממשפחה יהודית.

זוסימוס אימץ כמה צעדים כדי לשפר את מצב הכמורה.

זמן קצר לאחר הבחירות של זוסימוס כחסיד של פלגיאניזם, קאלסטיוס, אשר נידון לגירוש בידי האפיפיור הקודם, אינוקנטיוס הראשון, הגיע לרומא על מנת להצדיק את עצמו מול האפיפיור החדש, לאחר גירושו מקונסטנטינופול.

בקיץ 417, זוסימוס ארגן פגישה של אנשי הדת הרומית בבזיליקת סנט קלמנט, ובה קאלסטיוס סירב לקבל את ההנחות שקבע הדיאקון פאולינוס, ובכללן להצהיר כי הוא קיבל את הדוקטרינה של אינוקנטיוס הראשון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אפיפיורים יוונים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-5
קטגוריה:נפטרים ב-418
מאוריטניה במשחקים האולימפיים

**[[מאוריטניה]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. 

לאורך השנים שלחה מאוריטניה משלחות בנות ספורטאים בודדים, בין שניים לשישה, ואיש מהם לא הגיע להישג משמעותי. הענפים היחידים בהם התחרו ספורטאים מאוריטנים עד כה היו אתלטיקה והיאבקות.

## ראו גם
* מאוריטניה במשחקים הפאראלימפיים
* מאוריטניה במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מאוריטניה: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
לסלי גור

**לסלי גור** (באנגלית: **Lesley Gore**; 2 במאי 1946–16 בפברואר 2015) הייתה זמרת אמריקאית-יהודיה מתקופת להקות הבנות. גור ידועה בעיקר בשל להיט הפופ משנת 1963 "It's My Party", אותו הקליטה בגיל 16. בעקבות להיטה זה הפכה לאחת מזמרות פופ הנוער המוכרות ביותר בין השנים 1963–1967.

## תולדותיה
נולדה בניו יורק בשם **לסלי סו גולדסטין** (Lesley Sue Goldstein) וגדלה בניו ג'רזי, במשפחה יהודית אמידה. אביה, לאו גור, היה יצרן של בגדים ובגדי-ים לילדים. כאשר הגיע שירה It's My Party למקום הראשון במצעד הפזמונים בארצות הברית, גור הייתה תלמידת תיכון, שנה לפני סיום לימודיה. בשלב מאוחר יותר היה השיר מועמד לפרס גראמי.

בעקבות להיטה הראשון גור הקליטה להיטים רבים נוספים, כולל Judy's Turn to Cry (הגיע למקום החמישי במצעד), She's a Fool (מקום חמישי), "You Don't Own Me" (מקום שני), That's the Way Boys Are (מקום 12). מפיק תקליטיה היה קווינסי ג'ונס אשר הפך לאחד מהמפיקים הבולטים בעולם המוזיקה, בארצות הברית.

גור דחתה הצעות לחוזי הופעות בטלוויזיה ובסרטים והעדיפה להמשיך לימודים בשרה לורנס קולג', מכללה פרטית בניו יורק. בחירה זו הגבילה את הופעותיה לסופי השבוע ולחופשות בלבד, ופגעה בקריירה שלה. למרות זאת גור המשיכה להיות אחת הזמרות האהודות ביותר בארצות הברית ובקנדה במחצית שנות ה-60. גור הקליטה גם רבים מלהיטיה בשפות אירופיות: צרפתית, גרמנית ואיטלקית.

לקראת סוף שנות ה-60, עם עליית המוזיקה הפסיכדלית דעכה הצלחתה של גור. להיטה האחרון במצעדים היה California Nights שהגיע למקום 16 בשנת 1967. בסוף שנות ה-60 הופיעה גור במועדונים קטנים ובקונצרטים. לצד הופעותיה המשיכה בכתיבת שירים ובהלחנתם, כולל השתתפות בכתיבת פסקול הסרט תהילה, לצד אחיה מייקל גור. שירם של האחים גור, Out Here on My Own, היה מועמד לפרס אוסקר והפך ללהיט.

בשנת 2005 שבה גור והקליטה שירים חדשים, לראשונה מאז 1976. שיריה זכו לביקורות חיוביות ואף הושמעו במספר סדרות טלוויזיה. באותה שנה יצאה מן הארון והכריזה שהיא לסבית. בעקבות הכרזתה, היו שמצאו רמזים לנטייתה המינית במילות השירים ששרה וחיברה שנים ארוכות קודם לכן.

