המחאות בעיראק (2015–2018)

**המחאות בעיראק בין השנים 2015–2018** היו סדרה של הפגנות המוניות שהתפרצו בערים רבות במדינה, במיוחד בדרום ובמרכז עיראק, על רקע כשל מערכתי מתמשך בשירותים הציבוריים, אבטלה גבוהה, ושחיתות שלטונית נרחבת. הגורמים למחאה כללו בין היתר משבר מים וחשמל, תשתיות מתפוררות, מעורבות איראנית בפוליטיקה העיראקית ותחושת ניכור מצד הציבור כלפי האליטות השלטוניות. גל המחאה הראשון החל ביוני 2018 בעיר בצרה והתפשט לערים נוספות, בעוד גל שני פרץ בספטמבר על רקע משבר בריאותי חמור בעיר. המפגינים הביעו זעם כלפי הממשלה, המפלגות הפוליטיות והמיליציות הנתמכות על ידי איראן, ובמקרים מסוימים תקפו והציתו מוסדות שלטון וסמלים איראניים. גל זה היה נדבך נוסף בשורת מחאות ציבוריות שהחלו עוד בשנות ה-2010 המוקדמות, והצביעו על שבר עמוק בין החברה העיראקית לשלטון.

## רקע
### שתים עשרה שנים של פוליטיקה חסרת יכולת ומושחתת

הקרטל האליטה ומערכת המוחססה, השולטים בעיראק מאז 2003, הקובעים כי תפקידים ממשלתיים וכוח צריכים להתחלק באופן יחסי בין המפלגות הפוליטיות או בין "הקבוצות האתניות, הדתיות והעדתיות" של עיראק, הובילו, על פי אנליסטים ומפגינים רבים, לשתים עשרה שנים של ממשל חסר יכולת עד 2015, כשל בשירותים ציבוריים, תשתיות מוזנחות, אבטלה המונית בקרב צעירים (30% ב-2014), פטרונאז' פוליטי והתעשרות עצמית של פוליטיקאים, ובכך שחיתות וריקון הקופה הציבורית, התערבות פוליטית איראנית, אלימות עדתית, תת-פיתוח כלכלי, ולכן כבר במשך שנים משכו ביקורת ציבורית נרחבת.

ב2011, הפגנות נגד השחיתות של הממשלה תחת ראש הממשלה נורי אל-מאלכי (2006–2014) דוכאו על ידי מעצר והפחדה של המארגנים. יורשו, ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי, שנכנס לתפקידו ב-2014, הבטיח לנקוט פעולות נחרצות נגד שחיתות, ואכן השחיתות הפכה לפחות גלויה, אך המנגנונים של השחיתות עדיין נותרו במקומם.

### בעיות ארוכות טווח

הכישלון הבולט ביותר – שיוחס על ידי אנליסטים ומפגינים למערכת המוחססה (ראו לעיל) – היה חוסר היכולת של הממשלה לספק חשמל באופן אמין, כאשר החשמל סופק בדרך כלל רק שתים עשרה שעות ביום אך לעיתים בערים רק כמה שעות ביום.

בעיה ארוכת טווח נוספת שהציתה את המחאות בעיראק ב-2015, 2016, 2017 ו-2018, במיוחד בבצרה, עיר במרכז תעשיית הנפט בדרום עיראק אך עם התפתחות סוציו-אקונומית ורמת חיים נמוכות יחסית, הייתה מחסור במי שתייה נקיים, בשל חמישה גורמים:
* סכרים במעלה הנהרות חידקל ופרת או ביובליהם בטורקיה, סוריה ואיראן צמצמו את זרימת המים בשטח עיראק; עבור העיר בצרה והסביבה, סכרים חדשים בסביבות 2009 בנהר הכארון האיראני היו הרסניים במיוחד;
* אזרחים האשימו את איראן בהשלכת ניקוז מלוח לנהר שט אל-ערב, הנהר העיראקי שבו מתנקז נהר הכארון האיראני;
* זרמים ותעלות בדרום עיראק נסתמו מפסולת שהושלכה;
* התשתיות של עיראק בכלל התפוררו; באופן ספציפי, הזנחת ניהול המים של עיראק אפשרה למי ים ממפרץ הפרסי לחדור לאדמות חקלאיות ותעלות מים מתוקים בדרום עיראק;
* כמות המשקעים בעיראק פחתה כתוצאה משינויי האקלים העולמיים.

