השנאה (סרט, 1995)

**השנאה** (בצרפתית: ****; בארצות הברית נקרא בשם **Hate**) הוא סרט מתח חברתי צרפתי משנת 1995 שנכתב ובוים על ידי מתייה קסוביץ. בכיכובם של ונסן קאסל, הוברט קונדה וסעיד טמאורי, הסרט מתאר 24 שעות בחייהם של שלושה חברים משכונת מהגרים ענייה בפרברי פריז. שם הסרט נובע משורה שנאמרה על ידי אחד משלושת החברים, הוברט: "  ", "שנאה מולידה שנאה". קסוביץ זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר על סרט זה בפסטיבל קאן 1995.

## עלילת הסרט
לה היין נפתח במונטאז' של קטעי חדשות המתארים מהומות עירוניות בבניין בקומונה של שנטלופ-לה-ויגנס ליד פריז. לאחר ההתפרעויות, אדם מקומי בשם עבד אל איצ'הא נפצע באורח קשה במעצר המשטרה והוא נמצא בטיפול נמרץ. ההתפרעויות מסלימות, מה שמוביל למצור על תחנת המשטרה המקומית ולאובדן אקדח של שוטר. הסרט עוקב אחר חייהם של שלושה חברים של עבדל, כולם צעירים ממשפחות מהגרים, במשך כעשרים שעות רצופות.

וינץ, צעיר יהודי עם מצב רוח תוקפני, מחפש נקמה על מצבו של עבדל. הוא נוטר שנאה עמוקה לכל השוטרים ומחקה בסתר את טראוויס ביקל *[[נהג מונית (סרט)|מנהג מונית]]* מול המראה שלו בחדר האמבטיה. הוברט, מתאגרף אפרו-צרפתי וסוחר סמים קטן, שואף להימלט מהפרברים וליצור לעצמו חיים טובים יותר. אך אולם ההתעמלות שלו לאיגרוף נהרס במהומות. סעיד, מוסלמי צעיר מצפון אפריקה, פועל כמתווך בין וינץ והוברט שמתווכחים כל הזמן.

שלושת החברים מנהלים שגרת יומיום חסרת כיוון ומוצאים את עצמם לעיתים קרובות במעקב משטרתי. במסיבת גג שמפורקת על ידי המשטרה, וינץ מעליב שוטר בלבוש אזרחי. לאחר שהשלישייה עוזבת, וינץ מגלה שהוא גילה את אקדח ה-.44 מגנום שאבד במהלך המהומה. הוא מתכנן להשתמש בו כדי להרוג שוטר אם עבד ימות. בעוד הוברט מסתייג, וינץ לוקח איתו את האקדח בסתר. הם מנסים לבקר את עבדל בבית החולים אך נעצרים על ידי המשטרה. סעיד נעצר לאחר שהם מסרבים באגרסיביות לעזוב, אך הוא משוחרר מאוחר יותר בסיוע שוטר שמכיר את אחיו.

מתעוררת מחלוקת בין וינץ להוברט לגבי נקודות המבט שלהם על שיטור ואלימות, מה שמוביל אותם להיפרד באופן זמני. סעיד מלווה את וינץ, ואילו הוברט חוזר לזמן קצר הביתה. הם מתאחדים במפגש נוסף בפרברים, שיורד במהירות לכאוס כאשר אחיו של עבדל מנסה לרצוח שוטר כמעשה נקמה. זה מעורר עימות עם המשטרה, והקבוצה נמלטת בקושי לאחר שווינץ כמעט יורה בקצין מהומות. הם עולים על רכבת לפריז, שם האינטראקציות שלהם עם פריזאים ידידותיים ועוינים מסלימים מספר מצבים לכדי עימותים מסוכנים.

בשירותים ציבוריים הם נתקלים בניצול פולני מהגולאג שמספר להם סיפור על אדם שקפא למוות לאחר שסירב להקל על עצמו בפומבי ליד הרכבת ולאחר מכן לא הצליח לעלות מחדש בזמן. השלישייה מבולבלת ממשמעות הסיפור.

