ראיתי את הטלוויזיה זוהרת

**ראיתי את הטלוויזיה זוהרת** (באנגלית: **I Saw the TV Glow**) הוא סרט אימה פסיכולוגי קווירי אמריקאי משנת 2024. הסרט הוא אלגוריה של חוויית הדיספוריה המגדרית של בני נוער על רקע תרבות הפופ והתמכרות לסדרות טלוויזיה בשנות ה-90 של המאה ה-20. כתב/ה וביימ/ה ג'יין שונברון , בעצמה/ו טרנסג'נדר/ית טרנס-פמיניסט/ית א-בינארי/ת. בתפקידים הראשיים: ג'אסטיס סמית' וג'ק הייבן, שחקנ/ית ואקטיביסט/ית א-בינארי/ת (קרדיט בשם הלידה בריג'ט לנדי-פיין).

בכורת הסרט התקיימה במסגרת פסטיבל הסרטים סאנדנס ב-18 בינואר 2024, והוא יצא למספר מצומצם של בתי קולנוע בארצות הברית ב-3 במאי 2024, בהפצת חברת A24. ב-17 במאי באותה שנה הורחבה הקרנת הסרט לכל רחבי ארצות הברית וקנדה, והוא זכה לשבחי המבקרים. הסרט עלה לנטפליקס ב-1 במאי 2025.

## עלילה
בשנת 1996, אוֹאֵן בן ה-12 הוא תלמיד כיתה ז' שלא משתלב בחברת בני גילו. אואן צופה בקדימון של פרק בסדרת הטלוויזיה "ורוד עמום", שהוא לא מורשה לצפות בה מפאת שעת השינה. הסדרה משודרת מדי יום שבת בערב, ומתרחשת בעולם פנטסטי. שתי גיבורותיה הן הנערות טארה ואיזבל שנפגשו במחנה קיץ וגילו שיש ביניהן קשר טלפתי שבאמצעותו הן נלחמות במפלצות ששולח נבל העל מר מלנכוליה בעל ראש ירח, במטרה ללכוד ולכלוא אותן ב"ממלכת הלילה". בבית הספר, ליד הקלפי לבחירות לנשיאות, אואן רואה את מאדי וילסון, תלמידת כיתה ט', קוראת במדריך לפרקי הסדרה, הוא מסתקרן ופונה אליה, והשניים מתחברים. ערב אחד חומק אואן מהוריו בתירוץ שהוא יישן אצל חברו ג'וני לינק, והולך אל מאדי לצפות בשידור פרק, איתה ועם חברתה אמנדה. מאדי מרשה לאואן ללון במרתף ביתה, אך עליו לעזוב עם שחר. מדי שבוע מאדי מקליטה את פרקי הסדרה ומגניבה אליו את הקלטות בבית הספר.

כעבור שנתיים, 1998, אואן בכיתה ט', ואימו ברנדה חולה סופנית. אביו פרנק עדיין לא מרשה לאואן לראות את הסדרה משום שלדעתו זו "סדרה לילדות". אואן פונה למאדי ושואל אם היא עדיין רואה את הסדרה עם אמנדה, והיא עונה שהיא לא מדברת עם אמנדה, אחרי שזו הפיצה שמועה שקרית שמאדי נגעה בשדיים שלה. אואן מבקש לבוא אליה בשבת בערב. מאדי מסבירה לו שהיא אוהבת בנות, אך לו אין כוונות לגביה מלבד צפייה משותפת בפרק חדש. מאדי שואלת אם הוא אוהב בנות או בנים. אואן עונה שהוא לא יודע, אך אוהב סדרות טלוויזיה ויודע שמשהו לא בסדר איתו, כי הסדרה גורמת לו לחוש שמישהו רוקן אותו מבפנים והוא מוטרד מכך. מאדי עונה שאואן דומה לאיזבל שפוחדת ממה שיש בתוכה. בזמן שהם צופים בפרק, מאדי בוכה ואומרת שהיא החליטה לברוח מהעיר, כי ברור לה שתמות אם תישאר. היא מבקשת מאואן להצטרף אליה ומציירת על עורפו את רוח הרפאים הוורודה המקועקעת על עורפן של איזבל וטארה, אך הוא נרתע. ברנדה מתה. מאדי נעלמת, ומכשיר הטלוויזיה שלה נמצא בחצר ביתה, עולה באש. עם היעלמותה של מאדי, הסדרה מבוטלת באופן מסתורי בתום העונה החמישית.

