open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פרנססקו פסארו

**פרנססקו פסארו** (באיטלקית: **Francesco Passaro**; נולד ב-7 בינואר 2001) הוא טניסאי איטלקי מקצועני. דירוג השיא שלו בדירוג ה-ATP הוא מקום 89 בעולם, אותו השיג ב-17 בפברואר 2025, בעוד שדירוג השיא שלו בזוגות הוא מקום 256, אותו השיג ב-20 בפברואר 2023.

## קריירה מקצועית
### 2021–2023

פסארו ערך את הופעת הבכורה שלו בהגרלה הראשית של סבב ה-ATP באליפות אמיליה-רומאניה הפתוחה לשנת 2021, לאחר שקיבל כרטיס חופשי (ווילד קארד) להגרלה הראשית בזוגות.

הוא שיחק את גמר הצ'לנג'ר הראשון שלו בסבב ה-ATP צ'לנג'ר בטורניר צ'לנג'ר סן רמו 2022, שם הפסיד בשלוש מערכות (1–6, 6–2, 4–6) למדורג 91 בעולם, הולגר רונה מדנמרק. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר מאסטרס באליפות איטליה הפתוחה לשנת 2022 ככרטיס חופשי, אך הודח כבר בסיבוב הראשון לאחר הפסד לכריסטיאן גארין מצ'ילה. הוא זכה בתואר הצ'לנג'ר הראשון שלו ביולי 2022 בעיר טריאסטה והפך לשחקן ה-20 במסגרת NextGenATP# שזוכה בתואר. בעקבות הזכייה הגיע לדירוג שיא חדש בקריירה, מקום 144 בעולם ב-25 ביולי 2022. הוא שיפר את הדירוג שלו עד למקום ה-108 ב-13 בפברואר 2023.

### 2024–2025

הוא קיבל כרטיס חופשי לאליפות צ'ילה הפתוחה לשנת 2024, אך הוא לא הצליח לרשום שום ניצחון, מכיוון שהפסיד כבר בסיבוב הראשון לפדרו מרטינס הספרדי. בנוסף, הוא נכנס להגרלה הראשית בטורניר ה-ATP צ'לנג'ר 125 של גביע נאפולי לאותה השנה, הפעם כ"שחקן חלופי". במסגרת טורניר זה הוא נעצר בחצי הגמר לאחר שהפסיד בשלוש מערכות ללוקה נרדי (6–3, 5–7, 1–6). בעקבות הישג זה, הוא שב בחזרה לדירוג הטופ 200 ב-1 באפריל 2024.

לאחר שהעפיל להגרלה הראשית של טורניר המאסטרס באליפות איטליה הפתוחה לשנת 2024 בזכות כרטיס חופשי למוקדמות, פסארו ניצח את ארתור רינדרקנש הצרפתי, ניצחון שסימל את ניצחונו הראשון בטורניר מאסטרס. לאחר מכן הגיע לראשונה לסיבוב השלישי בטורניר מאסטרס, לאחר שניצח את המדורג 23, טאלון גריקספור ההולנדי. הוא נעצר בשלב השלישי לאחר שהפסיד לנונו בורז'ס מפורטוגל.

לאחר שזכה בתואר השני שלו בצ'לנג'ר טורינו 2024 כוויילד קארד, עם ניצחון בגמר על המדורג הבכיר, לורנצו מוזטי בשתי מערכות (6–3, 7–5), חזר פסארו לטופ 150 בדירוג ב-20 במאי 2024. לאחר שזכה בטורניר ג'נובה צ'לנג'ר בשל ניצחון בגמר על חאומה מונאר הספרדי בשתי מערכות (7–5, 6–3), הוא התקדם עד למקום ה-106 בעולם ב-9 בספטמבר 2024.

פסארו ערך את הופעת הבכורה שלו בהגרלה הראשית של טורניר גראנד סלאם באליפות אוסטרליה הפתוחה 2025, כ'מפסיד בר-מזל' (Lucky Loser) בעקבות פרישתו של בן ארצו, פאביו פוניני. הוא רשם את ניצחונו הראשון בטורניר גראנד סלאם וגם את ניצחונו הראשון על שחקן טופ 20, לאחר שיריבו הבולגרי, גריגור דימיטרוב, פרש בעקבות פציעת ירך; ניצחון זה העניק לו כניסה ראשונה לטופ 100 כשהגיע למקום ה-90 בעולם ב-27 בינואר 2025. מאוחר יותר פסארו ניצח פעם נוספת את דימיטרוב, הפעם במסגרת אליפות איטליה הפתוחה לשנת 2025, והעפיל בפעם השנייה ברציפות לסיבוב השלישי בטורניר המאסטרס הביתי שלו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טניסאים איטלקים
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת פריז (2024)
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-2001
אוגו בלאנשה

**אוגו בלאנשה** (בצרפתית: **Ugo Blanchet**; נולד ב-5 בינואר 1999) הוא טניסאי צרפתי מקצועני. דירוג השיא שלו בדירוג ה-ATP הוא מקום 139 בעולם, אותו השיג ב-30 בספטמבר 2024, בעוד שדירוג השיא שלו בזוגות הוא מקום 387, אותו השיג ב-15 ביולי 2024.

## קריירה מקצועית
### 2022

בחודש פברואר, בלאנשה ערך את הופעת הבכורה שלו בסבב ה-ATP בטורניר Open 13 במרסיי בשנת 2022, לאחר שקיבל כרטיס חופשי (ווילד קארד) להגרלה הראשית בזוגות יחד עם טימו לגו. השניים הגיעו עד לרבע הגמר.

### 2023

באוקטובר, זכה בלאנשה בתואר הצ'לנג'ר הראשון שלו באליפות מלאגה הפתוחה לשנת 2023, כעולה מהמוקדמות, לאחר שניצח את מאטיה בלוצ'י בגמר בשתי מערכות בתוצאה זהה (6–4, 6–4).

### 2024

בינואר, בלאנשה ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר יחידים בסבב ה-ATP, כשעלה מהמוקדמות לאליפות הפתוחה של דרום צרפת לשנת 2024 אשר התקיימה במונפלייה, אולם, הוא הפסיד כבר בסיבוב הראשון לגרגואר בארר ולמעשה הודח מהתחרות. שלושה חודשים לאחר מכן, בלאנשה העפיל לגמר צ'לנג'ר שני בקריירה שלו במסגרת אליפות אואירש הפתוחה, שבו הוא הפסיד למדורג רביעי בתחרות, פרנסיסקו קומסאנה בשלוש מערכות (4–6, 6–3, 5–7). ביולי, רשם בלאנשה את ניצחונו הראשון בהגרלה הראשית של טורניר ATP ביחידים, בטורניר המבורג, לאחר שעלה מהמוקדמות וניצח בסיבוב הראשון את אלכסיי פופירין. בעקבות הניצחון, הוא נכנס לראשונה לטופ 150 של דירוג העולמי, כשהגיע למקום ה-145 הכללי ב-22 ביולי 2024.

### 2025

בלאנשה זכה בתואר הצ'לנג'ר השני שלו באליפות קובלנץ הפתוחה, לאחר שניצח את לוקה נרדי בגמר שהוכרע בשובר שוויון במערכה השלישית לאחר שניצח בשלוש מערכות (6–3, 3–6, 7–6(7–5)). בחודש מאי, ערך בלאנשה את הופעת הבכורה שלו בהגרלה הראשית של טורניר גראנד סלאם באליפות צרפת הפתוחה 2025, לאחר שעבר את שלב המוקדמות. לעומת זאת, הוא הפסיד כבר בסיבוב הראשון לבן ארצו, הוגו גאסטון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טניסאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1999
מילאן בויאקוביץ'

**מילאן בויאקוביץ**' (בסרבית: **Милан Бујаковић**; נולד ב-9 ביוני 1987) הוא זמר סרבי.

## ביוגרפיה
נולד בבלגרד, אך את רוב חייו בילה בעיר פנצ'בו. בשל היותו בן למשפחה דיפלומטית, התגורר גם מחוץ לסרביה במהלך ילדותו, בין היתר בארגנטינה ובאיטליה.

מגיל צעיר לקח שיעורי פיתוח קול פרטיים ולמד לנגן בגיטרה. בגיל 16 זכה בתחרות כישרונות לצעירים. במהלך הקריירה השתתף במספר תחרויות מוזיקה, בהן *Beovizija* ופעמיים בתחרות *Pesma za Evroviziju*, הקדם הסרבי לאירוויזיון.

שותפו הוותיק ליצירה הוא המוזיקאי פטר פופיץ' אגרט, יליד פנצ'בו אף הוא. את הקריירה המוזיקלית שלו ביסס על השתתפות בפסטיבלים שונים, בהם פסטיבל זלאטני אקורדי (2005), פסטיבל הרדיו הסרבי ופסטיבל פרבי אפלאוז (2007).

משנת 2008 מופיע כסולן אורח עם להקת הרוק הבלגרדית טאבו, בהופעות ברחבי סרביה ואירופה.

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים סרבים
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1987
סשה באשה

**אלכסנדר ברנקוביץ**' (בסרבית: **Александар Бранковић**), ידוע בשם הבמה **סשה באשה**, הוא זמר וכותב שירים סרבי.

בשנים 2016 עד 2020 היה סשה באשה חבר בלהקה אלייה וליקנה. בשנת 2023 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, שנקרא *Trisophrenia*. האלבום מחולק לשלושה חלקים נפרדים, שכל אחד מהם מבוסס על דמות אלטר אגו שונה. כל חלק מלווה על ידי הרכב מוזיקלי נפרד: סשה באשה ולילה אידילה, סשה באשה וסנה סנה וסשה באשה ווירטואל ריטואל.

