ג'ומפה להירי

**ג'ומפה להירי** (בבנגלית: **ঝুম্পা লাহিড়ী**, נולדה 11 ביולי 1967) היא סופרת הודית-אמריקאית. ספרה הראשון, קובץ הסיפורים הקצרים **פרשן המחלות** (1999, יצא בעברית בשנת 2001) זכה בפרס פוליצר לסיפורת לשנת 2000, והרומן הראשון שלה, **השם הטוב** (2003, יצא בעברית בשנת 2005), עובד לסרט באותו שם (באנגלית *The Namesake*).

שמה מלידה הוא נילאנג'נה סודשנה, אך היא משתמשת בכינוי שלה (בבנגלית, ה-Daak naam שלה), ג'ומפה. להירי חברה במועצת הנשיא לאמנויות ולמדעי הרוח, שהקים ברק אובמה. ספרה **הבקעה**, שפורסם באנגלית בשנת 2013 (יצא בעברית בשנת 2014), היה מועמד לפרס מאן בוקר ולפרס הספר הלאומי לסיפורת.

בשנת 2014 זכתה במדליה הלאומית למדעי הרוח.

## ביוגרפיה
להירי נולדה בלונדון, להורים מהגרים הודים ממדינת בנגל המערבית. משפחתה עקרה לארצות הברית כשהייתה בת שנתיים; להירי מחשיבה עצמה אמריקאית. לדבריה, "לכל דבר ועניין כאילו כן נולדתי כאן". היא גדלה בקינגסטון במדינת רוד איילנד, שבה עבד אביה, עמאר להירי, כספרן באוניברסיטת רוד איילנד; עליו מבוססת דמות הגיבור בסיפור "The Third and Final Continent", החותם את הספר "פרשן המחלות". אמה של להירי רצתה להבטיח שילדיה יגדלו תוך לימוד המורשת הבנגלית, והמשפחה הרבתה לבקר קרובים בקולקטה.

כשהייתה בגיל הגן, הגננת של להירי החליטה לקרוא לה בכינוי החיבה שלה (ג'ומפה) במקום בשמה הרשמי, משום שמצאה אותו קל יותר להגייה. להירי סיפרה לימים כי "תמיד נבוכותי כל כך בגלל שמי... להרגיש כאילו גורמים למישהו סבל רק בשל זהותך." רגשותיה המעורבים של להירי לגבי זהותה היוו השראה לרגשותיו המעורבים של גוגול, גיבור הרומן "השם הטוב", לגבי שמו החריג. לאחר שסיימה את לימודי התיכון בקינגסטון, השלימה בשנת 1989 תואר ראשון בספרות אנגלית בבארנארד קולג' שבאוניברסיטת קולומביה בניו יורק.

לאחר מכן השלימה להירי סדרת תארים באוניברסיטת בוסטון: תואר שני בספרות אנגלית, תואר שני נוסף בכתיבה יוצרת, תואר שני נוסף בספרות השוואתית, ותואר דוקטור בלימודי רנסאנס. להירי אף לימדה כתיבה יוצרת באוניברסיטת בוסטון ובבית הספר לעיצוב של רוד איילנד.

## קריירה ספרותית
לדברי להירי, היא שלחה סיפורים קצרים למוציאים לאור והם נדחו "במשך שנים". ספרה הראשון, אוסף הסיפורים הקצרים "פרשן המחלות", יצא בשנת 1999. הסיפורים עוסקים בדילמות בחייהם של הודים או של מהגרים הודים, כגון קשיי נישואים, הפלות, והנתק בין בני הדור הראשון להגירה לארצות הברית לבין ילדיהם. לימים כתבה להירי כי "כשהתחלתי לכתוב לא עסקתי במודע בחווייה ההודית-אמריקאית. מה שמשך אותי למלאכה היה הרצון לאלץ את שני העולמות שבהם חייתי להתמזג על הדף, כפי שלא הייתי אמיצה דיי, או בוגרת דיי, לאפשר בחיים עצמם." האוסף זכה לשבחי מבקרי ספרות אמריקאים, אך הביקורות בהודו היו מעורבות: בעוד שמבקרים מסוימים הביעו התלהבות, אחרים הסתייגו מכך שלהירי "לא הציגה הודים באור חיובי יותר". הספר נמכר במאות אלפי עותקים באנגלית, וזיכה את להירי בפרס פוליצר לסיפורת לשנת 2000 (והייתה זו רק הפעם השביעית שבה קובץ סיפורים זוכה בפרס).

