ליגורים

[ממוזער| מפה אתנולשונית של איטליה ב[תקופת הברזל, לפני ההתפשטות והכיבוש הרומאי של איטליה. הליגורים ממוקמים בפינה השמאלית העליונה של המפה (ירוק).]]
**הליגורים** או **הליגוראנים** (בלטינית: **Ligures**) היו עם קדום שעל שמו קרויה ליגוריה, אזור בצפון-מערב איטליה של ימינו.

בתקופה הפרה-רומית, הליגורים כבשו את האזור האיטלקי של ליגוריה, פיימונטה, צפון טוסקנה, מערב לומברדיה, מערב אמיליה-רומאניה וצפון סרדיניה, והגיעו גם לאלבה וסיציליה. הם גרו גם באזור הצרפתי פרובנס-אלפ-קוט ד'אזור וקורסיקה. עם זאת, נהוג להאמין שבסביבות המאה ה-20 לפני הספירה, הליגורים כבשו שטח הרבה יותר גדול, והגיע עד למה שהיא היום קטלוניה (בפינה הצפון-מזרחית של חצי האי האיברי).

מוצאם של הליגורים הקדומים אינו ברור, ומוצא אוטוכטוני סביר יותר ויותר. מעט ידוע על השפה הליגורית העתיקה, המבוססת על שמות מקומות וכתובות על סטלות המייצגות לוחמים. היעדר ראיות אינו מאפשר סיווג לשוני מסוים; היא עשויה להיות פרה-הודו-אירופית או שפה הודו-אירופית.

בגלל ההשפעות הקלטיות החזקות על שפתם ותרבותם, הם היו ידועים בעת העתיקה גם **כצלטו-ליגורים**.

## שם
הליגורים מכונים ליגיס (Λιγυες) על ידי היוונים וליגורים (ליגוסים מוקדם יותר) על ידי הרומאים. לפי פלוטרכוס, הליגורים קראו לעצמם אמברונות, מה שיכול להצביע על מערכת יחסים עם האמברונים של צפון אירופה.

## אזור גאוגרפי של ליגוריה העתיקה
[ממוזער| מפת ליגוריה העתיקה, בין הנהרות [פו (נהר)|פו, וארוס ומאגרה]]
הגאוגרפיה של סטראבון, מתוך ספר 2, פרק 5, סעיף 28 :

אזור זה מתאים לאזור הנוכחי של ליגוריה באיטליה, כמו גם למחוז ניס לשעבר, שניתן להשוות היום לאלפים ימיים.

הסופר, חוקר הטבע והפילוסוף הרומי פליניוס האב כותב בספרו "ההיסטוריה הטבעית" ספר ג' פרק 7 על הליגורים וליגוריה.

## היסטוריה
### תקופת הנחושת והברונזה
ממוזער| ראשי חץ צור מתרבות פולדה, המוזיאון הארכאולוגי האזרחי קסטלונה.
כריית נחושת מתחילה מאמצע האלף הרביעי לפנה"ס בליגוריה עם מכרות ליביולה ומונטה לורטו המתוארכים לשנת 3700 לפנה"ס. אלו מכרות הנחושת העתיקים ביותר במערב אגן הים התיכון. בתקופה זו של תקופת הנחושת באיטליה אנו מוצאים ברחבי ליגוריה מספר רב של אסטות אנתרופומורפיות בנוסף לחריטות סלע.

### תרבויות קנגרייט וגולאסקה
ממוזער| אזור של תרבות הקנגרייט
תרבות הקנגרייט (המאה ה-13 לפני הספירה) עשויה לייצג את גל הנדידה הראשון של אוכלוסיית הפרוטו-קלטית מהחלק הצפון-מערבי של האלפים, אשר דרך מעברי האלפים, חדרה והתיישבה בעמק הפו המערבי בין אגם מאג'ורה לבין אגם קומו (תרבות סקמוצינה). הם הביאו מנהג הלוויה חדש - שרפת גווייה - שהחליפה את הקבורה. כמו כן הוצע כי נוכחות פרוטו-קלטית עתיקה יותר ניתן לייחס לתחילת תקופת הברונזה התיכונה (המאה ה-15–16 לפני הספירה), כאשר צפון מערב איטליה נראה קשור קשר הדוק לגבי ייצור חפצי ברונזה, כולל קישוטים, לקבוצות המערביות של תרבות הטומולוס (מרכז אירופה, 1600 לפנה"ס - 1200 לפנה"ס). נושאי תרבות הקנגרייט שמרו על ההומוגניות שלה במשך מאה שנה בלבד, ולאחר מכן היא התמזגה עם האוכלוסיות הליגוריות ועם איחוד זה הוליד שלב חדש בשם תרבות הגולאסקה המזוהה בימינו עם הלפונטי. ושבטים קלטו-ליגוריים אחרים.

