open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קבוצת מיקאל

[שמאל|ממוזער|250px|משרדי ITL אופטרוניקס ב[פתח תקווה]]
**קבוצת מיקאל** היא חברה ישראלית בתחום ביטחוני, אשר פועלת על ידי חברות בנות שלה.
* סולתם מערכות – תחום ארטילריה
* סיימר – תחום הרכב הקרבי המשוריין
* ITL אופטרוניקס – מערכות אופטיות צבאיות

## היסטוריה
קבוצת מיקאל נוסדה בשנת 1993 על ידי אברהם (מיקו) גילת, שהיה סמנכ"ל השיווק של התעשייה הצבאית, ואיש העסקים רוני נפתלי, בעל השליטה בחברות ביג מרכזי קניות ומי עדן.

בשנת 1998, רכשו מכור תעשיות את חברת סולתם מערכות. ובשנת 2002 את חברת "טכנולוגיות בינלאומיות (לייזרים) בע"מ ("International Technologies Lasers" – ITL). חברת ITL, נוסדה בשנת 1973 על ידי היזם עוזי שרון. במהלך השנים הצטרפו כמשקיעים בחברה גם יוסי ורדי, יורם אלמוגי, בנק הפועלים וכלל תעשיות, שנותרה בסופו של דבר בעלת השליטה בחברה, ב-1993 הונפקה את החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה עוסקת בפיתוח של מוצרים אלקטרוניים ואופטיים, בעיקר לראיית לילה, בדגש על מוצרים המיועדים ללוחמת חי"ר מתקדמת, כוחות מיוחדים ולוחמה בטרור.

ביוני 2009 רכשה חברת אלביט מערכות 19% ממניות מיקאל תמורת 18 מיליון דולר. בשלב הראשון של העסקה העניקה אלביט למיקאל הלוואה בסך של 18 מיליון דולר. לאחר קבלת אישור הממונה על ההגבלים העסקיים, הומרה ההלוואה להשקעה ומיקאל הקצתה לאלביט כ-19% ממניותיה והעניקה לאלביט את האופציה לרכוש בשנת 2011 את יתרת מניות מיקאל מבעלי המניות האחרים.

ב-2 בספטמבר 2010 רכשה אלביט מערכות את מיקאל תמורת 90 מיליון דולר. המתווה המדויק של העסקה שונה, כך שאלביט מערכות לא רכשה את החברה עצמה, אלא את שלוש החזקותיה העיקריות: סולתם מערכות, הפעילה בתחום הארטילריה, סיימאר, הפעילה בתחום הרק"מ (רכב קרבי משוריין), ו-85% ממניותיה של ITL, המפתחת ומייצרת מערכות בתחום האלקטרו-אופטיקה הצבאית.

## קישורים חיצוניים
* "סולומון שוקי הון", איי.טי.אל אופטרוניקס בע"מ – הערכת שווי, 2005

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשיית נשק בישראל
קטגוריה:אלביט מערכות
Terra SAR X

ממוזער|ימין|הדמיית ההתחברות של שני חלקי הלוויין
**TerraSAR X** הוא לוויין גרמני לחישה מרחוק, במסלול LEO המשתמש במכ"ם מִפְתָּח סינתטי, לשם תצפית על כדור הארץ, למגוון יישומים אזרחיים. לוויין זהה בשם TanDEM-X יתווסף אליו במהלך שנת 2010 ויאפשר מיפוי מדויק יותר ושיפור הרזולוציה.

## יישומי הלוויין
* מיפוי - בשניים או שלושה ממדים, עדכוני מפות קיימות
* מדידת תזוזות קרקע
* מעקב אחר שינויים בתכסית הקרקע
* מיפוי שימושי קרקע
* ביטחון
* ניטור אסונות 
* ניטור יערות וצמחייה
* פיקוח תנועה יבשתית וימית

## ראו גם
* SAR-Lupe

## קישורים חיצוניים

* מידע על הלוויין באתר היצרן EADS

קטגוריה:לוויינים גרמניים
ניזאם אל-מולכ

**אבו עלי אל-חסן א-טוסי** (**ابو علي ابن حسن طوسي**; 1018-12 באוקטובר 1092) המוכר בתואר הכבוד שלו **ניזאם אל-מולכ** (**نظام الملك**, בתעתיק מדויק: **נט'אם אלמלכ**) היה מלומד פרסי ווזיר גדול בשושלת הסלג'וקית.

נולד בשנת 1018 בעיר טוס שבפרס (היום משהד). הוא עלה לגדולה תחת הע'זנים ועד שנת 1059 הספיק להפוך לשליט מחוז ח'וראסאן כולו, מטעמם. למן שנת 1063 כיהן כווזיר גדול תחת אלפ ארסלאן (1063-1072) ובנו מאלכ שאה הראשון (1072-1092). הוא השאיר חותם גדול על הארגון והאדמיניסטרציה של האימפריה הסלג'וקית ומוסדותיה, ועל כן זכה לכינויו שמשמעותו "**מארגן המדינה**". הוא היה חוליה מקשרת בין הח'ליפים העבאסיים והסולטאנים הסלג'וקים לבין יריביהם השונים ובהם הפאטמים והבויהים.

מעבר להשפעתו יוצאת הדופן כווזיר שהחזיק בכוח עליון, נודע ניזאם אל-מולכ בבניית מדרסות רבות בערים המרכזיות של הממלכה. המדרסה, בית מדרשה ללימודי דת אסלאמיים, החל את דרכו בעשורים הראשונים של המאה ה-11. עם המדרסות הראשונות שנבנו נמנית מדרסת הניזאמיה בבגדאד. מוסדות אלה היוו את המודל לצמיחתן של אוניברסיטאות מקבילות באירופה במאות הבאות.

ניזאם אל-מולכ כתב ספר עב כרס בפרסית תחת השם "סיאסה אלנזא" (ספר הממשל). הוא כתב גם ספר אחר מסוגת "מראות למלכים" - ספר ייעוץ והדרכה לבעלי שררה לעתיד - בשם "דוסתור אל-ווזארא" (תעתיק מדויק: דסתור אלוזראא') במטרה להכשיר את בנו לווזירות.

## מותו

ניזאם אל-מולכ נרצח בדרך מאספהאן לבגדאד ב-12 באוקטובר 1092. הוא נדקר למוות בידי מרצח מכת החשישיון שנשלח על ידי מייסד הכת חסן-י סבאח. המרצח התחפש לעני וניגש לאפריון שבו נישא ניזאם אל-מולכ באותה העת, התנפל עליו ודקר אותו.

סביב מותו של ניזאם אל-מולכ נתחברו אגדות רבות. לפי גרסה אחת בצעירותו הוא חתם על ברית עם עומר ח'יאם וחסן-י סבאח שבמידה ואחד מהם יעלה לגדולה הוא יסייע לשני האחרים לעשות גם כן. כשעלה לווזירות תחת אלפ ארסלאן הוא הציע לשני רעיו משרות רמות דרג בחצר. עומר ח'יאם סירב וביקש תחת זאת שיועמדו לרשותו כספים מספיקים על מנת להמשיך את לימודיו ללא הפסקה וניזאם אל-מולכ עשה כן ואף בנה בשבילו מצפה כוכבים. חסן-י סבאח הסכים ומונה לתפקיד פקידותי בחצר. לאחר שהתגלה שקשר נגד ניזאם כדי להחליפו כווזיר הוא ברח מהחצר ויחד עם חבורת תומכיו כבש בערמומיות את מבצר אלמות באיראן. כנקמה בניזאם אל-מולכ הוא הורה על רציחתו.

לפי גרסה אחרת חיסולו הוזמן בידי מאלכ שאה הראשון מתוך מאבק כוח פנימי בחצר או לחלופין לאחר פולמוס דתי בין סונים ושיעים שערך בחצר ולאחריו המיר מאלכ שאה את דתו לשיעה. לאחר מכן הזמינו מלומדים מהניזאמיה את ההתנקשות בו כדי לנקום על רצח פטרונם. גרסה זו נותרה שנויה במחלוקת לאור יחסי הידידות הארוכים בין השניים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סלג'וקים
קטגוריה:ילידי 1018
קטגוריה:נפטרים ב-1092
הרביעייה הירושלמית

**הרביעייה הירושלמית** היא הרכב קאמרי, שהוקם בירושלים בשנת 1993. חברי הרביעייה הם בוגרי יחידת הנגנים הצעירים, חניכיו של הכנר אבי אברמוביץ', שירתו כמוזיקאים מצטיינים בצה"ל וזכו במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.

חברי הרביעייה הם:
***אלכסנדר פבלובסקי** - כינור ראשון: נולד באוקראינה בשנת 1977 ועלה לארץ בשנת 1991.
***סרגיי ברסלר** - כינור שני: נולד באוקראינה בשנת 1978, ועלה לארץ בשנת 1991.
***[[עמיחי גרוס]]** - ויולה: נולד בשנת 1979. פרש מן הרביעייה ב-2011.
***אורי קם** - ויולה: נולד בקליפורניה בשנת 1975. ויולן הרביעייה במקומו של גרוס משנת 2011.
***קיריל זלוטניקוב** - צ'לו: נולד במינסק בשנת 1978 ועלה לארץ בשנת 1991.

בתחילת דרכה השתתפה הרביעייה בכיתות אמן של מוזיקאים כגון אייזק שטרן, טביאה צימרמן, ג'רג' קורטג, מייקל טרי, הנרי מייר וחברי רביעיית אמדאוס, וכן הופיעה עם הפסנתרן דניאל בארנבוים.