## 2015: מחאות והחלטות על רפורמות

כל השנים של חוסר שביעות רצון מתמשך (ראו לעיל) התגברו בקיץ 2015 להפגנות ציבוריות ברחובות כאשר ירידה מתמשכת במחירי הנפט (הנפט מהווה 96% מהכנסות המדינה) והגדלה משמעותית של ההוצאות הצבאיות (בשל המלחמה בדאעש) השפיעו מאוד על יכולת המדינה לענות על צורכי ודרישות העם.

ביולי 2015, פרצו מחאות בבצרה, שהופעלו בעיקר על ידי אספקת החשמל הירודה. במהלך ההפגנה ב-16 ביולי, אדם נהרג בעימות עם המשטרה. בהפגנה נוספת ב-19 או 20 ביולי בבצרה, שוב "פרצה אלימות". מחאות אלו התפשטו לערים נוספות.

ביום שישי, 31 ביולי 2015, מאות הפגינו בבירה בגדאד על בעיית הפסקות החשמל המתמשכת, אותה ייחסו לשחיתות ממשלתית. ביום שבת, 1 באוגוסט, התקיימה הפגנה נוספת בבצרה, מול משרד מושל המחוז, על הפסקות חשמל תכופות ומים מלוחים בברזים (ראו לעיל, סעיף 'בעיות ארוכות טווח'). באותו יום, קהל גדול בעיר הקדושה לשיעים כרבלא צעד מסביבת מקדש האימאם חוסיין למשרד מושל המחוז, במחאה על הפסקות החשמל, תוך שהם קוראים: "אתם גונבים מאיתנו בשם הדת", ואומרים: "לאנשים האלה משכורות גבוהות וחשמל 24 שעות ביום." ב-2 באוגוסט, בנאסריה ונג'ף, מאות הפגינו על חשמל ושחיתות, ובאל-חלה אלף איש הפגינו על שירותים ציבוריים לקויים.

ביום שישי, 7 באוגוסט 2015, אלפים הפגינו בכיכר תחריר בבגדאד, נושאים דגלי עיראק, קוראים: "כולם יחד לבית המשפט, כולכם גנבים". בניגוד להפגנה של 31 ביולי שאורגנה על ידי קבוצות חילוניות, זו של 7 באוגוסט זכתה לתמיכת "הפלגים השיעים החזקים", וגם של האיאתוללה עלי סיסתאני, שנחשב לקול המתינות השיעית, נערץ על ידי מיליוני עיראקים, ו"הסמכות הדתית העליונה" של עיראק. בדרשה במהלך תפילות יום השישי שנמסרה על ידי עוזרו ודוברו אחמד אל-סאפי בכרבלא, לפני ההפגנה באותו יום, אל-סיסתאני הצהיר כי על ראש הממשלה עבאדי להיות "נועז ואמיץ יותר ברפורמות שלו" נגד השחיתות בממשלתו: על עבאדי "להטיל אחריות על המפלגות הפוליטיות ולזהות מי מעכב את תהליך הרפורמה, יהיה מי שיהיה", הוסיף מר אל-סאפי. הפגנות דומות נערכו באותו יום בערים שיעיות כמו בצרה, נג'ף, נאסיריה וכרבלא.

יומיים לאחר מכן, ב-9 באוגוסט, עבאדי פרסם חבילת רפורמות ראשונה, כולל ביטול מספר רב של תפקידים ממשלתיים לא הכרחיים שהיו אחראים להוצאות עצומות. ב-11 באוגוסט, הפרלמנט העיראקי, בלחץ ההפגנות ההמוניות והפניות של עלי סיסתאני, אישר פה אחד את הרפורמות של עבאדי, והכריז גם על תוכנית משלו להחליף את מערכת חלוקת התפקידים הממשלתיים למקורבים למפלגות בקריטריונים מקצועיים לגיוס. ב-16 באוגוסט 2015, עבאדי הוציא חבילת רפורמות שנייה, שהפחיתה משמעותית את מספר המשרדים. לאחר אוגוסט 2015, הפגנות שבועיות על שחיתות וחוסר ניהול נתפסים וכישלון בגדאד לספק שירותים בסיסיים כמו חשמל נמשכו, בשלווה, אל השנה הבאה.

