יהדות פרנקפורט

[ממוזער|250px|[הגטו היהודי של פרנקפורט|"סמטת היהודים" (Judengasse) בפרנקפורט (סביבות 1868)]]
[ממוזער|מצבות ב[בית הקברות היהודי העתיק בפרנקפורט ]]
**יהדות [[פרנקפורט]]** (בכתיב מיושן: **ורנקבורט** או **ורנקוורט** (כונתה "פרנקפורט דמיין", ובקיצור **פ"פ** או **פפד"מ** - פרנקפורט דמיין, כדי להבדילה מפרנקפורט על האודר) היא אחת הקהילות היהודיות הוותיקות באירופה, ואחת הבודדות שבהן התקיימה התיישבות יהודית רציפה מימי הביניים ועד ימינו.

פרנקפורט הייתה המרכז התורני החשוב ביותר בעולם היהודי ערב התפשטות ההשכלה. כמו כן פנקס הקהילה נחשב ל"פנקס הקהילה" החשוב ביותר שהשתמר עד ימינו.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|250px|כריכת [ממורבוך קהילת פרנקפורט מהספרייה הלאומית בירושלים]]
ההתיישבות היהודית בפרנקפורט החלה כנראה כבר במאה ה-1 לספירה, כאשר העיר שימשה מוצב גבול רומי.

### ימי הביניים
המקורות המוקדמים ביותר המתייחסים להתיישבות יהודית בפרנקפורט הם מקרה העמדתו לדין של יהודי בפרנקפורט על ידי לותאר הראשון בשנת 855, ועדותו של היסטוריון בן פרנקפורט משנת 1682 שטען כי יהודים התגוררו בפרנקפורט כבר במאה השישית. מקורות מוצקים יותר קיימים החל מן המאה האחת עשרה והשתים עשרה – בשנת 1074 נתן היינריך הרביעי כתב זכויות ליהודים בתחום שלטונו – ופרנקפורט בכלל, ומכאן ואילך ניתן למצוא כתבי מכירה של בתים על ידי יהודים, ציונים של הקהילה בספרות ההלכה ועוד.

עם זאת, במאה ה-12 לא הייתה הקהילה היהודית בפרנקפורט משמעותית במיוחד, ותפסה מקום זניח בין קהילות גרמניה. רבי אליעזר בן נתן בספרו אבן העזר מביא את פרנקפורט כדוגמה לעיר שאין בה "חבר עיר", כלומר קהילה ממוסדת. בסוף המאה השתים עשרה החלה להתקיים בפרנקפורט שרשרת של תלמידי חכמים ומורי הוראה, שהראשון בהם הידוע הוא רבי שמעון הדרשן, בעל ה'ילקוט שמעוני'.

בשנת 1241 כבר היו בעיר שתי ישיבות. בי"ג בסיוון ה'א' התחולל טבח בקהילה שמנתה אז כמאתיים יהודים, כנראה בעקבות חילוקי דעות על רקע המרת דתו של צעיר יהודי. בטבח נרצחו יותר מ-173 יהודים ביניהם ראשי הישיבות, ושמותיהם של 159 קורבנות שמורים ב'ממורבוך' (ספר הנפטרים) של קהילת מגנצא. בעקבות טבח זה נכתבו שתי הקינות "ואתאונן" ו"אשא בכי", כמו כן נכתבו תשובות הלכתיות. לאחר הפסקה קצרה חזרו היהודים לשבת בפרנקפורט, ואמנה משנת 1265 ערבה לביטחונם, אם כי בתנאים מגבילים ביותר.

בשנת 1270 נמצא שוב רובע יהודי וכן בית עלמין – ששימש עד 1829. המצבות הישנות ביותר בבית העלמין הן משנת 1272. עם זאת, גם בתקופה זו הקהילה הייתה זניחה ביחס לקהילות אחרות בגרמניה, וטרם תפסה את המקום המרכזי שהיא תגיע אליו במאות הבאות. קצת אחרי שנת 1300, לאחר שקהילת נירנברג נחרבה בפרעות רינדפלייש, היא הוקמה מחדש בעיקר על ידי יהודים מפרנקפורט.

בשנת 1349, בזמן פרעות ק"ח וק"ט העביר קרל הרביעי את הזכויות על יהודי העיר ורכושם לידי שלטונות העיר תמורת עשרים אלף מארק, ובאותה שנה התחולל הטבח השני ביהודי העיר. הקהילה הושמדה והרובע היהודי נשרף, ולא שוקם עד שנת 1360.

בשנת 1424 נמחקו היהודים מרשימת אזרחי העיר כ"אויבי הצלב וישו". בשנת 1425 מהרי"ל חיתן את בנו ר' שמעון בפרנקפורט. בשנת 1442 ציווה פרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג על בידוד היהודים בגטו מוקף חומות, שהכיל 102 איש ביום הקמתו.
הגטו היהודי של פרנקפורט נבנה כדי לשכן בו כ-200–300 נפשות שגורשו מהרבעים האחרים, אולם אוכלוסייתו גדלה במהירות ושלטונות העיר סירבו להרחיבו.
בשנת 1471 ניתן ליהודים כתב זכויות במתכונת דומה לזו של כתב הזכויות הקדום, וכתב זה אושר על ידי הרייכסטאג של קרל החמישי בשנת 1546.

ב-22 באוגוסט 1614 פרצה בפרנקפורט 'התקוממות הגילדות' בראשותו של וינצנץ פטמילך נגד מוסדות העיר, אך התקוממות זו הפכה במהירות לפשיטה על הרובע היהודי, ובעיקר על מלווי הכספים היהודיים. 1390 חברי הקהילה הסתתרו בבית העלמין הישן, אך לבסוף איפשר פטמילך ליהודים לעזוב את העיר בשלום, אם כי בחוסר כל. במהרה התערב הקיסר מתיאס בהתקוממות וכחלק מן הדיכוי איפשר ליהודים לשוב לעיר תחת ליווי. פטמילך נלכד, והוצא להורג בפברואר 1616. רבני העיר הכריזו על יום חזרתם לעיר, כ' באדר כ"פורים וינץ" על שמו של וינצנץ פטמילך, ועל היום שלפניו, י"ט באדר, וכן על יום הגירוש, כ"ז באלול, כעל תעניות ציבור קהילתיות. מועדים אלו צוינו בקהילה במשך שנים רבות. לאחר מעשה זה, משנת 1616 ואילך התנוסס על שער הרובע היהודי הכיתוב 'בחסות הוד מעלתו הקיסר הרומי והאימפריה הקדושה'.