הרביעייה מופיעה ברחבי עולם. היא הקליטה רביעיות של מוצרט, בטהובן, היידן, שוסטקוביץ', צ'ייקובסקי, שוברט, ראוול, דביסי, דבוז'אק ועוד, וזכתה בפרסים רבים.

בדצמבר 2012 התקיימה במוזיאון תל אביב לאמנות סדרת קונצרטים של הרביעייה, ובה נוגנו כל 15 רביעיות המיתרים של שוסטקוביץ'.

בשנת 2020 התקיימה באותו מקום סדרת קונצרטים של הרביעייה לרגל יום הולדתו ה-250 של בטהובן, ובה נוגן מכלול הרביעיות של בטהובן.

לרביעייה הוענק פרס רוטשילד לשנת 2025, "על נגינתם הסוחפת ציבורים רבים בארץ וברחבי העולם מזה עשרות שנים, ברמה מוזיקלית מן הגבוהות ביותר, ובעומק של מבע והבנה, ועל היותם מופת והשראה לדורות של נגנים צעירים בישראל".

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

הירושלמית
קטגוריה:זוכי פרס רוזנבלום
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:הרכבים מוזיקליים מירושלים
תמר מעוז

**תמר פלמון מעוז** (נולדה ב-27 בדצמבר 1976) היא כדורסלנית עבר ומאמנת כדורסל ישראלית.

## ביוגרפיה
מעוז נולדה לנוח ונורית בירושלים, במשפחה בת ארבעה ילדים.

מעוז החלה את דרכה בקבוצת אס"א ירושלים, ובהמשך שיחקה גם באליצור חולון, בני יהודה ורמת השרון. היא רשמה גם 112 הופעות בנבחרת ישראל, בה אף שימשה כקפטנית וקלעה למעלה מ-1,000 נקודות.

מעוז שיחקה בעמדת הרכז, וניחנה ביכולת מסירה טובה ובאחוזי קליעה גבוהים מטווח 3 הנקודות.

באוקטובר 2007 הודיעה על פרישה ממשחק פעיל בעקבות פציעה ברגלה במהלך משחקי גמר הפלייאוף בין אליצור רמלה לבין קבוצתה, רמת השרון. בעונת 2009/2010, הייתה עוזרת המאמן בקבוצת אליצור מכבי נתניה. בעונת 2010/2011 חזרה לשחק כדורסל, באלקטרה רמת השרון.

ב-2011 הייתה מעוז עוזרת מאמן בקבוצת אלקטרה רמת השרון בליגת העל ובנבחרת הקדטיות של ישראל.

## חיים אישיים
בליל 13 באוגוסט 2011 נרצחו שני הוריה בביתם בירושלים. מעוז הייתה בין עדי התביעה במשפט של אחיה דניאל, שהורשע בביצוע הרצח.

מעוז היא לסבית מוצהרת, דבר אשר היווה חלק בניסיון אחיה להפליל אותה ברצח הוריהם.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלניות אס"א ירושלים
קטגוריה:כדורסלניות רמת השרון
קטגוריה:כדורסלניות בני יהודה
קטגוריה:ספורטאים להט"בים ישראלים
קטגוריה:ספורטאיות להט"ביות ישראליות
קטגוריה:כדורסלניות אליצור חולון
קטגוריה:כדורסלניות נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורסלניות להט"ביות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1976
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
עוזי פלד

**עוזי פלד** (10 ביולי 1937 – 24 בפברואר 2024) היה איש תקשורת ישראלי, זוכה פרס מפעל חיים של האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה (2006).

## ביוגרפיה
פלד נולד בתל אביב. למד כלכלה, משפטים וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית.

## קריירה
בין השנים 1965 ל-1966 הוא כיהן כחבר-מחקר במרכז לנושאים בינלאומיים של אוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.

### בטלוויזיה
בין השנים 1967 ל-1969 הוא כיהן כסמנכ"ל וסגן ראש צוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית. כמו כן הוא היה מנכ"ל המכון למחקר חברתי שימושי בירושלים ומרצה לתקשורת ולמינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים ובטכניון בחיפה.

מאז ייסוד ערוץ 2 ב-1993 כיהן פלד כמנכ"ל ועורך ראשי של שידורי טלעד, בתפקיד זה הוא שימש עד 2005. במהלך עבודתו הועלו לשידור תוכניות כמו: "עובדה", "החמישייה הקאמרית" ועוד, וב-2002, נוצר תחת ידיו שידור ראשון של מסך מפוצל.

### פרסומאי
פלד היה מבעלי חברת הפרסום "עידן - יועצים לפרסום" וחברת ההפקה "סרטי עידן" (עידן היא האות ע' ב"טלעד": טלוויזיה, **עידן-**דיסקונט).

## תפקידים ציבוריים
פלד שימש כיו"ר וחבר דירקטוריון בשורה של חברות מסחריות וציבוריות, ביניהן: יו"ר המועצה הציבורית של מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה ויושב ראש סינמטק הרצליה.

## פרסים והוקרה

* פרס מפעל חיים של האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה (2006)
* יקיר המדיה של איגוד המפרסמים הישראלי (2006).

## חיים אישיים
פלד היה נשוי לציונה ולהם ארבעה ילדים. בנו איל פלד, הגיש את תוכנית הטלוויזיה "מסע עולמי".

פלד נפטר ב־24 בפברואר 2024.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי תקשורת ישראלים
קטגוריה:טלעד
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: מפעל חיים
קטגוריה:אנשי עסקים בתחום התקשורת
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
הניזאמיה

**הניזאמיה** (בערבית: **النظامية**, תעתיק מדויק: אלנט'אמיה) היא שמן הכולל של מספר מדרסות, מוסדות ללימודי דת גבוהים באסלאם, שנבנו בידי ניזאם אל-מולכ במהלך כהונתו כווזיר באימפריה הסלג'וקית במאה ה-11. מרבית המוסדות הללו הוקמו בפרס ובעיראק. הניזאמיות היו האוניברסיטאות האסלאמיות המאורגנות הראשונות. החינוך בהן היה הגבוה ביותר בעולם האסלאמי ושמען הגיע עד לאירופה. הניזאמיות מומנו בידי השלטון, האליטה או בידי וקפים מיוחדים שהוקדשו למטרה זו. ניזאמיות נבנו במספר ערים גדולות, והחשובות שבהן היו הניזאמיות שבנישאפור , בבלח' , בהראט ובאספהאן.

## הניזאמיה בבגדאד

הניזאמיה הגדולה והחשובה מכולן נבנתה על ידי ניזאם אל-מולכ בבגדאד לאחר כיבושה מידי הבויהים בשנת 1055. בגדאד הייתה מושב הח'ליפות העבאסית ומרכז אסלאמי חשוב של למדנות ומחקר. הניזאמיה של בגדאד נחנכה בשנת 1065 ולמן 1091 עמד בראשה התיאוסוף האסלאמי הנודע אל-ע'זאלי (מת בשנת 1111). הלימודים בניזאמיה נמשכו מספר שנים והם מומנו באמצעות מלגות לתלמידים המבריקים ביותר. בין תלמידיה הבולטים של המדרסה ניתן למנות את המשורר הפרסי סעדי (שלמד ולימד בה בין השנים 1195 ועד 1226) ואת חתנו של ניזאם אל-מולכ, מקאתל בן בכרי, שהיה גם בין המורים בה. בין המורים האחרים שלימדו בניזאמיה של בגדאד ניתן למנות את ההיסטוריון הפרסי מוחמד א-שהרסתאני (בשנת 1116) ואת המדינאי בן מוצול בהא א-דין בשנות ה-70 של המאה ה-12.

הניזאמיה הבגדאדית חרבה עם כיבוש העיר בידי הולגו ח'אן שליט מונגוליה בשנת 1258.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוסדות לימוד ומחקר
קטגוריה:בגדאד: חינוך
קטגוריה:סלג'וקים
מגאפון

[שמאל|ממוזער|200px|[רוברט קנדי נושא דברים באמצעות מגאפון]]
**מגאפון** הוא מכשיר נייד המשמש להגברת קול הדיבור, בעיקר כאשר המשתמש בו נושא דברים בפני מספר רב של מאזינים. מבנהו הקוני של המגאפון מונע מגלי הקול להתפזר, וממקד אותם בכיוון מסוים. יתרון זה הוא גם חסרונו של המגאפון, שכן מי שאינו נמצא בכיוון אליו מכוון המגאפון לא שומע את הדברים באותה עוצמה בה שומע את הדברים מי שהמגאפון מכוון כלפיו.

ראשוני המגאפונים, שכונו "חצוצרות דיבור", פותחו בידי סמואל מורלנד ואתנסיוס קירכר, והוצגו לחברה המלכותית ב-1671. כיום, מרבית המגאפונים הם אלקטרוניים, וכוללים גם מיקרופון, מגבר ורמקול.

מגאפונים משמשים, בין היתר, דוברים בהפגנות, כרוזים באירועי ספורט, ואנשי משטרה וכוחות הצלה לשם פיזור התקהלויות.

### גלריית תמונות


120405 a performance and march for the abducties PikiWiki Israel.jpg|מגפונים במיצג וצעדה להחזרת החטופות והחטופים
104404 100 days in the captivity of hamas PikiWiki Israel.jpg|מגפון בצעדה בדרישה לפעול מיידית לשחרור החטופים
Azrieli Towers at a rally supporting the return of the hostages, Tel Aviv - February 15, 2025 09.jpg|מגפון בעצרת תמיכה להחזרת החטופים, תל אביב - במהלך מלחמת חרבות ברזל, פברואר 2025


## ראו גם
* מגאפון (חברה)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מערכות שמע
אליזבת בדינטר

**אליזבת בדינטר** (בצרפתית: **Élisabeth Badinter**; נולדה ב-5 במרץ 1944; בצרפתית מבטאים **בַּדֶנְטֶר**) היא סופרת, פילוסופית והיסטוריונית פמיניסטית יהודיה-צרפתית. בדינטר מלמדת פילוסופיה ב-École Polytechnique בפריז.

