תחנת סן־לאזאר (סדרת ציורים, מונה)

**סדרת הציורים תחנת סן־לאזאר** (באנגלית: *The Gare Saint-Lazare series*) היא סדרת ציורים מאת הצייר הצרפתי קלוד מונה, שנוצרה בשנת 1877 ומתארת את תחנת סן־לאזאר בפריז. מונה יצר שנים־עשר ציורי שמן על בד המתארים את התחנה מנקודות מבט שונות, ובהם נראים הקטרים, האדים, האור המשתנה והמבנה המתכתי של התחנה. הסדרה נחשבת לאחת הדוגמאות המוקדמות ביותר לניסיונו של מונה לבחון נושא יחיד במגוון תנאי תאורה וזוויות תצפית, והיא הוצגה בחלקה בתערוכה השלישית של האימפרסיוניסטים בפריז בשנת 1877.

סדרת ציורי האימפרסיוניזם הזו הושפעה עמוקות מתהליכי המודרניזציה והתיעוש של המאה התשע־עשרה, והיא מציגה תחנת רכבת הומה בשעות שונות של היום. מונה השלים את סדרת "תחנת סן־לאזאר" במחצית הראשונה של שנת 1877 והציג שבעה מתוך שנים־עשר הציורים בתערוכה האימפרסיוניסטית השלישית באותה שנה.

סדרת ציורי תחנת סן־לאזאר נוצרה בתקופה שבה חוותה פריז שיא של תיעוש ומודרניזציה. תחנת סן־לאזאר נחשבה לאחת התחנות המרכזיות והעמוסות בעיר, והיא סימלה את רוח הקדמה של המאה ה־19. הסדרה הושפעה ישירות מהתפתחות הרכבות, מהאדריכלות התעשייתית החדשה של זכוכית וברזל, ומהחיים העירוניים הסואנים שהתעצבו סביבה. מונה, שראה בתחנה סמל לעידן המודרני, תיאר אותה בשעות שונות של היום ובתנאי תאורה מגוונים, כדי ללכוד את הדינמיות של העיר המשתנה. את הסדרה השלים במחצית הראשונה של שנת 1877, ובאותה שנה הציג שבעה מתוך שנים־עשר הציורים בתערוכה האימפרסיוניסטית השלישית בפריז. בשנות ה-70 של המאה ה-19 החלו אמנים בני זמננו לשאוב השראה מרכבות, תחנות ומסילות ברזל. מבקר אחד הרגיש צורך לכנות את כל התנועה האימפרסיוניסטית "בית הספר של כיכר אירופה", שהתייחס לכיכר גאר סן-לזאר.

## הסדרה
ציורי הסדרה מתמקדים בתחנת הרכבת עצמה וברציפיה. מונה תיאר את קטרי הקיטור ואת גג הברזל והזכוכית של התחנה כשהם נמסים באדים סמיכים של עשן ואור. אחד הציורים, תחנת סן־לאזאר: הגעת הרכבת, מתאר רכבת הנכנסת לתחנה כשהאוויר רווי קיטור כחול־אפור; ואילו ציור אחר, המראה הפנימי של תחנת סן־לאזאר, קו אוטויי מתאר את המתחם באור שמש בהיר והוא חריג בתוך הסדרה שרוב ציוריה כהים וערפיליים. האור והקיטור מהווים נושא מרכזי בכל היצירות, והאדים הופכים למרקם ציורי בפני עצמו, המטשטש את הגבול בין מתכת,

בזמן שצייר באתר, מונה נאלץ להתמודד עם הרכבות הנכנסות והיוצאות ועם המוני הנוסעים. כשהוא שרטט והחל לצייר, נראה ששדה הראייה שלו נחסם על ידי קיטור ועשן. בשנת 1889, המבקר הוג לה רו נזכר בתהליך העבודה של מונה בתחנת הרכבת גאר סן-לזאר:
[ממוזער|קלוד מונה, [הגעת הרכבת מנורמנדי, תחנת סן-לאזאר, 1877, פריז]]
"[מונה] צייר בעקשנות את הקטרים היוצאים. הוא רצה להראות איך הם נראים כשהם נעים באוויר החם שנצנץ סביבם. אף על פי שעובדי התחנה עמדו בדרכו, הוא ישב שם בסבלנות, כמו צייד, מכחול מוכן, מחכה לרגע שבו יוכל למרוח צבע על הבד."