מכאן ואילך לא גורשו היהודים שוב מפרנקפורט. תחת זאת החלה תקופה של מעורבות גוברת והולכת בכלכלת העיר ובמסחר. מרבית היהודים עסקו בכספים, במסחר בבגדים ובכלים משומשים (כיוון שנאסר עליהם באופן גורף לעסוק בייצור), ובמסחר בפירות וכדומה. עדות לשגשוג שנחלו יהודי פרנקפורט ניתן למצוא בכך שלמרות המיסים הכבדים עד מאוד שהושתו עליהם, המשיכה הקהילה להתקיים.

ב-1743 התגוררו בגטו הצפוף והמזוהם כ-3,000 יהודים, שהיוו כ-10% מאוכלוסיית העיר. הגטו כלל סמטה אחת צרה, ה"יודנגאסה", שלא חדר אליה אור שמש בשל בתיה הגבוהים והצפופים. הגטו היה תחום בחומות גבוהות, בהן היו שלושה שערים שננעלו בלילה וגם בימי ראשון ובחגים הנוצריים. יהודים היו רשאים להיכנס לרבעים הנוצריים למטרות עסקיות בלבד. באזורים הללו נאסר על יותר משני יהודים ללכת זה לצד זה, ונאסר עליהם לשאת מקלות הליכה או להשתמש במדרכה. כמו כן, נאסר עליהם להתקרב לסביבת הקתדרלה והיו רשאים להיכנס לבית העירייה דרך הכניסה האחורית בלבד. עד למהפכה הצרפתית כל הגנים הציבוריים היו סגורים בפניהם ובשנת 1770 דחתה מועצת העיר עתירה לביטול ההגבלה הזו, בהיותה הוכחה נוספת ל"שחצנות חסרת הגבולות של האומה הזאת". אוכלוסיית הגטו היהודי גדלה בהתמדה עד 1796, עת נשרף הגטו במלחמות נפוליאון, דבר שהביא לקיצו.

### האמנציפציה
לאורך המאה השמונה עשרה הלכה הקהילה והתפלגה בין שני קטבים – מחד גיסא עמדה קבוצה קטנה של משפחות עשירות מאוד ובעלות ייחוס, ששלטו ברמה בכל ענייני הקהילה, ומאידך ניצבו רוב חברי הקהילה, שמצבם הכלכלי היה רעוע יותר וכך גם משקלם הפוליטי.

המאה התשע עשרה עמדה בסימן האמנציפציה – פרנקפורט נכבשה על ידי נפוליאון במלחמות הז'ירונדינים בשנת 1792, ונכבשה שוב בשנת 1796 – כיבוש שבמהלכו נשרף הגטו ולמעשה התבטל. בשנת 1806 הוקמה הקונפדרציה של הריין, תחת שלטונו של נפוליאון. האימפריה הרומית הקדושה חדלה מלהתקיים, וכתוצאה מכך נהנו יהודי פרנקפורט משוויון זכויות מלא – כדוגמת שאר נתיניו של נפוליאון. נפוליאון הובס בלייפציג בשנת 1813, ועם תום שלטונו על פרנקפורט בוטל גם שוויון הזכויות. נסיגה נוספת חלה בפרעות 'הפ-הפ' (שנקראו כך על שם קריאה אנטישמית זו של ההמון) בשנת 1819, אך תהליך האמנציפציה החל, וב-2 בספטמבר 1824 התפרסם צו של הבונדספרסאמלונג, המכיר ביהודים כאזרחים שווי זכויות. החוק החדש לא הביא לשוויון זכויות גמור, שהושג רק ב-16 בספטמבר 1864, עת הוכרז על שוויון זכויות גמור לכל אזרחי העיר החופשית פרנקפורט. שנתיים מאוחר יותר סופחה העיר לפרוסיה.

### הפרדת הקהילה

בתחילת המאה ה-19 שלט בפרנקפורט נסיך מטעם נפוליון ובשנת 1808 הוא מינה לוועד הקהילה משכילים בלי בחירות. בין השנים 1808-1838 ועד הקהילה מירר את חיי האורתודוקסים ואסר על שחיטה כשירה, לימוד תורה וטבילה במקוה. בשנת 1843 הציעה משפחת רוטשילד לממן בית כנסת חדש לקהילה, ואחד התנאים לכך היה שיימצא עוזר לרב טרייר הישיש שהרב טרייר יראיין אותו וימנה אותו. ועד הקהילה מינה את לאופולד שטיין, רב רפורמי, מבלי ידיעת הרב. דבר זה ביטל את החוזה עם רוטשילד וגרם לשברון ליבו ומותו של הרב טרייר. בשנת 1847 יצא חוק המזכה קהילות יהודיות בתמיכה ממשלתית, אך השלטון הכיר בקהילה אחת בכל מקום וכל אזרח מחויב היה להימנות על קהילה (כנסייה) ולשלם לה מיסים, בעוד שהיפקדות על הקהילה הרפורמית הייתה דבר בעייתי לפי ההלכה האוסרת על "חיזוק ידי עוברי עבירה". ב־1849 נפטר הדיין ר' יעקב פוזן והרפורמים לא התירו לר' צבי בנימין אוירבך להספידו בבית הקברות והוא נאלץ לעמוד ברחוב. תקרית זו שברה את גב הגמל, ו־11 אורתודוקסים בראשות ר' שלמה פוזן (בן הדיין המנוח) ור' משה מיינץ פנו לסנאט וקיבלו אישור להקים אגודה דתית נפרדת. מיד לאחר הקמת האגודה הצטרפו אליה כ-350 בתי אב, ביניהם רוטשילד, עמנואל שוורצילד, ור' גרשון יהושפט. מכיוון שהקהילה גדלה היא קיבלה ב־1851 אישור מיוחד למנות רב ומינתה את ר' מיכל זקס אך מסיבות לא ברורות הוא שב לברלין. משלא מצאו רב, שלח ר' גרשון יהושפט מכתב מפציר לרבה של מוראביה, רש"ר הירש, והוא נעתר לבקשה.