בספרה "וגם אהבה: תולדותיה של אהבת אם מן המאה ה-17 ועד המאה ה-20" אשר העניק לה פרסום ותורגם גם לעברית, יוצאת בדינטר במחקר פוקויאני נגד התפיסה של אהבת אם כיצר מולד ומבקשת לשחרר את הנשים מהרעיון שהן חייבות להיות אמהות.

אליזבת בדינטר נמנית עם תומכיה של תנועת "La paix maintenant", תנועה ששמה לה למטרה לתמוך ולקדם את תנועת שלום עכשיו בצרפת.

בדינטר היא בת למשפחה יהודית. האם הייתה במקור נוצרייה קתולית והתגיירה לאחר הנישואין ולה שתי אחיות. הייתה נשואה לרובר בדינטר, עורך דין יהודי צרפתי, שהיה מרצה למשפטים ושר המשפטים של צרפת, ונודע במיוחד בזכות מאבקו לביטול עונש המוות בצרפת ב-1981, ממנו התאלמנה ב-2024. להם שלושה ילדים.

## ביבליוגרפיה
### תורגמו לעברית
* **וגם אהבה: תולדותיה של אהבת-האם מן המאה ה-17 ועד המאה ה-20**, מצרפתית: אביטל ענבר,  תל אביב : ספרית מעריב, תשמ"ה 1985.

### חיבורים נוספים

* *L'Amour en plus: histoire de l'amour maternel (XVIIe-XXe siècle)*, 1981; 
* *Les Goncourt: « Romanciers et historiens des femmes », foreword of « La Femme au XVIIe siècle d'[[Edmond de Goncourt|Edmond]] et [[Jules de Goncourt]] ", 1981
* *Émilie, Émilie, L'ambition féminine au XVIIIe siècle*, 1983; 
* *Les Remontrances de Malesherbes (1771–1775)*, 1985
* *L'Un est l'autre*, 1986; 
* *Cahiers Suzanne Lilar*, pp. 15–26, Paris, Gallimard, 1986; 
* *Condorcet. Un intellectuel en politique*, 1988
* **, 1988
* *Madame d'Épinay, Histoire de Madame de Montbrillant ou les Contreconfessions*, foreword by d'Élisabeth Badinter, 1989
* *Thomas, Diderot, Madame d'Épinay: Qu'est-ce qu'une femme?*, foreword by Élisabeth Badinter, 1989
* *Condorcet, Prudhomme, Guyomar: Paroles d'hommes (1790–1793)*, Élisabeth Badinter, 1989
* *XY, de l'identité masculine*, 1992; 
* *Madame du Châtelet, Discours sur le bonheur*, foreword, 1997
* *Les Passions intellectuelles, tome 1: Désirs de gloire (1735–1751)*, 1999
* *Les Passions intellectuelles, tome 2: L'exigence de dignité (1751–1762)*, 2002 
* 
* *Simone de Beauvoir, Marguerite Yourcenar, Nathalie Sarraute, 2002*. Conference Élizabeth Badinter, Jacques Lassalle and Lucette Finas; 
* *Fausse route*, 2003; 
* Julia Borossa ; translated from *Fausse route* 
* *Madame du Châtelet, Madame d'Épinay: Ou l'Ambition féminine au XVIIIe siècle*, 2006; .
* 
* [[Adriana Hunter]], ; translated from *Le Conflit*
* *Le Pouvoir au féminin, Marie-Thérèse d'Autriche 1717–1780 – L'impératrice-reine'', 9 November 2016; 


## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:פילוסופים יהודים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-20
קטגוריה:פמיניסטיות צרפתיות
קטגוריה:פמיניסטיות יהודיות
קטגוריה:סגל אקול פוליטקניק
קטגוריה:פילוסופיות צרפתיות
קטגוריה:פילוסופיות יהודיות
קטגוריה:מיליארדריות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1944
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1944
מלכשאה הראשון

ממוזער|האימפריה הסלג'וקית במותו של מלכ שאה הראשון
**ג'לאל אל-דולה מלכ שאה הראשון** (מילולית: הדר המדינה; בטורקית **Melikşah**; בערבית: **جلال الدولة ملك شاه**; בפרסית: **ملكشاه**; 1055–1092) היה סולטאן סלג'וקי שמשל בין 1072 ל-1092. הוא הצליח לגרש את הביזנטים ממרבית אנטוליה לאחר תבוסתם בידי אביו אלפ ארסלאן בקרב מנזיקרט בשנת 1071. מלכ שאה הצליח להרחיב את השליטה הסלג'וקית לתוך סוריה על חשבון הפאטמים ממצרים וייסד ממלכות חסות באדסה, חלב ובדמשק. ככלל, הוא זכור כאחד מהסולטאנים הסלג'וקים הגדולים ביותר. בנוסף, הוא ערך רפורמה בלוח השנה הפרסי וקידם גרסה הקרויה על שמו "**לוח השנה הג'לאלי**".

מלכ שאה העביר את בירת הסולטנות מריי לאספהאן והרחיב את האדמיניסטרציה בידי הווזיר הגדול הנאמן והמיומן ניזאם אל-מולכ.

במהלך שלטונו התמרד נגדו סוליימאן הראשון (Kutalmışoğlu Süleyman Şah), סולטאן רום שצמחה בחלקים מאנטוליה, ואשר תירש לימים את השליטה בה מהאימפריה הסלג'וקית. סוליימאן קבע את בירתו בעיר ניקאה (Nicaea, היא איזניק המודרנית בצפון-מערב טורקיה). לאחר הצלחות ראשוניות הובס סוליימאן ליד אנטיוכיה בשנת 1086 בידי תותוש הראשון (Tutuş), מושל סוריה הסלג'וקי. בנו של סוליימאן, קיליץ' ארסלאן הראשון (I. Kılıç Arslan), נשבה ונלקח כבן ערובה לאספהאן.

לאחר מותו בשנת 1092 התפרקה האימפריה הסלג'וקית למספר סולטאנויות בייליקיות קטנות שנלחמו זו בזו. הממלכה הלכה ונחלשה ככל שארבעת בניו ואחיו נלחמו על הירושה. קיליץ' ארסלאן הראשון עלה שוב לשלטון כסולטאן רום ותותוש הראשון היה לסולטאן סוריה. בפרס עלה לשלטון בנו של מלכ שאה, מחמוד הראשון. שלושת בניו האחרים ירשו אף הם נחלות משלהם: ברקירוק (Berkyaruk) בחלקים מעיראק, מוהמט הראשון (Muhammet Tapar) בבגדאד ואחמד סנג'ר בח'וראסאן. התפרקות האימפריה הסלג'וקית סייעה להצלחת מסע הצלב הראשון.

לוח השנה הג'לאלי עדיין נמצא בשימוש באפגניסטן ובידי אפגנים וכורדים באיראן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סלג'וקים
קטגוריה:ילידי 1055
קטגוריה:נפטרים ב-1092
1948 בקולנוע

בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1948 ונוגעים לעולם הקולנוע.

## סרטים שוברי קופות
* נעליים אדומות ($5,000,000)
* שלושת המוסקטרים ($4,507,000)
* הנהר האדום ($4,500,000)
* האוצר מסיירה מדרה ($4,307,000)

## פרסים
**פרסי האקדמיה:**
:הסרט הטוב ביותר: המלט בהפקת לורנס אוליבייה.
:השחקן הטוב ביותר: לורנס אוליבייה בתפקיד המלט (מתוך "המלט").
:שחקן המשנה הטוב ביותר: וולטר יוסטון בתפקיד האוורד (מתוך "האוצר מסיירה מדרה").
:השחקנית הטובה ביותר: ג'יין ויימן בתפקיד בלינדה מק'דולנלד (מתוך "ג'וני בלינדה").
:שחקנית המשנה הטובה ביותר: קלייר טרבור בתפקיד ג'יי דאון (מתוך "קי לארגו").
:הבמאי הטוב ביותר: ג'ון יוסטון על הסרט "האוצר מסיירה מדרה".

