open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טבסקו

**טבסקו** (אנגלית: Tabasco) הוא מותג רטבים חריפים המיוצרים על-ידי חברת מק'ילני, מפלפלים חריפים מסוג טבסקו. החברה מייצרת מספר רטבים הנושאים את שם זה, כשהרוטב הקלאסי מיוצר מפלפלים חריפים, מלח וחומץ ומיושן כשלוש שנים בחביות עץ ששימשו ליישון ויסקי לפני בקבוקו.

הרוטב נמכר בכל העולם בבקבוקון זהה. הבקבוקון שקוף ועליו מדבקות, המכסה אדום ובעל שמונה צלעות. הרוטב נחשב פופולרי באזורים רבים בעולם.

חברת מק'ילֶני ("McIlhenny Company"), החברה המייצרת את הרוטב, נמצאת בבעלות משפחתית זה הדור החמישי. כל 166 מחזיקי המניות של החברה ירשו אותן או קיבלו אותן כמתנה מחבר במשפחת מקילני.

## תהליך ייצור והפקת הטבסקו
### מזרעים לרוטב
זרעי הפלפל המשמשים לרוטב נאספים מגידולי טבסקו באי אייברי שבלואיזיאנה. הזרעים נשלחים לגידול באמריקה המרכזית ובדרום אמריקה.

כחלק מהמסורת המשפחתית, הפלפלים נקטפים ידנית ולא על ידי מכונות. כל עובד נושא עמו מקל מיוחד ועליו סקאלה של צבעים. את הצבעים שעל המקל משווים לצבע הפלפלים. פלפל שצבעו לא מתאים, כלומר אינו בשל מספיק או בשל מדי, לא נקטף.

מאזורי הגידול השונים נשלחות מחיות הפלפלים למפעל באי אייברי, שם הם נטחנים למחית ומעורבבים עם מלח וחומץ. תחילה, נותנים לתערובת לתסוס במשך זמן קצר, ולאחר מכן המחית מוכנסת לתוך חביות מעץ אורן לבן שבהם היא עוברת תהליך ארוך של תסיסה ויישון במשך שלוש שנים. בגלל החומציות של הרוטב, התערובת מאכלת את המלגזות במפעל אותן יש להחליף כל שש שנים. שישה מכלי-אחסון ענקיים מחזיקים את הרוטב המוגמר, והוא מעורבב תדירות. כל מכל מחזיק בתוכו 1,660 קילו של מחית-פלפלים ו-5,300 ליטר חומץ. כל מכל כזה מפיק כ-6,166 ליטר רוטב המוגמר בכל מחזור.

בשנת 2005 נפגע האי אייברי קשות על ידי סופות טרופיות, והידועה שבהן היא סופת ההוריקן ריטה. המפעל ניצל בקושי מנזק גדול מאוד. כתוצאה מכך החליטו בעלי המפעל להשקיע סכום של חמישה מיליון דולר בהקמת סכר לוויסות המים והתקנת גנרטור לגיבוי.

ממוזער|

### מוצרים נוספים
בנוסף לרוטב הקלאסי, החברה מייצרת מספר רב של רטבים נוספים. ביניהם:
* רוטב מפלפל חלפניו ירוק
* רוטב מפלפלי צ'יפוטלה, טעמו מעושן
* רוטב מפלפל הבנרו ופירות, חריף במיוחד
* רוטב בטעם שום
* טבסקו בסגנון סיראצ'ה
*טבסקו סקורפיון, עשוי מפלפלי סקורפיון המסווגים כ"סופר חריפים"

בנוסף משווקת החברה מוצרים שונים, בטעם טבסקו או בתוספת טבסקו, בין המוצרים:
* פופקורן
* אגוזים
* חרדל
* רוטב לסטייק
* רוטב ווסטרשייר
* רוטב סויה
* רוטב טריאקי
* רוטב לגריל
* רוטב צ'ילי
* ממרחים שונים אחרים
* קטשופ
* בסיס לקוקטייל בלאדי מרי
* רוטב לכנפיים חריפות בסגנון באפלו

## ראו גם

* סיראצ'ה

## קישורים חיצוניים

* 

* טבסקו - האתר הרשמי (אנגלית)
* על ייצור הטבסקו (אנגלית) 

## הערות שוליים

קטגוריה:רטבים חריפים
קטגוריה:המטבח המקסיקני
קטגוריה:המטבח הקריאולי
קטגוריה:מותגי מזון
קטגוריה:המטבח האמריקאי
קרב נייבה

שמאל|ממוזער|250px|אלכסנדר ירוסלביץ' נלחם בשוודים
**קרב נייבה** (ברוסית: **Невская битва**) נערך, לפי מקורות רוסיים, ב-15 ביולי 1240, אולם מקורות שוודיים, גרמניים, פיניים ובאלטיים אינם מכירים קרב זה כלל. הקרב התקיים על הקרח שכיסה את נהר הנייבה ובסביבתו בין צבא המלך השוודי שהובל על ידי בירגר יארל לבין צבא רפובליקת נובגורוד בהנהגת הנסיך אלכסנדר ירוסלביץ'.

מטרת הפלישה השוודית הייתה כנראה להשיג שליטה על פתח הנהר ועל העיר לדוגה, וכך לתפוס את החלק החשוב ביותר בקו המסחר בין הוורנגים ליוונים אשר היה תחת שליטת נובגורוד במשך למעלה ממאה שנים.

בקרב ניצח אלכסנדר ירוסלביץ', ששינה את שמו לאלכסנדר נבסקי לזכרו.

## קישורים חיצוניים

* 

נייבה
קטגוריה:רפובליקת נובגורוד
אלכסנדר נבסקי

**אלכסנדר ירוסלביץ' נבסקי** (בסלאבית מזרחית עתיקה: **Алеѯандръ Ꙗрославичь**; 30 במאי 1220 – 14 בנובמבר 1263) היה נסיך רפובליקת נובגורוד וולדימיר.

## ביוגרפיה
עלה לכס ב-1236, ופעל להגנת שטחי נובוגורוד מפני שוודיה, המסדר הליבוני והדוכסות הגדולה של ליטא. ב-15 ביולי 1240 ניצח את השוודים בקרב נייבה. בעקבות הקרב והניצחון אימץ את השם "נבסקי" שמשמעותו "של נייבה"".

ב-5 באפריל 1242 פיקד על הקרב על הקרח. הקרב ידוע בשם "טבח הקרח". בקרב זה איבד המסדר הליבוני כ-20 אבירים ו-6 נלקחו בשבי. המלחמה נמשכה עד לשנת 1245. בשנת 1256 השתתף בקרבות נגד השוודים. לאחר מכך, עזב לוולדימיר. שלא כמו מדיניותו הלוחמנית נגד השוודים ונגד המסדר הליבוני, היה פייסני מאוד ביחס לטטרים. הוא כרת עמם מספר הסכמים שמנעו את כניסת הטטרים למרחב. הוא ציית להוראות השליטים המונגולים.

נבסקי נקבר בוולדימיר. בשנת 1724 הועבר קברו לסנקט פטרבורג. על שמו השדרה הגדולה של סנט פטרבורג - נבסקי פרוספקט. ברוסיה הקיסרית, ברית המועצות ורוסיה המודרנית הוענקו ומוענקים עיטורים על שמו.

## ראו גם
* 
* קתדרלת אלכסנדר נבסקי (סופיה)
* קתדרלת אלכסנדר נבסקי (טאלין)
* כנסיית אלכסנדר נבסקי (ירושלים)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא רוסים
הרפובליקה הפאודלית של נובגורוד
קטגוריה:נסיכי ולדימיר
קטגוריה:ילידי 1220
קטגוריה:נפטרים ב-1263
נייבה (נהר, רוסיה)

**נייבה** (ברוסית: **Нева**) הוא נהר רוסי באורך 74 קילומטרים הנובע מימת לאדוגה ונשפך לתוך הים הבלטי במפרץ נייבה שבמפרץ הפיני, ליד סנקט פטרבורג.

בשפך הנהר נבנה סכר להגנת חופי סנקט פטרבורג מפני השיטפונות הנגרמים מגלי הסערות. הנהר מהווה חלק מנתיב המים וולגה-בלטי. בדלתה של הנהר ישנם מספר איים היוצרים ביניהם תעלות. האי הגדול ביותר הוא נייבה הגדול והתעלות הגדולות ביותר הן: תעלת מורסקוי, תעלת אובוודני, תעלת גריבוידוב ותעלת קריוקוב.

על הקרח שכיסה את נהר הנייבה ובסביבתו נערך בשנת 1240 קרב נייבה בין הצבא השוודי ובין צבאו של נסיך נובגורוד, אלכסנדר ירוסלביץ'. לאחר הניצחון לקח לעצמו הנסיך את השם אלכסנדר נבסקי לזכר קרב נייבה.

## ראו גם
* טיסה 366 של אירופלוט

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רוסיה: נהרות
קטגוריה:סנקט פטרבורג: נהרות ותעלות
קטגוריה:נהרות הנשפכים לים הבלטי
קרונשטאדט

[ממוזער|שמאל|250px|פסל של [פיוטר הגדול, מייסד קרונשטאדט]]
**קרונשטאדט** (ברוסית: **Кронштадт**) היא עיר נמל רוסית באי קוטלין שבמפרץ הפיני. העיר מכסה חלק גדול מדרום מזרח האי וממוקמת מול מרכז סנקט פטרבורג. מבחינה מנהלית העיר שייכת לנפת קרונשטאדט (Кронштадтcкий район) של העיר סנקט פטרבורג. נכון לשנת 2018 מתגוררים בעיר 44,401 תושבים.