ב-1873 ביסמרק חוקק חוק המתיר לנוצרים לפרוש מהכנסייה שלהם, דבר שיחליש את כוחן של הכנסיות. משראה זאת רשר"ה, הוא נסע לברלין פעמים רבות כדי לשכנע את הרשויות לחוקק חוק דומה ליהודים. בשנת 1876 השלטון שוכנע וחוקק את חוק ה"אוסטריט" המתיר ליהודים הקמת קהילות נפרדות וכך לא ישלמו מיסים לקהילה הכללית. משראה ועד הקהילה שהאורתודוקסים יחדלו לשלם מיסים הוא פרסם תיקונים בחוקי הקהילה המתירים לחרדים להקים מוסדות דת משלהם וכך מיסיהם לא הולכים ישירות לעוברי עבירה. בעקבות התיקונים ר' משה מיינץ שהיה מזקני הקהילה ולמדן מופלג, ואיתו רבנים ודיינים רבים ושאר בעלי בתים חזרו לקהילה הכללית. בשלב זה נסעו שני בעלי בתים לגרי"ד במברגר שהוחזק לגדול רבני גרמניה, לבקשו שיבוא לפרנקפורט ויורה למתנגדי הפרישה להישאר עם רשר"ה. הגרי"ד במברגר סירב, והסביר כי הרב מיינץ הוא למדן חריף והוא חושש להתעמת איתו ישירות כשהוא לא בקיא בנבכי הפוליטיקה הקהילתית בפרנקפורט. הם חזרו, ושלחו לו מכתב עם כל פרטי המחלוקת בצירוף ברכות והפצרות מאת חתנו ר' זליגמן פרום שיבא לשכנע את הרב מיינץ. משנפגש הגרי"ד במברגר עם הרב מיינץ, הרב מיינץ הצליח לשכנע אותו בצדקת המתנגדים והגרי"ד פרסם בעיתון שאין חובה להישאר בקהילה רש"ר הירש. רשר"ה שהיה המום מהפניית העורף על ידי ידידו הטוב, פרסם מכתב בוטה ופוגע בפומבי לרב במברגר שהשיב במכתב פומבי נגדי אך מבקש מרשר"ה להוריד את המחלוקת מדפי העיתון ולהעבירה לפסים שקטים. הרשר"ה פרסם מכתב פומבי נוסף בוטה מאוד, אך לא זכה למענה מהגרי"ד שנפטר זמן קצר לאחר מכן. לאחר מכן, הרב שמחה במברגר הצדיק את אביו, בנימוקים הלכתיים ובאידאולוגיות של קירוב רחוקים ואחדות ישראל.

הקהילה הפורשת, שנקראה 'עדת ישורון', הקפידה על מדיניות נוקשה של הפרדה בינה לבין כל מה שריח רפורמה נודף ממנו, ובמהרה החלה לגדול ואף לגרום לכך שהקהילה הוותיקה בחרה לעצמה שוב רב אורתודוקסי (הרב מרדכי הורוויץ), גם אם כזה שקיבל את קיומם של יסודות ליברליים בקהילה.

הרש"ר הירש ייסד בקהילה מוסדות חינוך אורתודוקסיים נפרדים מאלו של הקהילה הגדולה (ה'פילאנטרופין'), וחתנו ויורשו בקהילה – הרב שלמה זלמן ברויאר – הקים ישיבה גבוהה בשנת 1890. תוכנית הלימודים עקבה אחרי התבנית המזרח-אירופאית, תוך התאמה למציאות המערב אירופאית שחסרה בסיס מתאים ללימוד בישיבה. כדי להתגבר על הפער הכילה הישיבה לימוד בחמש רמות שונות, כאשר עיקר המטרה היה להביא את התלמידים ה'מקומיים' לרמת לימוד ישיבתית. ביטוי להצלחת הישיבה ניתן לראות בכך שעם הקמתה היו כל תלמידיה יוצאי מזרח אירופה, אך שלושים שנים מאוחר יותר שמונים אחוז מן התלמידים היו בני העיר והסביבה.

הרב שלמה ברויאר נפטר בשנת 1926, ולאחר מאבק ירש את כס הרבנות הרב יוסף הורוביץ. את מקומו בראשות הישיבה ירש בנו הרב יוסף ברויאר. בשנת 1933 החלו ישיבות רבות בגרמניה להיסגר, אך הישיבה של קהל עדת ישורון התרחבה והוסיפה בית חינוך לצעירים כמו גם מכון הכשרה לעלייה לארץ ישראל.

הישיבה המשיכה בפעילות עד ליום בו נשרפה, היא ובית הכנסת של הקהילה כמו גם שאר המוסדות היהודיים בעיר, בליל הבדולח.

במקביל, הקהילה הכללית שלא רצתה לאבד את האורתודוקסים הסכימה למנות רב אורתודוקסי ולבנות בית כנסת אורתודוקסי (ברנפלאץ). משניתנה רשות לקהילה למנות רב אורתודוקסי, הקהילה פנתה להילה וכסלר שיכהן כרב הקהילה אך הוא נמנע עקב הוראת רש"ר הירש. לאחר מכן הקהילה פנתה לרב מרדכי הורוויץ אך גם הוא לא רצה מפני הוראת רבו, ר' עזריאל הילדסהיימר שתמך ברש"ר הירש, והוא נעתר לקהילה עקב לחצים מצד הרב מיינץ והרב במברגר. בזמן ההפרדה היו תלמידי חכמים שלא רצו לפרוש כדוגמת ר' משה מיינץ (מוזכר בשו"ת כתב סופר), ר' שלמה זלמן גייגר והרב יעקב פוזן ששימש כדיין הקהילה במקביל לבן דודו ר' גרשון ששימש בקהילה הנפרדת. בראשות הישיבה של הקהילה הכללית לפני השואה עמד הרב יעקב יהודה הופמן. ערב השואה היו בפרנקפורט כ־30,000 יהודים מתוכם כ-6,000 בקהילה הפורשת. כל אחת מהקהילות ראתה עצמה כממשיכת הקהילה הקדומה, הפורשת מבחינת האדיקות החרדית, והכללית מבחינת שמרנות המנהגים והמנגינות. עוד אחד מדייני הקהילה הכללית הוא הרב מנחם מנדל קירשבוים.

### השואה
[ממוזער|פרנקפורט, ב[בקעת הקהילות ביד ושם.]]
בליל הבדולח נשרפו כל בתי הכנסת, בתי הספר, הישיבה ומוסדות הציבור של הקהילה, והיא חדלה מלהתקיים כקהילה.

מ-1939 ועד ל-30 בספטמבר 1942 נשלחו עשרת אלפים מ-14,460 היהודים שנותרו בעיר לאחר ליל הבדולח (מתוך כ-30,000 יהודים שהיו בה ב-1930) למחנות השמדה. ב-1942 הוכרזה פרנקפורט כ**יודנריין** - "נקייה מיהודים". למרות זאת, גם בתחילת 1943 עוד נשלחו ממנה יהודים למחנות השמדה.

### לאחר השואה

בשנת 2009 היה בעיר בית ספר יהודי אחד ובו כ-540 תלמידים מגן חובה עד כיתה ט'. והתגוררו בעיר כ-10,000 יהודים. הרב אהרן דאום כיהן כרב בקהילה בין השנים 1987-1993, ולאחריו הרב מנחם קליין כיהן כרב העיר בין השנים 1994-2014. מאז תשע"ו (2016) רב העיר הוא הרב אביחי אפל, המכהן לצידו של הרב . באותה שנה הקהילה היהודית בעיר מנתה כ-8000 יהודים, מחציתם מהגרים ממדינות חבר העמים, ובבית הספר של הקהילה היו כשש מאות ילדים.