## 2016
### התפתחויות עד תחילת 2016
כאשר ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי עלה לשלטון ב-2014, הוא הבטיח למגר את השחיתות (ראו לעיל, סעיף 'רקע'). ב־2015, הוא הציג תוכנית רפורמות ליצירת תחושת אחדות פוליטית, לשיפור הכלכלה הכושלת, ולצמצום השחיתות הפוליטית והפיננסית. מערכת חלוקת התפקידים הממשלתיים בין מפלגות בעיראק, שהובילה לעיתים קרובות לשרים ופקידים אחרים לא מוסמכים, זכתה לעיתים קרובות לביקורת על עידוד שחיתות כזו. לכן, בפברואר 2016 הציע עבאדי שינוי יסודי בקבינט, תוך החלפת השרים המזוהים עם מפלגות בדמויות "מקצועיות וטכנוקרטיות ואקדמאים" ללא זיקה מפלגתית.

### שביתת מחאה אזרחית, דרישה לקבינט חדש

הפגנות שבועיות על שחיתות פיננסית ומנהלית וחוסר בשירותים בסיסיים נמשכו מאז אוגוסט 2015. המנהיג דתי שיעי מוקתדא א-סדר, גם מנהיג המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט, בסביבות 17 במרץ 2016 תמך במפגינים אלה, וביקש מתומכיו להתחיל שביתת מחאה ב-18 במרץ בשערי האזור הירוק בבגדאד שבה נמצא הפרלמנט. לכן, ביום שישי, 18 במרץ, אלפי תומכי סדר ערכו את תפילות יום השישי ברחוב הראשי ליד האזור הירוק בבגדאד ולאחר מכן הקימו אוהלים לשביתת מחאה, כדי ללחוץ על הפרלמנט לאשר את תוכניתו של ראש הממשלה עבאדי להחליף שרים מזוהים עם מפלגות באנשים ללא זיקה מפלגתית. בקריאתו ב-17 במרץ, סדר כינה את האזור הירוק "מבצר תמיכה בשחיתות" אך גם ביקש מתומכיו להימנע מאלימות אם ייעצרו על ידי כוחות הביטחון. משטרת המהומות חסמה תחילה את המפגינים אך לאחר מכן נרפו ואפשרו להם לצעוד כמעט עד לכניסה לאזור. תוך נפנוף בדגלי עיראק, המפגינים קראו: "כן, כן לעיראק; לא, לא לשחיתות!"

בסביבות 26 במרץ 2016, מוקתדא א-סדר גם החל בשביתת מחאה משלו, בתוך האזור הירוק, ודחק בראש הממשלה חיידר אל-עבאדי לעשות את מה שהכריז בפברואר: להקים "ממשלה של טכנוקרטים עצמאיים" ללא השפעה של "הבלוקים הפוליטיים" בתוך הפרלמנט. ב-31 במרץ, ה"בלוקים" הללו נכנעו והסכימו להעביר את הקבינט החדש של עבאדי בתוך עשרה ימים. סדר סיים את שביתת המחאה שלו וביקש מתומכיו לסיים את שלהם. תוך שבועיים, עם זאת, "ראשי" ה"בלוקים הפוליטיים" בפרלמנט שינו את דעתם וביניהם הסכימו שוב לשמור על "הסכם חלוקת הכוח הפוליטי ולהעמיק את השפעת הבלוקים הפוליטיים על תפקידים ממשלתיים בכירים והחלטות".

### הפרלמנט חוסם את חידוש הקבינט

ב-13 באפריל 2016, יושב ראש הפרלמנט, סלים אל-ג'בורי, סיים ישיבה פרלמנטרית לפני שהפרלמנטיכול היה להצביע על רשימת הקבינט החדשה שהציע ראש הממשלה עבאדי. זה עורר מרד של יותר מ-170 חברי פרלמנט (בפרלמנט המונה רק 329 מושבים) נגד יושב הראש ג'בורי והתחילו שביתת מחאה בתוך הפרלמנט, תוך קריאות נגד "הסכם חלוקת הכוח" ו"ראשי הבלוקים הפוליטיים". (מקור אחר ספר "יותר מ-100 חברי פרלמנט" שהשתתפו בשביתת המחאה הזו.)