עד 1983 הגישה לעיר הייתה אפשרית רק דרך הים וכיום העיר מקושרת ליבשה באמצעות כביש הטבעת של סנקט פטרבורג. החלק של המפרץ הפיני, שבין האי קוטלין ובין סנקט פטרבורג, קיבל את שם העיר ונקרא "מפרץ קרונשטאדט".

## היסטוריה
העיר הוקמה על ידי פיוטר הגדול, לאחר שבשנת 1703 כבש את האי מידי שוודיה, לה השתייך בהתאם לחוזה סטולבובו. החל משנות ה-20 של המאה ה-18 העיר הייתה הבסיס הראשי של הצי הבלטי של האימפריה הרוסית. להגנתו מהים נבנו בסביבה מבצרים, לרבות מצודת אלכסנדר על אי מלאכותי.

בשנת 1918 התרכז כל הצי הבלטי של הרפובליקה הסובייטית החדשה בנמל העיר. בשנת 1921 פרץ מרד קרונשטאדט. לאחר מלחמת העולם השנייה פחתה חשיבותה של העיר כבסיס הצי, לאחר העברת רוב כלי השיט למערב הים הבלטי. גם לאחר התפרקות ברית המועצות לא הוחזר הבסיס הראשי של הצי לעיר, אך נמל קרונשטאדט, הממוקם מול סנקט פטרבורג, עדיין מהווה בסיס חשוב של הצי הבלטי ובו מספנות שונות. מכאן גם יוצא משט האוניות במפגן הראשי לרגל חגיגות יום ההולדת של הצי הרוסי הנערכות מדי שנה בחודש יולי.

ב-1990 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית, כחלק מהמרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג ואתרים הקשורים אליה.

## אתרים בעלי עניין
* קתדרלת הים
* פוטשטוק - ביתן מד גאות המשמש כנקודת הייחוס לגובה פני הים הבלטי בכל המדינות הבלטיות. ברוסיה ובמספר מדינות נוספות הביתן משמש כנקודת יחוס גם למדידת גבהים, עומקים, ואף של מסלולי של רכבי חלל. הביתן הוקם בשנת 1707.
* המבדוק היבש של פיוטר הגדול - בניית התעלה עם המבדוק החלו ב-1719 לפי הנחייתו של הצאר פיוטר הגדול, והמבדוק נפתח ב-30 ביולי 1752. הרעיון של פיוטר הגדול היה לייבש את המבדוק תוך זמן קצר באמצעות בריכה החפורה נמוך יותר מפני הקרקע של המבדוק היבש. מהבריכה היו המים נשאבים עם מנוע רוח. המתקן ההידרוטכני הייחודי השתרע על שטח של 2.24 קמ"ר, וקיבולו עד 10 אוניות בו-זמנית. ב-1774 הותקן למשאבת המים מנוע קיטור. במכונת הקיטור הזאת השתמשו יותר מ-75 שנה.

## ערים תאומות

* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* קרונשטאדט ביברייסקיה אנציקלופדיה 
* 
* 

קטגוריה:סנקט פטרבורג: ערים
קטגוריה:רוסיה: ערי נמל
קטגוריה:רוסיה: ערי חוף
קטגוריה:בסיסי חיל הים הרוסי
קטגוריה:המפרץ הפיני
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1703
קוטלין

**קוטלין** (ברוסית: **Ко́тлин**) הוא אי רוסי במפרץ הפיני. באי נמצאת עיר הנמל הרוסית קרונשטאדט.
## גאוגרפיה
האי בעל צורה מאורכת, מצפון־מערב אל דרום־מזרח ונוכחותו מחלקת את מי המפרץ הפיני לשתי תעלות ימיות, התעלה הצפונית והתעלה הדרומית.

האימפריה הרוסית, שהונהגה על ידי פטר הגדול, כבשה את האי מידי שוודיה בשנת 1703. בנמל של קרונשטאדט נמצא בסיס צי רוסי חשוב מאוד. הימצאותה של סנקט פטרבורג, העיר השנייה בגודלה ובחשיבותה ברוסיה, במרחק של 32 ק"מ בלבד, מוסיפה לחשיבות האסטרטגית של האי.

שפת התכנות Kotlin נקראת על שם האי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:איים בים הבלטי
קטגוריה:רוסיה: איים
קטגוריה:סנקט פטרבורג: גאוגרפיה
קטגוריה:המפרץ הפיני
חדשות הספורט

**חדשות הספורט** היה יומון ספורט שיצא לאור בין השנים 1954 ו-1985, והיה בזמנו עיתון הספורט הפופולרי בישראל. בשיאו מכר למעלה מ-47,000 עותקים ביום.

## ההתחלה

העיתון יצא לאור לראשונה בשנת 1954. נוסד על ידי שבעה עיתונאי ספורט מעיתונים שונים: ישראל פז העורך הראשי של העיתון, ששימש גם ככתב מרכזי בעיתון, יעקב אפלויג, יהודה גבאי, יחיאל ארזי, נחמיה בן אברהם, אלכסנדר אלכסנדרוני ויזהר ברנר. לתפקיד עורך אחראי נבחר עו"ד אמנון חלד, גיסו של בן-אברהם. בארבע שנותיו הראשונות יצא העיתון לאור פעמיים בשבוע, בימים ראשון ורביעי. מאוחר יותר, לתקופה של עשרה חודשים, הוא יצא לאור שלוש פעמים בשבוע (בימים ראשון, שלישי וחמישי). משנת 1959 ועד סגירתו בשנת 1985 יצא מדי יום.

## עיתון הספורט הפופולרי במדינה

העיתון זכה בשנות השישים לפופולריות גדולה מאוד משתי סיבות עיקריות:

* עיתוני הספורט שהיו בארץ בשנות החמישים לא היו אובייקטיביים והיו מזוהים בדרך כלל עם מרכז מסוים: "ספורט ישראל" עם מכבי, "ספורט לעם" עם הפועל ו"הספורט הלאומי" עם בית"ר. "חדשות הספורט" היה עיתון אובייקטיבי מאוד בהשוואה אליהם.
* בשנות השישים, כאשר הפופולריות של העיתון הייתה בשיאה, טרם הייתה טלוויזיה בישראל. גם כשהייתה, התקשתה מחלקת הספורט לכסות את הליגה הראשונה באופן מלא, ו"חדשות הספורט" היה התחליף היחיד, שכן מדורי הספורט היומיים היו מצומצמים ביותר. מהדורות ימי ראשון נחשבו לפופולריות ביותר של העיתון.
העיתון היה גם בשנות השבעים פופולרי מאוד.

חדשות הספורט היה עיתון הספורט הראשון שהעניק ציונים לשחקנים.

## אירועים גדולים שחדשות הספורט סיקר

במהלך תקופת קיומו של העיתון זכה העיתון לסקר מספר אירועי ספורט גדולים:

* זכייתה של נבחרת ישראל בכדורגל בגביע אסיה.
* עליית נבחרת ישראל בכדורגל למונדיאל 1970.
* זכייתה של מכבי תל אביב בכדורסל בגביע אירופה הראשון שלה בשנת 1977
* ניצחונה של נבחרת ישראל בכדורסל על יוגוסלביה באליפות אירופה בשנת 1979 שנערכה בטורינו

## סגירת העיתון
בראשית שנות השמונים החלו העיתונים היומיים מעריב וידיעות אחרונות להופיע בצבע, ומוספי הספורט היומיים שלהם הורחבו וכללו יותר כתבות בהשוואה לשנים קודמות. בנוסף לכך, העיתונים היומיים היו זולים יותר מחדשות הספורט. כתוצאה מכך התקשה חדשות הספורט להתחרות בהם ולבסוף נסגר בשנת 1985.

בסך הכל הוציא העיתון 7,649 גיליונות במהלך 31 שנות קיומו.

בשנת 1998, 13 שנים לאחר שנסגר, זכה העיתון בפרס היובל של משרד החינוך.

## כתבים בולטים לאורך השנים
* עמוס כרמלי (כתב תחת השם "עמוס שוורץ")
* משה קשטן
*שמעון וילנאי
*דני דבורין
*אבינעם פורת
*צבי קופמן 
* יהושע שגיא
* שלום ואנו
* מוטי חביב
* יהודה גבאי - הבעלים והעורך הראשי של העיתון ב-30 שנותיו
* יוסף גלזר
* יחיאל ארזי - מייסד ומבעלי העיתון ועורך 
* נחמיה בן אברהם - מייסד ומבעלי העיתון ועורך 
* פנחס "פיני" זהבי
* מנחם לס
* שאול אייזנברג- עורך ראשי של שבועון העיתון
* ישעיהו פורת
* מימל - צלם

## קישורים חיצוניים
* 
* 

*
קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:עיתוני ספורט
קטגוריה:תקשורת ספורט בישראל
מרכזי

**פרובינציית מַרְכַּזי** (בפרסית: **استان مرکزی**) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה היא העיר אראכ. שטח הפרובינציה 29,130 קמ"ר.

הפרובינציה נמצאת במערב איראן. אוכלוסייתה מונה כ-1.35 מיליון איש. גבולות הפרובינציה נקבעו ב-1980 כאשר היא התפצלה לפרובינציית מרכזי (הנוכחית) ופרובינציית טהראן. משמעות המילה "מַרְכַּזי'" בפרסית היא "מרכזי".

## גבולות

פרובינציית מרכזי גובל עם הפרובינציות: טהראן, קום, אלבורז, קזווין, המדאן, לורסטאן ואספהאן.