בפברואר 2015 היא הלכה לעולמה אחרי מאבק בסרטן הריאה, בת 68 הייתה במותה.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* 1963: *I'll Cry If I Want to*
* 1963: *Lesley Gore Sings of Mixed-Up Hearts*
* 1964: *Boys, Boys, Boys*
* 1964: *Girl Talk*
* 1965: *My Town, My Guy & Me*
* 1966: *Lesley Gore Sings All About Love*
* 1967: *California Nights*
* 1972: *Someplace Else Now*
* 1976: *Love Me By Name*
* 1982: *The Canvas Can Do Miracles*
* 2005: *Ever Since*

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:זמרות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:זמרות פופ אמריקאיות
קטגוריה:זמרות פופ יהודיות
קטגוריה:זמרים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:להט"ביות אמריקאיות
קטגוריה:להט"בים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות שרה לורנס קולג'
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2015
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2015
נטע כהן

## ביוגרפיה
נטע כהן נולדה בחיפה. היא שיחקה בקבוצת מכבי חיפה, תחת הדרכתו של המאמן עדי ולפמן. בגיל 13 עברה עם משפחתה לאוקספורד, אנגליה עקב עבודתו של אביה, שם המשיכה באימוניה.
### 1989
לארץ חזרה כהן דרך תחרות שמונה האומות, שנערכה בקיאסו, שווייץ באפריל 1989 וסיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.06 דקות (שיאי גילאי 14–17) ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:54.08 דקות.
#### המכביה ה-13
בתחרות השחייה של המכביה ה-13 שנערכה שבוע לאחר מכן קבעה כהן את שיאה הישראלי הראשון (שיפור לשיא של אירית אפרתי) במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.83 דקות כשזכתה במדליית זהב בתחרות לנערות. בשלב המוקדמות היא שיפרה את השיא הישראלי בפעם הראשונה והעמידה אותו על 1:15.38 דקות. למחרת בבוקר, כבר בשלב המוקדמות החזירה לעצמה אפרתי את השיא הישראלי הטרי של כהן והעמידה אותו על 1:14.60 דקות.

בתחרות השחייה "משחה נועם", (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בסוף חודש דצמבר אותה שנה קבעה כהן שני שיאים ישראלים חדשים, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 33.79 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.29 דקות. שיא זה החזיק מעמד 11 שנים וחודשיים ונישבר על ידי מירב שיקלר ממכבי תל אביב כפר המכביה.

### 1990
בתחרות שחייה שנערכה בדורטמונד, גרמניה בינואר 1990 קבעה כהן במשחה ל-50 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 34.57 שניות, שיא זה החזיק מעמד 10 שנים לאחר שנישבר על ידי מירב שיקלר. 

בתחרות שמונה האומות, שנערכה באוסלו, נורווגיה באפריל אותה שנה זכתה כהן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.02 דקות.

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בדנקרק, צרפת בסוף יולי אותה שנה סיימה כהן במקום 17 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.39 דקות.

### 1991
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-14 שנערכו בווינגייט במאי 1991 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:14.22 דקות, כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:14.50 דקות, שיפור לשיא של אירית אפרתי (1:14.60 דקות). שיא זה החזיק מעמד 8 שנים וחצי ונישבר על ידי לימור מרמלשטיין מקבוצת ירושלים רבתי.

באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.49 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:28.46 דקות, לפני נלי טוסגי (2:30.35 דקות) ואורת בש, שתיהן מהפועל נהריה. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.65 דקות, אחרי בת אגודתה סילבי יעקובסון (2:44.59 דקות) ולפני יערה בן ליש מהפועל גליל עליון (2:49.59 דקות)

בתחרות השחייה משחה נועם, (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בסוף דצמבר 1991 קבעה כהן שני שיאים ישראליים. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.28 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:34.04 דקות, שיאים אלו החזיקו מעמד 7 שנים וחודש ונישברו על ידי מרמלשטיין.

### 1992
בגביע חיפה הבינלאומי בשחייה שנערך בתחילת חודש פברואר בשנת 1992 ניצחה כהן בשלושה משחים, חרף שפעת ממנה סבלה. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.36 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:42.54 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.48 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש מאי אותה שנה, זכתה כהן במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה יחסית חלשה עבורה של 1:17.29 דקות, חרף בעיות אימון באגודתה, ולא הצליחה לקבוע את הקריטריון למשחקים האולימפיים.