מאוחר יותר, הם מבקרים את אסטריקס, משתמש תדיר בקוקאין שחייב כסף לסעיד. ביקור זה מוביל לעימות אלים, כשאסטריקס נראה שהוא מאלץ את וינץ לשחק ברולטה רוסית, למרות שהאקדח לא טעון בסתר. הם נתקלים בשוטרים בלבוש אזרחי שעוצרים את סעיד והוברט בעוד ווינץ מצליח לברוח. השוטרים מתעללים מילולית ופיזית בצמד לפני שהם כולאים אותם עד שעות הלילה המאוחרות, מה שגורם לשלושת החברים להחמיץ את הרכבת האחרונה מתחנת סן-לזאר ולבלות את הלילה ברחובות.

לאחר שסולקו מהגלריה לאומנות ולא הצליחו לפרוץ למכונית, השלישייה תופסת מחסה בקניון. הם שומעים ממשדר חדשות שעבדל מת. הם עושים את דרכם לגג, שם הם מעליבים גלוחי ראש. עם זאת, הם נתקלים באותה קבוצה של גלוחי ראש שתוקפים ללא רחם את סעיד והוברט. וינץ מתערב, מחזיק את אחד מהעורפים באיומי אקדח. למרות שהוברט דחף את וינץ להוציא אותו להורג, וינץ מהסס ובסופו של דבר נותן לגלוח הראש ללכת.

בשעות הבוקר המוקדמות, השלישייה חוזרת הביתה, ווינץ מוסר את האקדח להוברט. וינץ וסעיד נתקלים בקצין אותו העליב וינץ במסיבת הגג. השוטר תופס את וינץ, מאיים עליו עם אקדח טעון על ראשו. הוברט ממהר לעזרתם, אך השוטר פורק בטעות את אקדחו, והורג את וינץ. עימות מקסיקני מתוח נוצר בין הוברט והקצין, שסעיד עוצם את עיניו. נשמעת ירייה בודדת, ולא ברור מי ירה או מי נפגע.

נקודת השיא הזו מלווה בקריינות של שורות הפתיחה של הוברט שהשתנו מעט ("זה על חברה בצניחה חופשית...") והביטוי החוזר  ("עד כה הכל טוב"). הסרט מתאר מיקרוקוסמוס של ירידת החברה הצרפתית מעוינות לאלימות חסרת היגיון, ומדגיש שלמרות המראה החיצוני, הכל לא בסדר והעתיד עדיין לא ברור.

## צוות השחקנים

## הפקה
קסוביץ (במאי הסרט) אמר שהרעיון עלה בו כאשר צעיר זאירי, מאקומה מ'בווולה , נורה ב-1993. הוא נורה מטווח אפס בזמן שהיה עצור ואזוק בתחנת משטרה. דווח כי לאחר חילופי דברים עם שוטר, השוטר איים עליו באקדחו, וכדור שנפלט מהאקדח הרג אותו. קסוביץ החל לכתוב את התסריט ב-6 באפריל 1993, היום שבו מבווולה נורה. הוא קיבל השראה גם מהמקרה של מאליק אוסקין, סטודנט בן 22 שמת לאחר שהוכה קשות על ידי המשטרה לאחר הפגנה המונית ב-1986 בה לא השתתף. מותו של אוסקין מוזכר גם במונטאז' הפותח של הסרט. קסוביץ כלל את החוויות שלו; הוא השתתף בהתפרעויות, הוא משחק במספר סצנות ואפילו ליהק את אביו פיטר.

רוב הצילומים נעשו בפרבר הפריזאי . קטעים לא מבוימים שצולמו מ-1986 עד 1995 שולבו בסרט; מהומות עדיין התרחשו בזמן הצילומים. כדי לצלם בפרברים, קסוביץ, צוות ההפקה והשחקנים, עברו לשם למשך שלושה חודשים לפני הצילומים וכן במהלך הצילומים. בשל הנושא השנוי במחלוקת של הסרט, שבע או שמונה מועצות צרפתיות מקומיות סירבו לאפשר לצוות הצילום לצלם בשטחן. קאסוביץ' נאלץ לשנות זמנית את שם התסריט ל-  (עיר החופש). חלק מהשחקנים לא היו מקצועיים והסרט כולל סיטואציות רבות שהתבססו על אירועים אמיתיים.

המוזיקה של הסרט בוצעה על ידי קבוצת הראפ הארדקור הצרפתית Assassin, ששירה "" (בתרגום חופשי "לעזאזל עם המשטרה") הופיע באחת מסצנות הסרט. אחד מחברי assassin, מתיאס, הוא אחיו של ונסן קאסל, שמגלם בסרט את וינץ.

