נאום יוהנסבורג

[ממוזער|300px|שמאל|[יאסר ערפאת|ערפאת, רבין וקלינטון בעת הסכם אוסלו]]
**נאום יוהנסבורג** היה נאום שנשא יאסר ערפאת בעיר הדרום אפריקאית יוהנסבורג ב-10 במאי 1994, בנוגע להסכמי אוסלו, בערך חצי שנה לאחר חתימת ההסכם אוסלו הראשון. בנאום התייחס ערפאת בנחרצות אל ירושלים כבירת פלסטין הנצחית, טען כי יש להמשיך בג'יהאד עד כיבוש ירושלים, ושהסכמי אוסלו שווים במשמעותם להסכם חודיבייה, הסכם שביתת אש שחתם הנביא מוחמד עם שבט קורייש, שלפי הקוראן, השבט הפר אותו מאוחר יותר, ומוחמד כבש אותם.

במאי 1994 ביקר ערפאת בדרום אפריקה, כאורחו של נלסון מנדלה. בעת ביקורו נאם ערפאת באנגלית במסגד ביוהנסבורג וניסה להצדיק את חתימתו על הסכם אוסלו. באותו נאום ביקש ערפאת לגייס את מאזיניו לסוגיית ירושלים, סוגיה אשר בהסכמי אוסלו הוסכם כי תידוֹן בשלב מאוחר יותר, כאשר יתנהל משא ומתן על הסכם הקבע. ערפאת, שחזר מפסגה בקהיר בה התעקש לקבל מכתב בנושא ירושלים כתנאי לחתימתו על ההסכם, עדכן את שומעיו בפרשה זו והוסיף כי הוא צופה מאבק על ירושלים ושישראל תנצל את הזמן לקבוע עובדות בשטח. הוא קרא לשומעיו להיות מוכנים לג׳יהאד לשחרור ירושלים. נאומו הוקלט על ידי עיתונאי מקומי, וההקלטה הועברה ישראל לתושב קרני שומרון, אשר שהה באותה עת בדרום אפריקה, ושודרה לאחר מכן בערוץ 7 ובקול ישראל.

## ההשוואה להסכם חודיבייה

בנאומו השווה ערפאת את ההסכם להסכם חודיבייה, וציין שהסכם אוסלו הוא "הסכם בעל המעמד הנמוך ביותר" ושהוא לא יותר מ"סולחה דוניא", לא יותר משביתת נשק ארצית, ושאין בכוונתו של העם הפלסטיני לוותר על ירושלים:

12 יום לפני חתימת הסכמי אוסלו (13 בספטמבר 1993), בנאום מוקלט מראש ששודר בטלוויזיה הירדנית, הודיע ערפאת לעם הפלסטיני כי "הצהרת העקרונות" (הסכמי אוסלו) אינה אלא חלק מיישום "אסטרטגית השלבים" של אש"ף, תוכנית שמצהירה כי אש"ף לא יוותר על שום שטח ב"פלסטין" וינקוט את כל האמצעים, בראש ובראשונה מאבק מזוין, כדי להשלים מטרה זו.

הטוענים שלא הייתה כל כוונה לקיים את ההסכם מציגים גם את הצהרות ערפאת בערבית לבני עמו ולגורמים ערבים אחרים, שבהן השתמש במונח ג'יהאד ולדבריהם רמז שאין בכוונתו לקיים את ההסכם. במיוחד הסתמכו על נאומו של ערפאת ביוהנסבורג, שבו השווה את ההסכם להסכם חודייבה שהנביא מוחמד חתם עם בני שבט קורייש, הסכם אשר מוחמד הפר.

מטרותיו של מוחמד בהסכם חודייביה ומשמעותו התקדימית של ההסכם כבסיס להסכמי שלום בין מוסלמים לכופרים נתונה במחלוקת פרשנית בין הוגים מוסלמים, היסטוריונים ומזרחנים. יש הרואים את צעדיו של מוחמד כתחבולה שנועדה לאפשר לו לאגור כוח עבור התקפה בזמן נוח יותר. אבל אין במקורות סימוכין לטענה הזאת. המקורות ההיסטוריים אומרים שהנביא מוחמד כבש את מכה כדי להעניש את שבט קורייש על זה שהפרו אחד מתנאי הסכם חודיבייה. אחרים מפרשים את הסכם חודיבייה כמבטא רצון כן בשלום. על פי מוחמד אבן ג'ריר א-טברי, שבט באכר, בעלי בריתם של בני קורייש, תקפו את שבט ח'וזעה, בעלי בריתם של המוסלמים, ובכך הפרו איסור מפורש בהסכם. מוחמד פנה אל קורייש ודרש שיבטלו את בריתם עם באכר, או ששבט באכר יפצה את ח'וזעה, או שההסכם יבוטל. קורייש בחרו לבטל את ההסכם.

אזכור ההסכם בנשימה אחת עם ג׳יהאד, התפרש אצל מזרחנים אחדים בישראל כהודאה של ערפאת בכך שהוא מתכוון להפר את הסכמי אוסלו כאשר תזדמן לו שעת כושר. נטען כי כפי שהנביא מוחמד ניצל תקרית כאמתלה לביטול ההסכם עם קורייש, כך יפעל גם ערפאת כאשר התנאים יהיו כשרים לכך. היה מי שטען שהנביא מוחמד חתם על הסכם ״שכלל לא התכוון לממשו״ וכי כדי להקהות את ערנותו של הצד השני הוא רצה בהסכם לתקופה ארוכה־יחסית של עשר שנים. פעולת הנביא הוצגה כ״הפרה בוטה של ההסכם, ללא כל התגרות מצד אנשי מכה.״ היה גם מי שהסביר כי כמו האשמה בצד הישראלי שאינו ממלא אחר כל סעיפי ההסכם עם אש"ף. מוחמד, ימצא גם ערפאת את התירוץ ואת ההזדמנות להפר את ההסכם.