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופות ישראל בשחייה
קטגוריה:שחייניות חזה ישראליות
קטגוריה:שחייניות חופשי ישראליות
קטגוריה:שחייניות מעורב אישי ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
מערת פוסטוינה

שמאל|ממוזער|250px|רכבת התיירים במערה
**מערת פוסטוינה** (סלובנית: **Postojnska jama**; גרמנית: **Adelsberger Grotte**; איטלקית: **Grotte di Postumia**) היא מערכת מערות קרסט באורך  24.3 ק"מ, סמוך לפוסטוינה שבדרום-מערב סלובניה. זו מערכת המערות הגדולה במדינה, ואחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר בסלובניה.

מערכת המערות נוצרה על ידי נהר פיבקה.

המערה תוארה לראשונה במאה ה-17 על ידי יוהאן ויכארד ולווסור . אזור חדש של המערה התגלה במקרה ב-1818 על ידי לוקה צ'ץ' (Luka Čeč) כאשר הכין את החלק הידוע של המערה לקראת ביקור של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. ב-1819 נפתחו המערות לציבור, וצ'ץ' היה למדריך התיירים הרשמי הראשון במערות. ב-1884 הותקנה במערה תאורה חשמלית. ב-1872 החלה לפעול במערה רכבת תיירים. בתחילה רכבת התיירים נדחפה בצורה ידנית, אך בתחילת המאה ה-20 היא הוחלפה בהנעה באמצעות קטר גז. במלחמת העולם השנייה שכנה באזור פוסטוינה מפקדה של הצבא הגרמני, ובתוך אולמות המערה בסמוך לכניסה הסתירו הגרמנים מצבור דלק בן אלפי חביות. הפרטיזנים היוגוסלבים העלו את מצבור הדלק באש, שבערה במשך כשבוע, ועד היום יש במערה כמה אולמות בהם הנטיפים והזקיפים מפויחים. ביוני 1945 המערה נפתחה מחדש בטקס חגיגי בו הופיע ביג בנד בניצוחו של בויאן אדמיץ'. תוך זמן קצר הוחלף קטר הגז בקטר חשמלי. 5.3 ק"מ מהמערה פתוחים לביקור הקהל ובמקום מועברים סיורים מודרכים בשפות שונות הנמשכים כשעה וחצי. חלק מהסיר רגלי וחלק מהסיור מתבצע באמצעות הרכבת.

הטמפרטורה במערה קבועה בין 8 ל-10 מעלות צלזיוס. המערה היא בית גידול למין אנדמי של פרוטאוס, הידוע בכינויו "הדג האנושי" ואשר מופיע בלוגו האתר.

## ראו גם
* מערות שקוציאן

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סלובניה: גאוגרפיה
פוסטוינה
פוסטוינה
קטגוריה:סלובניה: גאולוגיה
די זהב

**די זהב** היה מושב שיתופי והתנחלות שעלה על קרקע ב-13 בספטמבר 1971 על ידי גרעין של 13 צעירים ישראלים
בצלעו המזרחי של חצי האי סיני, לחוף מפרץ אילת, 150 ק"מ דרומית לאילת ו-90 ק"מ צפונית לשארם א-שייח', בקרבת מגורי השבטים הבדואים אל-מוזינה וא-תראבין.

## היסטוריה
שם המושב לקוח מספר דברים: . לשם גם דמיון לשם העיר דהב השוכנת בקרבת מקום.

די זהב הוקם על ידי קבוצה של צעירים מקריית מלאכי, ובראשם יגאל אלמגור. אלמגור, שהיה מאז מלחמת ששת הימים איש המנהל האזרחי של מרחב שלמה, שימש כנציג החברה להגנת הטבע וכנציג משרד הביטחון, רקם קשרים עם השבטים הבדואים בסיני וסייע להם כנציג השלטון הישראלי בחיי היומיום. אלמגור התאהב בנוף המדברי וביושבי המדבר, וראה באזור דהב מקום אפשרי להתיישבות חדשה. הוא ארגן סביבו גרעין של כ-15 משפחות צעירות מבני הדור של מה שכונה "ישראל השנייה", שהמשותף לחבריה היה הרצון להתרחק מהמחנק העירוני הנמצא במרכז הארץ והאתגר שבהתיישבות.

