שימוש לרעה בסמכות המכוננת

**שימוש לרעה בסמכות המכוננת** היא דוקטרינה המשמשת בבג"ץ כעילה לפסילתו של חוק יסוד או תיקון לחוק יסוד.

## בפסיקה
### בג"ץ המרכז האקדמי
בשנת 2009 נחקק, כהוראת שעה, חוק יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), שנועד לאפשר חקיקת תקציב דו-שנתי, בניגוד לחוק יסוד: משק המדינה, שבו נקבע "התקציב יהיה לשנה אחת". בשנת 2010 הוארך תוקפה של הוראת שעה זו בשנתיים נוספות. נגד שיטה זו, של שינוי חוק יסוד בהוראת שעה, הוגשה עתירה לבג"ץ. העתירה נדחתה, אך הנשיאה דורית ביניש ציינה בפסק דינה: "מוטב יהיה אם בעתיד תימנע הכנסת מלעשות שימוש בהוראות שעה לתיקון הוראות חוקתיות. מכל מקום, כל עוד לא נקבע המתווה לחקיקה, לתיקון ולשינוי של חוקי יסוד, יש להותיר הליך חקיקה מסוג זה למקרים חריגים, קיצוניים וייחודיים, וזאת משום מעמדם של חוקי היסוד". חרף הסתייגות זו, גם לשנים 2013–2014 נקבע תקציב דו-שנתי, וכך גם לשנים 2015–2016 ואחריהן לשנים 2017–2018.

בשנת 2016 הוגשה עתירה נוספת, המבקשת לבטל את הוראת השעה לשנים 2017 ו-2018 משום שהתקבלה בחוסר סמכות. העתירה לביטול הוראת השעה התקבלה באופן חלקי, כך שהוצאה התראת בטלות מובהקת, לפיה "אין עוד מקום לתקן את חוק היסוד ולכונן תקציב שאינו חד-שנתי על דרך הוראת שעה; וככל שכך ייעשה, צפוי הוא לביטול על פי התראה זו."

### בג"ץ שפיר
בשנת 2020, במהלך משבר הקורונה ובעקבות קשיים קואליציוניים, התקשתה ממשלת ישראל ה-35 להעביר תקציב בזמן הקבוע בחוק והתעוררה מחלוקת בין מפלגות בממשלה. באוגוסט 2020 המחלוקת הגיעה לשיאה כאשר המועד האחרון לאישור התקציב הלך והתקרב. בעקבות המחלוקת הציע חבר הכנסת צבי האוזר פשרה במסגרתה יתקנו בהוראת שעה את סעיף 36א לחוק-יסוד: הכנסת כך שחלון הזמן לקבלת חוק התקציב לשנת 2020 יוארך עד ל-3 בדצמבר 2020 (כ-3 חודשים). ב-24 באוגוסט 2020 אושרה הצעת החוק בכנסת. התיקונים בפשרת האוזר כללו גם הקצאת 11 מיליארד שקל לשימוש הממשלה נוסף על התקציב ההמשכי, וזאת בין היתר לצורך חלוקת כספים קואליציוניים.

כנגד התיקון לחוק היסוד הוגשו עתירות שונות המבקשות לראות בו שימוש לרעה בסמכות המכוננת. במאי 2021, ברוב של 6 נגד 3 שופטים, קיבל בג"ץ את העתירות וקבע התראת בטלות לתיקון אחד הסעיפים בחוק היסוד, בגין שימוש לרעה בסמכות המכוננת:

בחוות דעתה קבעה הנשיאה אסתר חיות מבחן דו-שלבי: **בשלב הראשון** (שלב הזיהוי) בוחן בית המשפט אם חוק היסוד נושא מאפיינים צורניים וסימני היכר של נורמות חוקתיות. הנשיאה חיות מציעה 3 מבחנים לשלב הזיהוי: יציבות – האם מדובר בחוק יציב (ולא הוראת שעה); כלליות – האם מדובר בחוק כללי (ולא פרסונלי); ו"התאמה למארג החוקתי הקיים" – האם מדובר בתיקון שעוסק בתכנים חוקתיים המשתלבים בתשתית הקיימת של חוקי היסוד. אם בשלב הראשון נמצא שהחוק הנדון לא נושא סימני היכר של נורמה חוקתית – ממשיכים ל**שלב השני** (שלב הצידוק), בו בוחן בית המשפט אם קיימת הצדקה לחריגה זו.

השופטת דפנה ברק-ארז הסכימה עם הנשיאה חיות על מבחן הזיהוי, אך סברה שאין צורך במבחן הצידוק. לשיטתה, אם חוק יסוד לא נושא את סימני ההיכר שבשלב הזיהוי, דינו פסילה. בנוסף, היא מציעה מבחן חלופי במקום מבחן ה"התאמה למארג": מבחן ה"מובחנות" – האם הכנסת חרגה מתפקידה כרשות מכוננת ובתיקון זה היא בעצם נכנסת לתחומה של אחת משלוש הרשויות.