"ימים של כאוס" בפרלמנט התרחשו לאחר מכן, חברי הפרלמנט המורדים בשביתת המחאה ב-14 באפריל "הצביעו להדחת יושב הראש אל-ג'בורי", ככל הנראה בהצבעה לא תקפה מבחינה פרוצדורלית. ב-18 באפריל 2016, שוב אלפי תומכי מוקתדא א-סדר הפגינו בבגדאד למען רפורמות. במשך שלושה שבועות, עד 26 באפריל, הפרלמנט לא הצליח להצביע על רשימת שרים חדשה ללא זיקה מפלגתית, כפי שהציע ראש הממשלה עבאדי.

### הפגנה המונית נגד 'מכסות ומפלגות'

מוקתדא א-סדר, מנהיג דתי שיעי ומנהיג המפלגה הפוליטית התנועה הסדרית, ביום שלישי, 26 באפריל 2016, קרא לתומכיו להופיע שוב בבגדאד בהאזור הירוק, שבו נמצאים הממשלה והפרלמנט, כדי "להפחיד" חברי פרלמנט ממפלגות חזקות שלא היו מוכנים לאשר את השינויים בקבינט, שהוכרזו על ידי ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי בפברואר 2016 (ראו לעיל), ולהפגין שוב נגד כישלון הממשלה לספק סחורות בסיסיות כמו מים וחשמל. מאות אלפי תומכי סדר התאספו באותו יום בכיכר תחריר בבגדאד וצעדו לעבר האזור הירוק, תוך קריאות שהפוליטיקאים "כולם גנבים". "המכסות הפוליטיות והמפלגות השולטות בכל הן הסיבה לכישלון הממשלה," הסבירו המפגינים. באותו יום שלישי, רק קומץ שרים אושרו על ידי הפרלמנט, ההצבעה לא הושלמה עקב התנהגות מפריעה של תריסר חברי פרלמנט, שהשליכו בקבוקי מים לעבר ראש הממשלה ומנעו ממנו לדבר.

### כיבוש הפרלמנט על ידי תומכי סדר

ב-30 באפריל 2016, שוב הפרלמנט העיראקי לא הצביע על ההצעה המלאה של ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי להחליף שרים מזוהים עם מפלגות באנשים ללא זיקה מפלגתית (ראו לעיל), משום שמעט מדי חברים (פחות מ-165 חברים הנדרשים) הופיעו. מוקתדא א-סדר, מנהיג דתי שיעי ומנהיג המפלגה הפוליטית התנועה הסדרית, במסיבת עיתונאים משודרת בטלוויזיה גינה שוב את הקיפאון הפוליטי, ביקר את "[הפקידים המושחתים והמכסות]" – תמך לאחר מכן על ידי נשיא עיראק פואד מסום שהסכים כי "קבירת משטר המכסות המפלגתיות והעדתיות אינה יכולה להתעכב" – והצהיר כי הוא "מחכה להתקוממות העממית הגדולה והמהפכה הגדולה לעצור את צעדת המושחתים".

אלפי תומכי סדר לאחר נאומו של אל-סדר הגיעו שוב להאזור הירוק של בגדאד, מאות מהם הפעם פרצו דרך המחסומות של האזור הירוק ופלשו לפרלמנט, וכבשו את אולם הפרלמנט. כוחות הביטחון שוב לא התעמתו עם המפגינים, ולא ניסו לעצור אותם מלהיכנס לפרלמנט; חברי קבוצה חמושה של סדר בדקו את המפגינים הנכנסים לחומרי נפץ בעוד אלפי המפגינים הנותרים בשערים קראו: "שלום!" חלק מהמפגינים בכל זאת החלו לבזוז או להשתולל בחלקים של בניין הפרלמנט. כוחות הביטחון הכריזו על מצב חירום.

לאחר מכן, בקריאה של מוקתדא א-סדר לפנות את הפרלמנט ולהקים אוהלים בחוץ, המפגינים הקימו מחנה על הדשא מחוץ לפרלמנט ועל ידי משיכת תיל דוקרני על פני דרך יציאה, עצרו ביעילות כמה חברי פרלמנט מפחדים מלברוח מבניין הפרלמנט והכאוס.