### ייסוד ג'נובה
אזור ג'נובה מיושב מאז האלף החמישי או הרביעי לפני הספירה. על פי חפירות שנערכו בעיר בין השנים 1898–1910, האוכלוסייה הליגורית שחיה בג'נובה קיימה קשרי מסחר עם האטרוסקים והיוונים, שכן נמצאו מספר חפצים מאוכלוסיות אלו. במאה החמישית לפני הספירה נוסדה העיירה הראשונה, או אופידום, בראש הגבעה שנקראת היום קסטלו (טירה), שנמצאת כעת בתוך העיר העתיקה מימי הביניים.

תוקידידס (המאה החמישית לפני הספירה) מדבר על כך שהליגורים גירשו את הסיקאני, שבט איברי, מגדות נהר סיקאנוס , באיבריה.

### מגעים ראשונים עם רומאים
[ממוזער| גילוי של קבר ליגורי מהמאה ה-3 לפנה"ס בפיליקאיה, המוזיאון הלאומי של וילה גואיניג'י, [לוקה (עיר)|לוקה]]
קברים ליגוריים של הריביירה האיטלקית ושל פרובאנס, קיימו שרפת גופות, מציגים השפעות אטרוסקיות וקלטיות.

במאה השלישית לפני הספירה היו הרומאים בקשר ישיר עם הליגורים. עם זאת, ההתפשטות הרומית הופנתה לעבר השטחים העשירים של גאליה ושל החצי האי האיברי (אז בשליטה קרתגית), ושטחם של הליגורים היה על הכביש (הם שלטו בחופי הליגוריים ובדרום-מערב האלפים).

למרות המאמצים הרומיים, רק כמה שבטים ליגורים כרתו הסכמי ברית עם הרומאים, בעיקר הגנואטס. השאר התגלו עד מהרה עוינים. פעולות האיבה נפתחו בשנת 238 לפני הספירה על ידי קואליציה של ליגורים ובואי גאלים, אך עד מהרה מצאו את עצמם שני העמים בחילוקי דעות והמערכה הצבאית נעצרה עם פירוק הברית. בינתיים, צי רומי בפיקודו של קווינטוס פביוס מקסימוס ניתב ספינות ליגוריות על החוף (234-233 לפנה"ס), מה שאפשר לרומאים לשלוט על נתיב החוף מגאליה וממנו ולהתמודד עם ההתפשטות הקרתגית באיבריה, בהתחשב בעובדה שפיזה - לוני - נתיב הים של ג'נובה היה עכשיו בטוח.

### הכיבוש הרומי של הליגורים
טקסט=|ממוזער| רפרודוקציה של קסדת פוליקה, משוחזרת לקבר אפואני
[ממוזער| קבר ליגורי, המאה ה-3 לפנה"ס, המוזיאון הלאומי של וילה גיניגי, [לוקה (עיר)|לוקה]]
בשנת 200 לפני הספירה, הליגורים וה-Boii ביטלו והרסו את המושבה הרומית פלקנטיה (היום פיאצ'נצה), ובכך שלטו למעשה על הכניסה החשובה ביותר של עמק הפו.

באותה תקופה, הרומאים היו במלחמה עם האפואני. מאמצים רומיים רציניים החלו בשנת 182 לפני הספירה, כאשר גם צבאות קונסולריים וגם צבא פרוקונסולרי נשלחו נגד הליגורים. המלחמות נמשכו בשנות ה-150 לפני הספירה, כאשר גנרלים מנצחים חגגו שני ניצחונות על הליגורים. גם כאן, הרומאים גירשו ילידים רבים מאדמתם והתיישבו במקומם במושבות משלהם (למשל, לונה ולוקה בשנות ה-170 לפני הספירה). באותה תקופה היו הרומאים במלחמה עם השבטים הליגורים של צפון האפנינים.

לאחר מכן התרחש השלב שני של הסכסוך (197-155 לפני הספירה), שמאופיין בעובדה שהליגורים האפואנים התבצרו בהרי האפנינים, משם ירדו מעת לעת לשדוד את השטחים שמסביב. הרומאים, מצדם, ארגנו משלחות רצופות להרים, בתקווה להקיף ולהביס את הליגורים (בדאגה לא ליפול במארבים). במהלך המלחמות הללו, חגגו הרומאים חמישה עשר ניצחונות וספגו לפחות תבוסה רצינית אחת.

שבט הפרינטיאטס נכנעו בשנת 175 לפנה"ס, ואחריהם סטאטיאלי (172 לפנה"ס) והווליאטס (158 לפנה"ס). ההתנגדות האחרונה של אפואני הוכנעה בשנת 155 לפני הספירה על ידי הקונסול מרקוס קלאודיוס מרקלוס .

ההכנעה של הליגורי החוף וסיפוח הרי האלפים מריטימה התרחשו בשנת 14 לפנה"ס, בסמוך לאחר כיבוש האלפים המרכזיים בשנת 15 לפנה"ס.

השבטים הליגוריים האחרונים (למשל הווקונטי והסאלווי) שהיו עדיין אוטונומיים, וכבשו את פרובנס, הוכנעו בשנת 124 לפני הספירה.ממוזער| איטליה הרומית, מראה ליגוריה.

## תיאוריות על מוצאם של הליגורים
במאה ה-19, מוצא הליגורים משך תשומת לב מחודשת של חוקרים. אמדי תיירי, היסטוריון ועיתונאי צרפתי, קישר אותם עם האיבריים. ההיסטוריון של הבורגון והמומחה לתרבות הגאלית שלה, דומיניק-פרנסואה-לואי רוג'ה, הברון דה בלוגה, טען מאוחר יותר למוצא גאלי של הליגורים. בתקופת הברזל השפה המדוברת, האלוהויות העיקריות והעבודה של החפצים שנחשפו באזור ליגוריה (כגון קישוטי הצוואר הרבים שנמצאו) היו דומים לאלו של התרבות הקלטית הן בסגנון והן בסוג.

ישנם אחרים כמו דומיניק גרסיה, ששואלים האם הליגורים יכולים להיחשב כקבוצה אתנית או תרבות נפרדת מהתרבויות שמסביב.

## כלכלה
[ממוזער| מטבע המיוחס לליבוי, עם ליגורי קדום שהתיישב בשטח המחוז הנוכחי של ורצ'לי, [פיימונטה]]
הכלכלה הליגורית התבססה על חקלאות פרימיטיבית, גידול כבשים, ציד וניצול יערות.

הודות למגע עם "מחפשי המתכות" הברונזה, התמסרו הליגורים גם לכרייה.

## שבטים
אזור ג'נובה מיושב מאז האלף החמישי או הרביעי לפני הספירה. על פי חפירות שנערכו בעיר בין השנים 1898–1910, האוכלוסייה הליגורית שחיה בג'נובה קיימה קשרי מסחר עם האטרוסקים והיוונים, שכן נמצאו מספר חפצים מאוכלוסיות אלו. במאה החמישית לפני הספירה נוסדה העיירה הראשונה, או אופידום, בראש הגבעה שנקראת היום קסטלו (טירה), שנמצאת כעת בתוך העיר העתיקה מימי הביניים.

## ראו גם
* ליגורית
* ליגוריה
* ג'נובה

## לקריאה נוספת

* Berthelot, André. "LES LIGURES." Revue Archéologique 2 (1933): 245–303. www.jstor.org/stable/41750896.

* ARSLAN E. A. 2004b, LVI.14 Garlasco, in *I Liguri. Un antico popolo europeo tra Alpi e Mediterraneo*, Catalogo della Mostra (Genova, 23.10.2004-23.1.2005), Milano-Ginevra, pp. 429–431.
* ARSLAN E. A. 2004 c.s., *Liguri e Galli in Lomellina*, in *I Liguri. Un antico popolo europeo tra Alpi e Mediterraneo*, Saggi Mostra (Genova, 23.10.2004–23.1.2005).
* 
* Raffaele De Marinis, Giuseppina Spadea (a cura di), *Ancora sui Liguri. Un antico popolo europeo tra Alpi e Mediterraneo*, De Ferrari editore, Genova 2007 (scheda sul volume).
* John Patterson, *Sanniti, Liguri e Romani*, Comune di Circello;Benevento
* Giuseppina Spadea (a cura di), *I Liguri. Un antico popolo europeo tra Alpi e Mediterraneo* (catalogo mostra, Genova 2004–2005), Skira editore, Genova 2004

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: העת העתיקה
קטגוריה:ליגוריה
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:עמים קדומים באיטליה