בשנת 2006 אואן עדיין מתגורר עם פרנק ועובד בבית קולנוע מקומי. בדרכו הביתה מהעבודה, עמוד חשמל שקרס חוסם את הכביש שעליו מפוזרים דפים של מדריך הסדרה. הפרק הראשון של העונה השישית (שלא שודרה) נקרא "הבריחה מממלכת הלילה". ערב אחד, כשאואן נמצא במרכול, מאדי צצה שם במפתיע, עשר שנים אחרי שנעלמה, וחזותה נטולת מגדר . היא לוקחת אותו לשבת במועדון לילה בשם "דאבל לאנץ'" שמופיע גם בסדרה "ורוד עמום", ומגלה לו שהיא נעלמה לתוך הסדרה עצמה. מאדי שואלת אם גם אואן חש שהסדרה התערבבה בחיים האמיתיים והזמן השתבש, אך אואן מתעקש שזו הייתה תוכנית טלוויזיה ותו לא. מאדי מסבירה שזמנה קצר כי היא חייבת לחזור לתוך הסדרה, ומבקשת שאואן ייזכר בפרק הסיום של העונה החמישית ויבוא לפגוש אותה בבית הספר הישן למחרת בערב. בביתו הוא צופה בקלטת עם פרק הסיום, שמאדי שלחה לו אחרי שנעלמה: מר מלנכוליה ושני עוזריו, השדים מרקו ופולו, חטפו את טארה שנקברה חיים ומשדרת לאיזבל קריאות עזרה. בעוד איזבל מחפשת את טארה, הם תופסים אותה, והנבל מציג לה כדור שלג עם דמותו של אואן כילד, רמז לכך שאואן הוא איזבל. הוא משקה אותה "מיץ ירח" שימחוק את זכרונותיה כך שלא תזכור את שמה ואף לא את מותה, עוקר את לבה וקובר אותה חיים. כך מסתיימים הפרק והעונה כולה. אואן מטיח את ראשו באימה במסך. פרנק מושך אותו מתוך המכשיר תוך שאואן צורח שפרנק איננו אביו וזה לא ביתו, ומקיא את המיץ שאיזבל אולצה לבלוע.

בפגישתם בבית הספר, מאדי מספרת שהיא ברחה לפיניקס, אימצה שם חדש ועבדה במילוי בובות. אך דבר לא השתנה והזמן החל לחלוף במהירות לא טבעית כאילו דילג על פרקים בדי.וי.די. בגיל 21 היא חשבה לברוח לסנטה פה, אך לא היה בכך טעם. בגיל 22 היא קנתה ארון מתים ושילמה למישהו כדי שיקבור אותה בחיים. ככל שהלכה ונחנקה, היא צרחה והתפללה להצלה. לבסוף הצליחה לצאת מתוך גופה, וכאילו התעוררה מסיוט, כל זכרונותיה כמאדי וילסון נמחקו והיא שבה להיות עצמה כטארה. היא חזרה למחנה הקיץ לקראת בכורת העונה השישית, אולם לא מצאה את מקום קבורתה של איזבל ולא הצליחה ליצור איתה קשר, והבינה שעליה לחזור להציל את אואן כדי להתחיל את העונה השישית. מאדי אמנם מספרת את קורותיה לאואן, אך בהדרגה פונה אליו בלשון נקבה, במובן שהיא טארה שמדברת אל איזבל. אואן פונה אליה כמאדי. היא עונה שזה לא שמה, ומזכירה לו את דבריו מהעבר, שהוא חש ריק מבפנים. לדבריה, זיכרונות הילדות שלו הם הסחת דעת שמר מלנכוליה שתל בו כדי להחזיקו לכוד בממלכת הלילה. מאדי לוקחת את אואן למגרש הפוטבול, שם הכינה קבר לשניהם. היא פונה אליו בשם "איזבל" ומפצירה בו להיקבר בחיים ביחד איתה כדי שיוכלו לחזור לעולם של "ורוד עמום" בזהויותיהם האמיתיות. אואן המבוהל נחלץ מאחיזתה, בורח הביתה ומוצא את פרנק לוקה בשבץ. אואן לא ראה את מאדי מאז, אך תמיד תהה אם הייתה אמת בדבריה, שהרחק מעבר למסך הטלוויזיה יש מישהי יפה וחזקה שהוא נועד לחיות את חייה. הוא לא יצא מביתו ימים ארוכים בציפייה שמאדי תחזור ותכריח אותו להיקבר איתה, אך לשווא.

