open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בלוטת הערמונית

**בלוטת הערמונית** (בלטינית: **Prostata**; פרוסטטה) היא בלוטה אקסוקרינית במערכת הרבייה של היונקים הזכרים.

יש הבדלים ניכרים בערמונית של מינים שונים, מבחינה אנטומית, כימית ופיזיולוגית. שמה העברי של הבלוטה נגזר מפרי עץ הערמון, שצורתה דומה לו.

## בלוטת הערמונית אצל האדם
הערמונית היא בלוטת מין הקיימת אצל זכרים בלבד. הבלוטה ממוקמת במוצא שלפוחית השתן, ובתוכה עוברת השופכה. הקשר האנטומי הקרוב ביותר של הערמונית הוא לחלחולת (רקטום), הנמצאת מאחוריה. מאחר שהערמונית נמצאת בתוך האגן, ניתן לבדוק אותה בבדיקה טרנס-רקטלית (דרך הרקטום), למשל על ידי אולטראסאונד הנעשה דרך החלחולת.

בלוטת הערמונית מתפתחת אצל הגבר, ובגיל 20–30 היא מגיעה לשיא התפתחותה. קוטרה של הערמונית נע בין 3 ל-4 ס"מ ומשקלה כ-20 גרם.

מתחת לערמונית נמצאות בלוטות קאופר, אשר מפרישות נוזל שקוף לפני פליטת נוזל הזרע.

## תפקיד הערמונית
הערמונית היא בעלת תפקיד חשוב בפוריות הגבר. היא מפרישה את נוזל הערמונית, שהוא חלק מהותי מנוזל הזרע. נוזל הערמונית מגן על תאי הזרע. 

## מחלות בערמונית
בבלוטה עלולות להתפתח מחלות שונות, החל בדלקות, הפרעות במתן שתן עקב הגדלה שפירה, וכלה בהתפתחות סרטן הערמונית.

## ראו גם
*הגדלה שפירה של הערמונית
*סרטן הערמונית
*המערכת האנדוקרינית
*בלוטת סקנה
*PI-RADS מערכת דיווח ונתונים בדימות ערמונית

## קישורים חיצוניים

ערמונית
שאי שלום ירושלים

שמאל|ממוזער|250px
"**שאי שלום ירושלים**", גם "**שאלו שלום ירושלם, ישליו אהביך**",  הוא תבליט של הפסל הישראלי דני קרוון המכסה את הקיר הדרומי של אולם מליאת הכנסת בירושלים. בשל מיקומה, יצירת אמנות זו זוכה לחשיפה תקשורתית גדולה בישראל, בשל צילומי חדשות מאירועים המתרחשים בכנסת, ובשל שידורי ערוץ הכנסת.

## היסטוריה
בשנת 1964 נבחר דני קרוון על ידי דורה גד, אדריכלית הפנים של הכנסת, ליצור את התבליט שיהווה את הקיר הדרומי (המרכזי) של אולם המליאה של הכנסת. בנוסף ליצירה זו יצר קרוון את קיר העץ הקדמי של אודיטוריום הכנסת. מקור שם הפסל הוא בפסוק מ. קרוון סיפר כי החליט לקרוא ליצירה בשם זה לאחר שסיים את בנייתה, אולם מאחר שלא הותר לו לחקוק על הפסל את שמות הסתתים החליט שלא לחקוק גם את שם היצירה ואת שמו שלו.

התבליט העשוי אבן מסותתת שהובאה ממחצבת דיר אל אסד שבגליל. רוחב התבליט 24 מטרים וגובהו שבעה מטרים. קרוון עיצב את היצירה כך שבמרכזה קומפוזיציה גאומטרית מופשטת הבולטת על רקע הקיר. במקור תוכננה לצד היצירה גם מרפסת ומקום מושב לנשיא המדינה, אולם קרוון שכנע את ועדת הבניין של הכנסת לוותר על הרעיון.

לאחר 50 שנה נחתמה היצירה ונרשם שמה בעברית וערבית.

## חזות ומשמעות סמלית
הקיר מעוצב בסגנון מופשט גאומטרי ובנוי מאבנים אשר עליהן חקוקות צורות גאומטריות המשולבות זו בזו ויוצרות הרמוניה ויזואלית. האמן שאף לעצב יצירת אמנות חזותית בעלת משמעות צורנית שתהיה נעימה לעין ולא מסובכת, כיאה לקיר האמור להוות רקע ליושבים על בימת הכנסת. קרוון ייחס לקיר את נושא הקשר בין ירושלים של מעלה, המסמלת את הרוחניות, לירושלים של מטה, הגשמית. לפי פרשנויות מאוחרות מסוימות, הקיר מסמל את היות הכנסת מעוז הדמוקרטיה הישראלית, שכן הצורות הגאומטריות מרמזות על קשר ליוון העתיקה, בה התפתחה הגאומטריה ובאה לכדי מיצוי, אך גם מקום היוולדה של הדמוקרטיה.

בצדו השמאלי של הקיר מוצב דיוקנו של בנימין זאב הרצל צרוב בלוח אבץ כהה. 

## הנצחת היצירה על בול יובל לכנסת
במלאת 50 שנה לכנסת, הנפיק ב- 1 בפברואר 1999 דאר ישראל בול יובל מיוחד לכבוד האירוע ההיסטורי הזה. על הבול מופיע ציור של קיר האבן באולם המליאה של הכנסת  שעיצב דני קרוון.  דניאל גולדברג עיצב את הבול. דואר ישראל מכר 992,640 בולים של בול זה במשך 8 חודשים עד להפסקת המכירה.

## קישורים חיצוניים
* מראה היצירה באתר הכנסת
* הסבר על היצירה,  אומנות וארכאולוגיה בכנסת, אתר הכנסת
* 
* עדי אנגלמן, במקום זה מוטב שלא לעשות דבר, במגזין ערב רב

## הערות שוליים

קטגוריה:דני קרוון
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:משכן הכנסת: יצירות אמנות
קטגוריה:ירושלים: פסלים
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:תבליטים
קטגוריה:יצירות משנת 1966
אוהל יזכור

**אוהל יזכור** הוא מבנה ההתכנסות המרכזי ואולם הטקסים של רשות הזיכרון ואתר ההנצחה יד ושם בירושלים. במבנה שנחנך ב-1961 מתקיימים טקסי הזיכרון הממלכתיים לזכרם של הנספים בשואה, ובו נוהגים לבקר אורחים רשמיים של מדינת ישראל המניחים זרי פרחים לזכר הקורבנות.

## הקמת המבנה
מבנה אוהל יזכור תוכנן על ידי האדריכלים אריה אלחנני, אריה שרון ובנימין אידלסון בהשראת מבנה אתר ההנצחה לטבח בפוסה ארדיאטינה. המבנה נבנה בשנת 1957 במטרה לשמש אולם טקסים לאתר ההנצחה.

## תיאור המבנה
שמאל|ממוזער|250px|שערי הכניסה לאוהל יזכור
[שמאל|ממוזער|250px|אוהל יזכור בפנים. את "נר התמיד" יצר [קוסו אלול]]
צורת המבנה רבועה, קירותיו בנויים אבני גוויל בגדלים שונים, אבני בזלת שהובאו מעמק בית שאן כי הבנייה הושלמה ב-1961 ורמת הגולן היה בידי סוריה.

וגגו עשוי בטון חשוף, אשר צידו הפנימי בצורת פירמידה. קודקוד הפירמידה מצוי מעל אש התמיד הבוערת במבנה. הגג אינו נוגע בקירות המבנה ונתמך על ידי עמודי פלדה דקים ובלתי נראים כמעט, מאחר שהמבנה אינו מואר, האור היחידי החודר למבנה חודר דרך החריץ שבין הגג לקירות המבנה.

דלתות המבנה עוצבו על ידי הפסל דוד פלומבו (אשר עיצב בהמשך את שערי פלומבו בכניסה למשכן הכנסת) בצורת אודים עשנים.

המבקרים אינם דורכים על רצפת המבנה, ועוברים לאורכו על גשר בטון. על רצפת המבנה חקוקים שמות מחנות ריכוז והשמדה באירופה, שמות של גטאות וגאיות הריגה. במקום מצוינים סה"כ 22 שמות של מחנות ריכוז והשמדה וכן אתרי השמדה ורצח מרכזיים שבלטו במחקר באותה התקופה. למשל, השם ברינדונק נכתב בעקבות עדות של ז'אן אמרי שנמצאה.

שמות המקומות מצוינים בתבליטים באותיות לבנות מעל הרצפה השחורה, שעיצב הטיפוגרף והקליגרף ירחמיאל שכטר. מתחת לאבן השיש השחורה שבמרכז האולם נקבר אפר שהובא ממחנות השמדה ומחנות ריכוז. האפר נקבר בחוץ, בשיפולי ההר, בשנות החמישים, וב-1961 הועבר לאוהל יזכור עם חנוכתו. עם חנוכת האוהל קברה הרבנות הצבאית כי הרבנות הראשית פעלה עם מרתף השואה ולא הייתה בקשר בנושא זה עם יד ושם באותן שנים.

### שמות המקומות באוהל יזכור
שמות המקומות באוהל יזכור, כפי שהם כתובים בתעתיק שהיה נהוג בשנות השישים:

סה"כ – 22 שמות.

