נבואת נפרטי

[ממוזער|שמאל|220px|[אוסטרקון עם קטע של נבואת נפרטי במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (M.80.203.196).]]
**נבואת נפרטי** היא אחד הכתבים הספרותיים הבודדים ששרדו ממצרים העתיקה. הסיפור מתרחש בממלכה הקדומה, תחת שלטונו של המלך סנפרו. עם זאת, יש לייחס את הטקסט לאדם בשם נפרית (Neferyt), שככל הנראה חיבר אותו בתחילת תקופת השושלת השתים עשרה. קיים פולמוס אקדמאי על טיבו של הטקסט הספרותי. ישנן מספר תיאוריות שונות הקובעות שהספרות היא רומן היסטורי בצורה פסאודו-נבואית, ספרות פוליטית, מוטיבציה דתית וכן טקסט ספרותי שנוצר כדי לשנות ולשפר את המצב במצרים במהלך השושלת השתים עשרה.

## תוכן
נבואות נפרטי מתרחשות בחצר הבדיונית של המלך סנפרו (בערך 2575–2551 לפנה"ס), ששלט במצרים במהלך השושלת הרביעית. נפרטי החכם מוזמן לחצר כדי שיוכל לבדר את המלך בנאומים משובחים. הוא מתבקש לדבר על העתיד ולא על העבר, החכמים מנבאים את נפילת האומה המצרית על ידי מלחמת אזרחים, מה שמוביל בסופו של דבר לכפרה של האומה באמצעות עלייתו של מלך גדול. לפי נפרטי המלך הזה, "אמני" (Ameny), יגאל את הכאוס, יגרש אויבים ויסדר את הכל.

## קטע מתוך "נבואת נפרטי"
"התעתיק עוקב אחר Helck 1970b, תוך שימוש בעותק של פפירוס Hermitage 1116B כמקור ראשי. חלוקות המקטעים הן של Helck 1970b: לאחר כל מספר חלק ניתנים מספרי השורות המתאימים בפפירוס Hermitage 1116B."

13 (פפירוס Hermitage 1116B, שורות 57 עד 61):

"nswt pw r iyt n rsy imny mAa xrw rn.f sA Hmt pw n tA sty ms pw n m xfa wsr m nwd"

יש מלך שיבוא מהדרום אמני נכון לקול שמו. הוא בנה של אשת ארץ הקשת, הוא ילד של ארץ הלב של נחן. הוא ייקח את הכתר הלבן, הוא ירים את הכתר האדום, הוא יאחד את שתי האלות האדירות, הוא יפייס את שני האלים האדונים, במה שהם חושקים. מעגל השדה נתון באחיזתו, המשוט בקפיצה".

## רקע השושלת השתים עשרה
אמנמחת הראשון, שלפי התיאוריה הוא "אמני" ב"נבואות נפרטי", היה השליט הראשון של השושלת השתים עשרה. הוא "ירש איחוד טריטוריאלי, אך עמד בפני משימה פוליטית אדירה. המלוכה הפכה מושחתת והכוח העצמאי המקומי התחזק. ארגון פנימי מחדש סביב ממשל מרכזי חזק היה המשימה" (Wilson 275). ההיסטוריה של השושלת השתים עשרה מביאה את החוקרים להאמין ש"נבואת נפרטי" נכתבה כתעמולה פוליטית, על מנת להראות את תביעתו של אמנמחת הראשון למלכות.

## עותקים
מה ששרד מהספרות החילונית של מצרים העתיקה הוא מספר קטן של טקסטים. אי אפשר לקבוע באופן סופי אם הם מעידים על היקף ההפקה הספרותית או שהם שרידי אגב של יריבי התקופה והאנשים. בין הטקסטים הספרותיים ששרדו ממצרים העתיקה הוא, "נבואת נפרטי". יש לו רק גרסה אחת שלמה, המתוארת על שני לוחות כתיבה (קהיר 25224 ו-BM 5647) מהשושלת השמונה-עשרה. גרסה מלאה זו מוצגת במוזיאון ארמיטאז' בסנט פטרסבורג. יש אמנם רק גרסה אחת שלמה, אבל יש יותר מעשרים עותקים חלקיים של היצירה, וזה מספר עותקים גדול יותר מיצירות ספרות מצרית ידועות אחרות. התיאוריה של היצירה מתוארכת במקור לשושלת השתים עשרה תחת שלטונו של המלך אמנמחת הראשון. הנס גוידיקה (Hans Goedicke) טוען שיצירה ספרותית זו נכתבה ללא ספק עבור בני זמנם, שהכירו היטב את האירועים הנוכחיים ובשום אופן לא עבור קוראי העתיד הרחוק.