הסרט מוקדש לאלה שמתו בזמן יצירתו.

## הכנסות וביקורת
עם יציאתו לאקרנים, זכה "השנאה" לשבחי ביקורת נרחבים והתקבל היטב בצרפת ומחוצה לה. הסרט הוצג בפסטיבל קאן 1995 שם ספג מחיאות כפיים סוערות. קסוביץ זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל. הסרט נפתח במקום הראשון בקופות הצרפתיות עם ברוטו של 12.5 מיליון פרנק לשבוע. זה היה במקום הראשון במשך ארבעה שבועות רצופים. לסרט היו בסך הכל 2,042,070 כניסות בצרפת, שם הוא היה הסרט ה-14 המרוויח ביותר של השנה.

באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג חיובי של 96% על סמך 69 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8/10. קונצנזוס המבקרים של האתר קורא, " *לה היין* פוגע קשות ועוצר נשימה, מסתכל ללא פשרות על חלוקות חברתיות וכלכליות שנמשכו זמן רב והשפיעו על פריז של שנות ה-90". קווין תומאס מהלוס *[[לוס אנג'לס טיימס|אנג'לס טיימס]]* כינה את הסרט "גולמי, חיוני ושובה לב". וונדי אייד *מ[[הטיימס]]* הצהירה כי *לה היין* הוא "אחת היצירות האפקטיביות ביותר של קולנוע עירוני שנעשו אי פעם".

לאחר שהסרט התקבל היטב עם יציאתו לאקרנים בצרפת, אלן ז'ופה, שהיה אז ראש ממשלת צרפת, הזמין הקרנה מיוחדת של הסרט עבור הקבינט, בה נדרשו השרים להשתתף. דובר ראש הממשלה אמר כי למרות ההתמרמרות על כמה מהנושאים האנטי-משטרתיים הקיימים בסרט, ג'ופה מצא כי *לה היין* היא "יצירה יפה של אמנות קולנועית שיכולה לגרום לנו להיות מודעים יותר למציאויות מסוימות".

הוא דורג במקום ה-32 ב"100 הסרטים הטובים ביותר של הקולנוע העולמי" של מגזין *[[אמפייר (מגזין)|אמפייר]]* בשנת 2010.

## תארים
* הבמאי הטוב ביותר (פסטיבל קאן 1995) - מתייה קאסוביץ
* העריכה הטובה ביותר (פרסי סזאר) - מתייה קאסוביץ וסקוט סטיבנסון
* הסרט הטוב ביותר (פרסי סזאר) - מתייה קאסוביץ
* המפיק הטוב ביותר (פרס סזאר) - כריסטוף רוסיניון
* הסרט הצעיר הטוב ביותר (פרסי הסרטים האירופיים) - מתייה קאסוביץ
* הסרט הזר הטוב ביותר (פרסי חוג מבקרי הסרט של אוסטרליה)
* הבמאי הטוב ביותר (פרס לומייר) - מתייה קאסוביץ
* הסרט הטוב ביותר (פרס לומייר) - מתייה קאסוביץ

## מדיה ביתית
*La Haine* היה זמין ב-VHS בארצות הברית, אך לא יצא ב-DVD עד ש־The Criterion Collection הוציאו מהדורת שני דיסקים ב-2007. גם גרסאות HD DVD וגם גרסאות Blu-ray יצאו באירופה, ו-Criterion הוציאו את הסרט ב-Blu-ray במאי 2012. המהדורה כוללת פרשנות אודיו מאת קסוביץ, הקדמה מאת השחקנית ג'ודי פוסטר, "עשר שנים של *לה היין* ", סרט תיעודי המפגיש את הקאסט ואת הצוות עשור לאחר יציאת הסרט לאקרנים, קטע על תפאורת הסרט, קטעי הפקה, וסצנות שנמחקו ומורחבות, שלכל אחת מהן פתיח מאת קסוביץ.

La Haine יצא גם בפורמט 4K Blu-ray על ידי Criterion ב-2 באפריל 2024.

## קישורים חיצוניים
* "" באתר ביקורות הסרטים IMDb
* "השנאה" באתר הכנסות הסרטים Box Office Mojo
* "השנאה" באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes

## הערות שוליים

קטגוריה:פריז בקולנוע
קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:זוכי פרס לומייר