החבורה חיפשה גוף ממסדי שיגבה אותם ויסייע בידיהם לעלות לקרקע. הם נדחו על ידי תנועת המושבים ועל ידי מחלקת ההתיישבות של ההסתדרות הציונית, בטענה כי המקום אינו מתאים למשפחות עם ילדים. בחיפושיהם אחר הכרה, התחבר הגרעין לתנועת "העובד הציוני", שאימצה את יישובי התיירות החדשים, מאתר החרמון ועד די זהב. תנועת העובד הציוני השפיעה על ועדת השרים לענייני התיישבות להכיר בדי זהב כבמצפה התיישבותי. היה זה מושג חדש בהתיישבות, שפירושו שנת ניסיון ליישוב, כדי לבחון את יכולתו של היישוב להתפתח. החלטה זו אפשרה לחטיבת ההתיישבות בהסתדרות הציונית להזרים תקציבים לדי זהב לבניית דיור זמני, ציוד לדיג וקידום תוכניות ההתיישבות והפיתוח. במסגרת התוכניות הוקם מועדון צלילה, מועדון שיט, מסעדה, בית מלון ואתרי מחנאות, מרכז דיג וחקלאות ימית, מטעי תמרים ומרכז לסיורי מדבר.

בשנת 1982, בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, פונה היישוב די זהב מיושביו. בשונה מגורלם של בתי העיר ימית ורוב יישובי חבל ימית, לא נהרסו המבנים ביישוב, ואת המקום יישבו תושבי סיני. כיום הבתים הם חלק מהעיירה דהב.

## קישורים חיצוניים
*
*פניית תושבי די-זהב לראש-הממשלה מנחם בגין, 13 בדצמבר 1978. כחול על גבי לבן - מסמכים חשובים בתולדות מדינת ישראל
* 
* 

קטגוריה:סיני: התנחלויות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1971
קטגוריה:מפרץ אילת
פרנק באדג'ן

פרנק באדג'ן בצעירותו|ממוזער
**פרנק באדג'ן** (באנגלית: **Frank Budgen**; ) היה צייר אנגלי שפרסומו נבע מהיכרותו המעמיקה עם הסופר האירי ג'יימס ג'ויס.

## ביוגרפיה
נולד במחוז סארי שבאנגליה, ובצעירותו היה ימאי. ב-1910 עבר ללמוד ציור בפריז, ובשנות מלחמת העולם הראשונה התגורר בציריך, שם הועסק מטעם משרד המידע של ממשלת בריטניה. בקיץ 1918 התוודע לג'ויס והפך לחברו הקרוב. ההיכרות בין ג'ויס לבאדג'ן החלה לאחר שג'ויס נקלע למריבה עם אחד מעובדי הקונסוליה הבריטית בציריך, וחשד כי באדג'ן נשלח לרגל אחריו. לאחר מכן הפכו השניים לחברים. באדג'ן התוודע גם לבת זוגו של ג'ויס, נורה ברנאקל, והפך לבן בית.

באדג'ן ליווה את ג'ויס בעת כתיבתו של הרומן "יוליסס" בציריך, והיה מעורב באינספור שיחות על הספר. חלק מכתב היד נכתב על ידו, מאחר שג'ויס, שלקה בדלקת עיניים חריפה, לא היה מסוגל לכתוב בעצמו, והכתיב לבאדג'ן את הטקסט. באדג'ן פרסם את זכרונותיו מהידידות המשותפת בספר "James Joyce and the making of Ulysses" שיצא לאור ב-1934. הספר הוא מאבני היסוד להבנת יוליסס.

בספרו הוא מתאר את כתיבת הספר באופן מפורט. לדוגמה, בתיאור כתיבת הפרק הסלעים הנודדים, בו מסופר על דמויות שונות המשוטטות ברחבי דבלין, הביא באדג'ן את שימושו של ג'ויס במפת העיר לצורך כתיבת הפרק, כדוגמה לאובססיה של ג'ויס לדיוק בפרטים.

הוא תיעד פרשיית אהבים שהייתה לג'ויס עם נערה בשם מרתה פליישמן, ואף צייר אותה עבורו.

בסוף 1919 החליט ג'ויס לחזור לטריאסטה, והציע לבאדג'ן תעסוקה כמורה לאנגלית ומגורים, אולם האחרון העדיף לחזור לאנגליה, ומאז 1920 ועד יום מותו התגורר בלונדון. הוא המשיך בקשרי מכתבים עם ג'ויס, ולאחר שג'ויס התחרט על אחד ממכתביו, בו חשף את עצמו יתר על המידה, ביקש מבאדג'ן לבוא לפריס עם המכתב. הם יצאו לבילוי, באדג'ן שתה לשוכרה, ולמחרת בבוקר גילה כי מארנקו נעלם המכתב הבעייתי. קשרי החברות בין השניים לא חזרו לקדמותם בעקבות האירוע.