## אקלים
החורף במחוז זה קר ויבש כיוון שהמחוז מוקף בהרים.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:איראן: פרובינציות
מנזר הלזריסטים

ממוזער|קפלה בתוך המנזר הלזריסטי
ממוזער|מבט על הכניסה למנזר הלזריסטי מרחוב זמנהוף. המבנה העיקרי מוסתר בין העצים
**מנזר [[מסדר סנט לזרוס|הלזריסטים]]** הוא בניין ברחוב אגרון (מספר 20) בירושלים (**בית ישעיהו**), שנבנה מראשיתו כבית חולים למצורעים, מתחילת המאה ה-21 מתגוררים באגף של המבנה מספר נזירים של המסדר הדומיניקני וחלק הארי מושכר לממשלת ארצות הברית, עד לסוף שנת 2018 שימש חלק זה כמשרדים של הקונסוליה האמריקאית ועם העברת השגרירות האמריקאית לירושלים ב-2019 הפך המבנה לחלק ממשרדי השגרירות.

## היסטוריה
הבניין נבנה במאה התשע עשרה כבית חולים למצורעים. היוזמה להקמת הבניין באה מאצילה גרמניה בשם אוגוסטֶה פון קפנברינק־אשרדן (Auguste von Keffenbrinck-Ascheraden) שביקרה בירושלים בשנת 1865 והזדעזעה ממצבם של המצורעים בעיר. היא תרמה סכום כסף שבאמצעותו נרכש המגרש בסמיכות לבריכת ממילא והוקם הבניין. הבניין תוכנן על ידי קונרד שיק כבניין בן קומה אחת ובו שמונה חדרים, מטבח וחדר רחצה. בשנת 1870 הסתבר שהבניין צר מלהכיל את מצורעי ירושלים והוחל בבניית בית החולים למצורעים שבשכונת טלביה. בשנת 1887 נחנך הבניין החדש בטלביה ובית החולים למצורעים עבר למשכנו החדש. לאחר מכן שימש הבניין ברחוב אגרון כפנסיון בשם 'פנסיון וילאמס'.

היות שהתרומה להקמת הבניין נמסרה לידיו של הבישוף הפרוטסטנטי סמואל גובאט, היה הבניין חלק מרכושה של הבישופות הפרוטסטנטית של ירושלים. באותה העת איגדה בתוכה הבישופות גרמנים ואנגלים יחדיו. לאחר פירוקה של הבישופות והתפצלותה לשתי כנסיות נפרדות, אנגלית וגרמנית, עברה הבעלות על המבנה לידי הקונסוליה הגרמנית של ירושלים.

בשנת 1904 רכשו הנזירים הלזריסטים את המבנה ובשנת 1906 נפתח בבניין סמינר תאולוגי. בשנת 1913 נוספו לבניין הקומה השנייה והשלישית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה התגוררו במבנה חיילים טורקים, ולאחר כיבוש ירושלים בידי הכוחות הבריטיים היה המבנה בשימושה של יחידת אספקה של הצבא הבריטי.

לאחר מלחמת העולם הראשונה שבו למבנה הנזירים הלזריסטים. המבנה שופץ והוקם בית תפילה בחלקו המזרחי. הנזירים הלזריסטים שוכנים במבנה עד היום. בחלק אחר של המבנה מתגוררים נזירים דומיניקנים. בשנת 1962 נקרא האב מרסל דיבואה לעמוד בראש קבוצת הנזירים שפעלה בבניין. הבניין מצוי ברשימת האתרים לשימור בתוכנית המתאר המקומית של עיריית ירושלים.

החל משנת 2006 מושכר חלק ניכר של הבניין לקונסוליה האמריקאית השוכנת בבניין השכן, שנזקקה להרחבת שטח למשרדיה. שני המתחמים חוברו בגשר ארעי, ובחזית המנזר מתנוסס דגל ארצות הברית. בתחילת 2019 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על העברת שגרירות ארצות הברית מתל אביב לירושלים, כחלק ממהלך זה נבלעה הקונסוליה הירושלמית אל תוך השגרירות והחל מאמצע 2019 הפכו מבנה הקונסוליה ברחוב אגרון והמנזר הלזריסטי הצמוד אליו לחלק ממבני השגרירות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:רחוב אגרון
סולוי

[שמאל|ממוזער|200px|רצפת [פסיפס בסולוי, מעוטרת בציור של ברבור]]
**סולוי** (ביוונית: **Σόλοι**, ידועה גם כ**סולי**) היא עיר עתיקה בקפריסין, הממוקמת לחוף מפרץ מוֹרפֿוּ (Morphou).

השרידים הארכאולוגיים המצויים בעיר כיום הם בעיקר מתקופת רומא העתיקה, בייחוד רצפות פסיפס מבזיליקת העיר, עם איורי ציפורים, בעלי חיים שונים וצורות גאומטריות. יש גם אמפיתיאטרון בעיר, אך בעקבות שחזורים רבים איבד את צביונו המקורי.

## היסטוריה

במאה ה־8 לפנה"ס הייתה קפריסין כולה נתונה תחת שלטונה ההגמוני של צור. בתחילת המאה ה־7 לפנה"ס נחלשה אחיזת צור באי, והאימפריה האשורית החדשה קיבלה את השליטה עליו; מלכי האי, וביניהם ארסו/ארשו (שמי) מלך סולוי השמי, העלו מס וחומרי בנייה לאסרחדון, וכן באו לאשורבניפל להגיש לו מנחות ולנשק את רגליו, והוא הכריחם ללוות עם כוחותיהם ואוניותיהם את חייליו בים וביבשה.

בתחילה השתרעה סולוי על שטח מצומצם מאשר שטחה כיום. כל המרכז העירוני של העיר תוכנן על ידי סולון האתונאי (638–558 לפנה"ס), ששמה של העיר מיוחס לו, אלא ששמה של העיר נזכר כבר במנסרת אסרחדון משנת 673-672 לפנה"ס, וזמנה קודם לסולון.

סולוי הייתה אחת מעשר ערי-הממלכות שהרכיבו את קפריסין באותה תקופה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צפון קפריסין
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
קטגוריה:קפריסין: אתרים ארכאולוגיים
הדסה שרמן-פריאל

**הדסה שרמן-פריאל** (ט"ו באב ה'תר"ע, 21 באוגוסט 1910 – כ"ח באב ה'תשנ"ב, 27 באוגוסט 1992) הייתה מחלוצות החינוך המוזיקלי בישראל, יושבת ראש התאחדות הבוגרים והחניכים וחברת הוועד המפקח של גימנסיה הרצליה.

## ביוגרפיה
שרמן נולדה בקיץ 1910 באודסה, ועלתה לארץ ישראל כתינוקת בת שנה עם הוריה הד"ר משה שרמן, ראשון רופאי האף-אוזן-גרון בארץ וממייסדי ההסתדרות הרפואית, ורבקה ריימיסט. 

בוגרת מחזור ט"ז של גימנסיה הרצליה. בתל אביב למדה אצל רבקה בורשטיין-ארבר ואצל אריה אבילאה, ואחר-כך הוסמכה במוזיקה באוניברסיטת לייפציג.

ב-1924 חיברה ביחד עם אחיה מאיר, לימים הציר הכלכלי של ישראל בארצות הברית ומנכ"ל חברת הנפט "פז", את האופרה "אמנון ותמר" שהועלתה בגימנסיה על ידי בני מחזורה. על "אמנון ותמר" סיפרה הדסה:
ממוזער|שיעור מוזיקה עם הדסה שרמן, 1935

שרמן לימדה מוזיקה בגימנסיה מאמצע שנות השלושים ועד סוף שנות השישים. ניצחה על תזמורת ומקהלת הגימנסיה, יזמה והקימה מפעלים רבים. העלתה הפקות רבות, בהן "בריאת העולם" של היידן, "אורפיאו ואוארידיצ'ה" של גלוק ו"חליל הקסם" של מוצרט - כולם בביצוע תלמידי הגימנסיה. על הפקת פפגנו כתב נתן דונביץ':

על הפקה מאוחרת יותר, האורטוריה "יפתח" של ג'אקומו קריסימי, שבוצעה ב-1962 כתבה אחת התלמידות:

ב-1934 נישאה שרמן למנצח וולפגנג פרידלנדר (לימים זאב פריאל).

עם צאתה לגמלאות הקימה את התאחדות הבוגרים והחניכים של הגימנסיה ואף עמדה בראשה. אִרגנה כנסי בוגרים ועמדה בקשר אישי עם מאות ואלפי תלמידי הגימנסיה.

בין תלמידיה הרבים היו שהפכו למוזיקאים מקצועיים, בהם המלחין והמעבד גיל אלדמע, נגן הקרן יעקב מישורי והמלחין והמנצח נעם שריף.

בשנת תשמ"ז-1987 הוענק לה תואר יקירת העיר תל אביב-יפו.

## קישורים חיצוניים

* ריאיון עם נעם שריף באתר הבמה, אוקטובר 2005
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראליות ילידות האימפריה הרוסית
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:מורות למוזיקה בישראל
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:סגל גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:יקירות תל אביב-יפו לשנת 1987
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1992
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
מאיורדומוס

ה**מאיורדומוס** (מלטינית: **maior domus**; מאיור – מנהל; דומוס – הבית), כלומר **השר אשר על הבית** או **מנהל הבית** היה תואר ותפקיד בחצרות המלוכה בימי הביניים המוקדמים, שהיה בשימוש בעיקר באימפריה הפרנקית במאה ה-7 וה-8.