#### קהילת חב"ד בעיר
בשנת ה'תשנ"א נשלח הרב שניאור זלמן גורביץ' על ידי רבי מנחם מנדל שניאורסון להיות שליח חב"ד בפרנקפורט, הרב גורביץ' עסק בפעילות עם נוער ומבוגרים במשך כל ימות השנה. כן הקומה בעיר ישיבת תומכי תמימים. במהלך השנים הצטרפו לשליחות בעיר שליחים נוספים.

בשנת תשע"ח נפתח בעיר בית חב"ד, והרב יוסף הבלין מונה כרב הקהילה החב"דית בעיר.

מדי שנה נערכת הדלקת נרות חנוכה באופרה בעיר עם רבבות אנשים.

## מנהגים
[ממוזער|250px|סליחות ליום כיפור במחזור [דפוס רדלהיים|רדלהיים. ניתן לראות את מנהג גרמניה בצידו הימני של העמוד ואת מנהג פרנקפורט בצידו השמאלי של העמוד.]]
[שמאל|ממוזער|250px|'''מחזור פרנקפורט'''. מחזור שנדפס במאה ה-21 בישראל, בידי [מכון מורשת אשכנז, לפי "מנהג אשכנז"]]
יהדות פרנקפורט נודעה בשמרנותה בתחום המנהג ונוסח התפילה, והקפידה לשמור על נוסחי תפילה עתיקים, שבמרבית הקהילות השתנו במהלך השנים. כחלק מהקפדה זו, הייתה בפרנקפורט התנגדות לסידורים שנדפסו ברדלהיים (כגון הסידורים שחיברו רוו"ה וזליגמן בר) בגלל השינויים שנערכו בהם כמו הכנסת "בריך שמיה" לסדר התפילה.

החת"ם סופר העריך מאוד את מנהג פרנקפורט, ולמרות אי הסכמתו עם חלק מהמנהגים לא ביטל אותם אף בקרב תלמידיו. כשנפטר רבו, ר' נתן אדלר סיפר לתלמידיו: .

בסדר התפילות של הימים הנוראים לעיתים קרובות נוסח פרנקפורט שונה מהנוסח הרגיל, במקרים כאלה במחזורי רדלהיים נוסח פרנקפורט יוצג לצד הנוסח הרגיל ואפילו במחזורים כמנהג פולין.

### תיעוד
לתיעוד מנהגי פרנקפורט נכתבו ספרים רבים במהלך הדורות:
***"הגהות מהרי"ל"** לר' אהרן אברהם נפתלי הירץ בן נתן הלוי (1609) ותלמידיו.
***"יוסף אומץ**" של ר' יוסף יוזפא האן נוירלינגן.
*"**נוהג כצאן יוסף**" של נכדו ר' יוסף יוזפא סג"ל.
*"**כח יהודה**" של ר' יהודא סגל בינגא.
*"**[[דברי קהלת]]**" של ר' שלמה זלמן גייגר.
*"**זיכרון חנוך**", של ר' חנוך פייסט שובאך.
*"**שירי ישורון**", נוסח התפילה של עדת ישורון בתוים. נכתב על ידי ישראל מאיר יפת .
***"החזן הפרנקפורטאי**", נוסח בית הכנסת ברנפלאץ בתוים. נכתב על ידי פאביאן אוגוטש .
*"**מנהגי פרנקפורט**", של צבי לייטנר.
***"שירות הדת של ישראל לכל השנה"** נוסח בית הכנסת המערבי בתוים. נכתב על ידי זליג שויירמן.
***שו"ת מטה לוי**, אשר חלקים ממנו מתעדים את מנהגי פרנקפורט, בעיקר בנושאי כתיבת גיטין, הרב מרדכי הורוויץ.
*הערות ר' אהרן פולד על סידור תפילת ישראל, פרנקפורט תר"א ונירנברג תרפ"ה. וכן הערות המדפיס בסידורי שפת אמת ועבודת ישראל דפוס רדלהיים.
גם כיום, קיימות ברחבי העולם קהילות המקפידות להתנהל על פי "מנהג פרנקפורט". אחרי השואה הוציא צבי לייטנר את הספר "מנהגי פרנקפורט", ליקוטים מהספרים: מנהגי מהרי"ל, "יוסף אומץ", "נהג כצאן יוסף", "כח יהודה" ו"דברי קְהִלֹת", לפי סדר המועדים.

### הפרדת הקהילות
הפרדת הקהילות והערצת רש"ר הירש מחד, והרפורמה מאידך, הביאו לפיצול בקהילה בחלק מהמנהגים. למשל, הרש"ר הירש הנהיג לראשונה אמירת קבלת שבת באופן פומבי, כמו כן, בעוד בקהילה הכללית (בירנפלאץ) נהגו להתפלל בעיקר בניגונים מסורתיים, ב"עדת ישורון" ובביהכנ"ס המערבי (הרפורמי) הרבו להשתמש בניגונים חדשים פרי יצירת החזן המקומי או של מלחינים ידועים כלבנדובסקי או נאומבורג. כמו כן, בבית הכנסת הרפורמי הגו חולם דרום גרמני (נהגה ou) ואילו ב"עדת ישורון" הגו חולם צפון גרמני (au), אולי בהשפעת הרב הירש. בגלל שינויים מעין אלו הרב גייגר, דיין בקהילה, מהאישים הבולטים במחנה האדוק בפרנקפורט, בספרו "דברי קְהִלֹת" סנט בהירש על מנהגו לערוך הקפות בשמחת תורה במילים: .. כמו כן, הניגונים שמזכיר בעל דברי קהלת הם כנראה אלו המופיעים בספר התווים "der frankfurter kantor" של הקהילה הכללית, ולא אלו המופיעים ב"שירי ישורון" של עדת ישורון.

### כיום
מכון מורשת אשכנז שהוקם בישראל על מנת להמשיך לקיים את מנהג יהודי גרמניה בישראל, בדרך כלל מאחד את כל יוצאי גרמניה לנהוג כמנהג פרנקפורט מכיוון שהיא הייתה הקהילה המרכזית ביותר בגרמניה מבחינה רוחנית. המכון הוציא ספרים רבים לחיזוק ותיעוד המנהגים, ביניהם: שרשי מנהג אשכנז (5 חלקים), ירושתנו (כתב עת עם לוח המנהגים על סדר השנה) ו"מדריך למנהג אשכנז המובהק".

במשך השנים יצאו מספר סידורים כמנהג פרנקפורט, ביניהם:
***סידור תפלות ישורון** ניו יורק תשכ"ה, יצא על ידי רפאל נפתלי סג"ל כמנהג קהל עדת ישורון ניו יורק.
***סידור תפילת ישורון \ סדר זמירות ישורון** הרב שלמה אליעזר הופמייסטער, הוצאת ישורון, וינה, תשע״ו.
***תפלה****: נוסח אשכנז המובהק** הרב אברהם שלמה סולומון בני ברק, תשפ״ג.
***תפילה: סדר תפילות יום חול כמנהג אשכנז** הרב הלל הופנר והרב נח הופנר, חיפה תשע״ט.
* **מחזור פרנקפורט** מבואר ומסודר ליום כיפור, ראש השנה וסוכות יצא על ידי הרב אברהם אומן והרב נח הופנר, ביתר עילית תשע"ו, תשפ"ד, רכסים תשפ"ד.
***מחזור שבחי ישורון זיכרון אליעזר גדליה** כמנהג אשכנז המערבי ובפרט ק״ק קהל עדת ישורון, נוא יארק מאת הרב דוד רוט וואשינגטאן הייטס, נוא יארק, תשע״ו; מהדורה תניינא: ירושלים תשפ"ו.

יש לציין שכיום, בעקבות מכון מורשת אשכנז, רבים מהייקים מכנים את מנהג פרנקפורט כ"מנהג אשכנז" סתם או כ"מנהג אשכנז המובהק". כמו כן, לאחר שהוכיחו בכמה מקרים שנוסח פרנקפורט זהה לנוסחי הראשונים באשכנז, במקרה שהנוסח של פרנקפורט כן השתנה הם מתקנים אותו ע"פ כתבי יד וסידורים ישנים, או ע"פ גולדשמידט.

## בתי כנסת
בגלל ריבוי היהודים שבעיר, נבנו במהלך השנים בתי כנסת רבים ביחס לשאר הקהילות שבגרמניה, כמו כן, חלק מבתי הכנסת בעיר שימשו מקור לאומנות. בליל הבדולח רוב בתי הכנסת הושמדו.
בתי הכנסת הידועים:

* בית הכנסת ששימש את הקהילה עד שנשרף בשריפה הגדולה: החדר הקדמי שלו נבנה בשנת רכ"ד (1464) והאחורי בשנת שס"ג (1603). שני החדרים נקראו "הישן והחדש", והשמות נשמרו אף לאחר שנבנו שוב לאחר השריפה.
* בית הכנסת הישן. נבנה בשנת 1711 לאחר השריפה הגדולה של אותה שנה על מקום קודמו. הורכב משני חדרים שנקראו "הישן" ו"החדש", כשמות הקודמים. בציור הידוע של בית הכנסת (ראה גלריה) נראה "הישן" בלבד, "החדש" היה מאחוריו ואינו נראה בציור. הוא בית הכנסת המצויר בציוריו של מוריץ אופנהיים. נהרס בשנת 1853, ולצרוס גייגר קונן עליו בפמפלט מיוחד המכיל טרצינות המביעות את עצבונו על נפילת בית הכנסת.

*בית הכנסת המרכזי. נבנה בין השנים 1855- 1860 על ידי הקהילה הרפורמית בהנהגת לאופולד שטיין במקום שבו עמד ביהכנ"ס הישן. הוא נחרב בליל הבדולח.
*בית הכנסת המערבי. בית כנסת זה הוא מהבודדים שבבתי הכנסת הגדולים ששרדו את ליל הבדולח, שימש את היהודים הרפורמים וכיום הוא משמש את הקהילה היהודית בעיר. נוסח התפילה של בית כנסת זה הועלה על תוים על ידי זליג שויירמן, חזן בית הכנסת.
*פרידברגר אנלאגה. בית הכנסת המרכזי של קהל עדת ישורון מיסודו של רש"ר הירש. בית הכנסת נבנה ברובע אוסטנד שנת 1907 לאחר שבית הכנסת שיצנשטראססה היה צפוף מידי, והכיל כ-1600 מתפללים (1000 גברים ו־800 נשים). נוסח התפילה של בית כנסת זה הועלה על תווים למקהלה של ארבעה קולות על ידי החזן הראשון של ביהכנ"ס ישראל מאיר יפת בספר "שירי ישורון", והוא נהוג כיום בקרב קהילות ייקיות של מכון מורשת אשכנז ובקהל עדת ישורון ניו יורק.
*בית הכנסת בבורנפלאץ. נחנך בשנת 1885 על ידי האורתודוקסים של הקהילה הכללית. רב בית הכנסת היה הרב מרדכי הורוויץ בעל שו"ת מטה לוי וספר "רבני פרנקפורט". נחרב בליל הבדולח. נוסח התפילה של בית כנסת זה הועלה על תווים על ידי פאביאן אוגוטש בספר "החזן הפרנקפורטאי". אנשי קהל עדת ישורון נמנעו לעבור בכיכר ברנה (בורנפלאץ) בגלל בית הכנסת. אהרן פריימן היה גבאי בית הכנסת זמן מה.
*בית הכנסת של באומווג (Baumweg), נחנך בשנת 1905 ונסגר בליל הבדולח. כיום יש שם בית כנסת שנפתח ב-1947 וכן דירות מגורים.
*בית הכנסת של בוקנהיים, עיר נפרדת שאוחדה עם פרנקפורט. נבנה בשנת 1874 על ידי האורתודוקסים ונחרב בליל הבדולח. מעל הכניסה היה כתוב שמו הרשמי של ביהכנ"ס: "בית תפלת ישורון".
*בית הכנסת של רדלהיים. קהילת רדלהיים ידועה בשל בית הדפוס "מ.(מנחם) להעבערגער" שהוקם על ידי וולף היידנהיים והדפיס סידורים לכל קהילות אשכנז. בית הכנסת נבנה בשנת 1730 ונהרס במלחמת העולם השנייה. הוא לא נשרף כליל בליל הבדולח עקב סמיכותו למחסן דלק אך ניזוק קשות בהתקפה האווירית על פרנקפורט.
*בית הכנסת של הכסט. עד שנת תרפ"ח (1928) הכסט הייתה עיר נפרדת. בשנת תרס"ו (1904) בנתה הקהילה בית כנסת מרווח שהכיל 72 מקומות לגברים ו־64 לנשים. נשרף בליל הבדולח.
*המניין של ר' נתן אדלר. המניין נהג לפי שילוב שנעשה בין מנהגי ר' נתן אדלר למנהגי פרנקפורט. ביחס למנהגים שלא השתנו הוא היה קנאי ביותר, ומנהגי המניין נחשבים מקור מוסמך למנהג פרנקפורט הקדום. המניין שכן בבית רנ"א עד פטירתו. מפטירתו ניהל את המניין ר' לייב עמריך במבנה הקרוי "צום מוהר" עד שנת תרכ"ה. בתרכ"ה נהרס "צום מוהר" והמניין עבר לביהכנ"ס הפרטי של המוהל בנימין נידרהופהיים מחבר "ספר הברית" וכונה "נידרהופהיים שוהל". במניין שימש כבעל קורא ר' חנוך פייסט שובאך מחבר "זיכרון חנוך".
* בית הכנסת הדרנהיים.
*בית הכנסת גריסהיים.
*בית הכנסת נידרורסל.
* בית הכנסת אונטרלינדאו.
*בית הכנסת שיצנשטראסה (Schützenstrasse). נבנה על ידי הקהילה הפורשת בהנהגת רש"ר הירש. הברון רוטשילד הציע לממן את הבניה אך חברי הקהילה התעקשו ש־30% מהבניה ימומנו על ידי חברי הקהילה.