## קישורים חיצוניים
* James Joyce and the making of 'Ulysses', and other writings

## הערות שוליים

קטגוריה:יוליסס
קטגוריה:ג'יימס ג'ויס
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1882
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1971
סויוז TMA-16

**סויוז TMA-16** (ברוסית: **Союз ТМА-16**) היא חללית סויוז ששוגרה ב-30 בספטמבר 2009 מנמל החלל קוסמודרום בייקונור ונחתה ב-18 במרץ 2010. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה שלושה אנשי צוות- מפקד המשימה מקסים סוראייב, מהנדס הטיסה ג'פרי ויליאמס ותייר החלל גי לאליברטה (מייסד קרקס השמש).

סויוז TMA-16 הביאה שני אסטרונאוטים נוספים לצוות המשלחת ה-21 של תחנת החלל הבינלאומית - מקסים סוראייב וג'פרי ויליאמס.

זוהי הטיסה ה-103 של חללית הסויוז, ולראשונה מאז 1969 שלוש חלליות סויוז שהו במקביל בחלל (סויוז TMA-14, סויוז TMA-15, וסויוז TMA-16), תקופה מסוימת כולם היו מחוברים לתחנת החלל.

## הצוות
**צוות המראה:** 
*  מקסים סוראייב - מפקד
*  ג'פרי ויליאמס - מהנדס טיסה
*  גי לליברטה - תייר חלל (שוגר בסויוז TMA-16 וחזור בסויוז TMA-14)

**צוות נחיתה:**
*  מקסים סוראייב - מפקד
*  ג'פרי ויליאמס - מהנדס טיסה

**צוות גיבוי:**
*  אלכסנדר סקבורטסוב - מפקד
*  שאנון ווקר - מהנדס טיסה
*  ברברה ברט - תיירת חלל
## תיאור הטיסה
חללית "סויוז TMA-16" שוגרה ב-30 בספטמבר 2009 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-2 באוקטובר. העגינה בוצעה במודול "זבזדה". באותה עת בתחנת החלל שהה משלחת מס' 20 בפיקוד גנאדי פדאלקה שהייתה אמורה לסיים את פעילותה. בחללית "סויוז TMA-16" הגיע גם לי לליברטה, תייר חלל מקנדה.

צוות החללית ואנשי משלחת מס' 20 החלו בהעברת אחריות למשלחת מס' 21 בפיקוד של פרנק דה ווין (שכבר שהה בתחנת החלל כחלק של משלחת מס' 20). לאחר סיום התהליך, גנאדי פדאלקה, מייקל באראט וגי לליברטה נכנסו לחללית סויוז TMA-14 וחזרו לכדור הארץ.

משלחת מס' 21 החלה בפעילותה.

ב-21 בינואר 2010 חללית "סויוז TMA-16" התנתקה ממודול "זבזדה" וכעבור טיסה של 21 דקות התחברה למודול "פואיסק". בטיסה זו בחללית היו סוראייב וויליאמס.

סויוז TMA-16 נשארה על תחנת החלל עד 18 במרץ 2010 כחללית חירום כאשר היא חזרה לכדור הארץ עם סוראייס וויליאמס.

משימת סויוז TMA-16 הייתה טיסת החלל האחרונה שבה שוגרו לחלל תיירי חלל באמצעות חלליות "סויוז" בגלל הפסקת פעילותן של כל מעבורות החלל של נאס"א והגדלת צוות תחנת החלל הבינלאומית לשישה, התפקיד של העברת הצוותים הוטל במלואו על חלליות הסויוז, כך שלא נישאר בהן מקום לתיירי חלל. הדבר השתנה רק בשנת 2021 כאשר החלו טיסות של חלליות אחרות לתחנת החלל.

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע על הטיסה
* תיאור המשימה

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:2009 ברוסיה
קטגוריה:2010 ברוסיה
פונקציה בוליאנית חמקנית

**פונקציה בוליאנית** \ f על \ n משתנים, נקראת **חמקנית** (evasive) אם זמן הריצה של כל אלגוריתם עץ הכרעה עבורה הוא בדיוק \ n. או במילים אחרות, כל אלגוריתם שמחשב את \ f, צריך להעריך את כל \ n ביטי הקלט במקרה הגרוע ביותר.