בשנת 2010 נסגר בית הקולנוע שבו עבד אואן, והוא התחיל לעבוד בפארק שעשועים. פרנק נפטר עקב שבץ נוסף, ואואן נשאר לגור בבית ילדותו והקים משפחה. הוא מוצא את הסדרה "ורוד עמום" משודרת בשירות הזרמת מדיה וצופה בה, אך כעת הסדרה נראית לו מגוחכת וילדותית. עשרים שנה אחר כך, בשנת 2030, אואן בשנות הארבעים לחייו. במהלך מסיבת יום הולדת של ילדים בפארק, אואן מתמוטט, צורח שהוא גוסס, קורא לעזרה, מתקשה לנשום ונחנק, מה שמהדהד את קבורתה של איזבל בעודה בחיים. הנוכחים קופאים על מקומם כפסלים מוזיקליים . הוא ננעל בחדר השירותים, וכמתוך הזיה הוא חותך ופותח את חזהו מול ראי, ורואה בתוכו מסך טלוויזיה זוהר באור כחול. הוא מקבל את הגילוי בחיוך ומתלבש, יוצא ומתנצל על התנהגותו, אך נראה שאיש לא מודע לקיומו.

## ליהוק

כמו כן, הסרט כולל הופעות קמע של פיבי בריג'רס עם היילי דאל ולהקת "סלופי ג'יין" , וקריסטינה אספנדיארי  עם להקתה/ו "קינג וומן" (באנגלית: King Woman). ההופעות מתקיימות במועדון הבדיוני "דאבל לאנץ'" שבו פוגש אואן את מאדי לראשונה מאז שנעלמה.

## משמעויות בסרט
### סדרת הטלוויזיה
בעלילת סדרת הנעורים "ורוד עמום", הנערות טארה ואיזבל נפגשו במחנה קיץ וגילו שיש ביניהם קשר על-חושי עתיק, שאותו מסמל קעקוע של רוח רפאים ורודה על העורף. טארה מומחית לשדים, ואיזבל היא חנונית פחדנית. הן אימצו לעצמן את הכינוי המשותף "הוורוד העמום". אחרי שהמחנה הסתיים, השתיים ממשיכות לקיים פגישות באמצעות תקשור מבלי להיפגש פנים אל פנים. מדי שבוע, בכל פרק הן עוזרות זו לזו להילחם במפלצות ששולח מר מלנכוליה ללכוד אותן. דמויות טארה ואיזבל מייצגות את מאדי ואואן, בהתאמה. בעוד שמאדי הצליחה לברוח מממלכת הלילה ומצאה את זהותה האמיתית כטארה הלסבית, יכולתו של אואן לצאת מהארון נתקלת במכשולים שמציב מר מלנכוליה המייצג בין היתר ספק עצמי והבנייה חברתית. בסדרה הוא "האיש שבירח" המשבש את הזמן והמציאות כדי לשלוט בעולם. לכן, אואן לא מצליח להשלים עם זהותו המגדרית כאיזבל במשך כמה עשורים, עד שלקראת הסוף הוא מעז להביט לתוך עצמו ונמלא סיפוק. שונברון הסביר/ה שיהיו מי שיפרשו את רגעיו האחרונים של אואן כטרגדיה, אך הכוונה היא לתת לו מוצא של תקווה כשהוא עושה צעדים ספורים בדרך להבין מי הוא באמת.