במהלך המאה ה-7 הפך תפקיד זה לתפקיד החשוב ביותר בממלכה המרובינגית באוסטרזיה, ולמלכים הייתה למעשה רק סמכות סמלית. המאיורדומוס הוא תפקיד המפתח שאפשר את החלפת השושלת המרובינגית בשושלת הקרולינגית ובכך אפשר את עלייתו של פפין הגוץ (השלישי) ואת עלייתו של בנו קרל הגדול.

בתחילה היה התפקיד סוג של ראש מטה הארמון ועם הזמן צבר עוד ועוד סמכויות עד שגבר כוחו מזה של המלך, אחת הסיבות העיקריות לכך היא שעל מנת להגיע למלך היה צריך לעבור דרך המאיורדומוס. התפקיד עבר בירושה בין משפחות אצולה מסוימות. באוסטרזיה, פפין מלנדן (הראשון) השתלט על התפקיד והעבירו לבנו, גרימואלד. גרימואלד שינה את שמו של בנו לשם מרובינגי, "כילדברט" ושכנע את המלך סיגברט השלישי לאמץ אותו. עם מותו של סיגברט, הגלה גרימואלד את יורש העצר דגוברט השני למנזר באירלנד והכתיר את כילדברט למלך. המהלך לא צלח ומשפחות האצולה האחרות הביאו להוצאתם של גרימואלד וכילדברט להורג.

כעבור כמה שנים פפין מהרסטל (האמצעי) ממשפחת הפיפינידים הצליח להשתלט על משרת המאיורדומוס. בנו הוא קרל מרטל, שהוא גם סבו של קרל הגדול. בנו של קרל מרטל, פפין הגוץ (השלישי), היה למלך הקרולינגי הראשון ומייסד השושלת הקרולינגית.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ימי הביניים
קטגוריה:השושלת הקרולינגית
קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:פרנקים
קטגוריה:תארים
קטגוריה:פיפינידים
קטגוריה:מאיורדומי
חקר מקרה

**חקר מקרה** (או **מקרה בוחן**, **Case Study**) היא שיטה מחקרית, של תצפית מדעית המקובלת במדעי החברה ובמדעי הרפואה. בספרות המחקרית אין הגדרה אחת לחקר מקרה, עם זאת ניתן להגדירה כמחקר אינטנסיבי על אדם, קבוצת אנשים או יחידה, שמטרתו להכליל על מספר יחידות. זוהי שיטת מחקר לא כמותית. 

במסגרת חקר מקרה נערכת תצפית על פעילות אנושית במקום ובזמן מסוים. בניגוד למחקרים הנשענים על דוגמאות רבות, חקר מקרה עוסק במקרה בודד אותו חוקרים לעומק ולאורך זמן. בין מדעי החברה ניתן למצוא שימוש במתודה מחקרית זו בתחומים רבים, כגון סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, פסיכותרפיה, ייעוץ ארגוני, מנהל עסקים, חינוך, היסטוריה, תורת המשפט ועבודה סוציאלית. חקר מקרה משמש פעמים רבות כתצפית גישוש - כלומר הוא משמש להיכרות ראשונית עם תופעה ולחיפוש השערות על אודותיה שיוכלו להיבדק במחקרים מאוחרים יותר. בין היתר, מחקרי מקרה מספקים הזדמנות לחוקר לקבל ראייה הוליסטית ועמוקה על בעיית המחקר, אשר עשויים להקל על תיאור, הבנה והסבר הבעיה הנחקרת.

רוברט יין , הנחשב לחוקר והתאורטיקן המוביל של שיטת חקר המקרה במדעי החברה, טוען כי חקר מקרה הוא מחקר ניסויי, אמפירי מטבעו, אשר חוקר תופעה שהיא חלק ממארג חיי היום יום. הגבולות בין התופעה הנחקרת ובין מה שמסביב לה, טוען יין, לא תמיד ברורים. אף על פי כן, חקר מקרה צריך לעמוד בקריטריונים של תוקף ומהימנות. 

חוקרים רבים רואים בחקר מקרה גישה מחקרית או אסטרטגיה מחקרית, יותר מאשר מתודה מחקרית. ראיית חקר מקרה כגישה מחקרית, מובילה לראייה רחבה יותר של המושג ומאפשרת הכללת שיטות (מתודות) מחקריות רבות, כגון ראיונות, תצפיות, ניתוח מסמכים ואפילו איסוף נתונים בשיטה כמותנית.

## סוגי חקר מקרה
רוברט סטייק  ערך טיפולוגיה לשלושה סוגים של חקר מקרה:
#חקר מקרה פנימי: מיועד להיכרות מעמיקה עם מקרה על מנת לעמוד על מהותו, כל זאת למען קבלת תובנות על אודותיו. למשל, כנופיית נערים יכולה להפוך לקבוצת כדורגל ולהפך. במסגרת חקר המקרה הייחודי ניתן לבחון מדוע וכיצד קבוצת צעירים הופכת לכנופיה או לקבוצת כדורגל.
#חקר מקרה אינסטרומנטלי: חקר המקרה לא נעשה עבור המקרה לכשלעצמו, אלא כדי להגיע לתובנות נוספות בנוגע לנושא מסוים. למשל, חקר מקרה הבודק את משבר הטילים בקובה, יכול ללמד אותנו על תהליכים של קבלת החלטות בארגונים, קבוצות ומערכות אחרות.
#חקר מקרה קולקטיבי: מחקר של אוסף מקרים ספציפיים, שבעזרתם, אם בדרך של דמיון או בדרך של הנגדה, מגיעים לתובנות כלליות.

## ראו גם
* תיאור מקרה

## קישורים חיצוניים

* דוגמה לחקר מקרה בפסיכיאטריה - תיאור של ילדה עם סוג נדיר של אוטיזם: J Pediatr Neurosci. 2012 Jan;7(1):55-7.  Childhood disintegrative disorder. Charan SH.
* מרגלית יוסיפון,  "פרק שישי: חקר מקרה", בתוך נעמה צבר בן-יהושע (עורכת), **מסורות וזרמים במחקר האיכותני : תפיסות, אסטרטגיות וכלים מתקדמים**, מכון מופ"ת, 2016. 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:השיטה המדעית
קטגוריה:שיטות מחקר במדעי החברה
קטגוריה:שיטות מחקר
וירג'יל תומסון

**וירג'יל תומסון** (באנגלית: **Virgil Thomson**, 25 בנובמבר 1896 – 30 בספטמבר 1989) היה מלחין אמריקאי ממיזורי, שהרקע הכפרי שלו בא לידי ביטוי ביצירותיו.

## ביוגרפיה

תומסון למד בפריז אצל המלחינה נדיה בולאנז'ה ואחר התיישב בניו יורק לצד אהרן קופלנד. בין השנים 1940–1954 שימש כמבקר המוזיקה של ההראלד טריביון. כתיבתו בנושאי מוזיקה מצטיינת בשנינות ובשיפוט עצמאי.

בשנות ה-30 של המאה העשרים עבד תומסון כמלחין תיאטרון וקולנוע. ההזמנה הראשונה שלו לקולנוע הייתה לסרט "המחרשה שהבקיעה את המרחבים", בתמיכת מנהל ההתיישבות של ארצות הברית. תומסון הלחין את המוזיקה גם לסרט "הנהר", עוד הפקה במימון מנהל ההתיישבות. בשנת 1949 קיבל את פרס פוליצר למוזיקה על המוזיקה שהלחין לסרט "סיפור לואיזיאנה".

תומסון עבד עם גרטרוד שטיין על האופרות "ארבעה קדושים בשלוש מערכות" ו"האם של כולנו".

## קישורים חיצוניים

* ריאיון עם תומסון
* Art of the States: Virgil Thomson
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיזורי
קטגוריה:קנזס סיטי (מיזורי): אישים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:מבקרי מוזיקה אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס מרכז קנדי
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: מוזיקה
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1989
המטבח הבלגי

[ממוזער|שמאל|250px|גבינת [לימבורגר]]
[ממוזער|שמאל|200px|[ופל בלגי]]
**ה[[מטבח]] [[בלגיה|הבלגי]]** משלב מסורות קולינריות של המדינות השוכנות בקרבת בלגיה, בייחוד צרפת, גרמניה, אוסטריה וספרד. המטבח הבלגי מאופיין במנות גדולות יחסית, אך ברמה גבוהה. למעשה, יש המאפיינים את המטבח הבלגי כתערובת בין ה"כמויות" של המטבח הגרמני ו״האנינות" של המטבח הצרפתי. הבישול הביתי בבלגיה נוטה להיות יותר "כבד" ודומה מבחינה זו למטבח הגרמני  וההולנדי, אך במסעדות "בלגיות" הנטייה היא לבשל בסגנון דומה לסגנון הצרפתי. חומרי הגלם הנפוצים במטבח הבלגי הם: פירות ים מלווים ברטבים שונים, נתחי בשר וקדרות מלוות בירקות שורש שונים ובירקות מקומיים, דוגמת האנדיב וכרוב ניצנים (המכונה גם כרוב בריסל).

קרבונאד פלמנד הוא מאכל בשר אופייני.

ייצור גבינת פאסנדאלה החל בשנות ה-30 של המאה ה-20 והיא זכתה בפופולריות רבה.

בהתאם למטבח צרפתי הבלגים הם מומחים באפית מאפים וקינוחים. אחד מהמאכלים הלאומיים הנפוצים ביותר הוא הופל הבלגי- אותו ניתן למצוא באופן קבע בפינות רחוב ואף במשאיות מזון. מעבר לכך מצטיינים הבלגים באפיה של מאפים כגון קרואסונים, באגטים ושלל מאפים מתוקים. 