## דוגמה
לא כל פונקציה בוליאנית היא חמקנית. נבחן לדוגמה את הפונקציה הבאה:
\ (x_0\land x_2)\lor (\bar{x_0} \land x_1)
הפונקציה תלויה בשלושת המשתנים שלה: \ x_0,x_1,x_2, אבל מספיק לשאול רק שתי שאלות כדי להעריך אותה: נגלה תחילה את הערך של \ x_0. אם \ x_0 הוא אמת, נברר את הערך של \ x_2 ונחזיר אותו כערך כל הפונקציה, ואם הערך של \ x_0 הוא שקר, נברר את הערך של \ x_1 ונחזיר אותו כערך כלל הפונקציה.

## פונקציות הערכה בעצי משחק
נבחן מקרה פרטי של עצי משחק, בו הערכים האפשריים לקודקודים הם 0 ו-1.

במקרה כזה, שחקן ה־\ max מחשב למעשה \ \lor על הבנים שלו, ושחקן ה־\ \min מחשב \ \land עליהם.

**משפט:** עבור עץ משחק כפי שתואר, בעל \ n עלים, פונקציית ההערכה שלו היא חמקנית.

**הוכחה:**

נוכיח באינדוקציה על \ n שישנו יריב אופטימלי שגורר עומק \ n לעץ ההכרעה.

עבור \ n=1 עלים, האלגוריתם יהיה חייב לברר את ערכו של העלה היחיד, ובמקרה זה לא משנה מה היריב יענה.

נניח כי קיים יריב אופטימלי עבור עצים בעלי \ n-1 עלים ונוכיח קיום גם בעבור עצים בעלי \ n עלים.

עבור \ n כללי, האלגוריתם מתחיל ומברר ערך של \ x_i כלשהו. היריב יענה 0 אם הקודקוד אליו מחובר העלה הוא קודקוד \ \lor (כלומר אם השחקן הוא שחקן \ max), ו- 1 אם זהו קודקוד \ \land (כלומר שחקן \ min).

הערך שהיריב ענה לא גרם לתשובה חד-משמעית בעבור הקודקוד - במקרה של קודקוד \ \lor העובדה שאחד הערכים הוא 0 לא קובעת את ערך הקודקוד וכך גם בעבור קודקוד \ \land בו ידוע שאחד הערכים הוא 1. בכל מקרה השחקן שמשחק את הקודקוד יאלץ לברר את ערכי שאר הבנים.

מכאן, היריב ימשיך כמו היריב האופטימלי לפונקציה המושרה בלי \ x_i (שהיא בעלת \ n-1 עלים). ומכאן באינדוקציה, היריב גרר עומק \ n לעץ.

## קישורים חיצוניים
* פונקציות בוליאניות חמקניות, באתר אוניברסיטת אילינוי
* עצי החלטה בוליאנים, באתר אוניברסיטת אילינוי

קטגוריה:אלגברה בוליאנית
קטגוריה:חישוביות
אוגוסטה (ג'ורג'יה)

**אוגוסטה** (באנגלית: **Augusta**, הידועה אף בשם: **Augusta-Richmond County**) היא עיר מאוחדת במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. העיר אוגוסטה ומחוז ריצ'מונד שבו היא שוכנת, אוחדו ליחידה מנהלית אחת בשנת 1996. נכון לאומדן משנת 2008 חיים באוגוסטה-ריצ'מונד 194,149 תושבים, זאת ללא מניין התושבים בערים שבמחוז אשר לא אוחדו. במטרופולין של אוגוסטה-ריצ'מונד מתגוררים על פי אותו אומדן 534,218 תושבים. זוהי העיר השנייה בגודלה במדינת ג'ורג'יה והאזור המטרופוליני השני בגודלו במדינה, אחרי העיר אטלנטה. אוגוסטה ידועה בעולם כמארחת בכל אביב את טורניר המאסטרס בגולף.

## היסטוריה
מיקומה של אוגוסטה שימש את האינדיאנים לחציית נהר סוואנה עוד בטרם קמה העיר. בשנת 1735, כשנתיים לאחר שג'יימס אוגלת'ורפ ייסד את העיר סוואנה, הוא שלח יחידת חיילים למסע במעלה הנהר, עם הוראה לבנות היאחזות בנקודה הצפונית ביותר שבה ניתן לשייט בנהר. משימה זו הוטלה על נובל ג'ונס, אשר בנה את היישוב כקו הגנה ראשון נגד הכוחות הספרדים והצרפתים. אוגלת'ורפ העניק לעיר את שמה, לכבודה של אוגוסטה, נסיכת ויילס. העיר אוגוסטה שימשה כבירתה השנייה של מדינת ג'ורג'יה, בין השנים 1785-1795.