### [[תמה|תמות]] מרכזיות
לדברי שונברון, הנושא המרכזי בסרט הוא "רגע ביקוע הביצה" (במקור באנגלית: Egg crack moment), ביטוי המציין את הרגע בחייהם של טרנסג'נדרים, שבו הוא או היא מכירים בכך שזהותם המגדרית לא הולמת את הייעוד המיני שלהם. לפיכך, בחירתו של אואן לא להיקבר חי ביחד עם מאדי, ובעקבותיה – המשבר הקיומי שהוא חווה, ממחישה את פחדיו האישיים מפני חיים אפשריים מחוץ לארון מבלי לעבור התאמה מגדרית. בכתבת פרופיל שפרסם "הניו יורקר" ביוני 2024, שונברון סיפר/ה על השפעת קשריה/ו עם המשפחה על הסיפור:

באופן דומה, ג'ק הייבן, המגלמ/ת את מאדי, רואה בסרט אלגוריה להווייה הטרנסג'נדרית:

### השפעות ו[[מחווה (אמנות)|מחוות]]
בסרט ניכרות השפעות של סדרות נעורים משנות ה-90 של המאה שעברה, ובעיקר: "באפי ציידת הערפדים" (1997–2003). לדברי שונברון, הקוויריות הייתה אינהרנטית ברוב סדרות שנות ה-90, גם אם רשתות השידור לא עסקו בכך בגלוי, ואלה היו שנים שבהן דור של בני אדם קווירים הכירו בעצמם לראשונה. הסדרה הבדיונית "ורוד עמום" כוללת מאפיינים היוצרים קשר ל"באפי ציידת הערפדים": נשים חזקות כגיבורות ראשיות הנלחמות במפלצות מיתיות, ופרקים בסגנון "המפלצת השבועית" . כמחווה, הסרט כולל הופעת קמע של אמבר בנסון שגילמה ב"באפי" את דמותה של טארה מקליי הלסבית. עבור שונברון, קמע זה הוא מעין תיקון אישי, מכיוון שבשנות ההתבגרות, "באפי" הייתה עבורה/ו אמצעי התמודדות והישרדות. סדרה נוספת הזוכה למחווה היא "הרפתקאות פיט ופיט"  (1991–1996) בערוץ "ניקלודיאון". מייקל מרונה ודני טמברלי, בהופעות קמע כשכנֵי רפאים, גילמו את דמויות פיט "הגדול" ופיט "הקטן" בסדרה. סגנון סדרה זו משלים את השפעת "באפי", משום שהמפלצות בעולם של "ורוד עמום" הן מגוחכות בסגנון של "ניקלודיאון", יותר מאשר המפלצות המפחידות ב"באפי". בנוסף לכך, דמות "איש הגלידה" ב"ורוד עמום" רומזת לדמות רוכל הגלידה "מר טייסטי", שגילם טובי האס  ב"פיט ופיט", ועל הסגנון של "ורוד עמום" שוררת אווירת ריאליזם קסום שאפיין את "פיט ופיט". שונברון הדגיש/ה שהופעות הקמע אינן בגדר "ביצי פסחא" גרידא, אלא נועדו להעמיק את הרעיונות המובעים בסרט.

בעלילת הסרט, הסדרה "ורוד עמום" מבוטלת במפתיע ללא הסבר. מאדי נעלמת, וחוזרת כעבור שנים, לכאורה כדי להמשיך לעונה נוספת. את ההשראה לכך שאב/ה שונברון מ"טווין פיקס" (1990–1991), הסדרה הסוריאליסטית של דייוויד לינץ', שלמרות הפופולרית שנהנתה ממנה, בוטלה כעבור שתי עונות תוך שסוגיות שונות נותרות לא פתורות, והסדרה חודשה כעבור 25 שנה לעונה השלישית, טווין פיקס: השיבה . במיוחד, זכורה לשונברון סצנת סיום שבה דייל (קופר) מיישיר מבט למצלמה כשפניו מכוסים דם, ושואל "מה שלום אנני (בלקברן)?". לדברי שונברון, הסצנה גרמה לה/לו לחוש "מותקפ/ת" באופן אישי. סדרה נוספת שנתנה השראה לכתיבת הסרט, היא "מי מפחד מהחושך?", שחלקה הראשון שודר במשך חמש עונות (1992–1996).