ב-21 בדצמבר 2023 הוכרז כי באשה והרכב וירטואל ריטואל ישתתפו בתחרות *Pesma za Evroviziju '24*, הקדם הסרבי לאירוויזיון 2024, עם השיר "Elektroljubav". השיר לא הצליח להעפיל לשלב הגמר.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* 2023: *Trizofrenija*

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים סרבים
חאומה מונאר

**חאומה מונאר** (בקטלאנית: **ˈʒawmə muˈnaɾ, -ˈna**; בספרדית: **ˈɟʝawme muˈnaɾ**; נולד ב-5 במאי 1997) הוא טניסאי ספרדי מקצועני. דירוג השיא שלו בדירוג ה-ATP הוא מקום 52 בעולם, אותו השיג ב-20 במאי 2019, בעוד שדירוג השיא שלו בזוגות הוא מקום 98, אותו השיג ב-21 באפריל 2025. נכון להיום, הוא הטניסאי הספרדי הבכיר החמישי בדירוג.

## קריירה מקצועית
### 2015

הוא רשם את ניצחון הבכורה שלו בסבב ה-ATP בשנת 2015 במסגרת אליפות גרמניה הפתוחה, כאשר יריבו שדורג באותה התקופה במקום ה-31 בעולם, גיז'רמו גרסיה-לופס, פרש מהמשחק לאחר שלושה משחקונים בלבד. תוצאה זו הקפיצה את מונאר אל תוך טופ 500 הטניסאים.

### 2018

באליפות צרפת הפתוחה 2018, שהיה טורניר הגראנד סלאם השני בלבד בקריירה שלו, חזר מונאר מפיגור של שתי מערכות לניצחון על בן ארצו, דויד פרר, במסגרת הסיבוב הראשון. בסיבוב הבא הודח לאחר שהפסיד לנובאק ג'וקוביץ'.

### 2019

בטורניר מרקש, מונאר רשם ניצחון מפתיע על המדורג הבכיר בטורניר, אלכסנדר זברב, שהיה הניצחון הראשון שלו בקריירה על יריב מהטופ 10. כתוצאה מכך, הוא העפיל לרבע הגמר, שם נעצר לאחר שהפסיד לבנואה פאייה.

### 2020–2022

הוא הגיע לגמר הראשון שלו בטורנירי יחידים של סבב ה-ATP במסגרת טורניר אנדלוסיה בשנת 2021 במרבייה, שם הפסיד לבן ארצו, פבלו קרניו בוסטה לאחר שלוש מערכות (1–6, 6–2, 4–6). במרץ 2022, הגיע לסיבוב השלישי בטורנירי מאסטרס לראשונה בקריירה, באליפות אינדיאן ולס הפתוחה. באליפות יפן הפתוחה, מונאר הפתיע את המדורג הראשון בתחרות והמדורג 3 בעולם, קספר רוד, כשניצח בשתי מערכות בתוצאה זהה (6–3, 6–3).

### 2023–2025

באליפות צ'ילה הפתוחה לשנת 2023, הפתיע מונאר את המדורג הבכיר בתחרות, לורנצו מוזטי והעפיל לרבע הגמר. לאחר מכן, הוא גבר על טיאגו מונטיירו ובעקבות זאת העפיל לחצי גמר טורניר ATP לראשונה מזה שנתיים. לעומת זאת, הוא הפסיד בחצי גמר זה למי שזכה בסוף בתואר, ניקולס ג'רי. באליפות מדריד הפתוחה לשנת 2023, הוא הגיע לראשונה עד לסיבוב הרביעי, הישג השיא שלו בטורניר זה, לאחר שלא הצליח לרשום בו שום ניצחון בעבר. בדרך הוא רשם ניצחונות על תנאסי קוקינאקיס, טאלון גריקספור (המדורג 30 בתחרות, שפרש מהמשחק), ומתאו ארנלדי. בעקבות הישג זה, הוא טיפס עשרים מקומות במעלה הדירוג, כשחזר לטופ 75 ב-8 במאי 2023.

בשנת 2024 הוא הפסיד בגמר ג'נובה צ'לנג'ר לפרנססקו פסארו.

באליפות מיאמי הפתוחה לשנת 2025, הפתיע מונאר את המדורג השביעי בעולם, דניאיל מדבדב, ורשם את ניצחון הטופ 10 הראשון שלו מאז שנת 2022. הוא נעצר בסיבוב השלישי בטורניר מאסטרס זה לאחר שהפסיד לגאל מונפיס. לאחר מכן, באליפות איטליה הפתוחה לשנת 2025, הוא רשם ניצחונות על תומאס באריוס ורה, בן שלטון וסבסטיאן קורדה, אך הפסיד בשתי מערכות (6–3, 6–4) לקספר רוד בסיבוב הרביעי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טניסאים ספרדים
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת פריז (2024)
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1997
שמשי-אדד הרביעי

**שַׁמְשִׁי־אַדַד הרביעי** היה מלך אשור, בשנים 1054/3–1050 לפנה"ס, ה־91 ברשימת מלכי אשור. הוא היה בנו של תגלת-פלאסר הראשון (1114–1076 לפנה"ס), הבן השלישי שהומלך לאחר אחיו  ו. הוא תפס את המלוכה מבנו של האחרון, , ששלטונו היה קצר (1055–1054 לפנה"ס). סביר שהוא היה מבוגר למדי כשעלה לכס המלוכה.

## קורות חיים
רשימת מלכי אשור מציינת שהוא "בא מכרדוניאש  (כלומר בבל). הוא הדיח את , בנו של , תפס את כס המלוכה ושלט במשך 4 שנים". מלך בבל באותה תקופה היה , שהוצב על כס המלוכה למעלה מעשור קודם לכן על ידי אחיו של שמשי־אדד, אשור־בל־כלה. היקף השפעתו על ירושת הכס אינו ודאי, אך נראה ששמשי־אדד אולי חיפש מקלט בגלות בדרום קודם לכן.

הרשימה הסינכרוניסטית של המלכים מציינת את "אאה־[...]", כנראה  (בערך 1008 לפנה"ס), כבן זמנו בבבל, זיווג לא סביר שכן הוא היה כנראה בן זמנם של המלכים המאוחרים של השושלת השנייה של איסין בשלביה האחרונים.

האירועים הפוליטיים של תקופת שלטונו אינם ברורים, וכתובותיו המקוטעות מוגבלות להנצחת עבודות שיפוץ שבוצעו במקדש אשתר בנינוה וב"בית נמרו" (bīt nāmeru, מגדל השער) בעיר אשור.

את מקומו ירש בנו, .

קטגוריה:מלכי אשור
הסאטרדיי איבנינג פוסט

**הסאטרדיי איבנינג פוסט** (באנגלית: **The Saturday Evening Post**) הוא מגזין אמריקאי היוצא לאור שש פעמים בשנה. בתקופות שונות בעבר יצא לאור בהיקפים תכופים יותר: מ-1897 ועד 1963 פורסם שבועית, ומ-1963 ועד 1969 פורסם אחת לשבועיים. בין שנות ה-20 לשנות ה-60 של המאה ה-20 נחשב לאחד המגזינים הפופולריים והמשפיעים ביותר בארצות הברית, במיוחד בקרב המעמד הבינוני. תוכניו כללו סיפורת, מאמרים עיוניים, קריקטורות ומדורים קבועים שהגיעו לשני מיליון בתי אב מדי שבוע.

## היסטוריה
### המאה ה-19

המגזין פורסם לראשונה בשנת 1821 בבית דפוס בפילדלפיה, במקום בו פורסם בעבר העיתון "Pennsylvania Gazette", שהוקם בידי בנג'מין פרנקלין במאה ה-18. הקשר ההיסטורי למורשתו של פרנקלין שימש את המגזין בהצגת תדמיתו הציבורית.

בשנת 1897 רכש את המגזין המוציא לאור סיירוס ה. ק. קרטיס, שהחזיק גם ב-Ladies’ Home Journal. בתקופת שליטתו של העורך ג'ורג' הוראס לורימר (1899–1937) הגיע המגזין לשיא פריחתו ונעשה לבמה יוקרתית לסיפורת, מאמרים, קריקטורות ואיורים מקוריים.

### המאה ה-20

במהלך המאה ה-20 פרסם המגזין כתבות שנגעו באירועים אקטואליים, ולעיתים עוררו מחלוקת. ב-1954 פרסם כתבה על מעורבות ה-CIA בהפלת שלטונו של ראש ממשלת איראן מוחמד מוסאדק. בשנות ה-60, עם השתנות טעמי הציבור וירידה בפופולריות של מגזינים כלליים, החל קהל הקוראים של המגזין לדלדל. תוכן המגזין שינה את אופיו בהדרגה – יותר כתבות אקטואליה, פחות סיפורת ואיורים.

ב-1967 הפסיד המגזין בתביעת דיבה מתוקשרת בעקבות כתבה שעסקה בקשירת קשר לכאורה לקביעת תוצאות משחק פוטבול, והחברה המוציאה לאור חויבה בתשלום פיצויים של יותר מ-3 מיליון דולר. ב-1969 נסגר המגזין בעקבות הפסדים כספיים.

## הקמה מחודשת

בשנת 1971 הוקם המגזין מחדש, תחילה כרבעון. ב-1982 עבר לבעלות אגודת The Saturday Evening Post Society, והדגש הושם על מאמרים בתחום הרפואה והבריאות. בהמשך, הוחזרו בו גם תכנים מגוונים לקהל הרחב.

בשנות ה-2000 המאוחרות החל לצאת לאור שש פעמים בשנה. בשנת 2013 עבר המגזין מתיחת פנים עיצובית רחבה. נכון לשנת 2018, הארכיון המלא של המגזין זמין לקריאה באינטרנט.

## תרבות ואמנות
המגזין נודע באיוריו המקוריים, ובמיוחד בכריכות שיצר נורמן רוקוול – שצייר מעל ל-300 מהן לאורך 50 שנות פעילותו. מאיירים בולטים נוספים שתרמו לו כוללים את ג'ון פ. פאלטר, ג'ורג' יוז, צ'ארלס ר. צ'יקרינג ואחרים. כמו כן, פורסמו בו קריקטורות של יוצרים ידועים, ובהם טד קי ויוצרי "Peanuts".