## ערים תאומות
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ג'ורג'יה: ערים
ג'ורג'יה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1736
צלב ג'ורג'

**צלב ג'ורג**' (באנגלית: **George Cross**) הוא העיטור האזרחי הגבוה ביותר בממלכה המאוחדת ובחבר העמים הבריטי. הצלב הוא מקבילו האזרחי של צלב ויקטוריה, והוא נקרא על שמו של המלך ג'ורג' השישי. העיטור מוענק גם לחיילים על מעשי גבורה שנעשו שלא לנוכח פני האויב.

העיטור נוסד בימי הבליץ – ההפצצות הגרמניות על לונדון במלחמת העולם השנייה – עקב רצונו של המלך לציין את אומץ לבם של האזרחים הרבים. העיטור נוסד ב-24 בספטמבר 1940 והוענק 159 פעמים, מתוכן 86 הענקות שלאחר המוות ושתי הענקות קולקטיביות (למלטה ולמשטרה המלכותית של אלסטר). בשנת 1946 הוא הוענק לאודט סנסום שהייתה אישה הראשונה שקיבלה את העיטור.

עם היווסדו, החליף הצלב את מדליית האבירות האימפריאלית ואת מדליית אדוארד, וכן את מדליית אלברט בשנת 1971.
ימין|ממוזער|200px|הצלב בדגל מלטה
צלב ג'ורג' מופיע בקנטון דגל מלטה לאחר שהוענק לכלל אוכלוסיית האיים על גבורתם ואבירותם במהלך המצור של מדינות הציר על האי במלחמת העולם השנייה.

## קישורים חיצוניים

* מאגר הנתונים של צלב ג'ורג'
* גלריית צלב ויקטוריה וצלב ג'ורג' במוזיאון המלחמה האימפריאלי לונדון
* 

*
ג'ורג', צלב
ג'ורג', צלב
קטגוריה:ג'ורג' השישי
הלמה של שפרנר

**הלמה של שפרנר** עוסקת בצביעות של משולשים והוכחה על ידי המתמטיקאי הגרמני עמנואל שפרנר ב-1928. 
## הצגת הבעיה
בהינתן טריאנגולציה של משולש למשולשים יותר קטנים, נניח כי קיימת תלת צביעה של 
קודקודי הטריאנגולציה בשלושה צבעים כך ששלושת קודקודי המשולש הגדול צבועים בצבעים שונים וגם כל קודקוד פנימי צבוע באחד משני הצבעים בהם צבועים קודקודי המשולש הגדול שנמצאים בקצות הצלע עליה מונח הקודקוד הפנימי, אז עבור לפחות אחד מהמשולשים הקטנים – קודקודיו צבועים בשלושה צבעים שונים.
150px|ממוזער|מרכז|שימו לב כי בצלע החיצונית השמאלית הנקודות צבועות בהתאם לאחד הקצוות (אדום או ירוק), וכך גם בצלעות החיצוניות האחרות

באופן פורמלי, 
נסמן את קדקודי המשולש הגדול ב V_{1},V_{2},V_{3} ונדרוש שהקודקוד V_{i} צבוע בצבע i\in\{1,2,3\}. 
המשפט טוען שאם הקדקודים שעל צלע המשולש הגדול בין V_{i} ל V_{j} צבועים באחד משני הצבעים 
i,j, אז קיים משולש קטן "צבעוני" כלומר כל אחד מקודקודיו צבוע בצבע שונה.

### הכללה
קיימת הכללה של הלמה למימד d \in \mathbb{N} טבעי כלשהו עבור צביעה של קודקודי טריאנגולציה של סימפלקס d ממדי. במקרה כזה, צביעת שפרנר (Sperner's Coloring) מוגדרת כצביעה של קודקודי טריאנגולציה מסוימת של הסימפלקס ה d ממדי, כך ש

# נקודות השייכות לפאות החיצוניות של הסימפלקס צבועות בצבעים שונים. כלומר, אם הסימפלקס הוא קמור (convex hull) של הנקודות \left( P_i \right)_{i=0}^{d} \in \mathbb{R}^{d}, ניתן לומר שהצבע של P_i הוא i

# נקודות השייכות לתת סימפלקס מממד k,  כלומר נקודות הנמצאות בתת-סימפלקס שהוא הקמור של **חלק** מן הנקודות \left( P_i \right)_{i=0}^{d} \in \mathbb{R}^{d}, נאמר P_{i_1},\dots P_{i_k} צבוע אך ורק על ידי הצבעים i_1,\dots i_k (זה האנלוג הרב ממדי לדרישה במימד 3 שכל נקודה הנמצאת באמצע צלע חיצונית צבועה בהתאם לאחד משני הקצוות).