מאדי מספרת לאואן את נסיבות היעלמותה ביושבם במועדון לילה בשם "דאבל לאנץ'" (Double Lunch). המועדון מתקיים הן במציאות של הסרט עצמו, והן בעולם הסוריאליסטי של הסדרה "ורוד עמום". שונברון הסביר/ה שהמועדון הוא מרחב לימינלי המגשר בין המציאות לממד הסוריאליסטי, מעין תשובה למועדון "סילנסיו" מהסרט "מלהולנד דרייב". המועדון הוא מחווה למועדונים דומים שהופיעו בסדרות שנות ה-90: מועדון "The Bronze" מ"באפי ציידת הערפדים", ומועדון "פיץ' פיט" שבו נהגו לבלות גיבורי "בברלי הילס 90210".

## הפקה
שונברון החל/ה לכתוב את התסריט כשלושה חודשים אחרי שהתחיל/ה טיפול הורמונלי חליפי בעקבות היחשפות/ה כטרנדסג'נדר/ית. בתמות הנוגעות לטרנסג'נדריות, שונברון נמנעה בכוונת מכוון מהצגת סוגיות של שינויים מגדריים ויציאה מהארון כנושאים מרכזיים בעלילה, אלא העדיפה לכתוב את הסיפור כאלגוריה, כדי להבדיל את הסרט מסרטים אחרים העוסקים בסוגיות אלה.

בשנת 2021 משך התסריט את תשומת ליבם של אמה סטון ובעלה דייב מק'קארי . התסריט הוצע לשישה שותפי הפקה פוטנציאליים. באוקטובר 2021 הוכרז הסרט כהפקה של חברת "A24", בבימויה/ו של ג'יין שונברון, ובהפקתם של סטון ומק'קארי באמצעות חברת "פרוט טרי"  שבבעלותם, בצוותא עם שרה וינשול מטעם חברת "סרטי סמאג'" וסאם אינטילי. ב-24 באוגוסט 2022 נמסר על צירופם לצוות השחקנים של ג'אסטיס סמית', ג'ק הייבן (עדיין בשם בריג'ט לנדי-פיין), הלנה הווארד, דניאל דדויילר, אמבר בנסון, איאן פורמן, מייקל סי' מרונה, קונר או'מאלי, אמה פורטנר, דני טמברלי, פיבי בריג'רס, לינדזי ג'ורדן, פרד דרסט וקריסטינה אספנדיארי.

שלב הצילומים התקיים במהלך החודשים יולי-אוגוסט 2022 באתרים שונים ברחבי ניו ג'רזי, בהם: בית הספר התיכון "ורונה" ומגרש הפוטבול שלו בעיר ורונה , בית הספר התיכון "סידר גרוב" בעיר סידר גרוב , פארק השעשועים בקינסבורג , אולם מופעי המוזיקה "The Saint"  בפארק אזברי , אולם משחקי הארקייד "פאנפלקס" באיסט הנובר , ואתר המחנאות "קמפ לואיס".

אמה פורטנר, רקדנית וכוריאוגרפית קנדית, עיצבה את הריקודים והתנועות של מר מלנכוליה, שני משרתיו הג'נדרקווירים מרקו ופולו, ומפלצות נוספות. פורטנר עצמה מגלמת בין היתר את דמויותיהם של מר מלנכוליה ומרקו.