בדעת המיעוט החזיקו השופטים נעם סולברג, דוד מינץ ויוסף אלרון. לשיטתם, נושא העתירה הפך לתאורטי ולא ראוי שבית המשפט יפעיל ביקורת על הכנסת בכובעה כרשות מכוננת:

### בג"ץ דרעי

לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש, יומיים לפני השבעת ממשלת ישראל השלושים ושבע, אישרה הכנסת את תיקון מספר 11 לחוק יסוד: הממשלה. בתיקון נקבע בין השאר כי תקופת הצינון בשל קלון הנדרשת עבור מינוי לשר אדם שהורשע בעבירה ונידון לעונש מאסר – חלה רק על מי שנגזר עליו עונש מאסר בפועל. מטרת התיקון הייתה לאפשר את מינוי של אריה דרעי לשר הפנים ושר הבריאות. כנגד התיקון הוגשה עתירה לבג"ץ בטענה שמדובר בשימוש לרעה בסמכות המכוננת של הכנסת. בפסק הדין, בו נפסל מינויו של דרעי בשל השתק וחוסר סבירות קיצונית, נמנעו השופטים מהכרעה לגבי חוקתיותו של התיקון. אמנם, בהערת אגב התייחסו חלקם לטענות הנוגעות לסוגיה. חלקם דנו בתחולת התיקון, חלקם סברו שלא מדובר במקרה קיצוני המצדיק ביקורת שיפוטית על חוק יסוד, וחלקם הסתייגו מעצם הדיון על תוקפו של חוק יסוד.

### בג"ץ [[חוק הנבצרות]]

במרץ 2023 חוקקה הכנסת תיקון לחוק יסוד: הממשלה לפיו נבצרות ראש ממשלה למלא את תפקידו תהיה רק בשל אי-מסוגלות פיזית או נפשית, ורק בהודעת ראש הממשלה שאושרה ברוב מיוחד בוועדת הכנסת, או בהחלטת רוב מיוחד של הממשלה שתקבל אישור רוב מיוחד בוועדת הכנסת בהתבסס על חוות דעת רפואית ולאחר מכן תאושר במליאת הכנסת. נגד התיקון הוגשו עתירות לבג"ץ. היועצת המשפטית לממשלה סירבה להגן על החוק וכתבה בתגובה לבג"ץ כי לשיטתה יש לפסול את התיקון מפני שמדובר בשימוש לרעה בסמכות המכוננת של הכנסת. ביום 6 באוגוסט 2023 הוציא בית המשפט העליון צו על תנאי וקבע כי על המשיבים ליתן טעם מדוע לא ייקבע שתחולתו של התיקון לא תהיה מידית, וכן כי הדיון בעתירה יישמע בפני הרכב מורחב של 11 שופטים.

ב-3 בינואר 2024 קבע בג"ץ ברוב של 6 שופטים מול 5 כי התיקון לחוק יחול רק מהכנסת הבאה.

### בג"ץ עילת הסבירות

ביולי 2023 אושר בכנסת תיקון מס' 3 לחוק יסוד: השפיטה כחלק מהרפורמה המשפטית, לפיו בית המשפט לא ידון בסבירות החלטותיהם של הממשלה, ראש הממשלה והשרים. בעקבות צמצום זה של עילת הסבירות הוגשו מספר עתירות לבג"ץ, בטענה שעל בית המשפט לפסול את התיקון מכמה עילות, בתוכן שימוש לרעה בסמכות המכוננת. נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות קבעה כי הדיון בעתירות ייערך בהרכב מלא של 15 שופטי בית המשפט העליון.

ב-1 בינואר 2024 נפסק בדעת רוב (12 מתוך 15 שופטים) שלבג"ץ נתונה הסמכות לקיים ביקורת שיפוטית על חוקי יסוד ולהתערב במקרים חריגים וקיצוניים שבהם הכנסת חרגה מסמכותה המכוננת. בית המשפט העליון הוסיף ופסק בדעת רוב (8 מתוך 15 שופטים) כי יש להכריז על בטלותו של תיקון מס' 3 לחוק-יסוד: השפיטה. אולם, רוב השופטים שקבעו כי יש לבטל את התיקון, ביססו זאת על כך שהכנסת חרגה מהסמכות המכוננת שלה, ולא על שימוש לרעה בסמכות המכוננת.

## ראו גם
* תיקון חוקה שאינו חוקתי
* ביקורת שיפוטית

## קישורים חיצוניים
* שחר בן מאיר, שימוש לרעה בסמכות מכוננת – הצעה לסעד חוקתי אחר
* 
* 
* 
* 
* פרופ' ברק מדינה, תוקפו של "תיקון דרעי" בדבר כשירות לכהן בתפקיד שר, עיוני משפט, 3 בינואר 2023
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: משפט חוקתי
קטגוריה:בית המשפט העליון