המבנה בנוי בצורת פירמידה הבאה לסמל זיכרון נצחי, וכן נועד המבנה להזכיר את אוהל המועד (ומכאן שמו: אוהל יזכור).

## לקריאה נוספת
* אייל מירון, **ירושלים וכל נתיבותיה**, הוצאת יד בן צבי, 1996.
* דוד קרויאנקר, **ירושלים - מבט ארכיטקטוני**, כתר הוצאה לאור, 1996.


* Doron Bar, *Yad Vashem: The Challenge of Shaping a Holocaust Remembrance Site, 1942–1976*, De Gruyter Oldenbourg 2021


## קישורים חיצוניים

* אוהל יזכור באתר יד ושם (מס' 13 במפה).
* אל-חנני, אריה, מפגשים מהסוג החזותי.
* 
* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית והיסטורית מלווה בתמונות באתר 'חלון אחורי', 18.7.12
* אוהל יזכור באתר הפסל קוסו אלול, שעיצב חלקים ממנו
* על אוהל יזכור ביד ושם כסמל לזיכרון השואה, מבוא מצולם של פרופ' דורון בר
* מיכאל יעקובסון: סיבוב באוהל יזכור ביד ושם, באתר 'חלון אחורי', 29 בפברואר 2024

## הערות שוליים

קטגוריה:יד ושם: אנדרטאות
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אריה אלחנני
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן בנימין אידלסון
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אריה שרון
לוקרישיה גרפילד

**לוקרישיה רודולף גרפילד** (באנגלית: **Lucretia Rudolph Garfield**; 1832 - 14 במרץ 1918) הייתה אשת נשיא ארצות הברית ג'יימס גרפילד. הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית למשך תקופה קצרת מועד בשנת 1881.

## ביוגרפיה
לוקרישיה הייתה בתו של זב רודולף מהעיר חירם (היירם) שבמדינת אוהיו.

לוקרישיה פגשה את בעלה - "ג'ים" גרפילד כאשר שניהם למדו יחד בבית ספר יסודי. הם שבו ונפגשו בשנת 1851 כאשר שניהם היו סטודנטים במכון האקלקטי וסטרן ריזרב, אולם הם התאהבו רק לאחר היכרות ממושכת, בדצמבר 1853, ונישאו רק בנובמבר 1858 עת עבד ג'יימס גרפילד כמורה בבית ספר. בין השנים 1861–1863 שירת גרפילד בצבא האיחוד, וכמעט לא פגש את אשתו. בתם הבכורה נפטרה בשנת 1863.

לאחר שנבחר לבית המחוקקים המדינתי עברה המשפחה לבירת מדינת אוהיו. בנם הבכור נפטר בשנת 1876 בגיל שנתיים אולם חמשת ילדיהם הנוספים הגיעו לבגרות.

בעת כהונתו של גרפילד בבית המחוקקים של ארצות הברית עברה המשפחה לוושינגטון הבירה ועם בחירתו לנשיאות עברה המשפחה לבית הלבן. לוקרישיה לא אהבה את תפקידי הגברת הראשונה, אולם נהגה לארח בביתה מכובדים לארוחות ביתיות פעמיים בשבוע.

בחודש מאי באותה שנה חלתה במלריה ועברה להחלמה בלונג בראנץ'  שבניו ג'רזי, ושם הייתה בעת ההתנקשות בגרפילד ב-2 ביולי. צ'ארלס גיטו, המתנקש, עקב אחר גרפילד לתחנת רכבת כאשר הנשיא ליווה את לוקרישיה בדרכה לנופש בחוף לונג ברנץ' שבניו ג'רזי, אך הוא החליט לא לירות בו אז, שכן לוקרישיה הייתה ידועה בשל בריאותה הלקויה וגיטו לא רצה לפגוע בה.

לוקרישיה שבה לוושינגטון ברכבת מיוחדת שנשלחה להביא אותה. הרכבת נסעה במהירות כה גבוהה עד שנשבר המנוע שלה בבווי שבמרילנד. לוקרישיה גרפילד נחבלה בתאונה, אך לא נפצעה. עם הגיעה לוושינגטון הגיעה מיד למיטתו של בעלה, ושהתה לצידו בשלושת החודשים שחלפו עד למותו מפצעיו. במהלך החודשים בהם סעדה את בעלה (שהיה פצוע אנוש) זכתה לאהדה ציבורית רחבה על מסירותה.

לאחר מותו של ג'יימס גרפילד בחודש ספטמבר שבה המשפחה לחוותם באוהיו, שם חיה במהלך 36 השנים הבאות. לוקרישיה הקימה בביתה חדר שהוקדש לקריירה של בעלה והפך למעשה לספרייה נשיאותית.
לוקרישיה נפטרה בשנת 1918 בעת שהותה בפסדינה שבקליפורניה.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר הבית הלבן
* ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:ג'יימס גרפילד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1832
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1832
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1918
ועידת קזבלנקה

**ועידת קזבלנקה** נערכה בעיר קזבלנקה שבמרוקו ובמסגרתה נועדו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, יחד עם ראשי המטות שלהם ומנהיגי צרפת החופשית, כדי לתכנן ולתאם את האסטרטגיה של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בעיקר בזירה האירופאית.

הוועידה נערכה בין ה-14 בינואר ל-24 בינואר 1943. שם הקוד שלה היה SYMBOL ולעיתים ANFA, על שם המלון שאירח את הנועדים. הייתה זו הוועידה הראשונה של ראשי בעלי הברית במלחמה והמטרות שלשמן כונסה לא הוגדרו היטב. בפועל דנו בה בצעדים שיש לנקוט לסיום המלחמה, כמו גם בסדרי העולם שלאחריה.

ועידת קזבלנקה הייתה אמורה להיות ועידת פסגה משולשת, כמו הוועידות שבאו אחריה. אולם מנהיג ברית המועצות סטלין סירב לבוא, משום שלא רצה לעזוב את רוסיה הנאבקת במצור הגרמני המתמשך ובחורף הקשה.

ההחלטות העיקריות שנפלו בקזבלנקה הן:
* תביעתן של בעלות הברית לכניעה ללא תנאי של מדינות הציר.
* הוסכם על שתי פעולות צבאיות משמעותיות: הפלישה לסיציליה ומתקפת מפציצים משולבת  ביום ובלילה על אדמת גרמניה, אשר נועדה להרוס את התשתית התעשייתית והצבאית הגרמנית ולפגוע במורל האזרחי.
* הושטת סיוע ותמיכה בברית המועצות.
* יישור ההדורים בין המנהיגים הצרפתים שארל דה גול ואנרי ז'ירו, גם אם ברמה שטחית והצהרתית בלבד, והסדרת השלטון בטריטוריות הצרפתיות המשוחררות בצפון אפריקה. דה גול סירב בתחילה לבוא לוועידה, אך שינה את דעתו לאחר שצ'רצ'יל איים למשוך את תמיכתו בממשלה הגולה של דה גול בבריטניה.

כמו כן נודעה חשיבות למה שלא הוחלט בוועידה, אף שנידון בה: בעלות הברית החליטו שלא לפתוח חזית שנייה של ממש באירופה ב-1943. צ'רצ'יל ורוזוולט ידעו שסטלין לא יראה בעין יפה את החלטה זו, שכן במתקפה בסיציליה לא היה די כדי ללחוץ על הגרמנים ועל ידי כך להקל על הרוסים את מלאכתם בחזית המזרחית. על מנת לפייס את הרוסים התקבלה ההחלטה על תמיכה וסיוע שיוגש להם. ייתכן שהשתתפות רוסית בוועידה הייתה מביאה להכרעה שונה ולפתיחת חזית שנייה באירופה כבר ב-1943.

מנקודת המבט הפנים-אמריקאית הייתה לוועידת קזבלנקה משמעות סמלית והיסטורית: לראשונה עזב נשיא מכהן את ארצות הברית בעת מלחמה, ולראשונה ביקר נשיא מכהן ביבשת אפריקה. בהציגו לאומה האמריקאית את תוצאות הוועידה בנאום ברדיו ב-12 בפברואר 1943, הסיט רוזוולט את הדגש מהחזית האירופית לזו הפאסיפית, שלא עמדה במרכז הדיונים בוועידה. הוא אמר כי "יש דרכים רבות המובילות ליפן", ככל הנראה כדי לפנות לדעת הקהל האמריקאי, שמטבע הדברים התעניין יותר בחזית שבה נלחמו האמריקאים מול יפן.

## הצהרת קזבלנקה
בכנס הופקה הצהרה על כך ש"בעלות הברית נחושות בהחלטתן להילחם עד כניעה ללא תנאי", כלומר שכוחות הברית ילחמו עד ל"כניעה ללא תנאי" של מעצמות הציר בכלל וגרמניה בפרט. את הביטוי שאל רוזוולט מהגנרל יוליסס ס. גרנט שהצהיר הצהרה דומה במלחמת האזרחים האמריקנית.

נוסח זה בא להחליף ניסוח קודם בו נאמר ש"בעלות הברית נחושות בהחלטתן להילחם עד הסוף".