במקרה כזה, קובעת למת שפרנר שמספר הסימפלקסים שצבועים בכל הצבעים (multicolored) הוא אי זוגי.

## הוכחה
נסמן ב K את מספר המשולשים הקטנים הצבעוניים. נוכיח ש K אי־זוגי ובפרט אינו 0.
נסתכל על קבוצת המשולשים הקטנים T_{1},T_{2},...,T_{n} הכולל גם את המשולש המשלים של המשולש הגדול כאשר פורסים אותו על ספירה וקדקודיו הם V_{1},V_{2},V_{3}, נכנה שני משולשים מקבוצה זו "**חברים**" אם הם שכנים (כלומר עם צלע משותפת) וקודקודיהם המשותפים צבועים בשני הצבעים {1,2}.

לכל משולש "צבעוני" (מלבד המשולש המשלים) יש חבר אחד ויחיד, למשולשים שצבועים בצבעים {1,2} יש שני חברים, ולכל השאר (מלבד אולי המשולש המשלים) – אין "חברים" כלל. בפרט מבין המשולשים הקטנים רק ל"צבעוניים" יש מספר אי זוגי של חברים.
נשים לב ש: 
#למשולש המשלים יש מספר אי זוגי של "חברים" כי לאורך הצלע בין V_{1} ל V_{2} הצבע מתחלף 1 \leftrightarrow 2 מספר אי זוגי של פעמים וכל פעם כזו מוסיפה חבר.
#סכום מספר החברים של כל המשולשים T_{1},T_{2},...,T_{n} הוא זוגי כי כל יחס "חברות" נספר פעמיים.
נובע כי K אי־זוגי כנדרש.

## ראו גם
*משפט נקודת השבת של בראואר
* הלמה של קנסטר-קורטובסקי-מזורקביץ'
*מחלקת הסיבוכיות PPAD שמציאת המשולש הצבעוני היא בעיה שלמה עבורה.

## לקריאה נוספת

* Noam Nisan, Tim Roughgarden, Eva Tardos, Vijay V. Vazirani, **Algorithmic Game Theory**, New York: Cambridge University Press, 2007. 
* K.T. Atanassov On Sperner's Lemma ,Stud. Sci. Math. Hungarica (volume=32, pages=71–74


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:חישוביות
סקרף
שפרנר
שפרנר
בוניפקיוס הראשון

האפיפיור **בוניפקיוס הראשון** (בלטינית: **Bonifacius I**; נפטר ב-4 בספטמבר 422) היה האפיפיור ה-42 למניין, כיהן בתפקיד מ-29 בדצמבר 418 עד 4 בספטמבר 422, והיה בן זמנו של אוגוסטינוס הקדוש, אשר הקדיש לו כמה מיצירותיו.

מעט ידוע על חייו לפני כהונתו כאפיפיור. ה"ליבר פונטיפיקליס" מכנה אותו רומאי, ובנו של הכומר ג'וקונדוס. הוא ככל-הנראה הוסמך לכמורה על-ידי האפיפיור דמסוס הראשון, ושימש כשליחו של אינוקנטיוס הראשון בקונסטנטינופול.

עם מותו של האפיפיור זוסימוס, הציגו שני צדדים מועמד משלהם למשרת האפיפיור. האחד היה בוניפקיוס והשני אולאליוס. גאלא פלקידיה, בת זוגו של הקיסר קונסטנטיוס השלישי, קיסר האימפריה הרומית המערבית, ביקשה מאחיה, הקיסר פלביוס אוגוסטוס הונוריוס להתערב, והוא פרסם צו שהורה לשני המועמדים לעזוב את רומא. בחג הפסחא שלאחר מכן, חזר אולאליוס לעיר כדי לחגוג את החג, וכאשר הקיסר הונוריוס שמע על כך, נלקחה דרגתו של אולאליוס ממנו, וב-28 בדצמבר 418 הפך בוניפקיוס לאפיפיור.

האפיפיור בוניפקיוס הראשון המשיך את ההתנגדות לפלגיאניזם, שכנע את הקיסר תאודוסיוס השני להחזיר את איליריקיום לשלטון הקיסרות המערבית והגן על זכויות הכס הקדוש.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-5
קטגוריה:ילידי 370
קטגוריה:נפטרים ב-422