### גלריה

קובץ:Frankfurt Am Main-Jakob Fuerchtegott Dielmann-FFMADIUSAAUNZ-012-Die Synagoge.jpg|בית הכנסת הישן
קובץ:Moritz Daniel Oppenheim - Shavuot (Pentecost) (Das Wochen- oder Pfingst-Fest) - Google Art Project.jpg|מוריץ אופנהיים, פנים בית הכנסת הישן בשבועות
קובץ:Frankfurt Hauptsynagoge 1885.jpg|בית הכנסת המרכזי
קובץ:Frankfurt Hauptsynagoge 1860.jpg|חנוכת ביהכנ"ס המרכזי
קובץ:Frankfurt am Main Börneplatzsynagoge ca. 1890.jpg|בית הכנסת בירנפלאץ
קובץ:Frankfurt am Main Synagogue; November Pogroms.jpg|בית הכנסת בירנפלאץ בליל הבדולח
קובץ:Frankfurt Am Main-Westendsynagoge-Ansicht Freiherr-vom-Stein-Strasse-20080725.jpg|בית הכנסת המערבי
קובץ:Wilhelm Freund (1860 Schönbach – 1937 Oberursel), Gemälde Synagoge Friedberger Anlage in Frankfurt am Main.jpg|ציור של ביהכנ"ס "פרידברגר אנלאגה" מאת וילהלם פרוינד.
קובץ:Frankfurt am Main Ostend-Synagoge Bunker, Ausschnitt.jpg|פנים ביהכנ"ס פרידברגר אנלאגה
קובץ:Frankfurt Baumweg 5-7.20130508.jpg|בית הכנסת בבאומווג
קובץ:Frankfurt-Bockenheim Bockenheimer Synagoge 1874.jpg|בית הכנסת בבוקנהיים
קובץ:Max Beckmann, Die Synagoge in Frankfurt am Main, 1919.png|ציור של בורנפלאץ מאת מקס ברמן
קובץ:Synagoge Hoechst 19381110.jpg|בית הכנסת של הוכסט


## רבנות
הקהילה היהודית בפרנקפורט העמידה מקרבה שורה ארוכה של רבנים בעלי שם, ויותר מזה – בית הדין של הקהילה קנה לו שם כבית דין חשוב שריכז אליו פניות מכל רחבי אירופה, ואף מנהג הקהילה הוכר כמנהג חשוב ובעל מעמד עצמאי, עד כדי כך שקהילות רבות אחרות אימצו אף הן את 'מנהג פרנקפורט'. בממורבוך של פרנקפורט, נזכרים אין מספר נשמות בני הקהילה תלמידי חכמים שעמלו בתורה יומם ולילה. רישומים כאלה בהיקף כזה אינם ידועים משום קהילה אחרת בעולם היהודי.

הדמות הרבנית המוכרת הראשונה היא ר' שמעון הדרשן, בעל ילקוט שמעוני, מסוף המאה השתים עשרה. לאחר מכן חי בפרנקפורט היהודי זיסקינד וימפפן  שהתפרסם על כך ששילם כופר עצום תמורת גופתו של המהר"ם מרוטנברג שמת בכלא בשנת 1293, וכן רבי אלכסנדרי זוסלין הכהן בעל ספר האגודה, שהיה מחשובי הראשונים בדורו. כנראה שמתקופת בעל האגודה פרנקפורט נחשבה לאחת ממרכזי התורה החשובים באשכנז, וכנראה בה התחדשה הסמיכה האשכנזית על ידי מהר"ם ס"ל רבם של המהר"ש ומהרי"ל. הקהילה שמרה על רצף של רבנים ותלמידי חכמים במשך כל הדורות מתחילתה, ושמותיהם מובאים בספר "רבני פרנקפורט" לפי דורותיהם. מפאת ריבוי תלמידי החכמים היה קשה לקהילה למנות רב שיהיה מוסכם על הכל ובמשך שנים מספר לא היה "אב"ד" אלא "ראש דיינים" בלבד שכיהן לצד בעלי תפקידים אחרים כמו ראש הישיבה וראש בית המדרש. כמו כן, כדי שיד הפרנסים תהיה תקיפה על הרב, הקהילה נמנעה מלמנות רב שנולד בקהילה ותמיד הביאה רב מבחוץ. למרות הוויכוחים הבלתי פוסקים של רבני הקהילה עם בני הקהילה, הפרנקפורטאים ידעו לקנא לכבוד רבם, ובמהלך פולמוס הגט מקליווא, הקהילה הכריזה כי כל רב שחלק על רבם לא יוכל לשמש כרב אצלם (הגם שהיה מדובר ברבנים נודעים כמו הנודע ביהודה והשאגת אריה).

הקהילה ומנהגיה נחשבו מאוד כבר במאה ה־14, ומוזכרת בלי הרף בהגהות מהרי"ל. במאה ה-16 הרמ"א כותב: "לבא הקדש פנימה לחוס על כבוד רבני ורנקפורט ואגפיה חשובים עלי כיבנה וחכמיה." ור' שבתי הורוויץ בן השל"ה כתב במאה ה-17: "ומשם עליתי אל ראש ההר ק"ק פרנקפורט עיר הגדולה לאלהים בכל מדינות אשכנז היא תל תלפיות תל שהכל פונים אליה. ושם בעלי תוספות היורדים בעומקה של הלכה. אשרי העם שלו ככה." וכן ה"קב הישר" והחת"ס משתבחים בפרנקפורט בתארים: "קַרְתָּא קַדִּישָׁא פְרַנְקְפוּרְט דְּמַיין, וּמַלְכּוֹ שֶׁל עוֹלָם חֲדָרָיו הֱבִיאַנִי" "הקהלה הקדושה הזאת ישמרה האל, אחת היא לאומתה, אין בכל העולם דוגמתה." הרמח"ל מתאר ש"בפרנקפורט לבדו יהיו בה כשלש מאות ת"ח בני הישיבה ולב רחב להם להבין ולהשכיל." מה שהופך אותה לאחת הישיבות הגדולות בזמן ההוא.

בפוליטיקה היהודית פרנקפורט נחשבה לקהילה מאוד מיוחסת ולשייכים אליה הייתה גאווה מיוחדת שכונתה "פרנקפורטר גאות". דבר זה בולט בספרי סיפורים המתארים את החיים היהודיים באירופה כמו שרי המאה וספרי הרב להמן, שאף כתב באחד מספריו את המשפט: "טוב להיות שמש בפרנקפורט מרב בקונסטנטינופול".