**[[פרס גלובוס הזהב]]**
:הסרט הטוב ביותר: ג'וני בלינדה
:הסרט הטוב ביותר: האוצר מסיירה מדרה
:הבמאי הטוב ביותר: ג'ון יוסטון - האוצר מסיירה מדרה
:השחקן הטוב ביותר: לורנס אוליבייה - המלט
:השחקנית הטובה ביותר: ג'יין ויימן - ג'וני בלינדה

## נולדו
* 5 בפברואר – טום וילקינסון, שחקן בריטי
* 14 במרץ – בילי קריסטל, שחקן וקומיקאי אמריקאי
* 21 במאי – ג'ונתן הייד, שחקן בריטי
* 28 ביוני – קתי בייטס, שחקנית אמריקאית.
* 30 ביולי – ז'אן רנו, שחקן.
* 19 בספטמבר – ג'רמי איירונס, שחקן.
* 26 בספטמבר – אוליביה ניוטון-ג'ון, זמרת ושחקנית אוסטרלית-בריטית.
* 29 באוקטובר – קייט ג'קסון, שחקנית קולנוע אמריקאית ("המלאכיות של צ'רלי")
* 3 בנובמבר – לולו, שחקנית וזמרת סקוטית.
* 21 בדצמבר – סמואל ל. ג'קסון, שחקן קולנוע אמריקאי
* 27 בדצמבר – ז'ראר דפארדיה, שחקן קולנוע צרפתי

## נפטרו
* 11 בפברואר – סרגיי אייזנשטיין, במאי קולנוע
* 5 ביולי – קרול לנדיס, שחקנית
* 15 ביולי – ויליאם זליג, בונה סטודיו חלוץ
* 23 ביולי – ד.וו גריפית', במאי קולנוע
* 13 באוגוסט – איליין המרשטיין, שחקנית

## סרטים נוספים
* סיפור לואיזיאנה
* קי לארגו
* גרמניה שנת אפס
* כתו וקוטה
* נהר אדום
* גונבי האופניים
* The Kissing Bandit
* נס הפעמונים
* רומן זר

## ראו גם
*1947 בקולנוע
*1948
*1949 בקולנוע
*שנים בקולנוע
*סרט קולנוע

## קישורים חיצוניים

* שנת 1948 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
סנגורוצ'קה

**סְנֵגוּרוֹצְ'קָה** ( **Снегурочка** בתרגום חופשי מרוסית: - **נערת השלג**) היא דמות באגדות הרוסיות. הדמות מופיעה בפולקלור סלאבי באגדה שמסתיימת במותה הטראגי. כיום הדמות מקושרת לחג הנובי גוד ומשמשת כעוזרת של דד מורוז.

## סנגורוצ'קה בפולקלור סלאבי
ממוזער|כריכת ספר לסיפור עממי רוסי על סנג'ורצ'קה, (1916
לפי אגדה אחת, סנגורוצ'קה נקשרת לרועת צאן בשם "לֶל", אך ליבה אינו מסוגל לדעת מהי אהבה. אמה מרחמת עליה ומעניקה לה את יכולת האהבה, אך ברגע שהיא מתאהבת, ליבה של נערת השלג מתחמם וכל גופה נמס. 

בגרסאות רבות סנגורוצ'קה היא אשת שלג הקמה לתחייה. הוריה הם אנשים זקנים ללא ילדים. במרבית הגרסות סנגורוצ'קה מתה מכך שהיא נמסה. בגרסאות שונות היא נמסה מבואו של האביב או בעקבות מנהג של קפיצה מעל מדורה (מנהג סלאבי בסוף החורף).

התיעוד הכתוב הראשון לסנגורוצ'קה הוא סיפורו של הסופר הרוסי אלכסנדר אפנסייב (רוסית: Александр Афанасьев ) מ-1869. בסיווג ארנה-תומפסון סיפורה של סנגורוצ'קה קיבל את המספר 703*.

## מחזה של אוסטרובסקי

גרסת הסיפור עברה עיבוד למחזה על ידי אלכסנדר אוסטרובסקי, בליווי מוזיקה מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי.  מחזה זה עובד על ידי רימסקי קורסקוב לאופרה "נערת השלג".

בשנת 1878 יצרו המלחין לודוויג מינקוס והכוריאוגרף מריוס פטיפה גרסה בימתית לסנגורוצ'קה בשם "בת השלג".

## נכדתו של דד מורוז
[ממוזער|גבר ואישה לבושים כ[דד מורוז וסנגורוצ'קה, חלק ממנהג מודרני. בלארוס]] 
סנגורוצ'קה המודרנית מתוארת כנכדתו ובת לווייתו של דד מורוז (סבא כפור) ומתקשרת לנובי גוד. היא לבושה במעיל כחול בדרך כלל וסיפור הרקע שלה אינו כולל מוות טראגי. קיים מנהג בו בנובי גוד אישה הלבושה כסנגורוצ'קה תתלווה לגבר הלבוש כדד מורוז במחלוקת מתנות לילדים. הדמות פופולרית מאוד בחבר המדינות מאז שנות ה-30 של המאה ה-20.

## קישורים חיצוניים

* מקור הסיפור וגלגוליו 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיתולוגיה סלאבית
קטגוריה:דמויות בדיוניות
קטגוריה:חגיגות השנה החדשה
קטגוריה:חורף
קטגוריה:רוסיה: תרבות
דוד בנקיר

**דוד בַּנְקִיר** (**Bankier**; 19 בינואר 1947 - פברואר 2010) היה היסטוריון, חוקר השואה ונאציזם, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, עמד בראש המכון הבינלאומי לחקר השואה ב"יד ושם".

## חייו
בנקיר נולד להורים ניצולי שואה במחנה עקורים בצֶקֶנְדורף (Zeckendorf) שבגרמניה. משפחתו עברה לארגנטינה כשהיה בן חמש, ואחרי מלחמת ששת הימים עלה ארצה עם קבוצת צעירים. בנקיר למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה של עם ישראל, לתואר ראשון, שני ודוקטור. עבודת הדוקטור שלו, משנת 1983, נושאת את הכותרת " החברה הגרמנית והאנטישמיות הנאציונל-סוציאליסטית 1933-1938 : פרק ביחסי משטר-אוכלוסייה ברייך השלישי בראי דוחות סודיים של ’דעת קהל’".

במחקריו התעניין בנקודת המבט הגרמנית, בקרב האוכלוסייה הכללית, על אירועי השואה ועליית הנאצים לשלטון. בשנת 2000 מונה לעמוד בראש המכון הבינלאומי לחקר השואה, ועמד בראש הקתדרה לחקר השואה.

פרופ' בנקיר היה פרופסור אורח באוניברסיטאות בלונדון, בארצות-הברית, בדרום אפריקה ובדרום אמריקה והיה מעורב בפיתוח מרכזים ללימודי יהדות באמריקה הלטינית ובטיפוח פרסומים אקדמיים בשפה הספרדית. עבודת הדוקטור שכתב עסקה **בחברה הגרמנית ובאנטישמיות הנאצית בשנים 1933-1938**. בשנים האחרונות העסיקו אותו שלושה תחומי מחקר עיקריים שאותם הציג במאמרים ובהרצאות בכינוסים מדעיים: היחסים בין יהודים ללא-יהודים באירופה הכבושה והאינטראקציה בין תעמולה לבין מוביליזציה פוליטית בתקופת המלחמה; הגירת יהודים מגרמניה ושיקום חיי הקהילה שלהם בארצות אמריקה הלטינית; עמדות גולים גרמנים אנטי-נאצים בעניין ה"שאלה היהודית".

דוד בנקיר היה שותף בכתיבת ספר Historische Handbuch der jüdischen Gemeinden in Niedersachsen und Bremen על קהילות יהודית שפורסם בשנת 2005. בספר זה הוא כתב פרקים על קהילת המלין ואוטנשטיין.

ב-2007 יצא לאור בהוצאת יד ושם קובץ כתביו "היטלר, השואה והחברה הגרמנית - שותפות ומודעות", בהפתעה לרגל יום הולדתו השישים.

בנקיר היה מופקד על הקתדרה על שם סלומון וויקטוריה כהן באוניברסיטה העברית, ושימש ראש מדור לימודי אנטישמיות ושואה של המכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית והיה עמית ליידי דייוויס.

היה מרצה אורח והתגורר שלוש שנים בלונדון בשנות שבתון.

בנקיר התגורר בירושלים והיה אב לשלושה. נפטר ממיאלומה בסוף חודש פברואר 2010.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* דוד בנקיר, טבעה של האנטישמיות המודרנית, סרטון מטעם יד ושם באתר יוטיוב
* 
* יום עיון לזכרו של דוד בנקיר וקטעים מהרצאות שנישאו לזכרו (וידאו), באתר יד ושם
* סרטון: דברים שנשא בנקיר ביד ושם ביום עיון: 70 שנה לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
* הודעת אבל מטעם יד ושם על פטירתו בטרם עת של דוד בנקיר.
* מאמר מאת בנקיר על 1938 במדיניות הנאצית, באתר יד ושם
* מאמר מאת בנקיר על היחס בין הגסטפו לאוכלוסייה הגרמנית, באתר יד ושם
* מאמר מאת בנקיר על האופוזיציה הגרמנית מחוץ לגרמניה ותגובתה לשואה, באתר יד ושם
* דברים שנשא דוד בנקיר בנושא "איומי השמדה אז ועכשיו", באתר יד ושם
* מאמר מאת פרופ' דן מכמן על דרכו המחקרית של דוד בנקיר, באתר יד ושם
* Professor David Bankier: Dialectics of Holocaust Uniqueness and its Negation (ביוטיוב) 
*
* 

קטגוריה:חוקרי שואה ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: יהדות זמננו
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
כיפת התגליות

**כיפת התגליות** (באנגלית: **Dome of Discovery**) הייתה מבנה בצורת כיפה ששימש כמבנה המרכזי של פסטיבל בריטניה. המבנה הוקם לצורך הפסטיבל בשנת 1951 ונהרס בתום הפסטיבל.
## המבנה
המבנה תוכנן על ידי האדריכל ראלף טאבס ומוקם באזור סאות' בנק על הגדה הדרומית של נהר התמזה. סייעו בהקמת המבנה ד"ר אולג קרנסקי וגילברט רוברטס (אשר לימים קיבל תואר אבירות) מחברת ההנדסה פרימן פוקס ושות' (Freeman Fox and Partners).