מומחיות נוספת של הבלגים היא השוקולד. בבלגיה יש ריכוז גבוה במיוחד של שוקולטרים ובוטיקים לשוקולד איכותי. רשתות כמו לאונידס, נויהאוס ועוד. השוקולד הבלגי נחשב לאיכותי ביותר. על אף שישנם בתי עסק בתחום השוקולד בני למעלה ממאה שנים בבלגיה, השוקולטיירים הבלגים נחשבים לחדשניים ויצירתיים.   

## בירה ואייל
בלגיה נחשבת למעצמת בירה עולמית, כאשר מעל ל-800 סוגי בירה מיוצרים בה, במאות מבשלות שונות. הבלגים נחשבים למומחים ביצור אייל שהוא סוג של שיכר, אך נחשבים חלשים יותר ביצור בירה רגילה - בירה לאגר. בירת הלאגר שנחשבת לטובה ביותר בבלגיה היא הסטלה ארטואה, אך לעומת שאר העולם, היא נחשבת חלשה. האייל היה משקה פופולרי בימי הביניים, משום שבאותה התקופה, מי השתייה היו מזוהמים יתר על המידה, ולכן המקומיים שתו אייל במקום. 

בכל אזור בבלגיה נהוג לייצר שיכר בטעם אחר: בחבל ולוניה הצרפתי, מייצרים אייל (שיכר) חיוור ושמו SAISON, בחבל פלנדרז דובר ההולנדית, מייצרים אייל חמצמץ ואדמוני הדומה ליין, בעמק הסנה, ודרומית לבריסל, מייצרים אייל משמרים מיוחדים ונדירים.

## קישורים חיצוניים
* 

[ממוזער|ימין|250px|[חנות שוקולד בלגית]]

*
מטבח
שוק חג המולד

[שמאל|ממוזער|300px|שוק חג המולד ב[פרנקפורט שבגרמניה]]
[שמאל|ממוזער|300px|שוק חג המולד ב[טולוז שבצרפת]]
**שוק חג המולד** (גרמנית: **Weihnachtsmarkt** או **Christkindlmarkt**) הוא שוק המתקיים מדי שנה בתקופת הציפייה, השבועות טרם חג המולד, בגרמניה, אוסטריה, שווייץ ואזורים אחרים דוברי גרמנית. לעיתים נפתחים שוקי חג מולד גם מחוץ לאזורים אלו. השוק מתקיים בכיכרות מרכזיות בערים ובעיירות ובאופן מסורתי נמכרים בו צורכי החג, מתנות ומאכלים ייחודיים לחג. בנוסף, מתקיימים בשוק מופעים שונים, בעיקר כאלה בעלי קשר לסיפור הולדת ישו. שוקי חג מולד, שקמו מצורך מעשי (לספק צרכים ייחודיים לתקופת החג), הפכו לחלק ממנהגי התקופה שלפני חג המולד. מרבית שוקי חג המולד סגורים בחג המולד עצמו.

שוק חג מולד טיפוסי מורכב ממספר רב של דוכנים ברחובות או כיכרות היישוב, במקרים רבים בכיכר או ברחובות שהיו בעבר מרכז היישוב. הדוכנים מציעים מבחר מוצרי חג לממכר:
* דברי מאפה (למשל: לבקוכן, סופגניות, עוגיות זנגביל, שטולן, מגנברוט);
* מיני מגדנות (למשל: שוקולד בצורות שונות, צמר גפן מתוק, שקדים ואגוזים קלוים ומסוכרים, ערמונים קלויים חמים);
* מאכלים חמים (נקניקיות; תפוח אדמה אפוי, לביבות תפוחי אדמה);
* משקאות אלכוהוליים חמים (בירות חג מולד, גליוויין- יין מתובל, פונץ', ליקר ביצים);
* תכשיטים, קישוטים לעץ חג המולד, כוכבים לקישוט הבית, נרות, כדורי זכוכית;
* בובות מפצחי אגוזים, בובות ישו התינוק, שחזור לידתו.

שורשיהם של שוקי חג המולד בימי הביניים המאוחרים. שוק חג המולד של דרזדן, ה-Dresdner Striezelmarkt, נחשב לאחד העתיקים בגרמניה וקיים תיעוד על פעילותו מ-1434 ואילך. כיום, שוקי חג מולד פופולריים נמצאים בנירנברג, בדרזדן ובשטוטגרט ומושכים 2–3 מיליון מבקרים בשנה. שוקי חג המולד בברלין מושכים גם הם מספר דומה של מבקרים. שוק חג המולד הגדול ביותר באוסטריה נערך בכיכר בית העירייה של וינה.
 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גרמניה: תרבות
חג המולד
קטגוריה:אירועי וחגיגות חג המולד
קטגוריה:מסורות חג המולד
מוזלי

**מוזלי** (בגרמנית שווייצרית: **Müesli**, נהגה 'מיזלי' , וגם 'מיוזלי', או בשמו המלא Birchermüesli) הוא מאכל דגני בוקר שמקורו בשווייץ.

המוזלי פותח על ידי רופא שווייצרי בשם מקסימילאן אוסקר בירכר-ברנר (1867–1939).

בשווייץ נהוג לאכול את המוזלי לעיתים גם בשאר היום, ולא רק בארוחת הבוקר.

המוזלי מבוסס לרוב על שיבולת שועל, שנאכלת עם פירות ואגוזים שונים, בתוספת חלב או חלב צמחי (סויה, שיבולת שועל וכו׳), יוגורט או כיו״ב.

המוזלי קרוב למאכל גרנולה. ההבדל הוא שבמוזלי הדגנים אינם קלויים, בעוד שבגרנולה הדגנים עוברים קלייה עם שמן וסוכר (דבש, סילאן, סוכר חום וכדומה) עד להשגת מרקם פריך. בנוסף, יוגורט אינו מרכיב הכרחי במוזלי, שכן אוכלים אותו לרוב עם חלב או שמנת.

## קישורים חיצוניים

* מה ההבדל בין מוזלי וגרנולה?
* 
* מתכון למוזלי שווייצרי

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הגרמני
קטגוריה:המטבח השווייצרי
קטגוריה:דגני בוקר
קטגוריה:מילים וביטויים בגרמנית
קטגוריה:שווייץ: המצאות
מיקה שרון

**מיקה שרון** (נולדה ב-1966) היא שפית, מסעדנית, כותבת ספרי בישול ומנחת טלוויזיה ישראלית-אמריקאית.

## ביוגרפיה
בשנת 1984 רכשה השכלה מקצועית במכון הקולינרי הצרפתי בניו יורק וחיה שם עד 1997, כשהיא מנהלת מסעדת שף - "מיקה". בישראל פתחה ב-1997 (יחד עם איש העסקים והמסעדן ערן וייזר) את מסעדת "מיקה" ואת הדיינר "אודיאון". שרון עזבה את "מיקה" ב-2005 ובמאי 2007 נסגרה המסעדה. עוד קודם לכן עזבה את השותפות באודיאון שנסגרה ב-2008.

בשנת 2005 פתחה את "קפה ליברה" ברחוב בן-יהודה בתל אביב, שהפך בשנת 2010 לביסטרו מיקה ולבסוף נסגר גם הוא. בדצמבר 2014 נפתח שוב לשבוע במסדרת פרויקט "דינר רש", מיזם של אתר המסעדות 2eat

בשנת 2008 הוציאה מיקה ספר בישול בהוצאת כנרת הנקרא "מיקה תל אביב". הספר כולל את המתכונים הנבחרים שלה בהוצאת כנרת.

בנוסף לעיסוקה כשפית מנחה שרון תוכניות בישול, בין השאר בערוץ החיים הטובים, לצד ירון קסטנבוים. בעבר הנחתה תוכנית בישול גם בערוץ המזון האמריקאי.

שרון עברה ב-2015 לניו יורק שם התכוונה להקים שוק איכרים כשר עם מיכל אנסקי ואמיר ברמלי, תוכנית שבסופו של דבר לא יצאה לפועל.

## לקריאה נוספת
* נתן דונביץ', **מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב**, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 392-388, 444.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפיות ישראליות
קטגוריה:מחברות ספרי בישול ישראליות
קטגוריה:מחברי ספרי בישול ישראלים
קטגוריה:מנחות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מסעדניות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1966
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
סטילטון

**סטילטון** (באנגלית: **Stilton**) היא גבינה הנחשבת בעיני רבים למלכת הגבינות האנגליות. היא מיוצרת בשתי גרסאות: גבינה כחולה שהיא המפורסמת יותר וגרסה שנייה ללא עובש. על פי תקנות האיחוד האירופי רק גבינה שיוצרה באחד משלושת המחוזות לסטרשייר, דרבישייר ונוטינגהאמשייר יכולה להיקרא סטילטון.

## היסטוריה
בשנת 1730 קופר תורנהיל, בעל פונדק בכפר סטילטון, נתקל בגבינה כחולה ייחודית בחווה באזור לסטרשיר. הגבינה שבתה את ליבו והוא השיג הסכם שהקנה לו זכויות הפצה בלעדיות. כיוון שהדרכים מלונדון לצפון אנגליה עברו דרך סטילטון, המוניטין של הגבינה צמח במהרה.

## תקנות ייצור
למרבה האירוניה, סטילטון על אף שהקנה לגבינה את שמה, אינו נמצא במחוזות בהם מותר לייצר סטילטון.
מעבר להגבלת אזור הייצור ישנן עוד תקנות שסטילטון כחולה צריכה לעמוד בהן:
* הגבינה חייבת להיות מיוצרת מחלב מקומי מפוסטר.
* הגבינה חייבת להיות בצורה גלילית מסורתית.
* חייבים לאפשר לגבינה ליצור קרום או מעטה משלה.
* לגבינה צריכים להיות עורקים כחולים עדינים שיוצאים ממרכזה.
* לגבינה צריך להיות "טעם אופייני לסטילטון".