### ספרות
המגזין שימש במה לסיפורים קצרים וסדרות בהמשכים מאת סופרים נודעים ובהם ג'ק לונדון, פ. סקוט פיצג'רלד, אגת'ה כריסטי, קורט וונגוט, ג'ון סטיינבק, ויליאם פוקנר ואחרים. רומנים רבים פורסמו לראשונה בהמשכים מעל דפי המגזין, כולל "The Call of the Wild" של ג'ק לונדון בשנת 1903.

## פוליטיקה
במהלך שנות ה-30 וה-40 נקט המגזין קו שמרני מובהק. בין השאר, התנגד ל"ניו דיל" של רוזוולט וביקר את המעורבות האמריקאית הצפויה במלחמת העולם השנייה.

## כיום
המגזין ממשיך לצאת לאור בשש מהדורות שנתיות תחת חסות עמותת The Saturday Evening Post Society. תוכנו מגוון, עם שילוב של כתבות בריאות, מאמרים כלליים, סיפורת, מדורי תרבות ונוסטלגיה אמריקאית.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:עיתונים באנגלית
קטגוריה:ארצות הברית: עיתונים
משה יוסטמן (כלכלן)

**משה יוסטמן** (נולד ב-22 בספטמבר 1948) הוא כלכלן, פרופסור אמריטוס במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון, וחבר סגל ודקאן במרכז האקדמי רופין.

## קורות חיים
יוסטמן  נולד בארצות הברית (1948). הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה וסטטיסטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בסטטיסטיקה גם כן מהאוניברסיטה העברית. ב-1979 החל ללמוד לתואר דוקטור במנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, וקיבל את התואר ב-1982.

בשנת 1982 הצטרף כמרצה למחלקה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא קודם עד לדרגת פרופסור מן המניין, ופרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.

הוא כיהן בתפקידים שונים באוניברסיטה. בין היתר היה ראש המחלקה לכלכלה, חבר בוועד המנהל וועדת הכספים של האוניברסיטה ודקאן הפקולטה למדעי הרוח והחברה.

במהלך השנים היה פרופסור אורח במספר אוניברסיטאות בעולם: האוניברסיטה של ברצלונה בספרד, אוניברסיטת העם הסיני בפקין, ובאוניברסיטת קרנגי מלון בפנסילבניה בארצות הברית. כמו כן היה עמית מחקר באוניברסיטת קייס וסטרן באוהיו בארצות הברית.

יוסטמן גם כיהן בתפקידים מחוץ לאוניברסיטת בן-גוריון. הוא כיהן כחבר בוועדת ההיגוי הלאומית לתשתיות מדע וטכנולוגיה, כיהן מ-2007 כעמית בכיר במכון ון ליר בירושלים, ועמד בראש התכנית לחברה אזרחית במכון. היה נשיא האגודה הישראלית לכלכלה.

יוסטמן גם ייעץ וערך מחקרים למשרדי ממשלה שונים. מחוץ לישראל יעץ לוועדת המדע והטכנולוגיה של אוהיו ולמשרד החינוך של ויקטוריה באוסטרליה. בישראל יעץ למשרד העבודה והרווחה, למשרד התעשייה והמסחר, למשרד הפנים ולמשרד החינוך.

בתחום החינוך היה חבר ועדת הקונצנזוס לרענון מערך האינדיקטורים לחינוך בישראל (2007–2010). חבר בוועדת היגוי של היזמה למחקר יישומי בחינוך (2011–2013). חבר בצוות המומחים בנושא אי-שוויון וחינוך: קשרים בין גידול באי-שוויון חברתי כלכלי לבין שוויון בהזדמנויות ובהישגים בחינוך (2013–2014). כמו כן חבר בוועדות לניהול מיטבי של הפיתוח המקצועי וההדרכה במערכת החינוך (מ-2017).

לאחר פרישתו מאוניברסיטת בן-גוריון הצטרף כחבר סגל במרכז האקדמי רופין. בין היתר כחבר סגל במרכז לחקר כלכלת נדל"ן ושמאות מקרקעין, ודקאן בית הספר לכלכלה ומנהל עסקים.

תחומי המחקר של יוסטמן מגוונים, הבולטים ביניהם הם צמיחה כלכלית, פיתוח אזורי, כלכלה טכנולוגית, כלכלת חדשנות, כלכלת חינוך וחלוקת הכנסות.

על פי IDEAS/RePEc נכון ליוני 2025, יוסטמן נכלל ברשימת 5% הכלכלנים המובילים, על פי קריטריונים שונים המתייחסים למספר דפים בכתבי עת משוקלל במספר מחברים ומדדים להשפעתם.

יוסטמן מתגורר ביישוב עומר.

## קישורים חיצוניים

* Moshe Justman, באתר גוגל סקולר
* משה יוסטמן, באתר ResearchGate 
* Moshe Justman, באתר CEPR
* Moshe Justman, באתר ORCID
* Moshe Justman, באתר RePEc
* Moshe Justman, באתר Academia.edu
* Moshe Justman - Items – Insights from the Social Sciences, באתר  Social Science Research Council
* פרופ' משה יוסטמן, באתר יוזמה מרכז לידע ולמחקר בחינוך

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: כלכלה
קטגוריה:סגל המרכז האקדמי רופין
קטגוריה:נשיאי האגודה הישראלית לכלכלה
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עומר: אישים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
כשקיץ הופך לסתיו

**כשקיץ הופך לסתיו** (בצרפתית: **Quand vient l'automne**) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2024 בכתיבה ובימוי של פרנסואה אוזון, עם הלן ונסן  וז'וסייו בלסקו  בתפקידים הראשייים.

הלן ונסן הייתה מועמדת לפרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר.

פרנסואה אוזון היה מועמד לפרס צדף הזהב לסרט הטוב ביותר ופייר לוטין היה מועמד לפרס צדף הכסף לשחקן המשנה הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי סן סבסטיאן.

## תקציר העלילה
מישל ז'ירו (הלן ונסן) היא קשישה שגרה בכפר במחוז בורגונדי. חברתה הקרובה בכפר היא מארי-קלוד (ז'וסיין בלסקו). שתיהן עסקו בעבר בזנות בפריס ובהגיען לגיל מבוגר החליטו לפרוש מהמקצוע העתיק ביותר ולעבור לבורגונדי.

מישל גרה לבד, יש לה בת אחת, ואלרי (לודיווין סנייה), שגרה בפריז בדירה שהורישה לה. ואלרי נמצאת בתהליך גירושים ללורן. יש להם בן בשם לוקא (גרלן אלרוס) שסבתא מישל קשורה אליו ומצפה לבואו לחופשה אצלה בקיץ.

למארי-קלוד יש בן אחד ונסן (פייר לוטין), עבריין שהסתבך ונכלא.

ואלרי שונאת את אמה בגלל עברה. היא מגיעה בקיץ עם לוקא להתארח בכפר אצל מישל. מישל מכינה לה מאכל מפטריות שקטפה וואלרי לוקה בהרעלת מזון המצריכה אשפוז. היא מאשימה את אמה בניסיון הרעלה ולאחר שחרורה היא חוזרת עם לוקא לפריז ומנתקת את הקשר אתה.

ונסן משתחרר מהכלא ומישל שאוהבת אותו כבנה מעסיקה אותו כעובד בגינתה בתשלום. ונסן מודע למצוקתה של מישל ונוסע לפריז להיפגש עם ואלרי ומטיח בה אשמה על התייחסותה לאמה. הביקור הזה מסתיים כשואלרי נופלת ממרפסת דירתה ונהרגת.

לוקא עובר לכפר לגור עם מישל ומתקשר לונסן. מישל "הרוויחה" נכד ולוקא "הרוויח" דמות אב. כולם יודעים שלונסן יש קשר למותה של ואלרי אבל כשהמשטרה חוקרת את מות ואלרי מישל מספקת לונסן אליבי ואומרת כי בתה סבלה מדיכאון ולוקא אינו מזהה את ונסן במצלמת הבקרה בכניסה לבית ואלרי בפריז...

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

*קדימון לסרט, באתר יוטיוב
*ביקורת על הסרט, באתר עין הדג
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים צרפתיים משנת 2024
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטי דרמה צרפתיים
קטגוריה:סרטי פרנסואה אוזון
עזרא פיינשטיין

**עזרא פיינשטיין** (כ' בכסלו ה'תשי"א, 29 בנובמבר 1950 – כ"ו בתשרי ה'תשל"ד, 22 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בצל"ש הרמטכ"ל לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים.

## ביוגרפיה
פיינשטיין נולד בקיבוץ להבות הבשן לחנה ולבן-ציון. לו שני אחים. הוא התחנך בקיבוץ עמיר והיה מדריך בתנועת "השומר הצעיר" בנהריה. בנובמבר 1970 גויס לצה"ל והוצב בחיל הרגלים. הוא עבר קורס מ"כים וקורס חובשים צבאיים. בהמשך הועבר לחטיבת גולני.

כחייל צה"ל לחם במלחמת יום הכיפורים בהר חרמון. ב-22 באוקטובר 1973, במהלך מבצע קינוח, יומיים בלבד לפני סיום המלחמה, נפגע מירי צלף ונהרג. לאחר נפילתו קיבל את צל"ש הרמטכ"ל על מעשה גבורה שגילה בקרב ב-12 באוקטובר:

הוא נקבר בלהבות הבשן ולאחר נפילתו הועלה לדרגת רב-סמל.