## 2017
### מחאות נגד ועדת הבחירות

בשבת, 11 בפברואר 2017, אלפי תומכי מוקתדא א-סדר – מנהיג דתי שיעי וגם פוליטיקאי אופוזיציוני של המפלגה הפוליטית התנועה הסדרית – ערכו הפגנת מחאה בבירה בגדאד, בדרישה לשיפוץ והחלפה של הוועדה לבחירות הגבוהה (ועדת הבחירות) אותה האשימו, בהוראתו של א-סדר, בשחיתות. סדר עצמו טען כי חברי הוועדה נאמנים ליריבו השיעי וראש הממשלה לשעבר נורי אל-מאלכי. כוחות הביטחון ירו גז מדמיע וכדורי גומי לעבר המפגינים; חמישה מפגינים ושני שוטרים נהרגו, 320 מפגינים ושבעה שוטרים נפצעו.

כוחות הביטחון העיראקיים חסמו את הדרכים המובילות להאזור הירוק המוגן של בגדאד. מאוחר יותר באותו יום, שישה או שבעה רקטות מסוג קטיושה נורו לכאורה לעבר האזור הירוק מתוך בגדאד, אך ללא דיווח על נפגעים.

ביום שישי, 24 במרץ 2017, שוב אלפי תומכי מוקתדא א-סדר הפגינו במרכז בגדאד למטרות זהות לאלו של פברואר: ההאשמה שוועדת הבחירות העיראקית "מושחתת" ולכן, אלא אם כן תשופץ הוועדה, א-סדר ותומכיו (השיעים) יחרימו את הבחירות המחוזיות הקרובות. במקום זאת, א-סדר הסית את תומכיו להצטרף ל"מהפכת רפורמה".

### נגד שחיתות, ממשלה כושלת

בדומה לקיצים של 2015 ו-2016, גם בקיץ 2017 התקיימו מחאות בדרום עיראק בתגובה לשחיתות, אבטלה וכשל בשירותים הציבוריים.

## 2018
### שש סיבות למחאה

המניעים למחאות הציבוריות בעיראק ב-2018 היו בחלקם זהים לאלו של 2011, 2012–13, 2015, 2016 ו־2017:

הסיבה העיקרית, ולעיתים משותפת, למחאות ב-2018 הייתה כשל בשירותים ציבוריים בסיסיים, כמו אספקת חשמל ב (חלקים של) עיראק ומים נקיים במיוחד סביב בצרה,

#### אשר מפגינים רבים ראו כסימפטום של
* חוסר היכולת והשחיתות של הרשויות הפדרליות והמקומיות;
* סיבה שלישית, וקשורה, למחאות הייתה האבטלה הגבוהה מאוד בעיראק, במיוחד בקרב צעירים, שחשו מודרים וחסרי הזדמנויות על ידי אותה מעמד פוליטי מושחת וכלכלה פוליטית קליינטליסטית;
* השפעות שליליות של איראן על עיראק: התערבות של פקידים איראניים בבגדאד בהרכבת ממשלה עיראקית חדשה; קיפאון הכלכלה העיראקית הוטל על מפלגות שיעיות עיראקיות הנתמכות על ידי איראן כמו מפלגת הדעווה האסלאמית שנראו כפרוקסי המופעל על ידי משמרות המהפכה הפסקת אספקת החשמל של איראן לעיראק בתחילת 2018; סכרים איראניים לאורך יובלים של מערכת הנהרות חידקל-פרת שבין 1998 ל-2018—לפי פקידים עיראקיים—צמצמו יותר ממחצית המים הזורמים לעיראק, תרמו במיוחד למחסור במים במחוז בצרה; איראן מזהמת משאבי מי שתייה עיראקיים (במיוחד סביב בצרה) על ידי השלכת ניקוז מלוח למערכת זו.
* יתר על כן, הייתה כעס (קשור) על חוסר היכולת או חוסר הרצון של המפלגות הפוליטיות המתווכחות בפרלמנט שנבחר לאחרונה מאז הבחירות הכלליות במאי 2018, במיוחד המפלגות שנבחרו על ידי הרוב השיעי של עיראק, להקים ממשלה ולהתחיל לטפל בצרכים הרבים של האוכלוסייה העיראקית (גם בסוף דצמבר 2018 ההתקנה של קבינט מלא עדיין לא הושלמה) – מפלגות שיעיות שלעיתים נחשבו כמושפעות מאיראן ונחשבו כמגנות על אנשיהן המושחתים, החומסים. אזרחי עיראק לעיתים לא הרגישו שהם נשמעים או מיוצגים על ידי הפוליטיקאים הללו; חבר הפרלמנט היחיד הידוע שהביע סולידריות עם המפגינים ב-2018 היה מוקתדא א-סדר;
* אבן נגף נוספת הייתה החברות הזרות הגדולות של תעשיית הנפט בדרום עיראק, הקוצרות רווחים עצומים ממשאבי הטבע של עיראק, רווחים שנשארו מחוץ להישג ידם וראייתם של האזרחים העיראקים הממוצעים שלא נשכרו כמעט לעבודה במתקני הנפט שבהם החברות העסיקו בעיקר זרים ולא את התושבים המקומיים סביב בצרה, חסרי עבודה ולעיתים (כפי שצוין לעיל) חסרי אספקה בסיסית.

