גיל האחריות הפלילית

שמאל|ממוזער|400x400 פיקסלים| גיל מינימום של אחריות פלילית לפי מדינה
**גיל האחריות הפלילית** הוא הגיל המינימלי שממנו והלאה ניתן להטיל אחריות פלילית על אדם. הוא נקבע במשפט הפנימי של כל מדינה, אם כי יש סטנדרט בין לאומי הקבועים באמנת זכויות הילד. הנחת היסוד בקביעת גיל זה הוא שעד אליו אין ביכולתו של ילד להבין את המשמעות של מעשיו מבחינת היותם מותרים או אסורים בדין. 

## שימוש במונח
שימוש במונח "גיל האחריות הפלילית" נעשה בהתאם לתחום השיפוט הגאוגרפי בו נערך ההליך הפלילי. וביחס לתנאים של **גיל האחריות להליך דיוני**, **גיל האחריות לביצוע מעשה**, **גיל האחריות הפלילית** **וגיל המחויבות**. היסוד ההגיוני העומד מאחורי חוק זה דומה להיגיון העומד מאחורי הגנת חוסר השפיות, באופן בו הוא מסיר אחריות פלילית מפני אלו שאין ביכולתם להכיל ולהבין באופן תפיסתי את המהות של מעשה שאינו כחוק.

## גיל האחריות הפלילית במדינות שונות
באחריות הפרלמנט לחוקק חוקים אשר מציבים את גבולות המותר והאסור. בהקשר זה, חוקים נוטים להשתמש בביטוי "גיל האחריות הפלילית" בשני אופנים שונים:

# הגדרה לתהליך התמודדות של המערכת עם עבריין לכאורה, כאשר טווח הגילאים מציין את הפטור של ילד מפני העמדה לדין ומתן עונש כנהוג בדין לעניין אדם בוגר. מרבית המדינות מפתחות מערכות משפט מיוחדת לגילאי הנוער, במקביל למערכת המשפט הפלילית למבוגרים, המבוססת בעיקרה על צורכי רווחה ומכירה בקטין כזקוק לטיפול.
# התייחסות לגיל הקטינות ביחס ליכולת הגופנית, הפיזית, של ילד לבצע פשע. במסגרת הגנת הקטינות, ייתכן וילד יוגדר ככזה שאין ביכולתו לבצע מעשה בעל אופי מיני, לאור גילו.

לפיכך, באחריות כל מדינה לשקול מהם הקריטריונים לפיהם ייקבע כי קטין ביצע עבירה, ובהינתן תשובה זו, מה יהיה האמצעים המתאימים ביותר להתמודדות עם המצב הנתון. כאמור, בחלק מהמדינות נוצר קשר בין הגנת הקטינות לבין הגנות אחרות המסירות אחריות מן המבצע, על רקע מחלת נפש. הבחנות בין ילדים, עבריינים צעירים, קטינים וכדומה להם, משמשות להצבת נקודות שונות של חוסר כשירות לעמוד לדין.

## דיון
כאמור, על כל מדינה לשקול את אופי החברה שלה ולהחיל את השקפה זו במסגרת המשפט הפלילי, באופן שיבטא את קביעתה לעניין הגיל בו התנהגות אנטי-חברתית מצמיחה שורשים. חברות מסוימות יקלו ראש ביחס למבצעי עבירה שנמצאים בגיל הקטינות, וימנעו מחשיפתם למערכת החוק הפלילי, לפני שמוצו כל אמצעי התגובה האחרים. לפיכך, אותן מדינות אינן מטילות אחריות על המעשים והמחדלים שהיו מוגדרים כפליליים לו היה המבצע בגיל בגרות, ומכאן שאין יכולת לתבוע את הקטין בדין הפלילי. עם זאת, ועל אף שלא נקבעת אחריות פלילית, ניתן ליישם היבטים אחרים של החוק. לדוגמה, בנורווגיה, עבירה של קטין שגילו מתחת לחמש עשרה שנים, נחשבת לרוב כסימפטום לבעיות התפתחותיות. השקפה זו מעודדת את הרשויות הסוציאליות לפעול לטובת הילד, על מנת להבטיח את התפתחותו החיובית. אמצעים אלו נעים בין ייעוץ פסיכולוגי לבין השמה ביחידה לטיפול מיוחד, בהתאם לנסיבות הכוללות של הילד, ולאו דווקא ביחס ישיר לחומרת מעשיו.

בחודש יוני 2019, הועלה בסקוטלנד גיל האחריות הפלילית מגיל שמונה לגיל שתים עשרה, על מנת להתאימו לגיל התביעה הפלילית. באנגליה, בוויילס ובצפון אירלנד, גיל האחריות הפלילית הוא עשר שנים, בהולנד וקנדה גיל האחריות הפלילית הוא שתים עשרה שנים. בשוודיה, פינלנד ונורווגיה נקבע הגיל לחמש עשרה שנים. בארצות הברית הגיל משתנה בין מדינות, למשל גיל שש שנים בדרום קרוליינה וגיל שבע שנים בשלושים וחמש מדינות נוספות. כמו כן, גיל אחת עשרה שנים הוא הגיל המינימלי בעבירות פדרליות.

גיל האחריות הפלילית בפני בית הדין הפלילי הבינלאומי הוא שמונה עשרה..

ישנן מדינות המסרבות להגדיר גיל מינימלי קבוע, אלא נותנות בידי התובע או השופט את שיקול הדעת לקבוע האם הילד או המתבגר, אשר ביצע עבירה מסוימת, הבין כי מעשיו היו שגויים. אם הנאשם לא עמד על טיב מעשיו, ייתכן שאין הצדקה להתייחס אליו כבעל אשמה פלילית. ניתן להכיר בחוסר אשמה של מבצע עבירה, באמצעות הסתמכות על פסקי דין המטילים עונשים פליליים מקלים או מורים על התאמה טיפולית למבצע העבירה. כאשר נידונה שאלת האחריות ההורית, ניתן לממשה במסגרת ההליך המשפטי כנגד קטין על ידי הליכים פליליים נפרדים נגד ההורים בגין הפרת חובותיהם כהורים.

## גילאי אחריות פלילית לפי מדינה
להלן הגילאים המינימליים בהם אנשים עשויים להיות מואשמים בעבירה פלילית בכל מדינה:

## היסטוריה של גיל האחריות הפלילית במשפט המקובל
על פי המשפט המקובל, הגנה זו באה לידי ביטוי כמערכת חזקות בדוקטרינת **דולי אינקפקס**, במסגרתה נקבע כי ילד שנמצא מתחת לגיל שבע, נחשב כמי שאינו מסוגל לבצע פשע. החזקה הייתה חד משמעית, ואסרה על התביעה להציג ראיות לכך שלילד קיימת יכולת להעריך את טיב מעשיו העברייניים. על פי הדוקטרינה, ביחס לקטינים בגילאים שבע עד ארבע עשרה, נקבע כי נקודת המוצא תהא כי הם אינם מסוגלים לבצע פשע, אולם על התביעה לא נבצר מהפרכת טענה זו. בידי התביעה יכולת התגברות על החזקה, כאשר הוכיחה כי הילד הבין את מעשיו והבין את תכליתם השגויה. אם לא הצליחה התביעה להוכיח טענה זו, רשאי הקטין לבקש לדחות את האישומים שהוגשו נגדו, בסיום מצג הראיות מטעם התביעה. באנגליה ובוויילס, בוטלה הדוקטרינה בשנת 1998, אולם נמשך השימוש בה בתחומי שיפוט אחרים.

## בתי משפט לנוער
במדינות מסוימות קיים בית משפט לנוער, במסגרתו משתמש בית המשפט כבעל סמכות שיפוט מיוחדת המופקדת לשיפוט תיקים פליליים הנוגעים לפשעים שבוצעו על ידי מי שטרם הגיע לגיל מסוים, כהגדרתה של כל מדינה. אם יורשע קטין בבית משפט לנוער, ימצא כי הוא "אחראי" למעשיו, וזאת בניגוד להטלת אחריות בעבירה פלילית במסגרת הליך שיפוטי לבגיר, בו מבצע העבירה נמצא "אשם". לעיתים, בתחומי שיפוט מסוימים (כמו ארצות הברית) ניתן להעמיד קטין לדין כבגיר.

## ראו גם
* קטין
* בית משפט לנוער
* האדם הסביר

## לקריאה נוספת
* מהאר ג'רי: "גיל ואחריות פלילית" 2005 כרך ב', כתב העת למשפט פלילי באוהיו גיליון 493.
* דוחות CRC במדינות מרכז ומזרח אירופה (1992-1996); שפיטת קטינים ועבריינות נוער, 1995
* יישום מנדטים של האו"ם לצדק נעורים ב־ESCAP, שנת 1994.
* Geert Cappelaere, המרכז לזכויות ילדים, אוניברסיטת ג'נט, בלגיה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עבריינות נוער
קטגוריה:משפט אזרחי
קטגוריה:משפט בין-לאומי
קטגוריה:משפט חוקתי
קטגוריה:משפט פלילי