שמו מונצח באנדרטת חללי סיירת גולני בקרבות מלחמת יום הכיפורים וכן באנדרטה הנוספת במקום לזכר הנופלים במבצע קינוח.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מעוטרי צל"ש הרמטכ"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:להבות הבשן: אישים
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:אישים הקבורים בלהבות הבשן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
גשר תלוי מעוגן כבלים

**גשר תלוי מעוגן כבלים** משלב את התכן ההנדסי של גשר תלוי וגשר מעוגן כבלים. ההנדסה של הגשר התלוי טובה יותר בהעברת העומס הנופל על מרכז מִפְתָּח הגשר, בעוד שגשר מעוגן כבלים מתאים יותר בהעברת העומס הנופל קרוב למגדל. שילוב שני רעיונות הנדסיים אדריכליים אלה נעשה, עת תוכנן גשר ברוקלין בניו יורק וגשר יאבוז סולטן סלים באיסטנבול. באוקטובר 2022 אושרה בניית גשר מעל נהר קרישנה בהודו שתוכנן כגשר תלוי מעוגן כבלים.
קובץ:מעוגן כבלים.svg|גשר מעוגן כבלים סטנדרטי
קובץ:גשר תלוי.svg|גשר תלוי
קובץ:מעוגן כבלים תלוי.svg|גשר תלוי מעוגן כבלים
[ממוזער|שמאל|220px|[גשר ברוקלין בניו יורק]][ממוזער|שמאל|220px|גשר יאבוז סולטן סלים ב[איסטנבול]]
## הערות שוליים

קטגוריה:הנדסה אזרחית
קטגוריה:גשרים לפי סוג
*
*
קטגוריה:טכנולוגיות בנייה
יוסי קאופמן

**יוסי קאופמן** הוא עיתונאי, שדרן רדיו, קריין, עורך ומנהל בתאגיד השידור הישראלי. שימש בתפקידים בכירים בחטיבת הרדיו של קול ישראל ולאחר מכן בתאגיד "כאן", ביניהם מנהל רשת "קול המוסיקה", משנה לעורך הראשי של רשות השידור, ומנהל מחלקת הקריינים.

## ביוגרפיה
יוסי קאופמן נולד וגדל בירושלים. הוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה ומדעי החברה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1985). עם סיום לימודיו השתלב בקורס קריינים ומגישים של רשות השידור, והחל בקריירה ארוכה בשידור הציבורי.

### קריירה מקצועית
קול ישראל ורשות השידור (1986–2017):
קאופמן שימש קריין, מגיש, עורך ומפיק תוכניות ברשת א', רשת ב', רשת ג', קול המוסיקה וברשת מורשת. בנוסף, השתתף בשידורי חוץ, שידורים חיים ופרשנויות בערוץ 33 וערוץ הכנסת.

בתקופה זו שימש בתפקידים ניהוליים מגוונים, בהם:

מנהל מחלקת הקריינים (2008–2017)

מנהל רשת "קול המוסיקה" (2013–2017), שבתקופתו נרשמה עלייה משמעותית בהאזנה (עד 7% במדד TGI)

משנה לעורך הראשי של רשות השידור לענייני רדיו (2015–2017)

במהלך השנים יזם והוביל מהלכים לשיפור ולהסדרת תחום ההגשה, ביניהם הקמת "ועדת ההגשה", מחשוב מערכות השיבוץ, והובלת קורסים וסדנאות לשדרים צעירים.
במקביל לעבודתו העיתונאית, היה חבר בשלישיית הזמר "גרמ"י" בין השנים 2004–2016.

תאגיד השידור הישראלי – כאן (2017–2025):
בשנים הראשונות לאחר הקמת התאגיד שימש סגן מנהל תחנת "קול המוסיקה", ויזם את התוכנית "כאן מזרח" עם יאיר דלאל, שזכתה בפרס הראשון בתוכניות מוזיקה בכנס אילת.

לאחר מכן כיהן כמנהל טכנאי חטיבת הרדיו, מנהל אולפנים, מנהל טראפיק רדיו, ואחראי על קשר עם גופי רגולציה. שימש כחבר סגל חטיבת הרדיו עד לשנת 2025.

קאופמן ידוע בין השאר בזכות סיסמאות שיצר כקופירייטר, בהן:

"רשת גימל – הבית של המוזיקה הישראלית"

"קול המוסיקה – זה קלאסי!"

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:קריינים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי
בן היבס

**בן היבס** (באנגלית: **Ben Hibbs**; 23 ביולי 1901 - 30 במרץ 1975) היה עיתונאי ועורך אמריקאי, שזכור בעיקר בזכות תפקידו כעורך בכיר בעיתון "הסאטרדיי איבנינג פוסט" ובמאוחר יותר גם במגזין Reader's Digest. היבס היה חבר של הנשיא לשעבר דווייט אייזנהאואר, וערך עמו סדרת מאמרים שפורסמו לאחר סיום כהונתו.

### ביוגרפיה
היבס נולד בפונטנה, קנזס, בשנת 1901. הוא השלים תואר ראשון (A.B.) באוניברסיטת קנזס בשנת 1923.

בשנת 1942 הצטרף לצוות המערכת של הסאטרדיי איבנינג פוסט, והחזיק בתפקידים שונים במשך שני עשורים. בתקופת כהונתו של הנשיא אייזנהאואר, הצליח היבס לשכנע את הנשיא לחתום על חוזה עם העיתון, שבמסגרתו התחייב לכתוב ארבעה מאמרים בשנה שיתפרסמו לאחר עזיבתו את הבית הלבן. בשנת 1962, השנה האחרונה של היבס בעיתון, הוא שימש כעורך בכיר והחל לעבוד ישירות עם אייזנהאואר על כתיבת המאמרים.

בינואר 1963 עזב היבס את "הסאטרדיי איבנינג פוסט" והצטרף לצוות העריכה של "Reader’s Digest". לאחר שתוקף חוזהו של אייזנהאואר עם העיתון הסתיים ב-1964, היבס יזם חתימה על חוזה חדש מול *Reader’s Digest*, שבו התחייב אייזנהאואר לכתוב שלושה מאמרים בשנה, בתמורה ל-30,000 דולר עבור כל אחד מהם. היבס שימש עורך שותף וראשי של סדרת מאמרים זו.

### שיתוף הפעולה עם אייזנהאואר
התהליך לכתיבת מאמר כלל בחירת נושא ביוזמת אייזנהאואר, היבס או עורכי המגזין. היבס ואייזנהאואר תיאמו פגישות מספר שבועות מראש, ואספו חומרים ונקודות עיקריות לדיון. הם קיימו מספר פגישות, בדרך כלל בגטיסברג או בפאלם ספרינגס, ודנו בטיוטות שהתבססו על מתווה שהיבס הכין מראש. לאחר מכן, היבס ניסח טיוטה ראשונית שנשלחה לאייזנהאואר להערות ועריכה. הגרסה הסופית נמסרה להוברט לואיס, העורך הראשי של *Reader’s Digest*.

היבס פגש את אייזנהאואר לראשונה לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, כאשר הוזמן יחד עם כתבים נוספים לבקר במחנות הריכוז דכאו ובוכנוואלד שזה עתה שוחררו, ביוזמתו של הגנרל. לאחר המלחמה ניסה היבס לרכוש עבור "הסאטרדיי איבנינג פוסט" את זכויות הפרסום לספר זיכרונותיו של אייזנהאואר *Crusade in Europe*, אך אלה נמכרו בסופו של דבר לכתב העת לייף.

במערכת הבחירות לנשיאות בשנת 1952, פרסם היבס מאמר מערכת בשם *"Will the Republicans Commit Suicide in Chicago?"* שבו הביע תמיכה באייזנהאואר מול הסנאטור רוברט טאפט, בעימות הפנימי סביב צירי המפלגה מטקסס.

למרות שלא נמנה עם הצוות הפנימי בבית הלבן במהלך כהונתו של אייזנהאואר, שמר היבס על קשרים חברתיים עמו, והוזמן לאירועים פרטיים ומפגשים מצומצמים. הקשר הפך הדוק במיוחד לאחר עזיבתו של הנשיא את תפקידו הציבורי ותחילת שיתוף הפעולה ביניהם ככותבים.

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנזס
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:עורכי עיתונים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קנזס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1901
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1975
ארלינגטון (ורמונט)

**ארלינגטון** היא עיירה במחוז בנינגטון שבמדינת ורמונט, ארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2020, התגוררו בעיירה 2,457 תושבים.

## היסטוריה
העיירה נוסדה ב־28 ביולי 1761, על ידי מושל ניו המפשייר, בנינג ונטוורת', כחלק מהמענקים של ניו המפשייר. בשנת 1777 הייתה ארלינגטון לבירתה הראשונה של רפובליקת ורמונט.

מבין המתיישבים הראשונים היו קפטן ג'יהיל הולי ומשפחתו, אנגליקנים שברחו מרוקסברי, קונטיקט, בשל דרישות דתיות קפדניות מצד כנסיית הקונגרגציונליסטים. באותה שנה הציעה העיירה מענק של 50 אקרים לכל גבר שיקים טחנת קמח; זוהי הוקמה על ידי רממבר בייקר, בן דודו של אית'ן אלן.

בין השנים שלפני המהפכה האמריקאית, התנהל מאבק בין ניו יורק וניו המפשייר על הבעלות בשטחי ורמונט. כאשר הגיעו מתיישבים עם מענקי קרקע מניו יורק, נוצרו עימותים עם מתיישבים בעלי מענקים מניו המפשייר, שבחלקם הסתמכו על קבוצת ה"בחורים מהר הירוק" (Green Mountain Boys), בראשות איתן אלן. מספר חברים בקבוצה זו, בהם תומאס צ'יטנדן, סת' וורנר ורממבר בייקר, התגוררו בארלינגטון.

במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, נאמני הכתר הבריטי בראשות ד"ר סמואל אדמס הקימו יחידה צבאית בשם "ריינג'רס של אדמס", שלחמה לצד הבריטים בקרב סרטוגה ב־1777, ונחלה תבוסה.