שמאל|ממוזער|מפה של עיראק (משנת 2003) המציינת את " לב העיראקית השיעית " בדרום ובמרכז עיראק, שם התקיימו רוב המחאות בשנת 2018.

### גל המחאות הראשון

המחאות ב-2018 החלו בבצרה ביוני, בדומה לשנים קודמות בדרישה לשיפור השירותים הציבוריים ומקומות עבודה. תנועת המחאה השנה הייתה בקושי או לא מאורגנת, ולא מאוחדת מאחורי מטרה או אג'נדה ברורה אחת; היא כללה קבוצות מחוברות באופן רופף, לעיתים עם תלונות או מוטיבציות (חלקית) שונות. מצב הרוח המפגין התהדק כאשר ב-8 ביולי בבצרה נורה מפגין ראשון למוות על ידי כוחות הביטחון. עד מהרה, המחאות התפשטו בכל דרום ומרכז עיראק (שבהם השיעה שולטת או נוכחת מאוד) ובבירה בגדאד.

ב-10 ביולי 2018, מפגינים סביב בצרה חסמו כבישים המובילים לשדות נפט, אך בשל אמצעי ביטחון חזקים סביב מתקני הנפט, לא היה סיכון לשיבוש משמעותי של ייצור הנפט של עיראק. ביום שישי, 13 ביולי, בנג'ף, מפגינים כוונו למשרדים של מפלגות ומיליציות עם קשרים הדוקים לאיראן (כמו גדודי חזבאללה, דעוה, באדר ועסאיב אהל אל-חק), סגרו לזמן קצר את נמל התעופה הבינלאומי נג'ף, ומשרדי ממשלה נבזזו. ב-14 או 15 ביולי, האינטרנט בלב השיעי של עיראק (הארץ דרומית ומזרחית לבגדאד) נחסם על ידי הרשויות, כדי לעצור את התפשטות המחאות.

בדומה ל-2015 עלי סיסתאני בסביבות 15 ביולי 2018 הביע תמיכה במפגינים. ב-15 ביולי, במחוז בצרה, פוסטר של האיאתוללה רוחאללה ח'ומייני, מייסד הרפובליקה האסלאמית של איראן, נשרף ברחוב הראשי. בשבועיים ביולי 2018, נספרו 46 מחאות במחוז בצרה. עד 20 ביולי, עשרה מפגינים נהרגו, על ידי כוחות הביטחון או על ידי קבוצות או יחידים אזרחיים מתחרים. בסביבות 20 ביולי, ראש הממשלה עבאדי הכריז על 3 מיליארד דולר בקרנות חירום לשיקום שירותי המים, החשמל והבריאות בבצרה ולפיתוח תשתיות נוספות והבטיח משרות לאזרחים המתגוררים ליד שדות הנפט ובבצרה.