ישנן רק שש מחלבות בעלות היתר ייצור.

## ערכים תזונתיים
בגבינת סטילטון יש כ-35% שומן וכ-23% חלבון.

## צריכה
סטילטון כחולה בדרך כלל נאכלת עם סלרי או עם קרקרים ולחם והיא משתדכת היטב ליין פורט. נהוג גם להוסיף אותה למרקי ירקות בייחוד למרק ברוקולי או מרק סלרי והיא אחד המאכלים המסורתיים של חג המולד.

סטילטון לבנה בדרך כלל מערבבים עם חומרים אחרים כגון שוקולד או פירות מיובשים או שמגישים אותה עם עוגת פירות.

## ראו גם
* גבינת בקסטון

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גבינות אנגליות
קטגוריה:גבינות כחולות
כריסטיאן סמואל וייס

**כריסטיאן סמואל וייס** (גרמנית: **Christian Samuel Weiss**; 26 בפברואר 1780 – 1 באוקטובר 1856) היה מינרלוג גרמני שלזכותו נזקפים קביעת הפרמטרים של הקריסטלוגרפיה המודרנית והפיכתה לענף במתמטיקה.

## חייו
וייס נולד בלייפציג ובגיל 16 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה בעיר, אלא שהמדעים המדויקים, בייחוד פיזיקה, כימיה ומינרלוגיה עניינו אותו יותר והוא עבר לברלין לצורך השלמת לימודים בתחומים אלו. בין השנים 1803 ל-1808 הוא שימש כמרצה לפיזיקה באוניברסיטה של לייפציג. ב-1810 הוא התמנה לראש החוג למינרלוגיה באוניברסיטת ברלין (כיום אוניברסיטת הומבולדט) והמשיך בתפקיד זה במשך 46 שנים.

את העניין בקריסטלוגרפיה עוררו בו מחקריו של המינרלוג הצרפתי רנה ז'יסט אאיאי, ווייס תרגם לגרמנית את המסה על קריסטלוגרפיה של אאיאי. בין תרומותיו להתפתחות הקריסטלוגרפיה ניתן לציין את קביעת סיווג הגבישים על פי הסימטריה החיצונית שלהם. וייס היה הראשון שסיווג את הגבישים על פי הסימטריה של המבנה הגבישי כדוגמת אורתורומבי, איזומטרי, טטרגונלי וכדומה.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של כריסטיאן סמואל וייס 
* ביוגרפיה נוספת של כריסטיאן סמואל וייס באתר אוניברסיטת הומבולדט 

קטגוריה:מינרלוגים
קטגוריה:קריסטלוגרפים גרמנים
קטגוריה:מדענים גרמנים
קטגוריה:לייפציג: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1780
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1856
מחוז ברצ'קו

שמאל|ממוזער|250px|מחוז ברצ'קו (ירוק) בבוסניה והרצגובינה
**מחוז ברצ'קו** (בקרואטית, בסרבית ובבוסנית: **Brčko distrikt**; בסרבית קירילית: Брчко дистрикт) הוא מחוז עצמאי בבוסניה והרצגובינה, הנמצא בריבונות משותפת של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה והרפובליקה סרפסקה, ובירתו ברצ'קו. שטחו של המחוז הוא 493 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-80,000 איש. המחוז נמצא בפיקוח בינלאומי של האיחוד האירופי.

## היסטוריה
מחוז ברצ'קו הוקם באופן רשמי ב-8 במרץ 2000 לאחר תהליך פישור שקיים הנציב לבוסניה והרצגובינה, ובניגוד לאמור בהסכם דייטון שחילק את בוסניה והרצגובינה לשתי ישויות מדיניות ואשר קבע נוהל אחר ליישוב המחלוקת בענינו של המחוז. המחוז הוקם על שטח שנלקח מהרפובליקה סרפסקה - בעיקר תחומה של העיר ברצ'קו והמהווה 48% משטחו, ושטח שנלקח מהפדרציה, בעיקר כפרי באופיו והמהווה את יתרת שטחו. בשנת 2006 בוטלה כל החקיקה המקומית הקיימת בתחומי המחוז וכן חקיקה מתקופת יוגוסלביה, כך שכיום החוק השולט בו הוא חוקה של בוסניה והרצגובינה. באספה המחוזית מכהנים 29 חברים.

## אוכלוסייה
אוכלוסיית מחוז ברצ'קו מונה 80,000 תושבים לערך. ב-1991 נערך המפקד האחרון לפיו התגוררו באזור 87,332 תושבים, מהם 45% מוסלמים, 25% קרואטים, 21% סרבים, 6% יוגוסלבים והיתר הגדירו עצמם כאחרים. כיום נעות ההערכות לגבי התפלגות האוכלוסייה בהתאם למקור: 40% עד 65% סרבים, 25% עד 39% בוסנים ו-10% עד 20% קרואטים.

## קישורים חיצוניים

* 
* האספה המחוזית
* אתר העיר ברצ'קו

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות סרבו-קרואטית
קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: חלוקה מנהלית
נרטוס

ממוזער | ימין**נרטוס** (Nerthus) או **הרטה** (Hertha) הוא ככל הנראה שמה של אלת פוריות גרמאנית. הראייה העיקרית לקיומו של פולחן לאלה זו מופיעה בספרו של טקיטוס "גרמאניה", בו מובאת עדות מיד שנייה לטקס העלאת קורבן המתרחש על גדת אגם הסמוך למקום שיש המזהים אותו כאי פין שבדנמרק.

ייתכן מאוד כי שמה של האלה בימיו של טקיטוס היה בכלל **נרפוז**, הקשור לשמו של ניורד -- אחד האלים המוזכרים במיתולוגיה הנורדית. שמה של נרטוס מופיע בכמה אתרים סקנדינביים עתיקים, בעיקר כאלה המתוארכים לתקופת הברונזה הנורדית (1800-500 לפסה"נ) ואף לתקופת הברזל הנורדית (עד 1000 לספה"נ). בסוף תקופת הברזל הנורדית (תקופת הוויקינגים) ניכרת ירידה משמעותית במספר האזכורים של נרטוס.

האסטרואיד 601 Nerthus שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלים נורדיים
קטגוריה:אלות פריון
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה שעל שמן כוכב לכת מינורי
קזווין

**פרובינציית קזווין** (בפרסית: **استان قزوین**) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה נמצאת בצפון-מערב איראן, ובירתה העיר קזווין.
## היסטוריה
הפרובינציה הוקמה בשנת 1996 מתוך פרובינציית זנג'אן, וכלל 20 ערים. אוכלוסייתה מונה מעל מיליון איש (2003), שמתוכם 62% חיים בערים ו-38% חיים בכפרים. 99.6% מאוכלוסיית הפרובינציה מוסלמים וה-0.4% הנוספים משתייכים לדתות אחרות.

בשנת 1962 התרחשה רעידת אדמה קשה בחבל אשר הרסה את כל התשתיות האזרחיות והחקלאיות. בעקבות רעידת האדמה נשלחה לעיר קזווין משלחת של מומחים ישראלים מטעם חברת תה"ל במסגרת פרויקט חקלאי שנועד לסייע בשיקום האזור. בראשיתו מנה צוות הפרויקט אחת עשרה משפחות ישראליות. בהיעדר מערכת חינוך מתאימה הוקם בעיר גן ילדים ובית ספר ישראלי - בית הספר הישראלי בקזווין, אירן. במהלך שנות השישים גדל צוות הפרויקט, שמנה בשיאו כשישים משפחות, אשר קיימו בעיר חיי קהילה ישראלית מלוכדת.

## קישורים חיצוניים

קזווין
לסקר קטרג'יו

**לסקר קטרג'יו** (רומנית: **Lascăr Catargiu**; נובמבר 1823 - 11 באפריל 1899), מדינאי רומני שמרן יליד יאשי שבנסיכות מולדובה, שכיהן ארבע פעמים כראש ממשלת רומניה.
## חייו
בין השנים 1859–1866 היה בין מנהיגי האופוזיציה בתקופת שלטונו של אלכסנדרו יואן קוזה. הוא היה חבר בטריומווירט הנסיכותי Locotenenţa Domnească שהחליף זמנית את שליט רומניה בין התאריכים 11 בפברואר - 10 במאי 1866. לצידו כיהנו גם ניקולאי האראלמביה וניקולאיה גולסקו.

ב־24 במרץ 1871 הקים קטרג'יו ממשלה שמרנית יציבה, בפעם הראשונה בתולדותיה של רומניה, ממשלה שמשך כהונתה היה עד 17 באפריל 1876. אי יכולתם של הליברלים להשלים עם מדיניותו הפרו-מלוכנית של קטרג'יו הביאה בסופו של דבר לפירוק הממשלה.

קטרג'יו נשאר באופוזיציה עד שנת 1899, שנה שבה הקים ממשלה חדשה, שהחזיקה מעמד 7 חודשים בלבד. בשנת 1891 הוא נבחר בפעם הרביעית כראש מועצת השרים, כהונה בה החזיק למשך 4 שנים נוספות.