קוטרה של הכיפה היה 111 מטרים, וגובהה 28 מטרים. בעת בנייתה הייתה הכיפה הגדולה בעולם. המבנה הוקם מבטון ואלומיניום בסגנון מודרניסטי. במבנה הוצגו מרבית התערוכות והמוצגים של הפסטיבל על פני מספר מפלסים. התמה המרכזית של מוצגי המבנה הייתה תמות של תגליות, והמוצגים הוצגו לפי נושאים: עולם החי, הקטבים, הים, כדור הארץ, פיזיקה, האדמה, השמים והחלל החיצון.

בסמוך למבנה עמד מגדל הסקיילון, והכיפה והסקיילון יחד הפכו לסמלי פסטיבל בריטניה ולמעשה הפכו את הסגנון המודרני לסגנון פופולרי בבריטניה, אף שלא היה נפוץ קודם למלחמת העולם השנייה.

בתום התערוכה נהרסה הכיפה וחלקיה נמכרו לשימוש חוזר.

באתר בו עמד מבנה הכיפה הוקמו גני היובל, ושם עומד כיום הלונדון איי.

## ראו גם
*סקיילון
*כיפת המילניום

## קישורים חיצוניים

* תמונת בניית הכיפה
* סיור בכיפה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסטיבל בריטניה
קטגוריה:למבת'
קטגוריה:לונדון: מבנים היסטוריים
קטגוריה:1951 בממלכה המאוחדת
סקיילון (פסטיבל בריטניה)

[שמאל|ממוזער|250px|הסקיילון ולצדו [כיפת התגליות, 1951. שני המבנים הפכו לסמלי פסטיבל בריטניה.]]
שמאל|ממוזער|250px|הסקיילון
**סקיילון** (באנגלית: **Skylon**) הוא מגדל מודרני בדמות סיגר שנבנה בשנת 1951 באזור סאות' בנק שעל הגדה הדרומית של נהר התמזה, ברובע למבת' של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. המבנה נבנה עבור פסטיבל בריטניה והפך לאחד מסמלי הפסטיבל. המבנה נהרס לאחר תום הפסטיבל בשנת 1953.

## הקמת המגדל
המבנה תוכנן על ידי הידאלגו מויה, פיליפ פוול ופליקס סאמיואלי ונבנה על ידי חברת פיינטר ברד'רס מהרפורד שבאנגליה. תוכנית המגדל נבחרה מבין 150 תוכניות שהוצעו.

המבנה הוקם באזור סאות' בנק, בין גשר וסטמינסטר וגשר האנגרפורד. 

המבנה כלל שלד פלדה פנימי דמוי שבכה ונתמך על ידי כבלים שנמתמכו משלושה עמודי פלדה, כך שהמגדל נראה כצף באוויר מבלי תמוכות.

תחתית המגדל ניצבה באוויר בגובה 15 מטרים מעל הקרקע, וקצהו הגיע לגובה 90 מטרים מעל הקרקע. המבנה צופה אלומיניום והואר מבפנים בלילה. משקלו הכולל של המבנה הגיע ל-28 טונות.

המבנה נועד לשמש אזכור למבנה הטריילון שהיה סמלה של התערוכה העולמית של ניו יורק (1939).

בשל חשש מברקים שיפגעו במגדל, שאלת פגיעה במבקרים בתערוכה נדונה בפרלמנט הבריטי ובזמן סופות ברקים גודר המגדל.

## הריסת המגדל
המגדל תוכנן להיות מבנה זמני, ולכן על אף הפופולריות הרבה לה זכה, בתום התערוכה הוחלט לפרקו. עלות פירוק המבנה והקמתו מחדש במקום אחר הגיעה לכ-30,000 ליש"ט באותה עת. בעקבות הקשיים בהם הייתה כלכלת בריטניה נתונה בשנים אלה הורה וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, אשר עלה לשלטון בשנת 1951, במקום ממשלת הלייבור שקדמה לו, על הריסת המגדל (צ'רצ'יל ראה במגדל סמל לסוציאליזם ולממשלת הלייבור).

המגדל הופל לתוך התמזה, נחתך לחתיכות וחלקיו מוחזרו.
במקום בו עמד המגדל ניצבת כיום טיילת המקשרת בין גני היובל לאולם הפסטיבל המלכותי. 

על שמו של המגדל נפתחה בשנת 2007 מסעדה בקומה העליונה של אולם הפסטיבל המלכותי.

## ראו גם
* כיפת התגליות
* אולם הפסטיבל המלכותי

## קישורים חיצוניים

* להקמת המגדל מחדש, עיתון הגארדיאן
* תיאור המגדל ותצלומים שלו
* תיאור המבנה ותצלום צבע שלו באתר מוזיאון לונדון

## הערות שוליים

קטגוריה:פסטיבל בריטניה
קטגוריה:למבת'
קטגוריה:לונדון: מבנים היסטוריים
קטגוריה:1951 בממלכה המאוחדת
מגדל סקיילון

[שמאל|ממוזער|250px|[מפלי ניאגרה שבקנדה ומגדל סקיילון]]
שמאל|ממוזער|250px|נוף הנשקף ממרפסת התצפית

**מגדל סקיילון** (באנגלית: **The Skylon Tower**) הוא גורד שחקים, הממוקם בסמוך למפלי ניאגרה באונטריו שבקנדה. מגדל זה הוא מגדל התצפית הגבוה ביותר הצופה על המפלים.

## תיאור המבנה

גובהו של המגדל 160 מטרים מעל המצוק, ו-236 מטרים מעל קרקעית המפלים. בשל גובה זה נדרש אישור לבנייתו הן מרשויות התעופה הקנדיות והן מרשויות התעופה של ארצות הברית.

המבנה, העשוי בטון, נבנה תוך יציקת בטון במעלה המבנה עם התקדמות הבנייה. שלוש מעליות עלות ויורדות לאורך קירותיו החיצוניים של המבנה. מהירות הנסיעה במעלית מקרקעית המגדל לקצהו - 52 שניות.

בראש המגדל שתי מסעדות. התחתונה שבהן היא מסעדה מסתובבת המסוגלת להכיל 276 סועדים. המסעדה משלימה סיבוב מדי שעה, כשהיא נוסעת על מסילה מעגלית ומונעת באמצעות מנוע בן 3 כוחות סוס.

בקצה העליון של המגדל מרפסת תצפית המשקיף על המפלים והרחק מהם לעיר באפלו במדינת ניו-יורק ולאזור ניאגרה שבאונטריו קנדה.

בקומת הקרקע של המגדל חנויות מזכרות ומסעדת מזון מהיר.

המבנה שימש כרקע לאחת הסצנות בסרט הקולנוע "סופרמן 2".

## היסטוריה
הקמת המגדל החלה בשנת 1964 והוא נחנך רשמית ב-6 באוקטובר 1965 על ידי מושל מדינת ניו יורק נלסון רוקפלר וראש ממשלת פרובינציית אונטריו ג'ון רובארטס.

עלות בניית המבנה הגיעה ל-7 מיליון דולרים אמריקאים. המבנה הוקם על ידי שותפות המרכז הבינלאומי ניאגרה (Niagara International Centre) במימון חברת הרשי.

ב-1 באוקטובר 1975 נרכש המגדל על ידי חברת מלונות קנדיאן פסיפיק עבור 11 מיליון דולרים. בשנת 1986 מכרה החברה את המבנה לג'ון גרוייץ' (John Gruyich) הבעלים של מלון מייקלז אין (Michael's Inn) הסמוך, ולג'ורג' יריך (George Yerich), הבעלים של מלון הולידי אין (Holiday Inn) הסמוך בתמורה ל-18 מיליון דולרים. בשנת 1988 חכר יריך את חלקו של שותפו ב-13 מיליון דולרים בחכירה עד שנת 2064.


תמונה:SkylonNiagara.JPG
תמונה:Skylon Tower Top.jpg
תמונה:Observation deck Skylon tower.jpg|מבט ממרפסת התצפית

שמאל|ממוזער|135px|מבט על המבנה מהקומה ה-25 של מלון הילטון הסמוך.

## קישורים חיצוניים

* 
* תיאור המבנה באתר סרקטורה
* תמונות היסטוריות של המבנה

קטגוריה:אזור ניאגרה
קטגוריה:אונטריו: גורדי שחקים
השריר מצדיד האגודל הקצר

**השריר מצדיד האגודל הקצר** (TA: Musculus abductor pollicis brevis) הוא אחד משרירי האגודל הנמצאים בבליטת כף היד באזור בסיס האגודל. השריר מרחיק (מצדיד) את האגודל במפרק בין עצמות שורש כף היד לעצם המסרק הראשונה ומסייע בהנגדת (הנעתו כנגד יתר האצבעות) האגודל.

## תיאור
תחילתו של השריר מצדיד האגודל הקצר ברצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus), בגבששת של עצם הסירה ובעצם רבת הזוויות הגדולה, שתיים מעצמות שורש כף היד. השריר נאחז בחלק הצידי של בסיס הגליל המקורב של האגודל.

מצדיד האגודל הקצר הוא אחד משרירי בליטת כף היד. יחד עם השריר כופף האגודל הקצר והשריר מנגד האגודל.

## עצבוב
השריר מצדיד האגודל הקצר מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך הענף החוזר של עצב התווך.

## קישורים חיצוניים

אגודל קצר, מצדיד
קטגוריה:אגודלים
1959 בקולנוע

בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1959 ונוגעים לעולם הקולנוע.

## סרטים שוברי קופות
* בן חור ($36,992,000)
* היפהפייה הנרדמת ($21,998,000)
* מזימות בינלאומיות ($12,703,000) 
* חמים וטעים ($10,128,000)

## פרסים
**פרסי האקדמיה:**
:הסרט הטוב ביותר: בן חור - מטרו גולדווין מאייר
:הבמאי הטוב ביותר: ויליאם ויילר - בן חור
:השחקן הטוב ביותר: צ'רלטון הסטון - בן חור
:השחקנית הטובה ביותר: סימון סיניורה - מקום בצמרת
:תמיכה השחקן הטוב ביותר: יו גריפית' - בן חור
:השחקנית הטובה ביותר תמיכה: שלי וינטרס - יומנה של אנה פרנק
:הסרט הזר הטוב ביותר: אורפאו נגרו, בבימויו של מרסל קאמי, ברזיל / צרפת / איטליה
**[[פרס גלובוס הזהב|פרסי גלובוס הזהב]]:**

:**סרטי דרמה:**
:הסרט הטוב ביותר: בן חור
:השחקן הטוב ביותר: אנתוני פרנציוזה - קריירה
:השחקנית הטובה ביותר: אליזבת טיילור - פתאום, בקיץ האחרון
:**מוזיקלי או קומדיה:**
:הסרט הטוב ביותר: חמים וטעים
:הסרט הטוב ביותר: פורגי ובס
:השחקן הטוב ביותר: ג'ק למון - חמים וטעים
:השחקנית הטובה ביותר: מרילין מונרו - חמים וטעים
**[[פרס אוסקר|פרסי אוסקר]]**
:הסרט הטוב ביותר: בן חור בהפקת סם צימבליסט (זכייה שלאחר המוות), (מטרו גולדווין מאייר).
:הסרט הזר הטוב ביותר: אורפאו נגרו (צרפת)
:השחקן הטוב ביותר: צ'רלטון הסטון בתפקיד יהודה בן חור (מתוך "בן חור").
:שחקן המשנה הטוב ביותר: יו גריפית' בתפקיד השיח' אידרין (מתוך "בן חור").
:שחקנית המשנה הטובה ביותר: שלי וינטרס בתפקיד פטרונלה ואן דאן (מתוך "יומנה של אנה פרנק").

## נולדו
* 6 במרץ – טום ארנולד, שחקן אמריקאי
* 18 במרץ – לוק בסון, במאי קולנוע צרפתי
* 9 באפריל – חני נחמיאס, שחקנית ובדרנית ישראלית
* 15 באפריל – אמה תומפסון, שחקנית קולנוע ותסריטאית אנגלית, זוכת פרס האוסקר
* 17 באפריל – שון בין, שחקן אנגלי
* 29 במאי – רופרט אוורט, שחקן קולנוע אנגלי
* 11 ביוני – יו לורי, שחקן וקומיקאי אנגלי
* 26 ביולי – קווין ספייסי, שחקן
* 29 באוגוסט – רבקה דה מורניי, שחקנית קולנוע אמריקאית
* 23 בספטמבר – ג'ייסון אלכסנדר, שחקן אמריקאי
* 31 בדצמבר – ואל קילמר, שחקן אמריקאי

## נפטרו
* 4 בפברואר – אונה או'קונור, שחקנית
* 3 במרץ – לו קוסטלו, קומיקאי ושחקן
* 16 ביוני – ג'ורג' ריבס, שחקן
* 18 ביוני – אתל ברימור, שחקנית
* 14 באוקטובר – ארול פלין, שחקן
* 20 בנובמבר – סילביה לופז, שחקנית
* 25 בנובמבר – ז'ראר פיליפ, שחקן צרפתי

## סרטים נוספים
* עמוד האש
* מעטים מול רבים
* חור בראש
* אורפאו נגרו
* 400 המלקות
* המלחמה הגדולה
* הירושימה אהובתי
* מסע לבטן האדמה
* הבט אחורה בזעם
* מקום בצמרת

## ראו גם
*1958 בקולנוע 
*1959
*1960 בקולנוע
*שנים בקולנוע
*סרט קולנוע

## קישורים חיצוניים

* שנת 1959 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
בליטת כף היד

שמאל|ממוזער|250px|שרירי כף יד שמאל במבט קדמי
**בליטת כף היד** (TA: Thenar; Eminentia thenaris) או **גבעת האגודל** היא בליטה שרירית בבסיס האגודל. הבליטה מכילה שרירים המניעים את האגודל לכיוון מנוגד, הכיוון שמאפשר אחיזות ותמרונים מורכבים של חפצים בעזרת אצבעות כף היד.

## שרירים
כף היד מכילה חיתולית העוטפת את תכולתה, עמוקה מעור כף היד. בין שאר מהלכיה בכף היד, החיתולית גם עוטפת ומגדירה את שלושת השרירים הקצרים בבליטת כף היד:
* השריר מצדיד האגודל הקצר - מרחיק (מצדיד) את האגודל במפרק בין עצמות שורש כף היד לעצם המסרק הראשונה ומסייע בהנגדתו
* השריר כופף האגודל הקצר - מכופף את האגודל במפרק בין עצמות שורש כף היד לעצם המסרק הראשונה ובמפרק בין עצם המסרק לגליל המקורב של האגודל ומסייע בהנגדתו
* השריר מנגד האגודל - מנגד את האגודל ומסובב אותו פנימה
שרירי בליטת כף היד אחראים בעיקר לתנועה המנוגדת של האגודל, כלומר לתנועת האגודל לכיוון מרכז כף היד או כנגד ארבע האצבעות התיכונות של כף היד.

שרירים נוספים המסייעים לתנועה המנוגדת של האגודל הם השריר מתוויך האגודל והשריר כופף האגודל הארוך.

## עצבוב
שלושת שרירי בליטת כף היד מעוצבבים על ידי הענף החוזר של עצב התווך, המכיל סיבים שמוצאם בשורש העצב הצווארי השמיני ובשורש העצב החזי הראשון (C8, T1).

## ראו גם
* בליטת תת-כף היד

קטגוריה:כפות ידיים
גני היובל

**גני היובל** (באנגלית: **Jubilee Gardens**) הם פארק ציבורי הממוקם באזור סאות' בנק שברובע למבת' בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. הגנים ממוקמים על הגדה הדרומית של נהר התמזה.
## היסטוריה
הפארק הוקם בשנת 1977 על מנת לציין את יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה.

הפארק ממוקם במקום בו עמדה קודם לכן כיפת התגליות ומגדל הסקיילון שנבנו עבור פסטיבל בריטניה בשנת 1951 ונהרסו לאחר תום הפסטיבל, בשנת 1953.

בגן ממוקמת אנדרטה לבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, ובייחוד לזכר הבריגדה הבריטית.

בסמוך לגנים ממוקם הלונדון איי ובניין המחוז.

בשנת 2007 פורסמו תוכניות לעיצוב מחדש של הגנים, אולם העבודות טרם החלו.


International brigade memorial.02.JPG|האנדרטה לבריגדות הבינלאומיות. ברקע - בניין המחוז.
Internationa brigade memorial.03.JPG|האנדרטה. ברקע - הלונדון איי.
London Eye from Jubilee gardens.JPG|הכנים, הלונדון איי ובניין המחוז.
Jubilee Gardens.JPG|מבט על הגנים. ברקע - גשר הנגרפורד


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:לונדון: פארקים
קטגוריה:למבת'
קטגוריה:תמזה
קטגוריה:פסטיבל בריטניה
נפת רמלה (המנדט)

**נפת רמלה** (באנגלית: **Sub-district of Ramle**) הייתה נפה במחוז לוד של המנדט הבריטי בארץ ישראל. היא נקראה על שם בירתה, העיר רמלה.

במרץ 1929 הורחבה הנפה בכיוון מערב על מנת לכלול את היישובים היהודים של רחובות, ראשון לציון, נס ציונה ונחלת יהודה עד לים, שטח שנגרע מנפת יפו.

לפי תוכנית החלוקה יועדה הנפה להתחלק בין המדינה היהודית (החלק המערבי) למדינה הערבית (החלק המזרחי). לאחר מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949 רוב שטח הנפה נותר בידי ישראל והפך לנפת רמלה הישראלית, ומקצתו סופח על ידי ירדן כחלק מהגדה המערבית.

## אוכלוסייה
לפי מפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1931) אוכלוסיית הנפה מנתה 70,579 איש, שהתפלגו כדלקמן:
* 57,887 מוסלמים (82.02% מכלל האוכלוסייה), מתוכם 3,786 בדואים נוודים
* 8,496 יהודים (12.04%)
* 4,184 נוצרים (5.93%)
* 10 בהאים (0.01%)
* 2 דרוזים

לפי סקר הכפרים (1945) אוכלוסיית הנפה הייתה 127,270 איש, מתוכם מספר היהודים היה 29,420 (עלייה של פי שלוש ממפקד 1931). נתונים אלו הם הערכה בלבד, ומתבססים על מפקד 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה (שהיו חלקיים).

## שטח
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 870,192 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן:
* שטח בבעלות ערבית: 686,056 דונמים
* שטח בבעלות יהודית: 122,159 דונמים
* שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 61,977 דונמים

## יישובי הנפה

## הערות שוליים

רמלה
קטגוריה:רמלה: היסטוריה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
מייקל מאן (מדען)

**מייקל אי. מאן** (באנגלית: **Michael E. Mann**; נולד ב-28 בדצמבר 1965) הוא מדען אקלים אמריקני, פרופסור במכון למטאורולוגיה, מדעי כדור הארץ והסביבה באוניברסיטת פנסילבניה. נודע בעיקר בזכות עבודתו בנושא התחממות עולמית והעבודה שהציגה לראשונה את "גרף מקל ההוקי", המתאר את השתנות הטמפרטורה העולמית באלף השנים האחרונות, והופיע בדו"ח הפנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים.