## גאוגרפיה
העיירה שוכנת בעמק ורמונט, בין רכס טאקוניק במערב להרי גרין במזרח, עם חמישה הרים עיקריים בתחומה: הר גראס, ספרוס, דה בול (הקרוי מקומית גם "ההר המערבי"), רד מאונטן, וביג ספרוס מאונטן. הגבוה שבהם הוא הר גראס, שגובהו 947 מטר.

שטח העיירה הוא 109.9 קמ"ר, מתוכם 109.4 קמ"ר יבשה ו־0.5 קמ"ר מים. נהר הבאטנקיל, הידוע בשל דיג פורל, עובר במרכז העיירה.

## אקלים
הטמפרטורה הממוצעת השנתית בארלינגטון היא 6.7°C, עם טמפרטורות ממוצעות בינואר של כ-7.2- מעלות וביולי של כ-19.2 מעלות. כמות המשקעים השנתית עומדת על כ־1,201 מ"מ, והעיירה חווה בממוצע 190.8 ס"מ של שלג בשנה.

## דמוגרפיה
נכון לשנת 2000, התגוררו בעיירה 2,397 תושבים ב־1,009 משקי בית. הצפיפות הייתה 21.8 נפש לקמ"ר. 98% מהאוכלוסייה היו לבנים. הגיל החציוני עמד על 42, ההכנסה החציונית למשק בית הייתה $40,590 ולמשפחה $49,412. כ־7.2% מהאוכלוסייה חיו מתחת לקו העוני.

## חינוך
בית הספר המרכזי בעיירה הוא Arlington Memorial School, המשרת כ-250 תלמידים.

## כלכלה
מעסיק מרכזי באזור הוא חברת *Orvis*, אשר משרדיה ממוקמים בעיירה הסמוכה סנדרלנד. אולם המעסיק הגדול ביותר בארלינגטון עצמה הוא *Mack Moulding*.

### אישים בולטים
* נורמן רוקוול, צייר ומאייר אמריקאי.
* מייקל ג'יי פוקס, שחקן, התגורר ונישא בארלינגטון.
* אית'ן אלן, מנהיג קבוצת "הבחורים מהר הירוק".
* סמואל אדמס, מייסד יחידת "ריינג'רס של אדמס".
* תומאס צ'יטנדון, המושל הראשון של ורמונט.
* אלק בולדווין, שחקן, בעל בית משני בעיירה.
* דורתי קנפילד פישר, סופרת ופעילה חינוכית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ורמונט: ערים
ייצור מתכת

[ממוזער|שמאל|220px|סט של [רובוט ריתוך|רובוטי ריתוך  בעלי שישה צירים]]
**ייצור מתכת** הוא יצירת מבני מתכת על ידי תהליכי חיתוך, כיפוף והרכבה. זהו תהליך בעל ערך מוסף הכולל יצירת מכונות, חלקים ומבנים מחומרי גלם שונים.

בדרך כלל, בית מלאכה מגיש הצעה לעבודה, בדרך כלל על סמך שרטוטים הנדסיים , ואם החוזה מוענק לו, הוא בונה את המוצר. בתי מלאכה גדולים משתמשים במגוון תהליכי ערך מוסף, כולל ריתוך, חיתוך, עיצוב ועיבוד שבבי.

כמו בתהליכי ייצור אחרים, נעשה שימוש נפוץ הן בעבודה אנושית והן באוטומציה. מוצר מעובד עשוי להיקרא "ייצור", ובתי מלאכה המתמחים בסוג זה של עבודה נקראים "בתי מלאכה". התוצרים הסופיים של סוגים נפוצים אחרים של עיבוד מתכת, כגון עיבוד שבבי, הטבעה  במתכת, חישול ויציקה, עשויים להיות דומים בצורתם ובתפקודם, אך תהליכים אלה אינם מסווגים כייצור.

## ראו גם
* עיבוד בהתפרקות חשמלית

## הערות שוליים

קטגוריה:ייצור
קטגוריה:מטלורגיה
קטגוריה:הנדסת תעשייה
קטגוריה:תעשייה לפי ענף
עונת 2014/2015 בליגת המשנה ההולנדית

**עונת 2014/2015 בליגת המשנה ההולנדית** הייתה העונה ה-59 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה.
בסיום עונה זו, אן.אה.סיי. ניימכן, דה חראפסחאפ ורודה העפילו לליגה הראשונה.

## מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 20 קבוצות, 17 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, אן.אה.סיי. ניימכן, ואלבייק ורודה ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 19 משחקים כל אחד - 38 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 וזוכות הפלייאוף זכו בכרטיס לליגה הראשונה.

קבוצת העתודה שהשתתפו בליגה לא יכולות להשתתף בפלייאוף ולהעפיל לליגה הבכירה.

## טבלת הליגה

### פלייאוף העלייה

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:עונות בליגת המשנה ההולנדית
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2014
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2015
קטגוריה:2014 באירופה
קטגוריה:2015 באירופה
קווין קיין (שחקן)

**קווין קיין** (באנגלית: **Kevin Kane**; נולד ב-20 ביולי 1976) הוא שחקן, במאי ומפיק אמריקאי.

## ביוגרפיה
קיין נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, שבארצות הברית. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון מירטל ביץ' בשנת 1994, הוא המשיך וסיים את לימודיו באוניברסיטת קוסטל קרוליינה בשנת 1998 ולאחר מכן בסטודיו ויליאם אספר בניו יורק. קיין ערך את הופעת הבכורה שלו על המסך בתפקיד קטן בסרט הדרמה משנת 2000, "שוחים", ולאחר מכן הופיע כאורח בסדרות הטלוויזיה "חוק וסדר", "חיים אחד לחיות" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד". הוא אחד החברים המייסדים של החברה The Collective NY, חברת הפקות שבסיסה בעיר ניו יורק. יחד עם אחת מחברות הלהקה, איימי שומר, קיין הפיק את סדרת המערכונים "בתוך איימי שומר" של הערוץ קומדי סנטרל בין השנים 2013 ל-2022, הוא זכה עבור הסדרה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לתוכנית המערכונים הטובה ביותר בשנת 2015. בנוסף, הוא גם הופיע ב-20 פרקים בסדרה, כאשר הוא מגלם תפקידים שונים, הוא גם ביים שני פרקים בעונה האחרונה. בשנת 2015, קיין גם הופיע לצד שומר בסרט הקומדיה הרומנטית, "אסון מהלך".

קיין הפיק את: "איימי שומר: לייב" (2015), "איימי שומר: ספיישל" (2017), "באמאשל'ך" (2017), "מרגישה פצצה" (2018), "איימי שומר: גדילה" (2019), "מצפים לאיימי" (2020), ו"חיים ובת'" (2022–2024). בתוכנית "חיים ובת'", קיין גם השתתף, הוא גילם את מאט, חברה של בת', בתפקיד חוזר.

קיין הופיע בסרטים "ניסוי הקשת בענן" (2018), "פצצת לז" (2018) ו"האירי" (2019). בטלוויזיה, הוא הופיע כאורח בסדרות "צווארון לבן", "דם כחול", "ללא פעילות" ו"". הוא גילם תפקידים חוזרים בסדרה "שיקגו PD" ב-2016, ובסדרה "בונדינג" ב-2018. הוא גילם תפקידי אורח שונים בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד", לפני שלוהק לתפקיד הבלש טרי ברונו לעונות 24 ו-25 כתפקיד חוזר. ביולי 2024 הוכרז כי קיין יקודם לשחקן קבוע בסדרה בעונה ה-26 של הסדרה.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מפיקי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:במאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חוף קרוליינה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
פקודת המטבע

**פקודת המטבע** היא פקודה שנחקקה בשנת 1948, על ידי מועצת המדינה הזמנית, שקבעה כי המטבע במדינת ישראל יהיה הלירה הישראלית. הפקודה עמדה בתוקפה עד לשנת 1980 בה הונהג השקל כהילך חוקי במדינת ישראל.

## רקע היסטורי לחקיקת הפקודה

ב-1927 נחקק דבר המלך במועצה על מטבעות פלשתינה (א"י), ויצר את הבסיס החוקי למטבע ארץ-ישראלי. לאחר תאריך זה הנפיקו שלטונות המנדט לראשונה שטרות ומטבעות הנקובים בלירה ארץ ישראלית (לא"י). הלא"י הוצמדה ללירה שטרלינג במסגרת של מועצת מטבע ביחס ההמרה של 1:1. כך, הייתה הלא"י חלק מגוש השטרלינג.

עם תחילת הדיונים על סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל, בנובמבר 1947, הודיעו הבריטים שהישארות בגוש השטרלינג תהיה החלטה של השלטון החדש שיוקם בארץ ישראל. ב-22 בפברואר 1948 הוצאה ארץ ישראל המנדטורית באופן רשמי מגוש השטרלינג בעקבות החלטת ממשלת בריטניה. הוועד הלאומי החל בתכנון הנפקת מטבע חדש, עוד לפני הכרזת העצמאות. ב-16 באוגוסט 1948 נחקקה פקודת המטבע בה נקבע כי הלירה הישראלית מחליפה את הלא"י. בישיבת מועצת המדינה הזמנית בה הוחלט על המטבע החדש הציג אליעזר קפלן שתי פקודות, האחת היא פקודת המטבע, ולפיה תהיה המטבע לירה ישראלית המחולקת לאלף מיל, והשנייה פקודת שטרי בנק שכללה אמנה בין מדינת ישראל לבנק אנגלו-פלשתינה בדבר הנפקת השטרות החדשים. קפלן הבהיר כי מטבע עצמאי הוא ערובה לאי-תלות כלכלית, וכי ממשלת בריטניה ניסתה לשים את ישראל ב"טבעת חנק" כשבסמוך להכרזת המדינה עזבו נציגי מועצת המטבע את הארץ, ועמם כלל מלאי המטבעות הארץ-ישראלים.