## קישורים חיצוניים

* ועידת קזבלנקה
* דין וחשבון שהקריא הנשיא רוזוולט ברדיו האמריקאי, 12 בפברואר 1943
* 

קזבלנקה
קטגוריה:מרוקו: היסטוריה
קטגוריה:קזבלנקה
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1943
חגית דסברג

[שמאל|ממוזער|250px|דסברג כרותי רוזן, בסרטו של פרמינגר "[החיים בינתיים" (2012)]]
**חגית דַסברג** (נולדה ב-8 במאי 1961) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ומדבבת ישראלית.

## ביוגרפיה
דסברג גדלה בירושלים, אביה חיים דסברג הוא פסיכיאטר שניהל בין השאר את בית חולים הרצוג.כשהייתה בת עשר עברה עם משפחתה להולנד למספר שנים, בעקבות עבודתו של אביה. בתיכון למדה ב.

למדה בבית הספר למשחק "בית צבי". במהלך הלימודים, בשנת 1986 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "קרובים קרובים". לאחר סיום הלימודים שיחקה בתיאטרון באר שבע ובתיאטרון החאן.

בשנת 1992 שיחקה בסרט הקצר של בית הספר סם שפיגל "מרק עוף" לצד קרן מור ובסרט "ריקוד על החוף" מאת ובבימויו של שמואל בנית. ב-1993 שיחקה בסרט הדרמה "גולם במעגל" של ענר פרמינגר לצד ענת וקסמן. הסרט זכה במספר פרסים, הן בישראל והן במדינות שונות בעולם, ודסברג עצמה זכתה בפרס אופיר על משחק ראשי נשי ובפרס מבקרי הקולנוע בפסטיבל ירושלים.

בשנים 1991–1993 השתתפה ברצועת ילדים יומית לצדו של יואב צפיר בערוץ 2 הניסיוני בשם "יום יומן", שהייתה ידועה גם בשם "צ'סטר וחגית". התוכנית גם יצאה לאור כקלטת וידאו.

בשנת 1994 שיחקה בסרטו של אמנון רובינשטיין "אחרי החגים" לצד צחי נוי. לאחר מכן שיחקה תפקידים משניים בסרטי הטלוויזיה "ארץ חדשה", "הגרעין הקשה" ו"רוקדים על החוף" ובתפקידים אורחים בסדרות טלוויזיה שונות. בשנת 2001 הופיעה במחזהו של מתי גולן, "אטום", שהועלה בתיאטרון הקאמרי. באותה השנה גם גילמה את דמותה של  מיכל קציר בסדרת הטלוויזיה "ד.נ. גליל מערבי" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2003 השתתפה בטלנובלה "משחק החיים" בהוט 3 לצד גיא אריאלי, דן תורן ויעל שרוני ושחקה בתפקידי אורח בסדרות "דקות של תהילה", "פיק אפ", "אהבה מעבר לפינה", "ראש גדול","רמזור", ו"החברים של נאור". שיחקה בתפקיד הראשי בסרטו של ענר פרמינגר "החיים בינתיים" משנת 2012.

דסברג הופיעה בהצגות רבות בתיאטרון. היא השתתפה בהצגות "מקהלת אי-הסכמה", "אילוף הסוררת", "תמונות ציד מבוואריה התחתית", "תזמורת על תנאי" (1987), "דודתו של צ'ארלי", "קומדיה של טעויות", "מהומה רבה על לא דבר", "הבורגנים", "גשם שוטף", "מפיסטו" (1990), "מאדאם באטרפליי" ו"יתוש בראש" בתיאטרון באר שבע; "משחק כפול" בהבימה; "האביב מתעורר" (1987), ו"הרופא" בתיאטרון החאן; "אנרכיסט מפוקפק" ו"כחול בוער" בתיאטרון בית ליסין; ו"דודה אהובתי" בתיאטרון חולון. בפסטיבל עכו שיחקה ב"היה כבר עדיף להישאר בחיים" (1988), וכן ב"בן חור והרבנית" (1996) עליו זכתה בפרס שחקנית השנה. כמו כן ב"הוא הלך בשדות" של ת. בית לסין ובתיאטרון תמונע ה"אשה שאחרי", בתיאטרון הספרייה ב"סוסים בכביש גהה", והנפקה העכשווית (2022-23) "מועדון בית הקברות".

היא השתתפה בדיבוב סרטי הנפשה לקולנוע - "גיבור על נמלים", "רובוטס" ו"בולט" וסרטי דיסני פיקסאר רבים, כמו גם גיבובי סדרות טב. הופיעה בפרסומות רבות. מדובבת בשידור חי בסינמטק סרטי ילדים. כמו כן עוסקת רבות בסימולציות בנושאים שונים: רפואיים, סיעודיים חינוכיים, מישפטים וכו'. מאז 2017 עוסקת כדולה לאחר לידה.

## חיים אישיים
דסברג נשואה לשחקן דוד שמול ואם לשלושה.

## פילמוגרפיה חלקית

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מדבבות ישראליות
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:זוכות פרס אופיר: השחקנית הטובה
קטגוריה:שחקניות ישראליות
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: השחקן הטוב
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1961
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
ולטר אולבריכט

שמאל|ממוזער|ולטר אולבריכט ב-1946
שמאל|ממוזער|180px|ולטר אולבריכט
**ולטר אולבריכט** (בגרמנית: **Walter Ulbricht**; 30 ביוני 1893 – 1 באוגוסט 1973) היה מדינאי מזרח גרמני שהנהיג את גרמניה המזרחית.

## שנותיו הראשונות
אולבריכט נולד בלייפציג כבנו של חייט. שני הוריו היו פעילים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. אחרי סיום בית ספר העממי, למד נגרות, והצטרף בשנת 1912 למפלגה הסוציאל-דמוקרטית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא ונלחם בגליציה ובבלקן. בשנת 1917 הוא ערק מיחידתו משום שהתנגד למלחמה. הוא נתפס, נשלח לכלא, ושוחרר מכלאו בשנת 1918 במהלך מהפכת נובמבר.

## קריירה פוליטית
אחרי הפילוג במפלגה הסוציאל-דמוקרטית בעקבות המחלוקות בנוגע לתמיכה במלחמה אולבריכט שצידד במתנגדיה הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה בשנת 1920. הוא למד בבית ספר של הקומינטרן במוסקבה בשנים 1924–1925. אחרי חזרתו לגרמניה בשנת 1926 הוא נבחר לפרלמנט של מדינת סקסוניה ובשנת 1928 הוא נבחר כחבר הרייכסטאג.

אולבריכט השתתף בארגון מיליציות קומוניסטיות והיה מעורב בכמה מקרי רצח של שוטרים גרמנים. כאשר המפלגה הנאצית עלתה לשלטון היא החלה ברדיפת המפלגה הקומוניסטית אחרי שריפת הרייכסטאג, רבים מהמנהיגים הקומוניסטים נעצרו, כולל מנהיג המפלגה ארנסט תלמאן. אולבריכט הצליח לברוח ויצא לגלות בברית המועצות.

בברית המועצות הוא הצליח להפוך למנהיג במפלגה הקומוניסטית, עם תחילת הפלישה הגרמנית הוא השתתף בארגון האופוזיציה הגרמנית לנאצים ותוך שיתוף פעולה עם קצינים ימנים-שמרנים הוא לקח חלק בהקמתו של הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית.

## מנהיג גרמניה המזרחית

בתום מלחמת העולם השנייה חזר אולבריכט לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה הוקמה בשנת 1946 וביולי 1950 הוא הפך למזכיר הכללי שלה מה שבפועל הפך אותו למנהיג גרמניה המזרחית. בשנת 1960 עם מותו של הנשיא וילהלם פיק הוא מונה להיות יושב ראש מועצת המדינה של גרמניה המזרחית, הגוף שהחליף את מוסד הנשיאות.
ב-1961 היה אולבריכט מעורב בהקמת חומת ברלין.
התנגדותו לדטאנט הובילה להדחתו על ידי אריך הונקר ב-1971 בהפיכה בגיבוי סובייטי, הוא נשאר יושב ראש מועצת המדינה עד מותו משבץ בשנת 1973.

ולטר אולבריכט נקבר בחלקה לגיבורים הקומוניסטים שבבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה.

## לקריאה נוספת
* פרדריק טיילור, **חומת ברלין: 13 באוגוסט 1961 – 9 בנובמבר 1989**, (מאנגלית: עדי גינצבורג-הירש), הוצאת מטר, תל אביב תשס"ט, 2008.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:פוליטיקאים מזרח גרמנים
קטגוריה:קומוניסטים גרמנים
קטגוריה:מתנגדים גרמנים למשטר הנאצי
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי גיבור עמל של גרמניה המזרחית
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פרידריכספלדה
קטגוריה:לייפציג: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1893
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1973
נהרדעא

ממוזער|300px|מפת ערי בבל בזמן התלמוד
**נְהַרְדְּעָא** הייתה עיר בבבל שבה התקיים מרכז יהודי חשוב בימי בית המקדש השני, המשנה והתלמוד. בסמוך לעיר זרם "נהר מלכא", שהיה תעלת מים אשר חיברה בין נהר הפרת לנהר החידקל, והוא שהקנה לעיר מעלה כלכלית חשובה.