פריצת מחשב הובילה להפצה ציבורית של תכתובת דואר אלקטרוני של מאן לעמיתיו בפרשה שזכתה לכינוי אקלים-גייט. בדצמבר 2009 ועדת חקירה מטעם האוניברסיטה קבעה כי שלוש מתוך ארבע ההאשמות שהוטחו כלפי מאן בפרשה נמצאו כוזבות. לגבי ההאשמה הרביעית (האם מאן סטה מנורמות המחקר המקובלות), נקבע כי דרוש המשך בדיקה.

## פרסומים נבחרים

:* With colleague Lee Kump the book Dire Predictions: Understanding Global Warming.
:* Mann, M.E., Defining Dangerous Anthropogenic Interference, Proc. Natl. Acad. Sci. 106, 4065-4066, 2009.
:* Mann, M.E. and Bradley, R.S. and Hughes, M.K., "Northern hemisphere temperatures during the past millennium: inferences, uncertainties, and limitations", *Geophysical Research Letters*, 26-6, 759-762, 1999. https://web.archive.org/web/20110608023138/http://www.ltrr.arizona.edu/webhome/aprilc/data/my%20stuff/MBH1999.pdf
:* Mann, M.E. and Bradley, R.S. and Hughes, M.K., "Global-scale temperature patterns and climate forcing over the past six centuries", *Nature*, 392-6678, 779-787, 1998. https://web.archive.org/web/20100307082404/http://www.cfa.harvard.edu/~wsoon/DaveLegates03-d/Mannetal98Nature.pdf
:* Mann, M.E. and Jones, P.D., "Global surface temperatures over the past two millennia," *Geophysical Research Letters*, 30-15, 1820-1823, 2003. http://www.meteo.psu.edu/~mann/shared/articles/mannjones03.pdf
:* Mann, M.E. and Lees, J.M., "Robust estimation of background noise and signal detection in climatic time series," *Climatic Change*, 33-3, 409-445, 1996. http://holocene.meteo.psu.edu/shared/research/ONLINE-PREPRINTS/RedNoise-MTM/Rednoise_ClmChng96.pshttp://74.125.155.132/scholar?q=cache:J2v5qY4jO-EJ:scholar.google.com/&hl=en&as_sdt=2001
:* Shindell, D.T. and Schmidt, G.A. and Mann, M.E. and Rind, D. and Waple, A., "Solar forcing of regional climate change during the Maunder Minimum," *[[Science]]*, 294-5549, 2149-2152, 2001. http://www.meteo.psu.edu/~mann/shared/articles/Shindelletal01.pdf


## קישורים חיצוניים

* 

* realclimate, בלוג בנושא אקלים בו מאן כותב
* 

קטגוריה:מטאורולוגים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1965
BFI סאות'בנק

שמאל|ממוזער|250px|יריד ספרים משומשים בחזית המבנה
**BFI סאות'בנק** (באנגלית: **BFI Southbank**) הוא סינמטק המופעל על ידי מכון הסרטים הבריטי (ה-British Film Institute). בעבר נודע המכון בשם **תיאטרון הסרטים הלאומי** (**National Film Theatre**). הסינמטק ממוקם מתחת לגשר ווטרלו, באזור סאות' בנק, על הגדה הדרומית של נהר התמזה ברובע למבת' של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.

## היסטוריה
ראשיתו של המוסד במבנה הטלקינמה אשר היה חלק ממתקני ומופיע פסטיבל בריטניה בשנת 1951. לאחר תום הפסטיבל המשיך לפעול במקום בית קולנוע עד שנת 1957 עת עבר המוסד למבנה הנוכחי, מתחת לגשר ווטרלו (מבנה בו הייתה קודם לכן מסעדה של פסטיבל בריטניה). ופעל בשם "תיאטרון הסרטים הלאומי". 

ב-14 במרץ 2007 שונה שם המוסד ל-BFI סאות'בנק, והמבנה הורחב תוך שנעשה שימוש בשטחים ששימשו קודם לכן את מוזיאון התמונה הנעה שהיה במקום. 

במקום פועלים שלושה בתי קולנוע, מדיאטק, גלריה, חנות ספרים, פאב ומסעדה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:לונדון: תרבות
קטגוריה:תמזה
קטגוריה:למבת'
קטגוריה:לונדון: מבנים
קרב צ'סמה

**קרב צ'סמה** היה קרב ימי שהתרחש ב־7 ביולי 1770 בין הכוחות של האימפריה הרוסית לבין כוח של האימפריה העות'מאנית בים האגאי ליד חופי טורקיה. הקרב הסתיים בניצחון רוסי למרות נחיתות מספרית משמעותית. כתוצאה מהניצחון בקרב הרוסים שיבשו באופן משמעותי את יכולת הטורקים לשמור על נתיבי השייט בים. 

## רקע
הקרב התרחש במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) במסגרתה הכוח הימי הרוסי הגיע לים האגאי וניהל מערכה ימית תוך ניצול עזרה מהאנגלים. בקרב השתתף גם כוח אנגלי בפיקוד ג'ון אלפינסטון שתמך ברוסים.

הקרבות באזור החלו עוד ב־5 ביולי 1770 כאשר הספינות הרוסיות תקפו את הטורקים והטביעו את אוניית הדגל של הטורקים. כתוצאה מכך, הטורקים החלו בנסיגה והגיעו לחוף באזור צ'סמה בה הם היו מוגנים על ידי תותחי חוף שהיו מוצבים במבצר.

## הקרב
במהלך 6 ביולי הצדדים התארגנו לקרב מכריע. הרוסים הכינו לקראת הקרב 4 ספינות הבערה במטרה לנצל אותן במתקפה. הקרב החל במהלך הלילה אור ל־7 ביולי. ספינות רוסיות החלו בירי תותחים ותוך שעה אחת האוניות הטורקיות התפוצצה. מהחלקים הבוערים שהתפזרו התפוצצה אונייה טורקית נוספת. לקראת בוקר, ספינות הבערה החלו להתקדם לאוניות הטורקיות. רק שתיים מהן הצליחו להתקרב לאוניות טורקיות ולהבעיר אותן.  מהלך זה הביא לנזק משמעותי ל־5 אוניות קרב טורקיות. ההתפוצצויות באוניות טורקיות נמשכו עד הבוקר והתפוצצו עוד 10 אוניות מלחמה.

## תוצאות הקרב
כתוצאה מהמפלה ומאיבוד מספר רב של אוניות הטורקים התקשו לשמור על נתיבי האספקה בים האגאי. יתרה מכך, הרוסים הצליחו להתחיל במצור על דרדנלים. 

יקטרינה הגדולה נתנה כבוד גדול למשתתפי הקרב ובמיוחד למפקדים. בארמון הגדול בפטרהוף הוקם אולם מיוחד לזכר הקרב, הוקמו מספר פסלים, ארמון צ'סמה בסנקט פטרבורג וכנסיית צ'סמה.

לזכר הקרב בוצע יציקת מדליות מזהב ומכסף וכל משתתפי הקרב קיבלו אותם. גריגורי אורלוב קיבל אישור להוסיף לשם משפחה שלו סיומת "צ'סמנסקי". 

בצי הקיסרי הייתה אוניית מלחמה בשם "צ'סמה" ואחד מיישובי בהרי אורל נקרא צ'סמה על שם הקרב.

## קישורים חיצוניים

* תיאור הקרב 
* תיאור הקרב 
* 

קטגוריה:האימפריה הרוסית: קרבות
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: קרבות
קטגוריה:הצי הרוסי הקיסרי
טלקינמה

ה**טלקינמה** (באנגלית: **Telekinema**) היה אחד מהמבנים הייחודיים שנבנו עבור פסטיבל בריטניה בשנת 1951 באזור סאות' בנק (הגדה הדרומית של נהר התמזה) ברובע למבת' של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.

השם שנכתב על הבניין היה ״טלקינמה״ (Telekinema), אך מכון הסרטים הבריטי ופרסומי הפסטיבל קראו לו ״טלסינמה״ (Telecinema).

המבנה נבנה כקולנוע וכאולם הצגת סרטי טלוויזיה ייעודי עבור הפסטיבל. האולם כלל 400 מושבי צופים ויועד להצגת סרטי קולנוע דו ותלת־ממדיים, וכן סרטים על מסך גדול במיוחד. המבנה מוקם בין תחנת ווטרלו לבין אולם הפסטיבל המלכותי, והיה אחת האטרקציות הפופולריות ביותר של פסטיבל בריטניה אשר התנהל בין מאי וספטמבר 1951.

המבנה תוכנן על ידי האדריכל וולס קואוטס והופעל על ידי מכון הסרטים הבריטי. 

בתום הפסטיבל המשיך המבנה לפעול בשם "תיאטרון הסרטים הלאומי" החל מאוקטובר 1952.

בשנת 1957 עבר תיאטרון הסרטים הלאומי למבנה סמוך מתחת לגשר ווטרלו, ומבנה הטלקינמה נהרס.

קטגוריה:לונדון: מבנים היסטוריים
קטגוריה:למבת'
קטגוריה:פסטיבל בריטניה
קרב לרגה

**קרב לרגה** היה קרב שהתרחש ב-7 ביולי 1770 בין הכוחות של האימפריה הרוסית לבין כוח של האימפריה העות'מאנית וחאנות קרים. הקרב הסתיים בניצחון רוסי למרות נחיתות מספרית משמעותית. הקרב התרחש באותו יום שבו התרחש קרב צ'סמה הימי.