כידוע, עובדת היות הקהילה מרכזית וחשובה סיבכה אותה פעמים רבות בפולמוסים, כך שהיא הייתה מאוד מרכזית בפולמוס הרמח"ל (בזמן ר' יעקב פופרש), פולמוס ר' יהונתן אייבשיץ (בזמן הפני יהושע) ופולמוס הגט מקליווא (בזמן ר' אברהם אביש מליסא).

### רבני הקהילה
במהלך מרבית תקופת הראשונים טרם התקיים מוסד רשמי של רבנות קהילה, וסמכויות בענייני הלכה ניתנו בדרך כלל לתלמידי החכמים בקהילה באופן טבעי, ללא מינוי מרא דאתרא. בין תלמידי החכמים בקהילה בתקופת הראשונים:
[ממוזער|[מוריץ דניאל אופנהיים|מוריץ אופנהיים, פרידת הבעל מאשתו בערב יום כיפור. אופנהיים נהג לשלב בציוריו דמויות אמיתיות מהקהילה. שים ללמדן המזרח-אירופאי בימין התמונה וליהודי המברך ילד בשמאל התמונה שהוא כנראה רב או דיין.]]
הראבי"ה הגיע מספר פעמים לעיר וייתכן שהוא חי בסוף ימיו בפרנקפורט. ר' שמעון הדרשן מחבר הילקוט שמעוני, בעל התוספות ר' שמואל מבונבורג (נפטר 1269), ר' יצחק ב"ר נתן (נרצח 1241), באותו זמן חי בעיר בעל התוספות ר' יהודה ב"ר משה הכהן (רבו של האור זרוע). אחרי הטבח הראשון ניתן למצוא את ר' אנזלם, שחתם על תעודה בתור רב היהודים, ר' אלכסנדר זוסלין (1340) בעל "האגודה", וכן תלמיד תלמידו ר' מנחם ציוני. ר' אברהם האנויבה (1332), הרב גומפרכט (נרצח 1349), ר' יוסף לאמפה (1363), רבי אשר (1374) שחיבר וידוי לשעת מיתה על קידוש השם, ר' מאיר מנורטהוז (1385), בתקופה זו ישב בפרנקפורט מהר"ם ס"ל כראש ישיבה. ר' זוסלין משפירא (1395), ר' שמעון מנירנברג, עד שנת 1507 שימשו כמה רבנים בזה אחר זה ואין ידוע זמנם המדויק: ר' נתן הלוי עפשטיין (1460), ר' שמעון הכהן ור' ישראל ריינבך(1505) שעבר לעיר יחד עם חמיו ר' זלמן זק, מראשי ישיבת נירנברג שעבר ללמד בפרנקפורט. בסביבות 1450 ישב בעיר ר' זליקמן מבינגא ושימש בה כאב"ד במקביל לר' נתן עפשטיין. כמו כן, חיו אז בעיר מהר"ם וירשליר ור' יוזפא סג"ל מפרנקפורט המוזכרים רבות בהגהות מרדכי על כתובות. ישנו מסמך הסכמה של עיריית פרנקפורט משנת 1429 לקיום ישיבה בעיר של ר' שמעון ס"ל (סג"ל) מנירנברג, המכילה 25 תלמידים. הרב להמן מוסיף את הרב חיים וורטהיים אשר שימש כרב בשנת רנ"א (1491) שברח מהעיר בזמן הלשנות פפרקורן. בתקופה זו חי בעיר לזמן מה ר' יוסלמן ורבים מצאצאיו נותרו בה. בשנת ה'רפ"ד (1524), שימש שם ר' נפתלי הירץ טריוויש כדיין, ראש ישיבה וש"ץ.

בתקופת האחרונים:

ר' יצחק בן אליקים ר' אליעזר טריוויש (מונה ב־1542, בזמנו היו חכמי פרנקפורט מעורבים בפולמוס מסובך המוזכר בשו"ת הרמ"א סימן י"ז. ישיבתו משכה תלמידים רבים, ביניהם ר' דוד גאנז), ר' עקיבא פרנקפורטר (1550), דרשן מופלא ועשיר גדול, בישיבתו בעיר למד ר' אליהו בעל שם. בזמן זה ישב בעיר ר' חיים בן בצלאל מפרידבורג אחי המהר"ל (מגדולי דורו), ר' אהרן אברהם נפתלי הירץ בן נתן הלוי (נפטר 1599) ר' שמואל מפרידברג, חתן ר' אהרן אברהם נפתלי הירץ בן נתן הלוי (מונה 1599, נפטר 1609), ר' ישעיה הלוי הורוביץ מחבר הספר שני לוחות הברית (השל"ה) (עזב ב־1614 בעקבות הגירוש של פטמילך), ובזמנו חי בעיר ר' משה בכרך, ת"ח חשוב וממנהיגי הקהילה. עם חזרת הקהילה ב־1615, הנהיג אותה ר' אהרן עזריאל זליקמן, חתנו של ר' נפתלי הירץ הלוי, נפטר ב־1617. לאחר הגירוש של פטמילך הקהילה לא השתקמה לגמרי ולא היה רב מוגדר אלא רק בעלי תפקידים שונים: כשהקהילה נזקקה לדין בין בעלי אינטרסים היא פנתה לרבנים מבחוץ; ראש הדיינים הרבה זמן ובעל סמכות בקהילה היה ר' יוסף יוזפא האן נוירלינגן, ראש הדיינים ומחבר הספר 'יוסף אומץ' (נולד בפרנקפורט 1570, ונפטר שם 1637), ר' שמואל הילדסהיים (שימש כרב 1618- 1622), ר' פתחיה בן יוסף (1622), ר' חיים הכהן (1628) נכד המהר"ל מפראג, ר' שבתי שפטל הלוי הורוביץ (1632) בן השל"ה, בזמנו היה המהר"ם שיף בפרנקפורט. ואביו, ר' יעקב שיף מונה לראש הדיינים. ר' מנדל באס (מונה 1644 ונפטר 1666) שבזמנו חי בעיר המקובל ר' נפתלי בכרך, ר' שמואל אהרן קאיידנובר (1667) שעבר לפרנקפורט יחד עם בנו מחבר קב הישר, ר' ישעיה הלוי הורוביץ (השני) בן ר' שבתי (התקבל ב־1678, בשנה זו נפטר דיין הקהילה ר' הירץ ארוויילר), ר' יוסף שמואל בן צבי מקראקא בעל ההוספות למסורת הש"ס ועין משפט ומחותנו של ר' שמואל שאטין (מונה 1690 נפטר 1703). ר' נפתלי כ"ץ בעל "סמיכת חכמים" (נאלץ לעזוב בעקבות השריפה ב־1711. בזמנו היה ראש בית המדרש ר' שמואל שאטין), ר' אברהם ברודא (נפטר 1717), החוות יאיר חי זמן מה בפרנקפורט וגם למד בישיבתה. ר' יעקב פופרש (נפטר 1740), ר' יעקב יהושע פלק (1741) בעל ה"פני יהושע", שבתקופתו פרץ מאבק כוחות בין עשירי הקהילה והוא גורש מהעיר. באותה תקופה חיו בעיר הדיינים ר' נתן מז ור' דוד שיף, ת"ח חשובים ממנהיגי הקהילה. ר' אברהם אביש מליסא (1760, בשנת 1762 נפטר בעיר ר' משה פרנקפורט גיסו של מהרשש"ך), ר' פנחס הורוויץ (1771) בעל ה'הפלאה', באותו זמן חי בעיר ר' נתן אדלר אשר מישיבתו בפרנקפורט יצאו ת"ח רבים כגון: החת"ס, בעל השם ממיכלשטאט, ר' אברהם בינג ועוד. ר' צבי הירש הלוי הורוביץ, הרב שלמה זלמן טרייר (1758–1846), שהיה קודם בחירתו נציג העיר בסנהדרין של נפוליאון.