במשך תקופת כהונתו האחרונה היה אחראי למספר רב של רפורמות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פוליטיקאים רומנים
קטגוריה:ראשי ממשלת רומניה
קטגוריה:שרי ההגנה של רומניה
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1823
קטגוריה:נפטרים ב-1899
הסכם וושינגטון

[ממוזער|הנשיא הבוסניאקי [אלייה איזטבגוביץ' והנשיא הקרואטי פרניו טוג'מן חותמים על הסכם וושינגטון]]
**הסכם וושינגטון** (באנגלית: **Washington Agreement**), שנחתם ב-18 במרץ 1994 בבית הלבן שבוושינגטון די. סי. ובווינה, היה הסכם שלום ששם קץ למצב הלוחמה בין הקרואטים תושבי בוסניה והרצגובינה (הרפובליקה הקרואטית של הרצג-בוסניה) לבין ממשלת בוסניה והרצגובינה שנשלטה בעיקר על ידי הבוסניאקים. ההסכם הקים את הפדרציה הקרואטית-מוסלמית אשר הפכה לפדרציה של בוסניה והרצגובינה במסגרת בוסניה והרצגובינה ולצידה של הרפובליקה סרפסקה. לפי ההסכם אוחדו השטחים שנשלטו אותה עת על ידי הצדדים לו והשטח חולק לעשרה קנטונים במטרה למנוע עליונות של מי מהקבוצות הלאומיות באזור. 

## ראו גם
* הסכם דייטון

## קישורים חיצוניים

וושינגטון
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: היסטוריה
קטגוריה:מלחמת בוסניה
קטגוריה:1994 בפוליטיקה
דייוויד קופרפילד (קוסם)

**דייוויד סת קוטקין** (באנגלית: **David Seth Kotkin**; נולד ב-16 בספטמבר 1956), המוכר בשם הבמה **דייוויד קופרפילד** (**David Copperfield**) הוא קוסם אמריקאי, הנחשב לאחד המצליחים בעולם. הוא מוכר בעיקר בשל השילוב בין מופעי אשליות לצד סיפורים בהופעותיו. האשליות המפורסמות ביותר של קופרפילד כוללות את העלמת פסל החירות (1983), ריחוף באוויר מעל הגרנד קניון (1984) ומעבר דרך החומה הסינית - מעברה האחד לעברה השני (1986). קסמים נוספים של קופרפילד היו יצירת קשר עם חייזרים, העלמת מטוס סילון פרטי (1981), בריחה מאלקטרז (1987), בריחה מגורד שחקים אשר מפוצץ באופן מבוקר (1989), העלמת קרון של רכבת האוריינט אקספרס במשקל 70 טון (1991), וריחוף מעל קהל חי (1992).

קופרפילד הצליח להשיג לאורך הקריירה 11 שיאי גינס. הוא זכה ב-21 פרסי אמי על תוכניות הטלוויזיה בהן הופיע. כן זכה לקבל כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.

## ביוגרפיה
נולד בניו ג'רזי שבארצות הברית להורים יהודים; אמו רבקה קוטקין (לבית גיספאן) נולדה בירושלים טרם קום המדינה והייתה שמאית ביטוח, ואביו היימן קוטקין נולד בארצות הברית היה בעלים ומנהל של חנות סדקית לגברים. סבו מצד האם עלה לארץ ישראל מצנעא שבתימן, וסבתו מצד האם הייתה ילידת ירושלים. סבו וסבתו מצד האב היו מהגרים יהודים-אשכנזים ילידי אוקראינה הסובייטית ורוסיה הסובייטית דאז, בהתאמה.

## חיים אישיים
בינואר 1994 קופרפילד היה מאורס לדוגמנית-העל הגרמנייה קלאודיה שיפר, אך הם נפרדו בספטמבר 1999 לאחר כשש שנות אירוסין. לעיתים, היא לקחה חלק במופעיו של קופרפילד, ואף במסגרת פעלולי "אישה חצויה לשניים" שביצע.

באפריל 2006 נשדדו קופרפילד ושתי עוזרותיו באיומי אקדח לאחר הופעה בפלורידה; בתחילה טען קופרפילד שהוא לא נתן לשודדים דבר, לאחר שהשתמש בזריזות ידיים כדי להסתיר את חפציו. אך לבסוף מסר שלא עשה זאת וכי אילו היה עושה זאת "זה היה מעשה טיפשי, שיכול היה לגרום להם לירות בי". בזכות העוזרת שלו, שהצליחה לרשום את מספר לוחית הרישוי, החשודים נתפסו, נעצרו ונשפטו על מעשיהם.

בשנת 2007, מלכת יופי לשעבר בשם לייסי קרול האשימה את קופרפילד בתקיפה מינית באי הפרטי שלו. ה-FBI חקר את הטענות ופשט על מחסן בבעלותו בלאס וגאס. התיק נסגר ללא אישומים ובית המשפט קבע כי הייתה האשמת שווא. לאחר מכן, קרול עמדה למשפט על האשמת שווא בתקיפה מינית, הודתה באשמה וספגה קנס כספי ועבודות שירות. בינואר 2018, האשימה אותו דוגמנית עבר בשם בריטני לואיס וטענה שסימם אותה ותקף אותה מינית בהיותה נערה בשנת 1988.

ב-2006 החל בזוגיות עם קלואי גוסלין, דוגמנית אופנה צרפתייה. בפברואר 2010, נולדה לזוג בת משותפת. לקופרפילד שני ילדים נוספים, בן ובת, הנושאים את שם משפחתו המקורי, **קוטקין**.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קוסמים אמריקאים
קטגוריה:מהפנטים יהודים
קטגוריה:מהפנטים אמריקאים
קטגוריה:קוסמים יהודים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: תיאטרון ומופעים
קטגוריה:שיאני גינס אמריקאים
קטגוריה:שיאני גינס יהודים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
אודאיבה

[שמאל|ממוזער|250px|"דאי רו-קו דאיבה" (第六台場) או "סוללה מס' 6", אחד מאיי הסוללה המקוריים מתקופת אדו, כפי שנצפה מ[גשר הקשת בענן בטוקיו. ברקע, חלקו הבנוי של אודאיבה.]]
שמאל|ממוזער|250px|אקווה סיטי ובניין רשת הטלוויזיה פוג'י
[שמאל|ממוזער|250px|[גשר הקשת בענן כפי שנצפה מכיוון אודאיבה]]
שמאל|ממוזער|250px|מרכז התערוכות הבין-לאומי של טוקיו
**אודאיבה** (ביפנית: **お台場**; מכונה לעיתים **דאיבה**) הוא אי מלאכותי גדול, שנוצר על ידי אחזור אדמה, במפרץ טוקיו, יפן. מבחינה אדמיניסטרטיבית שייך אודאיבה לרבעים מינאטו, קוטו ושינגאווה.

## היסטוריה
**אודאיבה** נבנה במקור ב-1853 על ידי שוגונות טוקוגאווה כסדרה של שישה מבצרים שנועדו להגן על טוקיו בפני פלישה מהים, האיום העיקרי היה צי הספינות השחורות של הקומודור מת'יו פרי האמריקני שהגיע ליפן באותה שנה. "דאיבה" ביפנית הוא שמן של סוללות התותחים שהוצבו על האיים.

ב-1928 שופץ "דאי-סן דאיבה" (第三台場) או "סוללה מס' 3" ונפתח לציבור כפארק העירוני דאיבה, הפתוח עד עצם היום הזה.

הפיתוח מחדש המודרני של אודאיבה החל לאחר הצלחת התערוכה העולמית אקספו 85 בטסוקובה. הכלכלה היפנית שגשגה ואודאיבה תוכננה כחלון ראווה של חיי העתיד. בבניית האתר הושקעו מעל ל-10 מיליארד דולר. האתר כונה T3 ותוכנן כעיר עצמאית בת למעלה מ-100,000 תושבים. כלכלת הבועה התנפצה ב-1991 וב-1995 הייתה אודאיבה למעשה אזור שומם, דל באוכלוסייה ורובו מגרשים ריקים.
ב-1996 שונה ייעודו של האזור שוב מאזור לעסקים בלבד והוגדרו בו רבעים לפעילות בידור ולמסחר, והאזור התעורר לחיים כשטוקיו גילתה את שפת הים שלא הייתה לה מעולם. בתי מלון ומרכזי קניות נפתחו ומספר חברות גדולות, כולל רשת הטלוויזיה "פוג'י", העבירו את המטה שלהם לאי. גם קשרי התחבורה אליו שופרו במקביל.

## נקודות משיכה
כיום, אודאיבה היא יעד קניות וביקורים פופולרי; הן עבור תושבי טוקיו והן עבור תיירים. בין אתרי המשיכה העיקריים:
*אולפני הטלוויזיה של רשת פוג'י – מבנה ייחודי שתוכנן על ידי קנזו טנגה.
*גשר הקשת בענן שמחבר את אודאיבה ללב טוקיו.
*מרכז הקניות Decks Tokyo Beach הכולל את "סגה ג'ויפוליס" והונג קונג הקטנה.
* מרכז הקניות "אקווה סיטי"
*"מצודת ונוס" – מרכז קניות המבוסס על נושא ונציה.
*"טוקיו זפ" – מועדון לילה ואולם מופעים, בין הגדולים בטוקיו.
*"דאיקנרנשה" - גלגל ענק, השני בגודלו בעולם לאחר לונדון איי.
*המעיינות החמים של "אואדו-אונסן-מונוגאטארי".
*"טוקיו ביג סייט" – מרכז התערוכות הבין-לאומי של טוקיו.
*אחד משני החופים בעיר טוקיו (הרחצה לא מומלצת) ביחד עם פארק קאסאי רינקאי במחוז אדוגאווה שבטוקיו.
*"מיראיקאן" - המוזיאון להמצאות ומדעי העתיד.

## תחבורה
שני קווי רכבת מגיעים לאודאיבה. קו מס' 11 מגיע ממרכז טוקיו וחוצה את גשר הקשת בענן, בעוד שקו ואנגן מגיע מרובע שינגאווה דרך מנהרת נמל טוקיו ומאזורי המפרץ של טוקיו וצ'יבה ממזרח.