## שינויים ותיקונים

עם חקיקת חוק בנק ישראל בשנת 1954, בוטלה רוב הפקודה, ונותרו בתוקף רק סעיפים 1 ו-2 בהם נקבע כי המטבע הישראלי הוא לירה המחולקת לאלף מיל, וכן כי בחקיקה הנוקבת במטבע לירה ארץ-ישראלית, יש לקרוא לירה ישראלית.

בשנת 1959 קבע תיקון לחוק כי חלוקת הלירה לאלף מיל (או פרוטות) בטלה, ובמקומה תחולק הלירה למאה אגורות. כן נקבע כי נגיד בנק ישראל יהיה רשאי לתפוס ולהשמיד מטבעות שהוא סבור כי הן מזויפות.

## ביטול החוק

בשנת 1969 קבע תיקון לחוק כי המטבע הישראלי הוא השקל, אולם התיקון ייכנס לפועל עם החלטת שר האוצר. החלטה זו לא התקבלה במשך למעלה מעשור. בנובמבר 1977 המליץ נגיד בנק ישראל ארנון גפני ליישם את החוק מ-1969 ולהנפיק מטבע חדש שייקרא "שקל". במאי 1978 אישרו ראש הממשלה מנחם בגין ושר האוצר שמחה ארליך את המלצת הנגיד. ההחלטה על שינוי המטבע נשמרה בסוד עד למועד השינוי עצמו ב-22 בפברואר 1980. בשל האינפלציה הגבוהה ירד ערכה של הלירה (שערכה ביום ביטולה היה כ-40 לירות לדולר אמריקני אחד), ולכן הוחלט כי ערכו של השקל יהיה 10 לירות. כיוון שבינתיים התחלף שר האוצר, הודיע על השינוי שר האוצר החדש יגאל הורביץ. המעבר נעשה בהתאם לחוק מטבע השקל, תש"ם-1980. החוק החדש ביטל את פקודת המטבע באופן סופי.

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

המטבע
קטגוריה:ישראל: מטבעות
אמבט ריתוך

ממוזער|שמאל|220px|דיאגרמת אמבט ריתוך
בעיבוד מתכת, **אמבט ריתוך** מתייחס בדרך כלל לחלק בגודל של מטבע הניתן לעיבוד בריתוך, שבו מתכת הבסיס הגיעה לנקודת ההתכה שלה ומוכנה לחדירת חומר מילוי. אמבט הריתוך קריטית להצלחת תהליך הריתוך. היא נצפתה לראשונה בשנת 1903 בעת תהליך ריתוך בחמצן אצטילן על ידי פושה ופיקארד (Fouché & Picard), לאחר גילוי האצטילן על ידי אדמונד דייווי  בשנת 1836.

אמבט הריתוך חייב להתקיים לאורך החיבור ברוחב ועומק עקביים, והתנועה המשמשת לנשיאת אמבט הריתוך משפיעה ישירות על איכות זחל הריתוך. ריתוך שנוצר על ידי התחלה והובלה של אמבט ריתוך, ללא תוספת חומר מילוי, נקרא ריתוך אוטוגני.

## הערות שוליים

קטגוריה:ריתוך
אילן עזריאל

**אילן עזריאל** (נולד ב-19 באפריל 1968 בדימונה) הוא רקדן, כוריאוגרף, במאי ויוצר ישראלי. יצירתו משלבת מחול, תיאטרון חזותי, אנימציית חפצים ואפקטים מיוחדים. יצירותיו הוצגו בעשרות מדינות ברחבי העולם, בפסטיבלים, במרכזים תרבותיים ובבתי אופרה, ותרמו לחשיפת היצירה הישראלית בתחומי התיאטרון החזותי והפרפורמנס. בשנת 2004 נכלל ברשימת "100 אנשי התרבות של ישראל". עזריאל הציג את יצירותיו גם במשכן הנשיא ובאירועים ממלכתיים נוספים.

## ביוגרפיה
עזריאל נולד וגדל בעיר דימונה, במשפחה בת 11 ילדים. את הכשרתו כרקדן החל בבלט קלאסי מקומי. ובהמשך עבר להתגורר בתל אביב. בשנים 1998-1991 רקד בתיאטרון המחול ענבל ובשנים 1998–2000 רקד בלהקת המחול הקיבוצית. לאחר מכן המשיך להתפתח כיוצר עצמאי, ופיתח שפה אמנותית המתמקדת בשילוב בין תנועה לחפצים דוממים תוך שימוש באמצעים חזותיים, מוזיקליים וטכנולוגיים.

### קריירה
עזריאל יצר מופעים חזותיים ותיאטרליים שהוצגו על במות רבות בישראל ובלמעלה מ-30 מדינות ברחבי העולם, ביניהן ארצות הברית (ברודוויי), וטורקיה בסיוע משרד החוץ. מופעיו הוזמנו להשתתף גם בפסטיבלים בין-לאומיים, כגון פסטיבל אדינבורו בסקוטלנד, ופסטיבל הונג קונג לאמנויות.

יצירותיו של עזריאל הוצגו במוסדות תרבות בכל רחבי ישראל, במדעטק המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל בטכניון, במוזיאון תל אביב, במשכן הנשיא ובאירועים ממלכתיים נוספים.

### יצירות בולטות
* "אלומיניום" – מופע חזותי מבוסס תנועה שהוצג לראשונה בפסטיבל ישראל, בו נעשה שימוש בחומר האלומיניום ליצירת דמויות, תנועה ואפקטים בימתיים. המופע הוצג בלמעלה מ-30 מדינות.
* "ונטו" – מופע לכל המשפחה בנושא קיימות ואיכות הסביבה, המשתמש באמצעים כמו מאווררים, שקיות פלסטיק ויריעות ממוחזרות ליצירת סצנות חזותיות ודמויות מונפשות. המופע נוצר בשיתוף הבמאי אודי גוטשלק.
* "אלומינצ'יק" – סדנה חווייתית לילדים הכוללת קטעי מופע קצרים ופעילות יצירתית המדגישה את הקשר בין דמיון, חומר ותנועה.
* "Tubix" – תערוכה אינטראקטיבית שנוצרה בשיתוף מוזיאון המדע מדעטק, והוצגה בקיץ 2016 גם בפארק פרס לשלום בחולון. התערוכה שילבה מדע, טכנולוגיה ואמנות, וביקרו בה מאות אלפי מבקרים.

## קישורים חיצוניים
* האתר הרשמי של מופע ונטו
* דף מופע "אלומינצ'יק" באתר סל תרבות לאמנות
* 
* סרטון המופע "אלומיניום"
* אילן עזריאל בטלוויזיה - בתוכנית 'בוקר אור' 2018
* מן הטלוויזיה - המופע 'ונטו' 2022
* 

2025 06
קטגוריה:רקדני בלט ישראלים
קטגוריה:רקדנים ישראלים
קטגוריה:כוריאוגרפים ישראלים
כוסלת

[ממוזער|שמאל|220px|פרשים [נורמנים תוקפים את חומת המגנים האנגלו-סקסית בקרב הייסטינגס כפי שמתואר בשטיח באייה. ה"כוסלות" המתוארות כאן מוחזקות באחיזה ביד אחת מעל הראש, ולכן השימוש בהן אינו זהה ל"חניתות" של התקופה המאוחרת של ימי הביניים, כאשר הן צוידו ב"תופס" שנועד להפעיל את משענת החנית המחוברת לשריון הלוח של האוחז ושימשו בהסתערות.]]
**כּוֹסֶלֶת** (מהמונח האנגלי "lance" נגזר, דרך האנגלית התיכונה "launce" והצרפתית העתיקה  "lance", מהמילה הלטינית "lancea") מונח כללי שמשמעותו חנית או כידון ששימש הן את חיל הרגלים והן את חיל הפרשים, כאשר האנגלית שמרה בתחילה על משמעויות כלליות אלה. מאוחר יותר הוא התפתח למונח לכלי נשק דמויי חנית שתוכננו והותאמו במיוחד כדי להיות חלק מ"מערכת נשק" לשימוש המונח מתחת לזרוע במהלך הסתערות, מצוידים באביזרים נלווים מיוחדים כגון תופסנים (grappers) לחיבור עם משענות חנית  המחוברות לשריון חזה , ו-"vamplates", לוחות עגולים קטנים שנועדו למנוע מהיד להחליק במעלה הציר בעת הפגיעה. תכונות ספציפיות אלה היו בשימוש בסוף המאה ה-14.

למרות שהיו ידועים בעיקר כנשק צבאי וספורטיבי שנישאו על ידי אבירים ולוחמים אירופאים, השימוש בכוסלות היה נפוץ ברחבי מזרח אסיה , המזרח התיכון וצפון אפריקה בכל מקום בו היו רכיבות מתאימות וזמינות. כוסלות היו הנשק העיקרי של לוחמי הלנסרים מימי הביניים ואילך, וחיילים אלה נשאו גם כלי נשק משניים כגון חרבות, גרזני קרב, פטישי קרב, אלות ופגיונות לשימוש בקרב פנים אל פנים, מכיוון שהכוסלת הייתה לעיתים קרובות נשק לשימוש חד-פעמי בכל קרב, וננעצה במטרותיהם או נשברה בפגיעה. בהנחה שהכוסלת שרדה את הפגיעה הראשונית מבלי להישבר, היא יכלה גם להתגלות כלא מתאימה לקרבות סטטיים וקרובים יותר שבהם אורכה הפך למכשול.

## לקריאה נוספת
* Delbrück, Hans. History of the Art of War, originally published in 1920; University of Nebraska Press (reprint), 1990 (trans. J. Renfroe Walter). Volume III: Medieval Warfare.