הקרב התרחש במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774). בנאום לפני הקרב, המפקד של הכוח הרוסי פיוטר רומיאנצב, ציין שכבוד הצבא אינו מאפשר לו לסגת מפני צבא האויב למרות הנחיתות המספרית.

בלילה שלפני הקרב הרוסים הדליקו מדורות רבות במטרה להסתיר את היקף הכוחות האמיתי של צבאם ולהטעות את הטורקים ביחס לכוונותיהם. במהלך הלילה חצה הצבא את הנהר. בהתאם לתוכנית הקרב הרוסית, הכוח הרגלי העיקרי תקף באגף הימני והפרשים איגפו את הכוח הטורקי ותקפו אותו מהעורף. הטורקים נתפסו בהפתעה לפני שהיו מוכנים לניהול קרב, ולאחר מאבק עיקש החלו בנסיגה לא מאורגנת. תחילה הרוסים ניהלו מרדף אחריהם, אך רוב הכוח הטורקי היה מורכב ברובו מפרשים, שהיו מהירים בהרבה מהפרשים הרוסיים, ולכן המרדף הופסק לאחר זמן קצר. כיבוש המחנה הטורקי הניב שלל רב לרוסים, כולל כל תותחי האויב, שיירת האספקה הטורקית ושבויים רבים.

## קישורים חיצוניים

* תיאור הקרב 

קטגוריה:האימפריה הרוסית: קרבות
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: קרבות
קרב לרגה
אברהם דה מואבר

**אברהם דה מואבר** (בצרפתית: **Abraham de Moivre**; 26 במאי 1667, ויטרי-לה-פרנסואה – 27 בנובמבר 1754, לונדון) היה מתמטיקאי צרפתי, הידוע בעיקר בזכות משפט דה-מואבר, אשר הופיע בעבודתו **Miscellanea analytica** (1730), ובזכות עבודותיו בתורת ההסתברות. דה מואבר היה אוטודידקט במתמטיקה.

דה מואבר נולד בצרפת, למשפחה פרוטסטנטית (הוגנוטים). הוא למד באוניברסיטאות בסדאן, בסומיר ובפריז. הוא היה קלוויניסט, ולכן ב-1685 לאחר ביטול האדיקט של נאנט נאלץ לעזוב את צרפת ועבר לאנגליה, שם הוא בילה את שארית חייו כמורה למתמטיקה. הוא היה ידידם של אייזק ניוטון ואדמונד האלי, והיה גם חבר בחברה המלכותית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:מתמטיקאים צרפתים
קטגוריה:חוקרי תורת ההסתברות
קטגוריה:אוטודידקטים צרפתים
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:ילידי 1667
קטגוריה:נפטרים ב-1754
בילאל אבן רבאח

**בלאל אבן רבאח** (בערבית: **بلال بن رباح**, או אל "**בלאל אל-[[חבשים|חבשי]]**"; נולד ב-5 במרץ 580 -ומת במכה 2 במרץ 640. הוריו היו עבדים. הוא נחשב כמואזין הראשון באסלאם ומסופר אודותיו שנבחר לתפקיד על ידי מוחמד עצמו.

## תולדותיו
אביו של בלאל היה עבד ערבי מאזור החג'אז (בערב הסעודית של היום). אמו הייתה בת אצולה חבשית (אתיופיה של ימינו) שנלכדה לעבדות. הוא היה מראשוני המתאסלמים ומנאמניו האדוקים של מוחמד. לאחר שהתאסלם עונה וסבל קשות בידי אדוניו. כשמוחמד שמע על כך, הוא שלח את אבו בכר, אשר פדה אותו ושחרר אותו. לאחר שחרורו בלאל הצטרף לפמלית הנביא מוחמד.

לאחר ההג'רה מינה מוחמד את בלאל למואזין במסגד שהוקם באל-מדינה, בשל הסבל שעבר ובשל קולו הערב בקריאת מאמיני האסלאם לתפילה.

מסופר כי בלאל היה בין הנאמנים ביותר למוחמד ולעלי בן אבי טאלב מבין חברי הצחאבה. מעמדו המכובד בתקופת ייסוד האסלאם מוצג לעיתים כראיה על חשיבות השוויון הבין גזעי באסלאם.

## קברו והנצחתו
על פי מסורת אסלאמית, בלאל נפטר בין 638–642 ונקבר בדמשק, בבית הקברות העתיק באב א-צע'יר וקברו נמצא שם עד היום

על פי זאב וילנאי, בלאל נקבר על פסגת הר שנמצא מזרחית לשכם . על גבי מפת ישראל 1:50,000 ישנו ציון מבנה עתיק שנקרא "א-שיח' בלאל, בהר כביר צפון-מערבית להתנחלות אלון מורה. (ראה צילום).

עוד מציין וילנאי, כי גבעה ליד יריחו נקראת לכבודו - "מוּאַזְן א-בלאל", כלומר מקום הקריאה לתפילה של בלאל.

בלאל אבן רבאח מונצח ב"מקאם בלאל", באזור ואדי אל-סיר, פרבר של עמאן בירת ירדן.

שמאל|ממוזער|250px|מבנה אתר שיח' בלאל אבן רבאח, 1997

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עבדים
קטגוריה:מתאסלמים
קטגוריה:צחאבה
קטגוריה:ילידי 580
קטגוריה:נפטרים ב-640
ארון מוקואנה

**טבוהו ארון מוקואנה** (באנגלית: **Teboho Aaron Mokoena**; נולד ב-25 בנובמבר 1980, ביוהנסבורג שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת הקשר האחורי. מוקואנה נחשב לאחד השחקנים הדרום-אפריקאים המצליחים בעולם, והוא דמות נערצת במדינתו. בשנת 2010 השתתף עם נבחרתו הלאומית במשחקי הגביע העולמי שנערכו בדרום אפריקה.

## קריירה מקצוענית
קבוצת נעוריו הראשונה הייתה ג'ומו קוסמוס מדרום אפריקה. בשנת 1998 עבר לקבוצת הנוער של באייר לברקוזן וכעבור שנה לקבוצת אייאקס אמסטרדם שראתה בו נכס עתידי. לאחר שנתיים בבוגרים של אייאקס, בהן זכה לשבע הופעות בלבד במדי הקבוצה, הושאל בשנת 2001 לקבוצת ג'רמינל בירסחוט מהליגה הבלגית. כעבור שנתיים במועדון עמד מאזנו האישי על 48 הופעות ושני שערים. בשנת 2003 הועבר מוקואנה לראסינג גנק בה השתתף רק ב-31 משחקים בשתי עונות. בשנת 2005 עבר לשחק בבלקברן מהליגה האנגלית, בשורותיה שיחק 101 משחקים במשך ארבע שנים. ביומו האחרון בקבוצה, הודיע על חתימתו על חוזה לשלוש שנים במועדון הכדורגל פורטסמות', בו הוא שיחק עד שנת 2012, ובמדיו כבש את שערו הראשון בליגה האנגלית.

## קריירה בנבחרת הלאומית
מוקואנה הוא השחקן הצעיר ביותר אי-פעם שייצג את דרום אפריקה במשחק רשמי, שיא שנקבע בהופעת הבכורה שלו בשנת 1999 במסגרת מוקדמות אולימפיאדת סידני. הוא השתתף עם נבחרתו בגביע אפריקה לאומות בשנים 2002, 2004 ו-2008. בטורניר של שנת 2008 מונה לראשונה לקפטן הנבחרת, תפקיד בו אחז גם בגביע הקונפדרציות 2009 ובמונדיאל 2010.

מוקואנה הוא שיאן ההופעות בנבחרת דרום אפריקה, עם 107 הופעות.

## קישורים חיצוניים

* אתר הבית של נבחרת דרום אפריקה בכדורגל

קטגוריה:כדורגלנים דרום אפריקאים
קטגוריה:בלמי כדורגל דרום אפריקאים
קטגוריה:קשרי כדורגל דרום אפריקאים
קטגוריה:יוהנסבורג: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אייאקס
קטגוריה:כדורגלני בירסחוט
קטגוריה:כדורגלני ראסינג גנק
קטגוריה:כדורגלני בלקברן רוברס
קטגוריה:כדורגלני פורטסמות'
קטגוריה:כדורגלני בידווסט ויטס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת דרום אפריקה
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 1998
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2002
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2004
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2008
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2009
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:דרום אפריקאים שנולדו ב-1980
אסחאמה אבן אבג'אר

**אסחאמה אבן אבג'אר** או **אל-נג'אסי** היה לפי מקורות ערבים, קיסר (בכתב געז: ንጉሥ (נְגוּס); בערבית: النجاشي, והתעתיק: אל-נג'אסי) אקסום בתקופת נביא האסלאם מוחמד, ונתן מקלט למוסלמים אחדים שברחו לממלכתו מאימת אנשי מכה. 

השם "אסחאמה" (אסחמה אבן אבג'אר) כנראה תואם לשם בשפת געז סחם, סחאמה וניגזרותיו. וזהו שם מלך אקסומי הידוע ממטבעות.

על פי מחברים אחרים, אסחמה הוא אולי בעצם המלך האקסומי ארמה, או אביו או בנו. תדסה תמראת תיעד את תושבי וויקרו, שם נקרא אסחאמת אל-נגשי הטוענים שקברו ממוקם בכפרם וויקרו.

## קישורים חיצוניים
* Islam's History in Ethiopia
* Interfaith Dialog Site Inspired by al-Najashi
* For More Information
* Video Excerpt from ''The Message''

## הערות שוליים




קטגוריה:שליטי אקסום
קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7