## פולמוסים שונים
אין פרשנות אחת לנבואה שיש עליה הסכמה רחבה. במקום זאת, ישנן תיאוריות נתמכות רבות המבוססות על פרשנויות של חוקרים מכובדים, החל מהסברים פשטניים ועד ניתוחים ביקורתיים מעמיקים. הפרשנות המקובלת ביותר סובבת סביב התיאוריה שהיא הופקה כספרות תעמולה עבור השושלת השתים עשרה שזה עתה הוקמה תחת שלטונו של המלך אמנמחת הראשון. זו הייתה פרשנות מוקדמת ורבים אחרים נחשבים כעת. בספרו, "הפרוטוקול של נפרטי", טוען הנס גוידיקה כי "הטקסט אינו מכיל נבואה על אירועים עתידיים אלא הוא עיבוד של התנאים הקיימים באזור הגבול המזרחי והסכנות הפוטנציאליות הנובעות מכך". זה, כמו כל ההיסטוריה המצרית, הוא רעיון שנוי במחלוקת. עם זאת, הוא מציב את "נבואת נפרטי" באור חדש; היא מסירה את האדרה האפשרית של אמנמחת הראשון ובמקום זאת מציבה את מטרת הטקסט הספרותי, כפי שנהג לשנות ולשפר את המצב במצרים.

בשנת 2003 הוסיף לודוויג מורנץ לדיון עם ספרו, "ספרות כהבניה של העבר בממלכה התיכונה". הוא מאמין שהסיבה היחידה לכך ששמות מלכותיים היסטוריים מופיעים בטקסט, "היא כדי לתת לטקסט טעם של היסטוריה פרוטו-מיתית" (107). מורנץ ממשיך ואומר, מחבר הטקסט הספרותי חי כמה מאות שנים אחרי המלך סנפרו, ככל הנראה בתקופת השושלת השתים עשרה והזיכרון ההיסטורי הקונקרטי נוצק מחדש כפרוטו-מיתוס. הוא גם טוען ש"הסוגה הנבואית של הטקסט נובעת כנראה מהמושג הזה של האפשרות לדעת היסטוריה" (111). נקודה משמעותית שמורנץ מעלה היא שהטקסט הספרותי יכול היה להיות חיבור להכתרת המלך, אבל איבד בהדרגה את הקשרים הקונקרטיים שלו איתו. יש נקודת מפתח אחת שנראה שגם גוידיקה וגם מורנץ מסכימים עליה, שהטקסט הספרותי מקונן ללא ספק על דעיכתה של מצרים כמדינה עם תחילתה של השושלת השתים עשרה.

הטיעון השלישי שהוצג הוא על ידי חוסה פרז-אקינו. "תיאור הארץ בכאוס ובמהומה מראה צלילים קדומים ברורים. ניתן להבין מספר ביטויים כמי שמתייחסים לתקופה שלפני בריאת העולם. נראה כי החזון של נפרטי מציג מטאפורה שבה זמן הצרה קשור לזמן שבו הבריאה חזרה לכאוס מקורי ולכן תהליך הבריאה צריך להתחיל מחדש" (1498). פרז-אקינו משווה את עלייתו של אמני עם בריאת העולם. השקפותיו שונות מאוד מרוב החוקרים; הוא מאמין שהטקסט הספרותי דן במייסד המיתולוגי, מנס, כמלך ולא באמנמחת הראשון, אם כי התיאור המופיע בטקסט תקף עבור שניהם. טיעון זה נתמך במשחקי מילים, כמו גם ברעיון שהספרות כתובה בהקשר קדמוני ומיתולוגי. אם זה נכון, אז מהטקסט הספרותי הזה, אמנמחת הראשון הוא מנס חדש, "שיבצע את משאלות האלים וישים קץ למצב שפגע בארץ" (פרז-אקינו 1499). עם רעיון זה, השושלת השתים-עשרה תהיה דומה ליצירה המקורית של המדינה.

"נבואת נפרטי" פורשה כעדות ראשית התומכת בדעה כי לאמנמחת הראשון הייתה מורשת נובית שכן אמו מתוארת כ"אישה של טא-סטי", שמקורה באסואן, האזור הדרומי הקיצוני של מצרים.

## ראו גם
* ספרות מצרים העתיקה

## לקריאה נוספת

* Goedicke, Hans. The Protocol of Neferyt: The Prophecy of Neferti. Baltimore: Johns Hopkins UP, 1977. Print, pg. 14.
* Morenz, Ludwig D. 2003. 'Literature as a construction of the past in the Middle Kingdom'. Translated by Martin Worthington. In Tait, John (ed.), Never had the like occurred; Egypt’s view of the Past, 101-117. London: UCL Press, pg. 111.
* Lichtheim, Miriam. Ancient Egyptian Literature; a Book of Readings. Vol. 1. Berkeley: U of California, 1973. N. pag. Print. The Old and Middle Kingdoms, pg. 139.
* Parkinson, R. B. 'The Words of Neferti,' in The Tale of Sinuhe and Other Ancient Egyptian Poems, 1940-1640 BC. Oxford: Oxford UP, 1998. N. pag. Print, pg 132.
* Perez-Accino, J.R. 2015. 'Who is the sage talking about? Neferty and the Egyptian sense of history'. In Kousoulis, P. and N. Lazaridis (eds.) Proceedings of the Tenth International Congress of Egyptologists: University of the Ageean, 2. 1495-1502. Leuven: Peeters, pg. 1495.
* Quirke, Stephen 2004. Egyptian literature 1800 BC: questions and readings. Egyptology 2. London: Golden House.
* Wilson, John A. “Review: Littérature et politique dans l'Égypte de la XIIe Dynastie. G. Posener.” Journal of Near Eastern Studies, vol. 16, no. 4, 1957, pp. 275–277.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרות מצרים העתיקה
קטגוריה:נבואה