## קישורים חיצוניים

* From Lance to Pistol: The Evolution of Mounted Soldiers from 1550 to 1600 (*myarmoury.com* article)

## הערות שוליים

קטגוריה:נשקי מוט
פרוגרמה

באדריכלות, **פרוגרמה** היא מסמך המפרט את הדרישות והתנאים שלפיהם יש לתכנן מבנה, שכונה, מוסד ציבורי וכדומה. במסמך כזה מפורטים, בעיקר:
* ייעודו של המבנה או השטח.
* אילו פונקציות הוא אמור לכלול (כיתות לימוד, משרדים, מחסנים, חניה וכו').
* כמה אנשים צפויים להשתמש בו.
* אילוצים תקציביים או סביבתיים.
* צרכים עתידיים.

פרוגרמה מכינים בשלב הראשוני ביותר של המיזם, עוד לפני תחילת התכנון האדריכלי. מטרתה להוות בסיס להגדרת הצרכים והדרישות של המזמין, ולתת למתכנני המיזם כיוון ברור למה נדרש מהמבנה או מהמרחב המתוכנן.

בהכנת הפרוגרמה משתתפים בדרך כלל היזם – הוא זה שמניע את התהליך, מגבש את המטרות הראשוניות ומזמין את הכנת הפרוגרמה. לעיתים זה משרד ממשלתי, רשות מקומית, מוסד ציבורי (כגון אוניברסיטה או בית חולים) או יזם פרטי. היזם נעזר בייעוץ, לעיתים על ידי אדריכל או יועצים אחרים, אשר אוספים את הנתונים מהשטח ומהמזמין, מסכמים את צורכי המשתמשים, קובעים אילו פונקציות דרושות במיזם ומה היקפן וגם מציעים חלופות תכנוניות במידת הצורך. לפעמים משתתפים בהכנת הפרוגרמה גם יועצים לתחומים טכניים (תחבורה, בטיחות, אנרגיה, קיימות וכו'), בעיקר במיזמים מורכבים.

לעיתים יעורבו בהכנת הפרוגרמה גם משתמשים עתידיים או בעלי עניין – במוסדות ציבוריים, נהוג לקיים ראיונות או סדנאות עם נציגי משתמשים (למשל, צוותי הוראה במקרה של בית ספר, רופאים במקרה של מרפאה וכו') כדי להבין את הדרישות האמיתיות של השטח.

קטגוריה:בנייה
קטגוריה:מסמכים טכניים
קורדיירה (פרובינציה)

**פרובינציית קורדיירה** (בספרדית: **Cordillera Province**) היא אחת משש פרובינציות במחוז מטרופולין סנטיאגו במרכז צ'ילה. המחוז מחולק ל-6 פרובינציות: צ'קאבוקו, קורדיירה, מאיפו, מליפייה, סנטיאגו וטלגנטה. בירת הפרובינציה פואנטה אלטו שוכנת כ-21 קילומטרים רבועים, דרום-מזרחית לסנטיאגו.

## מינהל
כפרובינציה, קורדיירה היא מחוז מנהלי ברמה השנייה של צ'ילה, המנוהל על ידי נציג מחוזי הממונה על ידי נשיא צ'ילה ונשאר בתפקיד כל עוד הוא נהנה מאמונו. 

### קומונות
הפרובינציה מורכבת משלוש קומונות, שכל אחת מהן מנוהלת על ידי עירייה המורכבת מאלקלדה ומועצה עירונית:

לפי מפקד האוכלוסין של 2017.

## גאוגרפיה ודמוגרפיה
שטח הפרובינציה הוא 5,528.3 קילומטרים רבועים, מה שהופך אותה לפרובינציה בעלת השטח הגדול ביותר בפרובינציה. על פי מפקד האוכלוסין של 2017, קורדיירה הייתה הפרובינציה השנייה בגודלה באוכלוסייתה באזור, עם אוכלוסייה כוללת של 650,294 תושבים.

הטופוגרפיה שלה כוללת שטח קטן בעמק המרכזי של צ'ילה, קרחונים, נהרות, הרי געש ואת רכס הרי האנדים, המהווים גבול עם פרובינציית מנדוסה בארגנטינה.

## תיירות

### קניון מאייפו ([[:es:Provincia_de_Cordillera_(Chile)|Cajón del Maipo]])
קניון מאייפו הוא אחד היעדים המתויירים ביותר בפרובינציה, שכן ניתן להגיע אליו דרך כביש סלול המוביל אל רכס ההרים הגבוה. זהו טיול נעים באביב ובחורף ניתן גם לבקר במעיינות החמים הטבעיים המלוחים שלו; בין אלה, הבולטים ביותר הם באנוס מוראלס, באנוס קולינה ודל פלומו .

בקניון מאיפו קיימים כמה מועדוני קאנטרי, הבולטים שבהם הם מועדון הקאנטרי המפורסם לאס ויזקאצ'אס (הממוקם בחלק המזרחי של פואנטה אלטו) ומסלול המרוצים הנושא את אותו שם. הקניון ממוקם 25.5 ק"מ מסנטיאגו .

לגוניאס הוא אתר סקי עם כל המתקנים הדרושים כדי ליהנות מספורט חורף. כביש הגישה אליו ממוקם ביציאה מסן חוסה דה מאיפו.

### הפארק הלאומי ריו קלריו ([[:es:Parque_nacional_Río_Clarillo|Parque Nacional Río Clarillo]])
הוא מציע נופים למרגלות עמק נהר קלריו. ניתן גם לראות הרים מנוקדים בקקטוסים, יערות ושיחים טרשתיים, השופעים בנקיקים. נהר קלריו זורם בשקיפות על פני תצורות סלע עם תצורות מוזרות, ויוצר בריכות טבעיות יפהפיות לשחייה בטוחה. הוא מציע גם אזורי פיקניק מאובזרים ושבילי הסברה.

## גלריה

קובץ:Cajón del Maipo.jpg|טקסט=Cajón del Maipo|קאחון דל מאיפו 


## ראו גם
צ'קאבוקו
מאיפו
מליפייה
סנטיאגו
טלגנטה
מטרופולין סנטיאגו
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'ילה: פרובינציות
קטגוריה:מטרופולין סנטיאגו
ענת סלונים

**ענת סלונים** (נולדה ב-8 באוקטובר 1975) היא שחקנית, זמרת, מדבבת, עיתונאית, מפיקה ויזמית תרבות ישראלית.

## ביוגרפיה
ענת סלונים נולדה בראשון לציון וגדלה בשכונת עלית ברמת גן. כשהייתה בת שמונה, עברה עם משפחתה לרעננה ובגיל 17 התגוררה עם מי שהיה בן-זוגה, המוזיקאי מקס גת-מור, חבר בלהקת "שפיות זמנית". את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד המרכז ובהמשך עברה ללהקת חיל החינוך "קול הזמן".

בשנת 2000 סיימה את לימודיה בבית הספר למשחק בית צבי. בהמשך, למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.

היא שיחקה, בין היתר, בהצגות רבות בתיאטרון הקאמרי, בתיאטרון חיפה, בתיאטרון אורנה פורת ובתיאטרון ארצי. בין תפקידה: שרלוטה במחזמר "קזבלן" מאת יגאל מוסינזון ובבימויו של צדי צרפתי, פנינוצ'קה ב"היה או לא היה" בבימויו של עמרי ניצן, נעמי ב"אישה בעל בית" מאת שמואל הספרי, שיינדל ב"כנר על הגג" בבימויו של משה קפטן, "מותו של סוכן" שביים מיכה לוינסון וגילמה את תפקיד הזונה עם השומה (לסירוגין עם פלורנס בלוך) ב"אשכבה" מאת חנוך לוין. בנוסף, שיחקה בהצגות "המפיקים" (עליה זכתה בפרס השחקנית המבטיחה של הקאמרי), "זורבה היווני" בבימויו של מנחם גולן, "טופלה טוטוריטו", "אי המטמון", "המפוזר מכפר אז"ר" (בה שיחקה במשך כ-15 שנה), "פינוקיו", "סאלח שבתי" מאת אפרים קישון, "על ניסים ונפלאות", "אל עצמי", "פלאשדאנס" וכן "בילי שוורץ" לצד טלי אורן.

בטלוויזיה גילמה את דמותה של מרים אשכול בסרט "האיש שניסה למנוע מלחמה" ששודר בערוץ הראשון והופיעה בתפקיד אורח בסדרה "רמזור". בנוסף, הופיעה סלונים בעשרות פרסומות בטלוויזיה.

עבדה כמדבבת באולפני אלרום, באולפני דאבי דאב (סדרת הטלוויזיה "דני פנטום"), באולפני Blue Sky Studios ("עידן הקרח 4: יבשת בתנועה") וב"פורום פילם" ("מפלצת של מלון").

מעבר להופעותיה על הבמה, סלונים יזמה את העסק העצמאי "המלקטות", המספק לקהל הרחב מופעי תרבות, בהם הרצאות, הצגות, סטנדאפ ושירה בציבור. בעבר כתבה טור אישי באתר mako בשם "לגור איתו" וכן כתבה כתבות מגזין רבות.

בשנת 2020 יזמה, לצד אומנים נוספים, את פרויקט "צו 8 לפועלי התרבות" למען מיצוי זכויות השחקנים ופועלי התרבות במהלך משבר הקורונה.

## חיים אישיים
סלונים מתגוררת בתל אביב. הייתה נשואה לשחקן רועי קקון ולזוג שתי בנות. בתה, אמלי קקון סלונים, שיחקה בסדרת הטלוויזיה "שכונת חיים" בערוץ כאן חינוכית.

## פרסים
* זכתה בפרס השחקנית הצעירה המבטיחה ע"ש עדנה פלידל בגין תפקידה ב"מפיקים" של הקאמרי.

## קישורים חיצוניים

* ענת סלונים, באתר הבמה
* חתולה שחורה עם כתם לבן, באתר הכיוון המזרח, 1 בינואר 2002

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות ישראליות
קטגוריה:מדבבות ישראליות
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
ציד ההיפופוטם והתנין

**ציד ההיפופוטם והתנין** הוא ציור שמן על בד מאת הצייר פטר פאול רובנס. הציור הוזמן בשנת 1615 לשם קישוט ארמון שלייסהיים, יחד עם שלושה ציורים נוספים המתארים סצנות של ציד אריה, זאב וחזיר בר. מחזור הציורים נבזז מן הארמון במהלך המלחמות הנפוליאוניות. רק ציורו של ציד ההיפופוטם והתנין הושב למינכן, ולאחר מכן צורף לאוסף האמנות אשר כיום מהווה חלק מגלריית פינקוטק הישן.