מן הצד השני סברו מזרחנים אחרים שהטקסט לבדו אינו יכול לשמש בסיס לפרשנות נכונה ללא ההקשר הפוליטי. הם הסבירו כי ערפאת נזקק לרטוריקה מוסלמית כדי להצדיק את הוויתורים העצומים שעשה בהסכם־אוסלו וביקש להצטדק ולומר לשומעיו כי לא הייתה זו תבוסה כללית. מסיבה זו עשה שימוש בהסכם, שלמראית עין נראה הסכם שנעשה מתוך נחיתות ותבוסה, אך לבסוף התברר כניצחון דיפלומטי וצבאי גדול. מילותיו הוסברו כ"הישענות פסיכולוגית אנושית של אדם שהובס." הם הוסיפו כי הסכם חודייביה נעשה בהקשר שבטי, ואילו להסכמי אוסלו היה תוקף בינלאומי. היה גם מי שציין כי להסכם חודייביה קשת של פרשנויות, וביניהן הפרשנות שביקשה להתאים את המשפט המוסלמי הקלאסי לקבלת עוּלו של החוק הבינלאומי ולהצדקת הוויתור על שימוש באלימות לשם פתרון סכסוכים, וכי מבחנו של יאסר ערפאת יקבע לפי מעשיו.

## נאמנותו של ערפאת לחוזה עומר

חוזה עומר הוא חוזה שנערך, על פי המסורת המוסלמית, בין הח'ליפה המוסלמי עמר בן אלח'טאב לבין פטריארך ירושלים סופרוניוס ככל הנראה בשנת 638, לאחר כיבוש ירושלים על ידי המוסלמים. בין היתר, הוחלט בחוזה כי יינתן חופש דת ל"עם הספר" הנוצרי. החוזה הגביל את היהודים וחלקם גורשו. הוטל עליהם עוצר. הוסכם כי אין על היהודים לצאת בשבת אל העיר.

בנאומו הזכיר ערפאת את נאמנותו לחוזה:

## ג'יהאד בירושלים
בנאומו, ערפאת הדגיש כי העם הפלסטיני לא ויתר על "בירתו הנצחית", וכי ירושלים אינה בירתה הנצחית של ישראל. הוא הוסיף ואמר כי על כל העמים המוסלמים להתאחד ולהתחיל ג'יהאד בירושלים כדי להביא לשחרורה.

בהמשך הדיון המשיך לדבר על ג'יהאד שצריך להתחולל כדי להביא לשחרור העם הפלסטיני:
בפגישה לאחר פרסום הנאום טען ערפאת שהתכוון לג'יהאד של הנפש, ג'יהאד גדול, לא ג'יהאד אלים.

## מכתבו של שמעון פרס
בנאומו, הזכיר ערפאת את המכתב שכתב שמעון פרס בנוגע לעצמאותו של העם הפלסטיני במוסדותיו בירושלים, מכתב שישראל גינתה והכחישה:

## "הזריקה" מכווית וועידת מדריד
בתחילת הנאום הציג ערפאת את גירוש הפלסטינים מכווית לאחר מלחמת המפרץ בעקבות תמיכה בעיראק, כאסון וכ"זריקה":

לאחר מכן טען שחוסלו הפלסטינים אחרי היוזמה של נשיא ארצות הברית ג'ורג בוש לוועידת מדריד ושנוכחותם שם הייתה כדי לא לתת לישראל "סיבה או תירוץ להוציא את ירושלים מסדר היום":

## תגובות בעת פרסום הנאום
ממשלת ישראל הגיבה בחריפות רבה לנאום, במיוחד לאחר רצח שני חיילים בגבול רצועת עזה. סגר הוטל על הרצועה, ויצחק רבין דרש מערפאת לחזור בו מהצהרתו. בשיחתו עם שמעון פרס טען ערפאת שדבריו לא הובנו נכון ופרס ביקש ממנו להוציא הודעת תיקון לפני מסיבת עיתונאים שעמדה להתקיים באוסלו. בפגישה באוסלו העיר פרס לערפאת על הנאום. בראיון ב"קול ישראל" שנערך למחרת אמר פרס שדברי ערפאת במסגד אכן היו מיותרים ומקוממים, אך במסיבת העיתונאים הוא חזר על מחויבותו להסכם ולפתרון חילוקי דעות בדרכים מדיניות וקרא להפסיק את הטרור. פרס גם ציין את העובדה שערפאת והנהגת אש"ף לא היו מעורבים בטרור מאז חתימת הסכם אוסלו בספטמבר 1993.

## קישורים חיצוניים

* 
* הנאום השלם 
* הנאום השלם - וידאו (**בערבית, תרגום באנגלית)**

## הערות שוליים

יוהנסבורג
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: פוליטיקה
קטגוריה:יחסי הרשות הפלסטינית – ישראל
קטגוריה:הסכמי אוסלו
קטגוריה:יאסר ערפאת