### גל המחאות השני

בשל משא ומתן להקמת ממשלה חדשה מאז הבחירות הכלליות במאי 2018 שעדיין נמשך, הכסף שהובטח ביולי 2018 כדי לסייע להתגבר על הבעיות הדחופות של בצרה עדיין לא התממש עד ספטמבר 2018. בתחילת ספטמבר, התפרצות כולרה בבצרה, שנגרמה על ידי מים מזוהמים לשתייה, עוררה גל מחאות שני, אלים יותר, באותה שנה. המים המזוהמים בברזים בבצרה הביאו 30,000 אנשים לטיפול רפואי בתוך עשרה ימים. אזרחים ופקידים חשדו כי איראן הזרימה מים מזוהמים לשטח עיראק. ב-3 בספטמבר, אחד ממנהיגי המחאות, איש השבט מכי יאסר אל-כאבי, נהרג בבצרה על ידי כוחות הביטחון. מוקדם ב-4 בספטמבר, ראש הממשלה עבאדי הבטיח לטפל במשבר זיהום המים בבצרה, אך לא הציע פרטים. מאוחר יותר באותו יום, החלו המהומות הכבדות בבצרה, כאשר מפגינים הציתו את בניין המושל של בצרה; שבעה מפגינים באותו יום נורו למוות על ידי כוחות הביטחון.

ב-6 בספטמבר 2018, בניינים רשמיים נוספים בבצרה הוצתו; ב-6 או 7 בספטמבר משרדי תחנת הטלוויזיה הממלכתית אל עיראקיה בבצרה הותקפו. ביום שישי, 7 בספטמבר, מפגינים פרצו והציתו את הקונסוליה האיראנית בבצרה. הם גם שרפו דגלי איראן ותמונות של המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי תוך קריאות: "איראן החוצה, החוצה!" גם המטות בבצרה של רוב קבוצות המיליציה הנתמכות על ידי איראן כמו עסאיב אהל אל-חק, ארגון באדר וגדודי האימאם עלי, וכל המפלגות הפוליטיות הקשורות לאיראן, הוצתו. האיאתוללה עלי אל-סיסתאני, המנהיג השיעי הבולט בעיראק, באותו יום הצהיר: הסבל של בצרה הוא תוצאה של "ממשלות מכסות עוקבות" ו"לא יכול להשתנות אם הממשלה החדשה תוקם על אותו בסיס וסטנדרטים". מוקתדא א-סדר, מנהיג הקואליציה הגדולה ביותר בפרלמנט מאז הבחירות במאי 2018, צייץ לראש הממשלה עבאדי: "שחרר במהירות את כספי בצרה ותן אותם לידיים נקיות כדי להתחיל מיד עם (...) פרויקטים של פיתוח".

ב-8 בספטמבר 2018, סטודנט נורה למוות על ידי אחת מאותן מיליציות בבצרה משום שהפגין מחוץ למשרדיהם. המתחים המשולשים בבצרה בין שבטים, מיליציות וממשלה הוחרפו במשך זמן רב על ידי חוסר בהירות ובלבול בנוגע להפרדה של סמכויות בין הרשויות המקומיות והפדרליות. בין ה-3 ל-10 בספטמבר 2018, במחוז בצרה, נהרגו שנים עשר מפגינים, ונספרו 75 מחאות. ב-8 בספטמבר, ראש הממשלה עבאדי שוב הבטיח קרנות נוספות לבצרה, כפי שהבטיח ביולי 2018. בסביבות 10 בספטמבר, מארגני המחאות בבצרה התנערו מהאלימות אותה ייחסו ל"ונדלים", וקראו להפסקת ההפגנות הנוספות. מנהיג נוסף של מחאות ספטמבר, השייח' וסאם אל-ע'ראווי, נרצח בנובמבר 2018 על ידי תוקפים לא ידועים. המחאות בבצרה נמשכו לפחות עד דצמבר 2018 (והמחאות בעיראק התחדשו באוקטובר 2019).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עיראק: פוליטיקה
קטגוריה:עיראק: היסטוריה
קטגוריה:מחאות ב-2017
קטגוריה:מחאות ב-2018
קטגוריה:שנות ה-2010 בעיראק
קטגוריה:2015 באסיה
קטגוריה:2016 באסיה
קטגוריה:2017 באסיה
קטגוריה:2018 באסיה