## מוזיקה
הפסקול כולל חמישה עשר שירים מאת יוצרים ומבצעים שונים, ועשרים קטעי מוזיקה מקורית שהלחין אלכס ג'י. רשימת המבצעים כוללת את: הפרויקט המוזיקלי ; פרנסס קווינלן ; קרוליין פולאצ'ק; להקת האינדי פולק "פלוריסט" ; ברטיז סטריינג' ; מריה בי-סי ; קריסטינה אספנדיארי  ולהקתה, "קינג וומן"; ג'יי סום ; אל'ריין ; להקת הפולק הקנדית "The Weather Station" ; הפרויקט המוזיקלי "דראב מג'סטרי" ; להקת "פרופר"; הרכב האינדי רוק "סאדרן" , וכן להקת "סלופי ג'יין"  המארחת את פיבי בריג'רס. הפסקול המלא הופץ להורדה ב-10 במאי 2024, ושישה ימים אחר כך, ב-16 במאי, הופצה להורדה המוזיקה מאת אלכס ג'י.

## הפצה
"ראיתי את הטלוויזיה זוהרת" הוקרן בהצגת בכורה ב-18 בינואר 2024, במסגרת סרטי חצות בפסטיבל סאנדנס. כן הוצג הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-74 בברלין, ב-20 בפברואר 2024, ובפסטיבל SXSW. ב-3 במאי 2024 הופץ הסרט למספר מצומצם של בתי קולנוע בניו יורק ולוס אנג'לס, וב-17 במאי 2024 הורחבה ההפצה לכל רחבי ארצות הברית וקנדה. ב-14 ביוני באותה שנה יצא הסרט לצפייה על פי דרישה ובהפצה דיגילית לשירותי הזרמת מדיה. ב-20 בספטמבר באותה שנה יצא הסרט לשידור ליניארי בערוץ Max.

לציון שנה ליציאת הסרט הפיצה חברת "A24" את הסרט על גבי קלטת וידאו לרכישה.

## ביקורות
במאגר ביקורות הקולנוע "Rotten Tomatoes", מתוך 229 ביקורות, 84% מוגדרות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 8.10/10. סיכום הביקורות הוא, שעם אסתטיקה ויזואלית ייחודית המעצימה את התהודה הרגשית של הסיפור, הסרט מוסיף למיצוב מעמדה/ו של התסריטאי/ת-במאי/ת ג'יין שונברון ככישרון עולה. אתר "Metacritic" מעניק לסרט ציון 86 מתוך 100, בשקלול 48 ביקורות המוגדרות כ"תהילה בינלאומית".

בישראל, אבנר שביט הגדיר את הסרט כ"עצוב ומכאיב", מושקע להפליא עם פסקול "שמיימי". שביט כתב שהסרט עוסק בחשיבותה של הטלוויזיה בחיינו ובשאלה איך נראות בדיעבד אובססיות לתופעות תרבות בגיל הנוער, וכן בדיספוריה מגדרית "והנטייה שלנו להתבייש בעצמנו במקום שאחרים יתביישו בעצמם". עופר ליברגל כתב בבלוג הקולנטע "סריטה" שהסרט עוסק בחוויות של טרנסים שלא מבצעים האמה מגדרית, מה שגורם לניתוק חברתי ולפער בתפיסת העולם שלהם. ליברגל הוסיף שהסרט עוסק באופן שבו תרבות פופולרית יכולה לספק תחליף ליצירת קשרים ולהתמודדות עם קשיים בהגדרה עצמית, לא רק בהקשר של זהות מגדרית.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  (סדר השמעת השירים על-פי חתך סצנות בסרט) 
* , בערוץ של הקולנוען ומבקר הקולנוע כריס סטאקמן  
* "ראיתי את הטלוויזיה זוהרת" – דיון רשמי באתר רדיט 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי 2024
קטגוריה:סרטי להט"ב
קטגוריה:טרנסג'נדר בקולנוע
קטגוריה:מין ומגדר בקולנוע
קטגוריה:תרבות להט"ב
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מותחן פסיכולוגיים
קטגוריה:סרטי אימה מ-2024
קטגוריה:סרטים על פגיעה עצמית
קטגוריה:סרטים שצולמו בניו ג'רזי