על פי המסורת, ראשית ההתיישבות היהודית בנהרדעא הייתה לפני חורבן בית המקדש הראשון, כאשר גלה המלך יכניה לבבל. המסורת מספרת כי יכניה ואנשיו הביאו לבבל אבנים ועפר מירושלים, ובנו בנהרדעא את בית הכנסת העתיק בעיר המכונה "בית הכנסת שף ויתיב". בית כנסת עתיק זה עמד על תילו יותר מאלף וחמש מאות שנה, אף לאחר שחרבה העיר על ידי פפא בר נצר התדמורי, מסופר כי האמורא אביי נהג להתפלל בו לעיתים, ואף הנוסע בנימין מטודלה ביקר בהריסותיו במחצית השנייה של המאה ה-12.

יוסף בן מתתיהו מציין כי בבבל נמצאו שני מוקדים קהילתיים יהודיים: האחד בנהרדעא שבדרום והשני בנציבין שבצפון.

.

מנהרדעא יצאו שני האחים האורגים, חסינאי וחנילאי, שהקימו ממלכת מרד בין השנים 10 ו-30 לספירה.

על פי סטפנוס מביזנטיון, ההיסטוריון היווני אריאנוס הזכיר את נהרדעא ("עיר בסוריה בקרבת הפרת) בספר ה-11 של חיבורו על ההיסטוריה של הפרתים, אותו כתב במחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה.

ערב מרד התפוצות (114 לספירה) יצא רבי עקיבא מיבנה לבבל, לנהרדעא, לערוך שם את טקס עיבור השנה, ברשותו של הנשיא רבן גמליאל ומשמו. עובדה זו מתועדת במשנה במסכת יבמות. אף עובדה זו משקפת את מרכזיותה של נהרדעא כמוקד יהודי בבבל. נהרדעא מכונה בספרות חז"ל בשם סתם "גולה", ללמד על מרכזיותה. ואליה נשלח חנניה בן אחי רבי יהושע, מטעם הנשיא רבן גמליאל, כדי לשמש אב בית דין כתפקיד שיפוטי וחברתי. מאוחר יותר, לקראת סוף המאה השנייה נזכר רב שילא שכיהן בתפקיד ראש ה"סידרא" (מוקד הקהילה) בנהרדעא.

בימי שמואל הפכה ה"סידרא" של נהרדעא ל"מתיבתא", היינו ישיבה קהילתית, ושמה הלך לפניה. בתקופה זו התחלקה בבל לשני אזורי השפעה, של שמואל ושל רב: ל"אתרא דרב" (או "פרוודהא – פרוור - דרב") בסורא ו"אתרא דשמואל" (או "פרוודהא דשמואל") בנהרדעא. על פי אחת המסורות, שזכו לפרסום בשנים האחרונות, בנהרדעא היה רק רחוב אחד ארוך.

לאחר שמואל היה רב נחמן בר יעקב לראש ישיבת נהרדעא. בתלמוד מסופר כי בימי רב נחמן היו שערי העיר מכוסים עד חציים בעפר כך שלא ניתן היה לסוגרם בלילות. בתקופת כהונתו (בשנת 258 לספירה) פקדו את נהרדעא גדודי המורדים מתדמור בראשות פפא בר נצר שהותירו אחריהם חורבן והרס. בעקבות החורבן גלתה הישיבה מנהרדעא אל העיר מחוזא, ואף שהעיר נהרדעא שבה ונבנתה מחדש, ותושביה היהודים שבו אליה, לא שבה אליה הישיבה עוד ומרכזי התורה בבבל עברו אל מחוזא, סורא, פומבדיתא ומתא מחסיא.

מסורת בידי יהודי בבל כי העיר עאנה הסמוכה לאלבוכמאל היא העיר נהרדעא הידועה מתקופת התלמוד.

## ראו גם
* ישיבת נהרדעא

## לקריאה נוספת
* יונתן גן אור, על מה חרבה נהרדעא? תהודה היסטורית בתלמוד הבבלי, מעגלים ה', תשס"ז 2007, עמ' 117–155.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יהדות בבל
קטגוריה:יהדות בתקופת בית שני
קטגוריה:ערים עתיקות
יהושע ישעיה נויבירט

הרב **יהושע ישעיה נויבירט** (י"ד באדר א' תרפ"ז, 16 בפברואר 1927 – ג' בתמוז תשע"ג, 11 ביוני 2013) היה רב וראש ישיבה בירושלים, מחבר הספר "שמירת שבת כהלכתה" על הלכות שבת ויום טוב.

## ביוגרפיה
נולד בהלברשטאדט שבגרמניה לרב ד"ר אהרן נויבירט, ששימש רב במיינץ, הלברשטאדט, ברלין ואמסטרדם, ושרה חיה לבית במברגר (נינתו של הרב יצחק דב במברגר ושל הרב יעקב אטלינגר בעל הערוך לנר). לאחר ליל הבדולח נשלח עם אחיו ואחותו במשלוח ילדים מברלין לבלגיה. מאוחר יותר עברו הוריו לאמסטרדם, שם התאחדו חלק מבני המשפחה ושרדו את מלחמת העולם השנייה והשואה תוך תלאות קשות. בין השאר הסתתרו כשלוש שנים בדירה אחת, שניים מאחיו נספו בשואה.

בשנת ה'תש"ו עלה לארץ ישראל בעלייה בלתי-ליגאלית בספינה ביריה שיצאה ממרסיי. עם בואו ארצה נכלא במחנה המעצר בעתלית, שוחרר לאחר מספר חודשים והחל ללמוד בישיבת קול תורה בירושלים אצל הרבנים יחיאל מיכל שלזינגר וברוך קונשטט, ובהמשך אצל הרב שלמה זלמן אוירבך. הוריו עלו ארצה רק לאחר קום המדינה.

בשנותיו ב"קול תורה" התקרב אל הרב אוירבך, היה לתלמידו המובהק, והתייעץ עמו רבות בכתיבת ספרו "שמירת שבת כהלכתה". שתי מהדורותיו הראשונות של הספר נכתבו על פי פסקי הרב אוירבך. על ספר זה זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית. בשנת תשע"א הוציא לאור מהדורה שלישית ומורחבת שבה הכניס מאות נושאים נוספים. הספר זכה לתפוצה רבה.

לאחר שהרב שמואל אליעזרי נתמנה לדיין בשנת ה'תשי"ח, החל הרב נויבירט לשמש כרב בפועל של שכונת בית וגן. הרב נויבירט ייסד בבית וגן את הישיבה לצעירים "פני שמואל" ואת הישיבה הגבוהה חכמת שלמה (שתיהן מכונות "ישיבת הרב נויבירט") וכן את הישיבה הגבוהה 'נתיבות חכמה' שבראשה עומד גם הרב דניאל וולפסון. הרב נויבירט העביר שיעורים בקביעות בעיקר בהלכה גם בישיבת קול תורה. במשך עשרות שנים מסר שיעורי דינים ושיעור בהלכות שבת במכון בית יעקב למורות.

הרב נויבירט שימש כפוסק ההלכה של המרכז הרפואי שערי צדק (משנת תשע"ג - עם הרב אשר וייס). כן שימש כרב ארגון "החובש הר נוף".

הוא נפטר בגיל 86 בבית החולים שערי צדק, ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.

## חיים אישיים
נשא לאשה את פרומט חוה לבית זאהן (נפטרה א' בטבת תשפ"ה) ונולדו להם תשעה ילדים.
לאחר פטירתו, ירשו בניו את מקומו בראשות הישיבות: הרב שמחה בישיבת חכמת שלמה והרב ברוך בישיבת נתיבות חכמה.

## משפחתו
אחיו היה הרב יוסף נויבירט, מנהל גמ"ח נויבירט בבני ברק. אחותו יוכבד גולד ברחה ב-1938 לארץ ישראל, שם התגוררה בקיבוץ סעד ושימשה כאחות הקיבוץ עד פרישתה. נפטרה בגיל 102.

בנו רבי ברוך יחיאל הוא ראש ישיבת נתיבות חכמה (וולפסון) בירושלים.

## ספריו
* **[[שמירת שבת כהלכתה]]** - הלכות שבת ויום טוב
* **קיצור דיני [[שמיטת קרקעות]]**
* **אהל שרה** - דיני טהרת המשפחה
* **חנוך הבנים למצוות ודיני קטן**
* **מדריך הלכתי לאחיות בבתי חולים לשבתות וחגים**

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*
* 
* 
* 
* כל הכתבות על הרב נויבירט, באתר ערוץ 7
* 
*סיפור פלא על רעיית הרב יהושע ישעיה נויבירט ואהבת התורה

## הערות שוליים

קטגוריה:בית וגן: רבנים
קטגוריה:ילדים בשואה: הולנד
קטגוריה:בוגרי ישיבת קול תורה
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
קטגוריה:ניצולי השואה: הולנד
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:זוכי פרס כץ
קטגוריה:משפחת במברגר
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
יצחק פרץ (חבר הכנסת)

**יצחק פרץ** (3 ביוני 1936 - 17 באוקטובר 2002) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כראש עיריית דימונה וחבר הכנסת מטעם הליכוד, רפ"י - הרשימה הממלכתית והמערך.

## ביוגרפיה
פרץ נולד בקזבלנקה שבמרוקו ועלה לישראל במסגרת עליית הנוער, בשנת 1950. כעבור שנתיים מעלייתו הצטרף לשורות מפא"י. הוא למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. לאחר שירותו הצבאי עבד כמורה ברחובות ובראשון לציון. בשנות השישים עבר לדימונה וכעבור תקופה מונה למנהל מחלקת החינוך בעירייה.