## תיאור היצירה
פטר פאול רובנס יצר את ציור השמן על בד "ציד ההיפופוטם והתנין" בשנים 1615–1616. סצנת הציד מתרחשת על גדות נהר הנילוס, כפי שמרמז עץ דקל המופיע ברקע. באותה תקופה נחשבו היפופוטמים ותנינים למטרדים מסוכנים, והשמדתם נתפסה כחובה המוטלת על האצולה.

בחבורת הציידים נכללים שלושה גברים הלבושים בתלבושת אוריינטליסטית, הרוכבים על סוסים ערביים ומשתמשים בחניתות ובחרבות, לצד שני משרתים הלבושים באפוד פשוט- אחד מהם נהרג בידי אחד מבעלי החיים. ההיפופוטם הזועם דורך על התנין, בשעה ששניהם מותקפים על ידי הציידים וכלביהם.

מראיהם הפיזי המדויק של ההיפופוטם והתנין בולט לעומת תיאורים בני התקופה, ומשקף את ההתעניינות הגוברת באמפיריציזם ובתולדות הטבע שאפיינה את התקופה. יש המשערים כי רובנס נסע לרומא כדי לצפות בגופת היפופוטם שהוצגה לזמן קצר כשהיא משומרת במי מלח, טרם יצירת הציור.

## היסטוריה
רובנס תרם רבות למסורת רבת-שנים של ז'אנר סצנות הציד הגדולות, ובמהלך שנות ה-1610 וה-1620 הפיקה סדנתו עשרות יצירות מסוג זה עבור פטרונים אריסטוקרטיים. בשנת 1615 הזמין מקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה, את "ציד ההיפופוטם והתנין" יחד עם שלושה ציורים נוספים המתארים ציד אריה, זאב וחזיר בר, לשם קישוט ארמון שלייסהיים — מעון הקיץ של נסיכי ויטלסבך.

רובנס וסדנתו יצרו את ארבעת ציורי הקנבס הגדולים באנטוורפן בשנים 1615–1616. אוסף האמנות של בית ויטלסבך היווה את גרעין הקמה של גלריית הפינקוטק הישנה במינכן, שם מוצגים כיום ציור ציד ההיפופוטם והתנין וציד האריה מאותו מחזור.

מחזור הציורים נבזז מארמון שלייסהיים במהלך המלחמות הנפוליאוניות. מבין הארבעה, רק "ציד ההיפופוטם והתנין" הושב למינכן, ובאותה עת צורף לאוסף שמרכיב כיום את הפינקוטק הישן.

המורכבות בהרכב הדמויות, הייצוג של תנועה סוערת ופעולה אלימה, הדרמה העזה והפלטה הצבעונית המבריקה - כל אלה מהווים סימנים מובהקים לסגנונו של רובנס. בהודעה שפורסמה ב-25 בינואר 1847, הביע אז'ן דלקרואה את הערכתו לתנין שבציור, אותו תיאר כ"יצירת מופת של ביצוע", אם כי העיר כי "הפעולה שלו הייתה יכולה להיות מעניינת יותר".

## יצירות קשורות מאת רובנס

קובץ:Peter Paul Rubens - Boar Hunt - WGA20416.jpg|ציד חזיר הבר
קובץ:La_Chasse_au_loup_et_au_renard_-_Rubens.jpg|טקסט=The Wolf and Fox Hunt| *ציד הזאב והשועלים*
קובץ:Rubens_Peter_Paul_Lion_Hunt_APMuenchen.jpg|טקסט=The Lion Hunt| *ציד האריות*
קובץ:Peter_Paul_Rubens_110.jpg|טקסט=The Tiger, Leopard and Lion Hunt| *ציד הנמרים, הנמרים והאריות*


## הערות שוליים

קטגוריה:סוסים באמנות
קטגוריה:כלבים באמנות
קטגוריה:פטר פאול רובנס: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורים בפינקוטק הישן
אבראהים סברה

**אבראהים מוחמד עבדאללה סברה** (בערבית: **إِبْرَاهِيم مُحَمَّد عَبْد الله صَبْرَة**, בתעתיק מדויק: **אבראהים מחמד עבדאללה צברה**; נולד ב-1 בפברואר 2006 בעמאן שבירדן) הוא כדורגלן ירדני המשחק בעמדת החלוץ בלוקומוטיבה זאגרב מליגת העל הקרואטית ובנבחרת ירדן.

## קריירת מועדונים
סברה גדל במחלקת הנוער של אל-ויחדאת. ב-29 בדצמבר 2022 קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגת העל הירדנית. ב-24 במאי 2023 חתם על חוזה מקצועני במועדון.

לקראת סוף עונת  ביסס את מעמדו כחלוץ הראשי של אל-ויחדאת.

ב-30 ביוני 2025 חתם בגזטפה מליגת העל הטורקית. 

## קריירה בין-לאומית
סברה נכלל בסגל נבחרת ירדן עד גיל 23 לטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2024, וערך שתי הופעות בטורניר.

ב-27 באוגוסט 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ירדן, בתיקו 0-0 נגד נבחרת קוריאה הצפונית במשחק ידידות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ירדנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ירדנים
קטגוריה:כדורגלני גזטפה
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיבה זאגרב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ירדן
קטגוריה:ספורטאים זרים בטורקיה
קטגוריה:ספורטאים זרים בקרואטיה
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-2006
אוגוסט פרידריך שנק

**אוגוסט פרידריך אלברכט שנק** (בגרמנית: **August Friedrich Albrecht Schenck**;  23 באפריל 1828 – 1 בינואר 1901) היה צייר גרמני-צרפתי, שנודע בציוריו בנושאי נוף ובעלי חיים. שנק נולד בעיר גליקשטאדט, בדוכסות הולשטיין, אשר באותה תקופה הייתה תחת שליטה דנית, אך חלק מהקונפדרציה הגרמנית. את רוב חייו הבוגרים בילה בצרפת.

הוא היה תלמידו של הצייר הצרפתי ליאון קוגנייה, והציג לראשונה בתערוכה ציבורית בשנת 1855. ציורו המפורסם ביותר, "ייסורים" (*Anguish*), משנת 1878, מציג כבשה המתאבלת על טלה מת, מוקפים בעורבים שחורים קודרים. היצירה נרכשה על ידי הגלריה הלאומית של ויקטוריה במלבורן בשנת 1880. בשנת 1885 הוענק לשנק תואר אביר בלגיון הכבוד הצרפתי.

## ביוגרפיה
[250px|ממוזער|ימין|"[ייסורים (אוגוסט פרידריך שנק)|ייסורים", ציור מאת שנק]]
בצעירותו עזב שנק את גליקשטאט במטרה להשתכר כ"סוכן יין" ברחבי גרמניה, רוסיה ופורטוגל. לאחר כחמש שנים בפורטוגל, עבר לפריז ולמד ציור אצל קוגנייה, מרצה באקול דה בוז-אר. לאחר מכן השתקע שנק בצרפת לצמיתות.

בגיל 27 ערך את הופעת הבכורה שלו כצייר בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1855. בשנת 1857 השתתף בתערוכת זיכרון בשלזוויג-הולשטיין. הוא התפרסם בעיקר כצייר בעלי חיים, ונחשב, לצד רוזה בונהר, לאחד מציירי החיות המבוקשים ביותר בתקופתו.

בסביבות 1862 השתקע שנק עם רעייתו לודוביקה סטפצ'ינסקה, ילידת ורשה, בעיירה אקואן צפונית לפריז, שהייתה מרכז לאמנים ואמנות. האמן רכש בה נכס גדול, אשר כללו בית וסטודיו. בשנת 1906 שונה שם הרחוב בו גר לרחוב אוגוסט שנק, לזכרו. ציורו *L’Échir* תלוי בבניין העירייה המקומי, והציור *שה האלוהים – Agnus Dei* נמצא בכנסיית העיירה.

שנק הלך לעולמו באקואן ב-1 בינואר 1901. קברו נמצא בעיירה, ושם הרחוב בו התגורר ממשיך לשאת את שמו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מהגרים לצרפת
קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1828
קטגוריה:נפטרים ב-1901
ור סקרום (מגזין)

**ור סקרום** (בלטינית - Ver Sacrum: "האביב הקדוש") היה כתב העת הרשמי של תנועת הזצסיון הווינאי. כתב העת נוסד על ידי גוסטב קלימט ומקס קורצוויל. שמו של כתב העת נלקח ממנהג דתי באיטליה הקדומה, במיוחד בקרב הסאבינים, בו הוקדשו נערים לאל מרס ונשלחו להקים מושבות חדשות. כך נפרד הדור הצעיר מן הדור הישן, בדומה לדרך בה רצתה ללכת תנועת הזסציון הווינאי.

כתב העת יצא לאור בין 1898 ל-1903. בכתב העת התפרסמו תמונות ועיצובים בסגנון הזסציון ביחד עם תרומות ספרותיות מכותבים מובילים באותה התקופה, לרבות ריינר מריה רילקה קנוט המסון, מוריס מטרלינק, הוגו פון הופמנסתאל, אוטו יוליוס בירבאום, ריכרד דהמל, ריקרדה הוך, קונרד פרדיננד מאייר יוזף מריה אוכנטלר וארנו הולץ המעצב הגרפי הראשי בכתב העת היה קולומן מוזר.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונים בגרמנית
קטגוריה:הזצסיון הווינאי
קטגוריה:מגזינים שהוקמו בשנת 1898