בנוסף פועלים אוטובוסים ציבוריים ואף מעבורות בין טוקיו לאודאיבה.

## אודאיבה בתרבות הפופולרית
בסדרת סרטי האנימה דיג'ימון מופיעה אודאיבה כביתם של שתי הקבוצות הראשונות של הילדים הנבחרים. סדרת האנימה סיילור מון מציגה אתרים מדומים באודאיבה. המקום מופיע גם בסדרת האנימה גנשיקן בה הדמויות העיקריות משתתפות ביריד הקומיקס השנתי הנערך ב"טוקיו ביג סייט", מרכז התערוכות באודאיבה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טוקיו: גאוגרפיה
קטגוריה:איים מלאכותיים
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
קליפורד קרזון

סר **קליפורד מייקל קרזון** (אנגלית: Sir Clifford Michael Curzon; 18 במאי 1907 - 1 בספטמבר 1982) היה פסנתרן אנגלי עם שורשים יהודיים.

## חייו
קליפורד מייקל זיגנברג נולד בלונדון למייקל ומרי זיגנברג, ששינו כעבור זמן קצר את שמם לקרזון.

קרזון למד באקדמיה המלכותית למוזיקה, שם זכה במדליית הזהב היוקרתית על שם מקפארן בשנת 1924, כשהיה בן 17. קרזן היה התלמיד הצעיר ביותר שהתקבל מאז ומעולם לחטיבה הבוגרת של האקדמיה. ב-1924 התמנה לאחד משבעה מרצי-משנה וב-1926 סיים את לימודיו.

הופעתו הראשונה בפומבי הייתה בקונצרט פרום ב-1923, שם ניגן את הקונצ'רטו המשולש של באך בניצוח הנרי ווד. בין 1928 ל-1930 השתלם אצל ארתור שנאבל בברלין. לאחר זאת למד אצל ונדה לנדובסקה ונדיה בולאנז'ה בפריז. הוא יצא לסיורי הופעות ברחבי אירופה וארצות הברית.

בשנת 1931 נשא קרזון לאישה את הצ'מבליסטית והפסנתרנית האמריקאית לוסיל ואלאס. לבני הזוג לא היו ילדים משלהם, אבל כשזמרת הסופרן הנודעת מריה צ'בוטארי מתה בשנת 1949 בווינה, בגיל 39, אימץ הזוג קרזון את שני בניה היתומים.

קרזון נודע במיוחד בפרשנויותיו ליצירות מוצרט ושוברט. על אף עזבון נכבד של תקליטים שהניח במותו, יחסו העוין להקלטות היה בגדר עובדה מוכרת ולא פעם אסר על הוצאת תקליטים, שלא הציגו אותו במיטבו ולא השיגו את אמות המידה הגבוהות שהציג לעצמו. בצעירותו צוין כמי שמעודד ביצועי מוזיקה מודרנית; לנוקס ברקלי הקדיש לו את הסונאטה לפסנתר שלו. בגיל מבוגר יותר נטה לדבוק ברפרטואר האוסטרי-גרמני של המאה ה-18 וה-19.

דודו של קליפורד היה אלברט קטלבי והוא תיאר את ילדותו באוזני מראיין בתוכנית של שירות השידור הבריטי:
"קליפורד הקטן היה אמור להיות במיטה, אבל לא, הוא ישב מחוץ לחדר, על מישורת המדרגות, מקשיב לנגינת    
הדוד שלי שעלתה אלי דרך בית המדרגות בבית אבי הישן, וכך קטעי המוזיקה הראשונים ששמעתי ממש היו אותן מנגינות בנות אלמוות של קטלבי."

בשנת 1980 קיבל קרזון את מדליית הזהב של אגודת הפילהרמונית המלכותית.

קליפורד קרזון נפטר ב-1 בספטמבר 1982 ונקבר לצד אשתו בחצר כנסיית סיינט פטריק בפאטרדייל, סמוך לביתם במחוז האגמים. על מצבתו חרותות מילות הפתיחה של "על המוזיקה" מאת שוברט: Du holde Kunst
("אמנות נאווה, מכולן יפית").

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פסנתרנים בריטים

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1907
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1982
צ'נדריקה קומרטונגה

**צ'נדריקה קומרטונגה** (בסינהלית: **චන්ද්‍රිකා බන්ඩාරනායක කුමාරතුංග**, בטמילית: **சந்திரிக்கா குமாரதுங்க**; נולדה ב-29 ביוני 1945) היא נשיאת סרי לנקה לשעבר שכיהנה בתפקיד בין השנים 1994–2005.

אביה של קומרטונגה, סולומון בנדרנאיקה היה ראש ממשלת סרי לנקה מ-1956 ועד הירצחו ב-1959. אז, הוחלף בידי רעייתו, אמה של קומרטונגה, סירימאבו בנדרנאיקה, שכיהנה בתפקיד זה במשך 18 שנים, שהשתרעו על פני 3 תקופות.

## חייה
קומרטונגה למדה מדע המדינה במכון ללימודי פוליטיקה בפריז, ובזמן שהייתה בצרפת אף נטלה חלק במרד הסטודנטים. עם שובה לסרי לנקה, הצטרפה למפלגת החופש של סרי לנקה, אותה הנהיגה אמה. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 החזיקה במספר משרות ציבוריות – בוועדה לרפורמה בקרקעות, בוועדה שפעלה להקמת חוות משותפות ובארגון המזון והחקלאות.

ב-1977, הובסה מפלגת החירות בבחירות, ונשארה באופוזיציה במשך 17 שנים. במשך כל התקופה הזו, נשארה בנדרנאיקה בראש המפלגה, על אף נסיונותיהם של קומרטונגה ואחיה להדיחה.

ב-1994 הוקמה מפלגת "ברית העם", איחוד של מספר מפלגות, ובהן מפלגת החופש. המפלגה ניצחה בבחירות, וב-19 באוגוסט מונתה קומרטנגה לראש הממשלה. זמן קצר אחר כך ניצחה גם בבחירות לנשיאות. ב-12 בנובמבר הושבעה כנשיאה, ומינתה את אמה לראש הממשלה. בראשית כהונתה כנשיאה נקטה תחילה בקו פייסני כלפי הטמילים, במטרה לשים קץ למלחמת האזרחים המתמשכת, אך משמאמציה לא נשאו פרי, הורתה להחריף את הלחץ הצבאי.

באוקטובר 1999, הכריזה קומרטונגה על הקדמת הבחירות. בפיגוע התאבדות שהתרחש בעצרת הבחירות האחרונה שלה לפני הבחירות, שנערכה בקולומבו ב-18 בדצמבר, נהרגו 15 בני אדם. קומרטונגה עצמה איבדה את עינה הימנית. הפיגוע יוחס לנמרים הטמילים, אך בביוגרפיה בלתי רשמית בשם "מלכת הגנבים" נטען כי הפיגוע בוצע על ידי מקורביה של קומרטונגה על מנת לעורר אהדה לקראת הבחירות. שלושה ימים לאחר הפיגוע זכתה קומרטונגה בניצחון סוחף בבחירות, והושבעה למחרת לכהונה נוספת.

בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-2001, ספגה מפלגתה מפלה, והיא נאלצה למנות את יריבה, ראניל ויקרמסינגה מהמפלגה הלאומית המאוחדת, לראש הממשלה. בפברואר 2002 חתמה ממשלת ויקרמסינגה על הסכם הפסקת אש עם הנמרים הטמילים, ובדצמבר נפתחו שיחות שלום בנורווגיה. קומרטנגה סברה שוויקרמסינגה ותרן מדי כלפי הטמילים, וב-4 בנובמבר 2003, בעת שוויקרמסינגה ביקר בארצות הברית, הכריזה על מצב חירום, פיזרה את הפרלמנט ופיזרה כוחות צבא ברחבי המדינה.

לקראת הבחירות ב-2004, חברה ל"ברית העם" מפלגת השמאל "חזית השמאל העממית", והוקמה מפלגת "ברית החירות העממית המאוחדת". המפלגה זכתה בבחירות שנערכו ב-2 באפריל, וקומרטנגה יכלה למנות ראש ממשלה נוח יותר מבחינתה, מהינדה רג'פקסה. ביוני 2005 החליטה חזית השמאל העממית לפרק את השותפות עם ברית העם, על רקע ההחלטה לשתף את הנמרים הטמילים בסיוע שהגיע למדינה לאחר אסון הצונאמי.

ב-2005 הסתיימה כהונתה של קומרטנגה כנשיאה. קומרטנגה טענה שאין חשיבות לכך שהבחירות הקודמות הוקדמו בשנה (מ-2000 ל-1999), וכי על הבחירות להתקיים ב-2006. בית המשפט העליון דחה טענה זו, ובנובמבר נפרדה מכסאה. ראש הממשלה, רג'פקסה, נבחר לנשיאות במקומה.

מאז סיום כהונתה פעילה קומרטנגה בארגונים בינלאומיים, בהם מועצת מנהיגות העולם ומועדון מדריד.

## קישורים חיצוניים

* צ'נדריקה קומרטונגה באתר ממשלת סרי לנקה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי סרי לנקה
קטגוריה:ראשי ממשלת סרי לנקה
קטגוריה:נשיאות
קטגוריה:בוגרי המכון למדע המדינה פריז
קטגוריה:ילדי מנהיגי מדינות
קטגוריה:נשים בראשות ממשלה
קטגוריה:ילידות 1945
קטגוריה:ילידי 1945