בשנים 1971–1974 כיהן פרץ כראש עיריית דימונה, מטעם מפלגת רפ"י.

בשנת 1974 נבחר לכנסת השמינית מטעם הליכוד. לאחר המהפך ב-1977 כיהן כסגן שר התעשייה, המסחר והתיירות  ,תחת השר יגאל הורביץ, מיוני 1977 עד ינואר 1979. ב-26 בינואר 1981 פרש מהליכוד והקים את סיעת רפ"י - הרשימה הממלכתית, יחד עם חברי הכנסת יגאל הורביץ וזלמן שובל. חזר לליכוד ב-27 במאי באותה השנה, ונבחר שוב מטעמו לכנסת העשירית. ב-18 במאי 1982 פרש שנית מהליכוד יחד עם חבר הכנסת אמנון לין והצטרף למערך עם הבטחה לשריון בבחירות הבאות. בעקבות ההסכם, נבחר לכנסת ה-11 מטעם המערך.

לאחר פרישתו מהכנסת התמנה פרץ ליו"ר הוועד הפועל הציוני וחבר הדירקטוריון בקרן קיימת לישראל ובסוכנות היהודית.

בנו, יוסי, הוא מוזיקאי שהשתתף בהרכבים "איך זה עובד באמת" ו"דברים שעשיתי עם אחותי".

## לקריאה נוספת
* יאיר קוטלר, **הנבחרת הלאומית**, כרך ב', פרק א' (12), ירדן הוצאה לאור, 1988, עמודים 272 - 285

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הרשימה הממלכתית
קטגוריה:ראשי עיריית דימונה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם רפ"י
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כפר נחמן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
פוקס

**פוקס** (באנגלית ***', קרי '''פוֹקְס'''; ב[[גרמנית]] ***', קרי **פוּקְס**, וזו גם הצורה ביידיש) הוא שם משפחה נפוץ בקרב אנגלים ובצורה Fuchs בקרב הגרמנים והיהודים האשכנזים. משמעותו המילה היא שועל.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה אנגליים
גמר גביע

**"גמר גביע"** הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של ערן ריקליס ובכיכובו של משה איבגי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1991.

עם יציאתו השתתף הסרט בפסטיבל ברלין ובפסטיבל ולנסיה.

## עלילה
זמן רב התכונן כהן (משה איבגי) לאליפות העולם בכדורגל, שנערכה בספרד בשנת 1982, וכבר הכין את עצמו לנסיעה. אך לאחר שהגיע צו גיוס, כהן מצא את עצמו משתתף במלחמת לבנון. במהלך קרב הוא נופל בשבי יחד עם חברו גלילי, שאף נהרג בשלב מאוחר יותר, ועם הזמן מצליח כהן לתקשר עם שוביו בזכות אהדתם המשותפת לנבחרת איטליה המשחקת באליפות העולם בכדורגל, ואף בסוף זוכה גם באליפות העולם. הסרט הוא אלגוריה על כוחו של הספורט לאחד לבבות, על ההבל והאבסורד שבמלחמה.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

* "גמר גביע" באתר "קרן הקולנוע הישראלי"
## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי ערן ריקליס
קטגוריה:סרטי 1991
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי מלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:סרטים העוסקים בשבי
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים רב-לשוניים
קטגוריה:סרטים בערבית
קטגוריה:סרטי כדורגל ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1991
נץ מצוי

**נץ מצוי** (שם מדעי: *Accipiter nisus*) הוא עוף דורס ממשפחת הנציים. רוב הפרטים אינם נודדים, אך פרטים שנמצאים באזורים קרים של צפון אירופה וצפון אסיה נודדים בחורף לצפון אפריקה והודו.

## תיאור
דורס יום קטן. לזכר אורך גוף של 29–34 ס"מ ומוטת כנפים של 58–65 ס"מ. לנקבה אורך של 35–41 ס"מ, מוטת כנפים של 67–80 ס"מ ומשקלה יכול להגיע עד 345 גרם. ככלל, הנקבה גדולה וכבדה מהזכר ב-25%, וזה נחשב להבדל הגדול ביותר בין זכרים לנקבות במחלקת העופות.
## מאפיינים
[ממוזער|נץ מצוי בעת רחצה בשלולית חורפית, ב[פארק ראש ציפור|מצפור ראש ציפור, פארק הירקון, תל אביב]]
צבע גבו של הנץ המצוי חום-אפור וזנבו מפוספס. הוא שוכן בחורשים נמוכים ויערות דלילים. כנפיו הקצרות (יחסית לגופו) והרחבות וזנבו הארוך מאפשרים לו לתמרן בזריזות בסבך. הוא ניזון בעיקר מעופות ובעיקר שחרורים, אותם הוא דורס באוויר או "קוטף" מתוך הסבך ברגליו הארוכות. לעיתים הוא גם לוכד מכרסמים על פני הקרקע.
[ממוזער|ימין|230px|נץ מצוי טורף [זרזיר (ציפור) |זרזיר]]
[ממוזער|ימין|נץ מצוי דורס [צוצלת]]
ממוזער|'' Accipiter nisus'' 

חולף בארץ ישראל בסתיו, באביב או בחורף.

## קישורים חיצוניים

* נץ מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:נץ (סוג)
קטגוריה:ארץ ישראל: נציים
קטגוריה:בעלי חיים ביערות ממוזגים באירואסיה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: עופות
קטגוריה:רוסיה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
סכלדה

**סְכֶלְדֶה** (בהולנדית: **Schelde**; בצרפתית: **Escaut**, נהגה אֶסְקוֹ; באנגלית: **Scheldt**, נהגה סְקֶלְט; בוולונית: **Escô**) הוא נהר באורך 350 קילומטר, המתחיל בצפון צרפת, זורם דרך בלגיה ונשפך לים בהולנד. זהו הנהר העיקרי הזורם בערים גנט ואנטוורפן. בעבר התפצל הנהר לשניים בקרבת השפך (הסכלדה המזרחי והסכלדה המערבי), אבל הסכלדה המזרחי נסכר במאה התשע עשרה, וכיום רק הסכלדה המערבי עדיין זורם. 

## היסטוריה
לשפך הסכלדה הייתה לאורך השנים חשיבות מסחרית ואסטרטגית רבה. בתקופה הרומית הוא שימש לנתיבי השיט לאיים הבריטים. הפרנקים השתלטו על האזור בסביבות שנת 260, תחילה כפיראטים ואחר כך כבעלי בריתם של הרומאים. בעקבות חלוקת האימפריה הפרנקית במאה התשיעית הפך הנהר לגבול בין הקיסרות המערבית והקיסרות המזרחית, שנקראו מאוחר יותר בשמות צרפת והאימפריה הרומית הקדושה.

מצב זה נשאר בעינו - לפחות תאורטית - עד 1528, אם כי אז כבר היו פלנדריה, זלנד וברבנט בשלטון בית האבסבורג. אנטוורפן הייתה לנמל החשוב ביותר במערב אירופה. כשהשתלטו הספרדים על העיר ב-1585 השתלטה הולנד על "פלנדריה של זלנד" (Zeeuws-Vlaanderen), חבל הנמצא ממערב לשפך, וסגרה את הנהר לתנועת סחורות - ובכך עבר רוב המסחר לאמסטרדם. 

הנמל נפתח מחדש בזמן המהפכה הצרפתית ב-1792. כשקיבלה בלגיה את עצמאותה מהולנד ב-1830 נחתמה "אמנת הסכלדה", שהבטיחה את זכותן של אוניות שפניהן מועדות לבלגיה להיכנס לשפך הסכלדה בהולנד. 

במלחמת העולם השנייה היה שפך הסכלדה באזור פליסינגן בשליטת גרמניה, מה שמנע מבעלות הברית להשתמש בנמל אנטוורפן, שאותה הם שחררו לא מכבר. בקרב עקוב מדם שחררו כוחות קנדיים את האזור, ובנובמבר 1944 חודשה האספקה לנמל. על האי ואלכרן, נקודה אסטרטגית על הנהר, עמד כוח גרמני של כ־2,000 חיילים. הוא שוחרר על ידי כוח קטן של טנק בודד ו-11 חיילים בפיקודו סלו גולדפרב.

## קישורים חיצוניים

*אתר המידע של הנהר (בהולנדית)
* 
ימין|ממוזער|250px|מקור הסכלדה ליד גואי בצרפת

## הערות שוליים

קטגוריה:בלגיה: נהרות
קטגוריה:הולנד: נהרות
קטגוריה:צרפת: נהרות
אייווינד יונסון

**אֵיווִינד יוּנְסוֹן** (בשוודית: **Eyvind Johnson**; 29 ביולי 1900 – 25 באוגוסט 1976) היה סופר שוודי.

## חייו
יונסון הצטרף כחבר לאקדמיה השוודית בשנת 1957. בשנת 1974 קיבל את פרס נובל לספרות יחד עם הרי מרטינסון בציון לשבח על "אמנותו כסופר, בהבנה מרחיקת ראות במרחב ובזמן, בשירות החירות". 8 שנים קודם לכן, הגיש את שמו של ש"י עגנון כמועמד לפרס נובל לספרות, ועגנון אכן זכה בפרס באותה שנה.