בתקופה המודרנית:

לאחר שהרפורמים השתלטו על הקהילה, מונה הרב הרפורמי לאופולד שטיין  שתפטר ב-1861 וב-1870 מינה גייגר את נחמיה בריל לרב הקהילה הרפורמית. המיעוט האורתודוקסי התאסף תחת הנהגת ר' אהרן פולד, ומאוחר יותר הוקמה אגודה אורתודוקסית נפרדת שהזמינה את רש"ר הירש לכהן כרבה. ב-1876 יזם הרב הירש את הקמת הקהילה הנפרדת עדת ישורון. לאחר הפרידה החוקית נאותו הרפורמים למנות רב אורתודוקסי לקהילה הכללית. כיהנו בתפקיד זה: ר' מרדכי הורוויץ (עד 1910), ר' נחמיה נובל (עד 1922) ור' יעקב יהודה הופמן (עד השואה) (בזמן ההפרדה היו ת"ח חשובים כדוגמת ר' אהרן פולד, ר' משה מיינץ, משפחת פוזן, הרב שלמה גייגר, ר' זליגמן פרום ועוד). ובעדת ישורון: ר' שמשון רפאל הירש (נפטר 1888), ר' שלמה זלמן ברויאר (נפטר 1926) והרב יוסף יונה צבי הורוויץ (נפטר 1970).

## נאו-אורתודוקסיה

קהילת פרנקפורט הייתה ערש תנועת הנאו-אורתודוקסיה, שהיא בתורה אב הטיפוס של התנועה האורתודוקסית-מודרנית.

ראשיתה של התנועה הנאו-אורתודוקסית בבחירת הרש"ר הירש לעמוד בראש הקהילה הפורשת – ה'Israelitische Religionsgesellschaft' (אגודת דת ישראל). הרש"ר הירש נולד בהמבורג בשנת 1808, והתחנך שם אצל הרב יצחק ברנייס, שהקנה לו עניין בפילוסופיה ומדעים כלליים נוסף על סדר הלימוד המקובל. משם המשיך ולמד אצל הרב יעקב עטלינגר. הרב הירש אף בילה שנה באוניברסיטת בון, שם למד תאולוגיה ופילוסופיה. בגיל עשרים ושתיים התמנה לרבנות של מדינת אולדנבורג, ולאחריה שימש כרב באמדן וניקולשבורג. בשנת 1851 הסכים לכהן כרבה של הקהילה הפורשת בפרנקפורט, כחלק ממאבקו בתנועה הרפורמית.

הרב הירש טבע את המושג 'תורה עם דרך ארץ' כמשנה חינוכית, שמשמעותה המעשית הייתה שבנוסף לתוכנית הלימודים המקובלת נלמדו גם מקצועות חול, והלשון הגרמנית נעשתה מקובלת. עצם השימוש בגרמנית בהוראה הוציא מידי המשכילים אחד מכלי הנשק החשובים ביותר.

ראשית פועלו היה ייסוד בית ספר יסודי – ומאוחר יותר תיכון – לקהילה האורתודוקסית. בית הספר התנהל בניצוחו האישי ועל פי תוכנית הלימודים שקבע. אט-אט צברה הקהילה הפורשת עוצמה ותאוצה, ובמהרה התחרתה בהצלחה ואף שינתה את פניה של הקהילה הוותיקה בפרנקפורט.

הרש"ר הירש נפטר בשנת 1888 ואת מקומו בראשות הקהילה ומוסדותיה תפס חתנו, הרב שלמה ברויאר יליד הונגריה. הרב שלמה ברויאר הוסיף למוסדות הקהילה ישיבה גבוהה שנוסדה על פי מתכונת הישיבות המזרח-אירופאיות, תוך הוספת מסגרות מתוגברות לטובת תלמידים מקומיים שלא הגיעו לרמה הנדרשת. במהלך שנות העשרים הוחל בלימוד השפה העברית בחלק מחומר הלימודים בישיבה, ולאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון נפתח בישיבה מסלול הכשרה שכלל בנוסף ללימודים הכלליים גם הכשרה מעשית במלאכה לקראת עלייה לארץ ישראל.

## לקריאה נוספת
* חוברת זיכרון לקהילת פרנקפורט ע"נ מיין: יוצאת לאור עם קבלת ספר אזכרה של ק"ק פרנקפורט ע"נ מיין בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, ירושלים: בית הספרים הלאומי, תשכ"ו
* הרב מרדכי הורוויץ, **רבני פרנקפורט**, מוסד הרב קוק, ירושלים תשל"ב (מהדורה ראשונה נדפסה בגרמנית תחת השם *Frankfurter Rabbinen*, פרנקפורט 1882–1885)
* מרדכי נדב, "פנקס קהל פרנקפורט דמיין", **[[קרית ספר (מפעל ביבליוגרפי)|קרית ספר]]** לא [ד] (תשט"ז), עמ' 507–516.
Paul Arnsberg, Hans-Otto Schembs: Die Geschichte der Frankfurter Juden seit der Französischen Revolution. 3 Bände. Eduard Roether
Verlag, Darmstadt 1983, 


## קישורים חיצוניים

* * מודל תלת מימד צבעוני בסגנון "תצוגת רחוב" של גוגל מפות, של הגטו היהודי בפרנקפורט באתר METAhub.
* 
* 
* קהילת פרנקפורט באתר 'דעת'.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* מידע על בתי הכנסת בפרנקפורט באתר ליאו בק. (בגרמנית).

## הערות שוליים

*
פרנקפורט