בשנת 2003 פרסמה להירי את הרומן הראשון שלה, "השם הטוב" (במקור: *The Namesake*), אשר מגולל שלושים שנה בחיי משפחת גנגולי. ההורים, מקולקטה, היגרו בצעירותם לארצות הברית, וילדיהם, גוגול וסוניה, גדלים וחווים את פער הדורות והתרבות מול הוריהם. סרט על בסיס הספר יצא בשנת 2007, בבימוי מירה נאיר ובכיכוב קל פן כגוגול. להירי עצמה הופיעה בהופעת קמע בתפקיד "דודה ג'ומפה".

קובץ הסיפורים השני של להירי, "קרקע לא מוכרת" (במקור: *The Unaccustomed Earth*), יצא באנגלית בשנת 2008, והגיע להישג נדיר, בתופסו כבר בשבוע הראשון לצאתו את המקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. עורך מוסף ביקורות הספרים של הניו יורק טיימס בשעתו, דווייט גארנר, כתב כי "קשה לזכור מה הייתה יצירת הסיפורת הרצינית האחרונה שזינקה היישר לראש הרשימה; זו המחשה ברורה של כוחה המסחרי של להירי." 

להירי מקיימת גם קשר מקצועי פורה עם כתב העת הניו יורקר, שבו פרסמה כמה מסיפוריה הקצרים, וכמה מסות ומאמרים.

בספטמבר 2013 נכלל הרומן "הבקעה" מאת להירי ברשימה המצומצמת של המועמדים לפרס מאן בוקר, אך לא זכה בפרס.

מאז שעברה להתגורר ברומא החליטה לקרוא ולכתוב רק בשפה האיטלקית.

בשנת 2024 זכתה בפרס ספרותי מטעם מוזיאון נוגוצ'י בניו יורק, אך סירבה לקבלו, כמחאה על כך שהמוזיאון אסר על עובדיו לחבוש כאפייה.

## כתיבה לטלוויזיה
להירי עבדה כיועצת עבור מפיקי העונה השלישית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית בטיפול, שבה נוספה דמותו של סוניל, אלמן שמהגר מהודו לארצות הברית ומתמודד עם שכול ועם הלם תרבות. על אף שניתן לה קרדיט על כתיבה, תפקידה התמקד בייעוץ לגבי האופן שבו יתפוס הודי בנגאלי את ברוקלין.

## תפקידים ציבוריים
מאז 2005, מכהנת להירי כסגנית נשיא המרכז האמריקאי של פא"ן.

בפברואר 2010 מונתה לשמש במועצת הנשיא לאמנויות ולמדעי הרוח, לצד חמישה אחרים.

## פרסים
להירי זכתה בפרסים רבים, בהם:
* 1993 - פרס טרנסאטלנטיק מקרן הנפילד
* 1999 - פרס או הנרי על הסיפור הקצר "פרשן המחלות"
* 1999 - פרס פא"ן/המינגוויי על ספר הביכורים של השנה
* 2000 - פרס פוליצר לסיפורת על הקובץ "פרשן המחלות"
* 2002 - מלגת גוגנהיים

## חיים אישיים
בשנת 2001 נישאה להירי לאלברטו וורווליאס-בוש, עיתונאי ששימש באותה עת סגן עורך מהדורת אמריקה הלטינית של טיים מגזין. להירי חיה ברומא, עם בעלה ועם שני ילדיהם, אוקטביו (יליד 2002) ונור (ילידת 2005).

## ספריה שתורגמו לעברית

* **פרשן המחלות** (תרגמה: שלומית אפפל), תל אביב, עם עובד, 2001
* **השם הטוב** (תרגמה: שלומית אפפל), תל אביב, עם עובד, 2003
* **קרקע לא מוכרת** (תרגמה: מיכל אלפון), תל אביב, עם עובד, 2009
* **הבקעה** (תרגמה: מיכל אלפון), תל אביב, עם עובד, 2014
* **סיפורים רומאיים** (תרגם: אלון אלטרס), בני ברק, עם עובד, 2025

## קישורים חיצוניים

* 

* דף המחברת באתר הוצאת עם עובד
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרות מבריטניה לארצות הברית
קטגוריה:זוכות מלגת גוגנהיים
קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:זוכי מדליית מדעי הרוח
קטגוריה:זוכות פרס פוליצר: סיפורת
קטגוריה:סופרים אקסופוניים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1967