הבחירה ביונסון ובמרטינסון הייתה שנויה מאוד במחלוקת, כיוון ששניהם ישבו בעצמם בוועד נובל וגראהם גרין, סול בלו וולדימיר נבוקוב היו המועמדים המועדפים לאותה שנה.

יונסון נולד בבודן, צפון שוודיה, שם מוצג כיום הבית הקטן שבו גדל.

יצירותיו הידועות ביותר הן:
* 1935 !Här har du ditt liv "הנה חייך!"
* 1946 Strändernas Svall "השיבה לאיתאקה"
* 1960 Hans Nådes Tid "ימי חסדו"

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:סופרים שוודים
קטגוריה:זוכי פרס נובל שוודים
קטגוריה:חברי האקדמיה השוודית
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1900
קטגוריה:נפטרים ב-1976
לייזר (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם אליעזר
יד לילד

שמאל|ממוזער|250px
[שמאל|ממוזער|250px|תבליט של הילד עוזיאל שפיגל בכניסה ליד לילד ביד ושם. [פסל (מקצוע)|פסל: דניאל כפרי]]
**יד לילד** הוא אתר זיכרון המצוי במוזיאון יד ושם בהר הזיכרון שבירושלים, המנציח את זכר הילדים היהודיים שנרצחו על ידי הנאצים ועוזריהם בשואה.

## הקמת האתר
אתר "יד לילד" הוקם בשנת 1987, לאחר שינוי שחל בתפיסת ההנצחה של מוסד יד ושם. עד לשנות ה-80 התמקד המוסד בהנצחת זכר הגבורה וההתנגדות לנאצים, והמעיט בהנצחת האנשים שהושמדו.

האתר מנציח את כלל הילדים היהודים שנספו בשואה, אך כיוון שהוא הוקם במימון אידית ואברהם שפיגל, אשר בנם עוזיאל נספה במחנה ההשמדה אושוויץ, הוא אף מנציח את עוזיאל עצמו - תמונתו ושמו חקוקים בכניסה.

## תיאור האתר
הכניסה לאתר היא שביל היורד לתוך גבעה. על ראש הגבעה מצויים עמודים לבנים שבורים, אשר בשל שבירתם מגיעים לגבהים שונים. עמודים אלה מסמלים את שבירת חייהם של הילדים וצבעם הלבן מסמל את טוהר הילדים.

מקשת האבן שמעל שביל הכניסה יוצאים חוטי ברזל שנועדו לתחזק את האבן למניעת התפוררות. הם יוצרים הרגשה של מבנה שניזוק במלחמה, אך לא זו הייתה כוונת הבנאי. שביל היורד לתוך הגבעה בין קירות אבן מזכיר ירידה לקבר עתיק או לבונקר. שביל זה נועד לסמל את הירידה אל השאול או את ההליכה לתאי הגזים. 

הכניסה לאתר מונעת כניסת אור מבחוץ, בשל הפניות החדות והקירות השחורים. המבקרים נכנסים לאולם המרכזי של האתר ובו חמישה נרות זיכרון (נרות נשמה) מוכפלים על ידי מראות רבות המצויות בקירות האולם, והמבקר מרגיש שהוא הולך בין כוכבים - כל כוכב מסמל ילד. קריין וקריינית מקריאים את שמות הילדים שנספו ואת גיליהם ומקומות מוצאם בשלוש שפות: עברית, אנגלית ויידיש.

האתר מנסה להראות מחד את ההמון הרב של ילדים שנספו, ומאידך לתת שם וגיל לנספים אינדיבידואלים.

היציאה מן האתר מובילה למרפסת בה רואים את שכונות ירושלים - יציאה המסמלת את התקומה, ואת האפשרות והיכולת להמשיך הלאה.

## לקריאה נוספת

* אייל מירון, **ירושלים וכל נתיבותיה**, הוצאת יד בן צבי, 1996.

## קישורים חיצוניים
* יד לילד באתר יד ושם (פריט 15 במפה)
* מיכאל יעקובסון, סיבוב ביד לילד ביד ושם, בבלוג חלון אחורי

קטגוריה:יד ושם: אנדרטאות
קטגוריה:ילדים בשואה: אנדרטאות
אופני יד

שמאל|ממוזער|250px|מרוץ אופני יד
שמאל|ממוזער|250px|אופני יד
**אופני יד** הם אופניים בעלי שלושה גלגלים, המופעלים באמצעות הידיים. אופניים אלו משמשים לספורט עממי וכמו כן, גם למרוצי אופניים. מאחר שאין השתתפות של פלג הגוף התחתון במאמץ, משמשים אופני היד גם רוכבים נכי גפיים תחתונות.

אופני היד התחרו לראשונה באולימפיאדת אתונה כאשר את ישראל ייצג זיו בר שירה מעמותת אתגרים. בארץ מתקיימת פעילות הן ברמה העממית והן ברמה התחרותית. כ-70 ספורטאים פעילים בענף ומשתתפים באירועי ספורט שונים.
בשנת 2006 החלה את פעילותה ליגת אופני יד.

## עיצוב
הרוכב יושב נמוך על האופניים, בדומה לאופנוח, כאשר רגליו פשוטות לפנים ומעליהן הדוושות. מאחורי גבו זוג גלגלים ולפניו גלגל נוסף קדמי אליו מחוברת השרשרת (בדומה לגלגל האחורי באופניים רגילות). לעיתים קיים ציר בין הגלגל הקדמי ומערכת הדוושות, ובין שאר השלדה, ואז הניווט נעשה על ידי הידיים סביב ציר זה. לחלופין, באופניים ללא ציר, נעשה הניווט על ידי הטיית הגוף.

## מהירות
מאחר שכח הידיים חלש מכח הרגליים, אופני יד מגיעים למהירויות נמוכות מאלו של אופניים רגילים. בנוסף, החיכוך של שלושה גלגלים עם המסלול גם הוא מאט את האופניים. לעומת זאת, הישיבה הנמוכה מקטינה את החיכוך עם האוויר. 

בשנת 1995 קבע ג'ייקוב היילויל שיא של כ-52.5 קמ"ש במישור (בהשוואה ל-73 קמ"ש באופניים רגילים).

## ראו גם
* ספורט נכים
* אופני טנדם
*אופניים
* אופנוח

## קישורים חיצוניים

* פעילות אופני יד באתר "עמותת אתגרים"
* פעילות אופני יד באתר "בית הלוחם תל אביב"

יד
קטגוריה:ספורט אתגרי
קטגוריה:ספורט נכים
קטגוריה:פריטי טכנולוגיה מסייעת לניידות
אלבי

**אלבי** (בצרפתית: **Albi**) היא עיר בת כ-50 אלף תושבים בדרום צרפת. היא מהווה עיר-בירה של מחוז טארן שבחבל אוקסיטניה. היא שוכנת על גדת הנהר טארן, כ-80 קילומטרים צפון-מזרחה לעיר טולוז. **העיר ה[[אפיסקופי|אפיסקופלית]] של אלבי** הוכרזה בשנת 2010 כאתר מורשת עולמית.

250px|ממוזער|שמאל|קתדרלת אלבי

## גאוגרפיה
אלבי יושבת על גדות נהר הטארן, קרוב לכרמים המפורסמים של העיר גייאק, קרוב ל"רמה הנפתלת" (Plateau Cordais) וליער הגְרֵסיניה. מיקומה כ-80 ק"מ מהעיר טולוז, 3 שעות מהרי הפירינאים, שעתיים מהים התיכון.

## היסטוריה
ההתיישבות הראשונה באזור העיר הייתה בתקופת הברונזה.

לאחר כיבוש גאליה על ידי הרומאים בשנת 51 לפני הספירה, ניתן לעיר השם "Civitas Albigensium", כלומר טריטוריית האלביגנזים. חפירות ארכאולוגיות במקום לא מצאו שרידים של מבנים רומיים, דבר שמוביל למסקנה כי העיר הייתה יישוב צנוע למדי בתקופה זו.

ב-1040 נכנסה העיר לתנופה של פיתוח עם הקמת ה"גשר הישן", ומספר רבעים חדשים נבנו. בהמשך הלכה והתעשרה העיר הודות למסחר הגואה והמסים שהוטלו על השימוש בגשר העיר.

ב-1208 איחדו האפיפיור והמלך את כוחם במאבק נגד הקתרים הקרויים גם **אלביגנזים** על שם עיר זו שהייתה מרכז חשוב שלהם. הקתרים יצרו לעצמם גרסה שונה של הנצרות, למורת רוחם של הקתולים הדומיננטיים בתקופה זו. הדיכוי היה קשה במיוחד, וקתרים רבים הועלו למוקד באזור זה. האזור, שעד אותה עת נהנה מעצמאות בפועל, מצא את עצמו מסופח לממלכה הצרפתית.

לאחר מסע הצלב האלביגנזי ולקראת סוף המאה ה-13, השלים הבישוף ברנארד דה כאסטנט את בניית ארמון הבֵּרְבִּי (Palais de la Berbie), ארמון שדמה יותר למבצר; והורה על תחילת ההקמה של הקתדרלה המרשימה של ססילה הקדושה (Sainte-Cécile).

בין השנים 1450 ו-1560 נהנתה העיר מתקופה של שגשוג מסחרי אשר התבסס בעיקר על גידול צמח האיסטיס ששימש לייצור מקלות הפסטל. בתי הרנסאנס ששרדו עד הלום מעידים על העושר המרשים שנערם בידיהם של הסוחרים בפסטל.

אלבי שימרה היטב את מורשתה הארכיטקטונית העשירה, וזו מנציחה את התקופות השונות שבעברה של העיר. עבודה רבה הושקעה בשחזור והשבחת העיר, בייפוי הרבעים הישנים ומתן מראה חדש שבו הלבנה חולשת.

העיר היא מקום הולדתו של אנרי דה טולוז-לוטרק ויש בה מוזיאון ליצירותיו.

## ערים תאומות
הערים התאומות של אלבי הן:
* 
* 

## ראו גם
* קתדרלת אלבי
* מסע הצלב האלביגנזי

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:מידי פירנה: ערים
סעודת יום שבת

**סעודת יום השבת** היא הסעודה השנייה שנערכת בשבת מתוך שלוש הסעודות אותן חייבים לאכול בשבת. הסעודה נערכת בבוקר יום השבת, לאחר תפילת שחרית ותפילת מוסף, מה שעשוי לדחות את תחילת הסעודה לשעות הבוקר המאוחרות.

## חובתה וחשיבותה
בגמרא נקבע כי כבוד יום השבת עדיף על כבוד הלילה; מה שאומר, כפי שנפסק בשולחן ערוך, כי אדם שאין לו מספיק כסף כדי לקנות מצרכים גם לסעודת יום השבת וגם לסעודת ליל שבת, עדיף שיקנה את צורכי סעודת היום. אמנם במקרה שהכסף לא מספיק לו גם לקניית יין לקידוש של הלילה, עדיף שיקנה יין לקידוש הלילה מאשר שיקנה מזון לסעודת היום.

## זמנה
את הסעודה עורכים בבוקר יום השבת, לאחר תפילות שחרית ומוסף. בקהילות בהן נמשכת התפילה עד חצות היום, דנו הפוסקים מה יעשו כדי שלא יעברו על איסור תענית בשבת.

## סדר הסעודה ומנהגיה
### קידוש

לפני הסעודה יש לקדש על היין.

מי שאינו רוצה להצמיד את סעודת היום לקידוש זה צריך לאכול לפחות כזית מיני מזונות, כדי לצאת ידי חובת קידוש. יש שנוהגים לאכול לאחר הקידוש עוגות או קוגל. יש נוהגים לעשות קידוש בבית הכנסת לאחר התפילה (כל שבת או לרגל שמחה משפחתית) ולהגיש אחריו מאכלים כמו עוגות, רוגעלך, קוגל, חמין ושתייה מתוקה. בחסידות קוז'ניץ מכונה קוגל זה בשם **[[שלום בית קוגל]]**. אחד הטעמים למנהג אכילת העוגות לפני הסעודה הוא כדי לצאת את שיטת רבי חידקא הסובר שיש לאכול ארבע סעודות בשבת, ואכילה זו נחשבת לסעודה נוספת. טעם נוסף למנהג הוא כדי לצבור ברכות נוספות על מנת להשלים את מניין מאה ברכות שחייבים לומר בכל יום.

### נטילת ידיים ובציעת הפת
לאחר הקידוש נוטלים ידיים. מי שכבר עשה קידוש ואכל אחריו מיני מזונות, יכול להתחיל את סעודתו מנטילת הידיים ולא צריך לעשות קידוש נוסף בתחילת סעודה זו. לאחר נטילת הידיים מברכים ברכת "המוציא" על לחם משנה - שתי כיכרות לחם שלמות, ובדרך כלל חלות.בשעה שמברך מניח את אחת החלות גבוהה מהשנייה, ועל זו העליונה בוצע.

### מאכלים
רבים נוהגים לאכול חמין בסעודה זו.

יש נוהגים, להגיש כמנה ראשונה בסעודה זו דגים (במספר חצרות חסידיות נהגו שלא לאכול דגים בסעודה זו, והיו שאכלו אותם לפני נטילת ידיים כדי לשמר את המנהג שלא לאכול אותם בתוך הסעודה), כמנה שנייה להגיש ביצה קשה מרוסקת עם בצל. יש המכנים מאכל זה בשם "סלט ביצים", יש המכנים מאכל זה בשם "ציבל" (מיידיש: בצל) ויש המכנים מאכל זה בשם "אייער מיט צוויבל" (מיידיש: ביצים עם בצל). לעיתים נלווים אליו כבד עוף (שלם או קצוץ) ורגל קרושה, וכמנה שלישית חמין, שעמו מגישים קוגל ומאכלים נוספים.

### זמירות ופיוטים

נהוג לשיר בסעודה זו זמירות ופיוטים שמיוחדים לסעודת יום השבת. בקהילות האשכנזיות מיוחדות לסעודה זו הזמירות "ברוך ה' יום יום", "ברוך אל עליון", "יום זה מכובד", "יום שבתון" ו"דרור יקרא". יש שבמהלך הסעודה שרים גם קטעים מנוסח תפילות השבת ויש ששרים את שיר הייחוד ליום השבת המתחיל במילים "אז ביום השביעי נחת".

בסוף הסעודה מברכים ברכת המזון כמו לאחר כל סעודה שאוכלים בה לחם.

## קישורים חיצוניים
* מאמר על סעודות השבת
* זמירות לסעודת יום השבת

## הערות שוליים

יום שבת
קטגוריה:יום שבת
הילד מעבר לרחוב

**הילד מעבר לרחוב** הוא סרט קולנוע ישראלי של יוסף שלחין משנת 1966. הסרט הוא סרט ילדים ונוער אשר זכה לשבחי הביקורת ואף להצלחה מסחרית בישראל (בסרט צפו 514,600 צופים). הסרט, אשר הושפע מהזרם הנאו-ריאליסטי בקולנוע, עסק בבעיות החברתיות הקשות שישראל התמודדה איתן באותן שנים. בניגוד לסרט הישראלי המצליח ביותר באותן שנים, "סאלח שבתי", אשר התייחס לבעיות החברתיות בצורה הומוריסטית, "הילד מעבר לרחוב" הוא סרט קודר, אשר בו נקודות אור מעטות בלבד.
הסרט זכה לציון לשבח בקטגוריית סרטי הילדים בפסטיבל הסרטים של ונציה, וכמו כן זכה להצלחה בפסטיבל סרטים בטהראן.
חלקו של הסרט צולם בשכונת אושיות ברחובות.

## עלילה
דוד (שאול שלחין) הוא ילד בן 12 החי עם אביו (אריה אליאס) קשה היום והאלכוהוליסט, אשר אינו שם לב כיצד בנו מתדרדר לעבריינות. האב מכה את בנו ואינו מאמין לדבריו. את הקִרבה והחיבה היחידים מצליח הילד לקבל מכלבתו הנאמנה ומבת כיתתו, ילדה נכה, בת יחידה למשפחה מבוססת. העלילה מסתבכת כאשר דוד משתתף (בתור צופה מתריע) בפריצה של עבריינים צעירים לקיוסק. בעקבות גילוי הפריצה הוא בורח מפחד ידו הקשה של אביו. זה, רואה לבסוף את התדרדרות בנו ומנסה לשנות את גישתו אל הילד.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי התבגרות
קטגוריה:סרטי נאו ריאליזם
קטגוריה:סרטי ילדים ישראליים
אנתוציאנין

שמאל|ממוזער|200px|המבנה הכימי הבסיסי של אנתוציאנין
[שמאל|ממוזער|200px|עלים אדומים ב[סתיו; אנתוציאנין תורם משמעותית לצבעם האדום]]

**אנתוציאנין** (באנגלית: **Anthocyanin**) הוא הפיגמנט שמקנה לחלקים שונים בצמח את צבעם האדום. האנתוציאנין מהווה מנגנון הגנה לצמח, מכיוון שהוא מסנן קרינת UV.

מנגנון הסינון של האנתוציאנין פועל במגוון של צמחים. בצמחים שונים העלים הצעירים הם בעלי גוון אדום (כך למשל בעלי הורד והחרוב). האתוציאנין מגן על העלים הצעירים אשר אינם מפותחים דיים, ומספק להם הגנה מוגברת מפני קרינה.

הצבע האדום של התפוח, התות ושאר פירות אדומים וסגולים נובע מנוכחותו של פיגמנט האנתוציאנין. גם הפרחים הסגולים והאדומים (כגון רותם, רקפת וכלנית), מעידים על הימצאות האנתוציאנין. כמו כן לאחר חיתוך של כרוב אדום נראים סימנים בצבע סגול כיוון שכרוב מכיל אנתוציאנין.

בגפנים האנתוציאנין מושפע מהחומציות ונותן לענב צבע הנע בין אדום לכחול.

מנגנון האנתוציאנין הקנה יתרון אבולוציוני לצמחים יבשתיים. על כן ניתן להסביר את הימצאותו של הפיגמנט בצמחים רבים כל כך.

קצב ייצור האנתוציאנין בצמח משתנה בהתאם לתנאי הסביבה שבהם הצמח מצוי. כך משפיעים על ייצור האנתוציאנין גורמים שונים, כגון: עוצמת אור, טמפרטורה, וסוג הקרקע בה גדל הצמח.
בצמח קיים מנגנון ויסות כימי, אשר שולח מסרים כימיים לייצור אנתוציאנין כאשר הצמח מצוי במצב עקה (סטרס) או כאשר עלי הצמח עדיין לא מפותחים דיים (צעירים).

ככל שכמות האנתוציאנין בצמח תהיה גדולה יותר, כך קצב הפוטוסינתזה שיבצעו העלים יהיה איטי יותר.
ככל שעוצמת האור תהיה חזקה יותר, כך הצמח ייצר יותר אנתוציאנין.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:תרכובות ביוכימיות
קטגוריה:פוטוסינתזה
קטגוריה:צבעי מאכל
אורלי פרל

**אורלי פרל** (נולדה ב-4 באוגוסט 1972) היא שחקנית וזמרת ישראלית. זוכת פרס אופיר ופרס מסך הזהב.

## חייה
פרל למדה משחק בבית הספר למשחק בית צבי. בשנת 1994 שיחקה לראשונה בסרט הקולנוע "עץ הדומים תפוס" לצד קאיפו כהן, ריקי בליך וגילה אלמגור, הסרט השתתף במספר פסטיבלים לקולנוע. בשנת 1997 שיחקה לצד ליאור אשכנזי ואורנה בנאי, בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "מרחב ירקון" בערוץ השני. באותה שנה שיחקה תפקיד משמעותי בסרטה של ג'ולי שלז "עפולה אקספרס" לצד צביקה הדר ואסתי זקהיים. "עפולה אקספרס" גרף שישה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם עבור הסרט, הבמאית, המשחק ועבור פרל עצמה על משחק משני נשי.

בשנת 1998 שיחקה בסרט "הטרמפיסטים" לצד אורנה פיטוסי וב-1999 בסדרה נוספת של חיים בוזגלו, "זינזאנה", לצד טינקרבל ואלברט אילוז. "זינזאנה" זכתה בפרס מיוחד בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בשנת 2000 זכתה לצד הסדרה עצמה, בפרס מסך הזהב על משחקה הדרמטי בסדרה. בשנת 2001 דיבבה בסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה" של וולט דיסני. בשנת 2002 שיחקה בסרט "טאהרה" לצד ג'וליאנו מר, ובסרטו של מנחם גולן "השיבה מהודו" לצד אקי אבני ואסי דיין, שהשתתף במספר פסטיבלים לקולנוע וזכה בפרסים מיוחדים. בשנת 2003 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי" לצד אריה אליאס ושרה פון שוורצה, הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה על סדרה דרמטית, שידרה שתי עונות, ועונה שלישית שלה עלתה בנובמבר 2009. ב-2016 השתתפה בסרט הקולנוע "ההר".

במהלך השנים ביצעה פרל מספר שירים מוזיקליים, הן כסולנית והן כנגנית גיטרה. בשנת 1998 שרה באלבום ההופעה "חברים שרים אלאל" את שירה של קורין אלאל "קשר הירח". באותה שנה שרה באלבומה של ענבל פרלמוטר את השיר "לילות בלי מילים", אך שירה המפורסם ביותר היה "זה כל הקסם" שאותו שרה בשנת 1998 עם בן-זוגה דאז נימרוד לב. השיר זכה בתואר "שיר השנה" הן במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' והן במצעד הפזמונים העברי של גלי צה"ל, והביא לשניהם פרסום רב. ב-2003, במסגרת השתתפותה בסדרה מעורב ירושלמי ביצעה עם להקת התינוקות גרסת כיסוי רוקיסטית ל-"אהבה בת 20" של ז'אק ברל, וכן ל"שבתות וחגים" של יהודית רביץ, ול"עד מתי" של אתי אנקרי. את כל הגרסאות האלה הפיק ועיבד מלחין הסדרה יונתן בר גיורא. 

בנוסף, הופיעה במספר הצגות תיאטרון, ביניהן "פופקורן", "המסיבה", "סוחרי התהילה" ובמופעו המיוחד של יהונתן גפן "רק דגים מתים שוחים עם הזרם". כמו כן, שיחקה תפקידי אורח בתוכנית הטלוויזיה "רק בישראל" ובסדרות "הפוך" ו"שירות חדרים".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:זוכי פרס מסך הזהב: שחקנים
קטגוריה:זוכות פרס אופיר: שחקנית המשנה הטובה
קטגוריה:שחקניות ישראליות
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1972
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
איליין בניס

**איליין מארי בניס** היא דמות בקומדיית המצבים הפופולרית סיינפלד אשר מגולמת על ידי ג'וליה לואי-דרייפוס. על גילום דמותה של בניס זכתה דרייפוס בפרס גלובוס הזהב ב-1994 ובפרס אמי לבידור בפריים טיים ב-1996.

דמותה של איליין נוצרה כאשר הכותבים שילבו מספר דמויות של מכרותיהם הרבות, בעיקר קרול לייפר, האקסית של ג'רי סיינפלד ומוניקה ייטס, האקסית של לארי דייוויד. דמות זו לא הופיעה בפרק הפיילוט, ונכנסה לסדרה בשל דרישה להכניס דמות נשית לחבורה.

## אופייה
דמותה של איליין היא לעיתים קרובות קורבן של הנסיבות, המופיעות בדמותם של חברים לא מוצלחים או דרישות בלתי הגיוניות מצד מעסיקיה. היא בדרך כלל אדישה לבעיותיהם של אחרים, אלא אם כן הן נוגעות לה באופן ישיר ויכולה להיות אכזרית ומרושעת בצורה מפתיעה, כמו בפרק "הנאצי של המרק" בו היא חושפת את מתכוני המרקים שלו.

עם התקדמות התוכנית היא נעשית יותר צינית וחריפת לשון אך בתוך תוכה, היא מרגישה מרירות כלפי המצב בו החיים שלה נמצאים.
[ממוזער|250px|[ג'וליה לואי-דרייפוס בתפקיד איליין, וג'רי סיינפלד בתפקיד ג'רי סיינפלד]]

בעונה הראשונה איליין אומרת שהיא אלרגית לחתולים.

ספורט - בהוקי היא אוהדת את ניו-יורק ריינג'רס ובבייסבול היא אוהדת את הבולטימור אוריולס.

## משפחתה
איליין גדלה בפרוור עשיר בבולטימור במרילנד שבארצות הברית, ובניגוד לג'רי וג'ורג' משפחתה כמעט שלא הופיעה בסדרה. אביה, הסופר אלטון בניס (דמות המבוססת על הסופר ריצ'רד ייטס), הופיע בפרק "הג'קט", וקרובת משפחתה הולי הופיעה בפרק "הקריצה", שהתייחס לסבתה "מימה" שהורישה להולי את סט המפיות המיוחד. בעונה הראשונה אף מוזכר דודה פיט, כשהיא מספרת עליו שהוא מתקלח ארבע פעמים ביום ולא יודע לספור עד עשר (כשהיא משווה אותו לחתול.)

## השכלה
איליין למדה באוניברסיטת טאפטס. בפרק השביעי בעונה השלישית, פרק 24 מתחילת הסדרה, טענה שיש לה מנת משכל של 151.

## תעסוקה
איליין היא הדמות היחידה שעבדה בעבודות מסודרות לאורך כל מהלך הסדרה. במשך חמש העונות הראשונות, היא עבדה בחברת הוצאה לאור בשם "פנדנט". בחברה שימשה כעורכת משנה עד שבצירוף מקרים קומי גרמה לסיכול מיזוג החברה מה שגרם לחברה לפשוט רגל והוביל לפיטוריה.

בעונה השישית איליין הועסקה כעוזרת האישית של איש עסקים אמיד ונוקשה בשם ג'סטין פיט. לאחר שפוטרה פגשה את ג'יי פיטרמן ברחוב ונעשתה עורכת של "קטלוג ג'יי פיטרמן", שם עבדה לאורך שאר הסדרה.

פעם אחת פוטרה מעבודתה אצל פיטרמן לאחר שדיברה בגנות הסרט "הפצוע האנגלי" והורשתה לחזור לעבודה רק לאחר שהסכימה לנסוע ולגור יחד עם פיטרמן במערה במדבר התוניסאי למשך זמן מסוים.

## מערכות יחסים
כמו ג'רי, רוב חייה של איליין נעים סביב ניסיונותיה לקיים מערכות יחסים יציבות עם בני המין שני. בן-הזוג המפורסם ביותר שלה הוא דייוויד פאדי (גולם על ידי פטריק וורברטון) ובמהלך הסדרה השניים נפרדים וחוזרים פעמים רבות.

ג'רי ואיליין יצאו למשך תקופה ואז נפרדו. הפרידה, מבחינת ציר הזמן, התרחשה בדיוק לפני הפרק הראשון, והם נשארים ידידים לאורך כל הסדרה (מלבד הפרק "העסקה", בו הם חוזרים להיות ביחד ונפרדים מיד אחר כך).

מערכות היחסים של איליין אינן יציבות וכולן מגיעות לקיצן תוך זמן קצר. באופן קומי, ובדומה לדמותו של ג'רי, הן מסתיימות מסיבות רדודות ושטחיות.

## קישורים חיצוניים
*אתר מעריצים בלתי רשמי

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות סיינפלד