כמו רוב האמנים בני זמנו, מונה לא צייר את היצירות כולן בתחנה עצמה; כל הציורים הושלמו בסטודיו שלו. בשל מספר הסקיצות המקדימות המועט שיצר לסדרה זו, ניתן להסיק שלא עמד לרשותו זמן רב לציור בתחנה. מונה שירטט תחילה רישומים, ולאחר מכן העביר חלק מקווי השרטוט לשכבות התחתונות של הציורים. המשמר קירק וילמות חקר את הגרסה השמורה במכון לאמנות של שיקגו, וגילה כי היצירה בנויה משתי שכבות, אשר נוצרו מתוך שכבת יסוד רחבה. מונה פיתח את מרכיבי הקומפוזיציה המרכזיים בשיטת "רטוב על רטוב" לאחר שהשכבות התחתונות התייבשו. הוא יצר מרקם פני שטח מגוון באמצעות שילוב של משיכות מכחול רבות ושונות. וילמות תיאר את האפקט שהתקבל כ"צבע חלק וזורם, אימפסטו עדין, ומשיכות מכחול יבשות המחליקות קלות על פני הבד".

## תיאור
ממוזער|קלוד מונה, תחנת סן־לאזאר, 1877, פריז

כל אחד משני־עשר הציורים בסדרה אינו שומר על נקודת מבט קבועה. מונה שינה את מיקומו כמעט בכל יצירה: חלקם מתרחשים בתוך סככת הזכוכית העצומה של התחנה, אחרים מחוצה לה, וחלקם צוירו מתחת לגשר פונט דה ל'אורופ, שיצר זווית תחומה ומרוכזת המציגה את שעטתן של שתי רכבות מתקרבות.

חלק מציוריו מתארים את הרכבות הדוהרות והבלתי ניתנות לעצירה כשהן שועטות אל קצה המסילה, בעוד אחרים מציגים את הקטר העצום ממתין בסבלנות לפני היציאה. על אף ההבדלים בקומפוזיציה, כל היצירות מתארות את התחנה כשהיא מלאה בענני קיטור סמיכים ובענני עשן חריפים העולים מן הפחם הבוער. העשן מסתיר את העצמים המרוחקים וממוסס את הצורות באור רך ומופץ. מונה שילב דרגות שונות של משיכות מכחול חדות ומטושטשות יחד עם אדי הקיטור שהותירו הרכבות החולפות, כדי ליצור תחושת רגעיות וחולף.

על אף התנאים הקשים, הצליח מונה לתאר בהצלחה גורמים זמניים כמו רכבות ונוסעים החולפים במהירות. אותות הרכבת מודיעים על יציאות והגעות; מסילנים פזורים סביב ומווסתים את פעולות כולם; ואדי העשן והקיטור מרמזים על תנועתה של מכונה כבדה בפעולה.

מבקרי אמנות בשנת 1877 טענו כי מונה הצליח לתאר בדיוק את הגעתן ויציאתן של הרכבות ואת שלבי תנועתן. הברון גרים אמר: "האמן ביקש להמחיש שלב אחר שלב את הרושם שיוצרת רכבת בשעת יציאתה, את הרושם של רכבת העומדת לצאת, ולבסוף ניסה להעניק לנו את הרושם הבלתי נעים הנוצר כאשר כמה קטרים שורקים בעת ובעונה אחת."

## פרשנות
חוקרים רואים בדרך כלל בסדרת ציורי תחנת סן־לאזאר את ניסיונו של מונה לתאר את עידן התעשייה מנקודת מבטו. הרכבות, הקיטור והעשן מבטאים את מושגי התנועה והמהירות. הצורות המתאדות עולות בקנה אחד עם עקרון האימפרסיוניזם שלפיו החומר צריך להיראות במצב של תנועה מתמדת. במקביל לעיסוקם של האימפרסיוניסטים בשינוי רגעי ובתנאי אווירה משתנים, מופיעה גם השתנותו המתמדת של הקיטור והתפזרותו המהירה - חומר המגלם תכונות אלו באופן שאין דומה לו. כפי שכתב המבקר ז'ול ז'אנן: "השירה של המאה התשע־עשרה […] היא הקיטור."

חוקרים הציעו גם כי מונה תיאר בציוריו את האופן שבו הזמן עצמו עבר תהליך של מודרניזציה ותיעוש. המהפכה התעשייתית חייבה איחוד ותיאום של מושג הזמן, ואיחוד זה בא לידי ביטוי בלוחות הזמנים המתואמים של הרכבות ובפעולות המדויקות של המסילנים. מונה הדגיש בציוריו את ה"רגע" החולף, ובכך הראה כי תקנון הזמן הוא הליבה שסביבה סובבת החברה התעשייתית המודרנית.

## סדרת היצירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים של פריז
קטגוריה:קלוד מונה
קטגוריה:רכבות באמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו