open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
שבת חזון

**שַׁבַּת חֲזוֹן** (בעבר כונתה **שבת איכה**) היא השבת שלפני תשעה באב והאחרונה משבתות תלתא דפורענותא. היא חלה באמצע תשעת הימים, ולאחריה מתחיל שבוע שחל בו תשעה באב. פרשת השבוע של שבת זו היא תמיד פרשת דברים. כאשר חל תשעה באב בשבת, נדחה הצום ליום ראשון, ואותה שבת היא שבת חזון.

השבת מכונה על שם ההפטרה הנקראת בה, הפותחת ברוב עדות ישראל במילים "חזון ישעיהו בן אמוץ" (). ההפטרה עוסקת במצבו הרוחני הקשה של עם ישראל בזמן בית המקדש הראשון, שהוביל לחורבן בית המקדש.

## מנהגים
אף על פי שלפי ההלכה אין נוהגים אבלות בשבת, בשבת זו מקיימים בחלק מקהילות ישראל כמה מנהגים המזכירים את האבלות. לפי מנהג אשכנז, בקריאת התורה קוראים את הפסוק "איכה אשא לבדי טרחכם ומשאכם וריבכם" המופיע בפרשת השבוע במנגינת טעמי המקרא של מגילת איכה, קוראים את רוב ההפטרה במנגינת מגילת איכה, וכן שרים את הפיוט לכה דודי בקבלת שבת, במנגינת הפיוט אלי ציון ועריה.

כמו כן, מנהג אשכנז (וכן פסק הרמ"א) ללבוש בגדי יום חול בשבת זו. מנהג זה נהוג עדיין בחלק מהקהילות האשכנזיות, אך ברוב קהילות האשכנזים אינו נהוג היום, כיון שהחסידים ביטלו מנהג זה, ואף הליטאים (בוודאי בארץ ישראל, וגם הרבה קהילות אשכנזים בחו"ל) נוהגים על פי פסק הגר"א ללבוש בגדי שבת, ולכן מנהג זה נשאר רק בקהילות היקים ואויבערלאנד. הספרדים אינם נוהגים מנהגים אלו, וכן האר"י ושאר מקובלי צפת לא נהגו מנהגים אלו.

בקהילות אשכנז המערבי, אומרים אותם הפיוטים שאומרים בשבת שלפני שבועות, דהיינו אהבה "אותך כל היום קוינו" מאת רבי אפרים בן יצחק מרגנשבורג, וזולת "א-להים באזנינו שמענו" מאת הראב"ן. בנוסף, ברוב קהילות אשכנז המערבי, נוהגים לומר אב הרחמים רק בשבת זו ובשבת שלפני שבועות, ובקצת קהילות אשכנז נוהגים לערוך יזכור קצר בשבת זו.

יהודי ג'רבה ויהודי לוב נוהגים להפטיר בשבת זו "משא גיא חזיון" (), ולא "חזון ישעיהו".

## בתנועת החסידות
בתנועת החסידות ביטלו את מנהגי האבלות של יהדות אשכנז. צדיקים רבים מתנועת החסידות התבטאו ששבת חזון היא שבת שמחה יותר משאר השבתות. כך הרב מאפטא בספרו "שבת חזון הוא יותר גדול במעלה מכל שבתות השנה. רבי משה צבי מסאווראן אמר ששמה של שבת חזון מרמז שבשבת זו אפשר לראות מה יהיה בעולם. בחסידות צאנז היה נהוג לערוך נסיעה לצדיק בשבת זו.

רבי לוי יצחק מברדיצ'ב ביאר את השם "שבת חזון", על דרך הרמז, בכך שבשבת זו מראים לכל יהודי את בית המקדש השלישי, על מנת לעודדו לשפר את מעשיו ולזכות לבנין הבית.

רבי שלום מבראהין מביא ביאור בפסוק "עוד חזון למועד", כי שבת חזון יהיה יום טוב לעתיד לבוא.

## קישורים חיצוניים
* 
* דיני שבת חזון באתר אהלי הלכה של הרב יעקב אריאל

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
חזון
קטגוריה:אירועים בחודש אב
קטגוריה:פרשת דברים
קטגוריה:ימי בין המצרים
שני לטומאה

בהלכות טומאה וטהרה, **שני לטומאה** הוא דרגת הטומאה הקיימת מדין תורה באוכלים ומשקים שנטמאו מראשון לטומאה ומדרבנן גם אדם וכלים, ומשקים שנטמאים חוזרים להיות ראשון לטומאה.
## מקור ההלכה
שני לטומאה נלמד מהפסוקים הבאים:
מכאן אנו למדים, שהכלי, שנטמא מהשרץ, והוא ראשון לטומאה מטמא את המשקים או האוכל שבתוכו, והופך אותם ל"שני לטומאה".

## הלכות הטומאה
מן התורה אדם או כלי אינם יכולים להיות טמאים בדרגה זו, שכן הם לא מקבלים טומאה כלל מראשון לטומאה שנוגע בהם. לפיכך, דרגת טומאה זו קיימת רק באוכל ומשקה.
מדרבנן גם כלי יכול להיות שני לטומאה, כי גזרו שכלי יטמא ממשקה טמא הנוגע בו, על אף שאינו אב הטומאה. מאידך, מדרבנן משקה לא יכול להיות שני לטומאה, כי גזרו חכמים שכל משקה שנטמא, אפילו משני לטומאה - נחשב כראשון. 

שני לטומאה שנגע באוכל רגיל ("אוכל חולין") - אינו מטמא אותו. לעומת זאת שני לטומאה שנגע במשקה - נעשה המשקה ראשון לטומאה, מדרבנן. תרומה וקודש שנגע בהם שני לטומאה - נעשו "שלישי לטומאה", ואסור לאכול אותם, אלא שורפים אותם

## שיטת רבי עקיבא
שיטת רבי עקיבא היא, ששני עושה שלישי גם בחולין. רבי עקיבא דורש את האמור בפסוק "יִטְמָא" למשמעות האחרת, המשתמעת מתוך אותה המילה עצמה רק בנקודות אחרות - "יְטַמֵא", כלומר המשקה שבתוכו מטמא אוכל אחר טומאת אוכלין

רבי יוסי, תלמידו של רבי עקיבא, חלוק עליו וסובר ששני אינו עושה שלישי בחולין, כי אם בתרומה וקדשים.

## הערות שוליים

קטגוריה:דרגות הטומאה
שלישי ורביעי לטומאה

בהלכות טומאה וטהרה, **שלישי לטומאה** הוא דרגת הטומאה הקיימת מדין תורה באוכלים ומשקים שהם תרומה או קודש שנטמאו משני לטומאה. "שלישי לטומאה" מטמא רק קודש להיות **רביעי לטומאה**. רביעי לטומאה לא מטמא שום דבר להיות "חמישי לטומאה" למעט מי אפר פרה אדומה.

## מקור ההלכה
### לפי רבי יוסי
לפי רבי יוסי שלישי לטומאה נלמד מהפסוק הבא:
.

מכאן אנו למדים, שכל בשר קודש הנוגע בשני לטומאה הנקרא "טמא", נטמא גם הוא ונהפך ל"שלישי לטומאה". אבל הוא לא יטמא דבר אחר לעשותו רביעי לטומאה שכן הוא עצמו אינו נקרא טמא.

ומנין אנו יודעים רביעי לטומאה? על כך יש קל וחומר: ומה מחוסר כפורים, - שמותר בתרומה פסול בקודש, שלישי לטומאה, שפסול בתרומה אינו דין שיעשה רביעי בקודש?!

קל וחומר זה, אינו מסוגי הקל וחומר הרגילים, האומרים שכל מה שישנו ב"קל" ישנו ב"חומר". שכן בקל וחומר ישנן שתי סברות: האחת היא, שכל מה שישנו בקל ישנו בחומר, והשני הוא שעל החומר להיות לכל הפחות בדרגה אחת יותר מה"קל". על כך ישנו כלל אחר, האומר "דיו לבא מן הדין להיות כנידון", שאין ללמוד מהקל וחומר, שיהיה דין ה"חומר" יותר מדין ה"קל".

אם כי, ישנה מחלוקת בכללי ה"קל וחומר", מה יהיה באופן שהסברא הראשונה, שכל מה שיש בקל ישנו ב"חומר", אינו מלמד אותנו מאומה שכן את הדין שניתן ללמוד מה"קל וחומר", אנו יודעים ממקור אחר, כמו פסוק מפורש, למשל. באופן כזה ישנה מחלוקת האם אז ניתן ללמוד מה"קל וחומר" את הדין הנלמד מהסברא השנייה שעל החומר להיות בדרגה אחת יותר מה"קל", ומסקנת הגמרא היא שאז אומרים את הדין הנלמד מהסברא השנייה, ולא מגבילים אותו בטענה "דיו לבא מן הדין להיות כנידון".

מכיוון שכך, סובר רבי יוסי, שמכיוון שדין טומאת שלישי לטומאה, אינו זקוק לקל וחומר שהרי יש עליו פסוק, יש ללמוד מהקל וחומר שיש גם דין "רביעי לטומאה".

### לפי רבי עקיבא
לפי רבי עקיבא שלישי לטומאה נלמד מהפסוקים הבאים:
.

שיטת רבי עקיבא היא, ששני עושה שלישי גם בחולין. רבי עקיבא דורש את האמור בפסוק "יִטְמָא" למשמעות האחרת, המשתמעת מתוך אותה המילה עצמה רק בנקודות אחרות - "יְטַמֵא", כלומר המשקה שבתוכו מטמא אוכל אחר טומאת אוכלין.

מכאן אנו למדים, שגם בשר קודש הנוגע בשלישי לטומאה הנקרא "טמא", נטמא גם הוא וממילא נהפך ל"רביעי לטומאה". אבל הוא לא יטמא דבר אחר לעשותו חמישי לטומאה שכן הוא עצמו אינו נקרא טמא.

רבי עקיבא אינו סבור שהקל וחומר של רבי יוסי נכון, מטעמיו שלו.

## הערות שוליים

קטגוריה:דרגות הטומאה
למת הניפוח לשפות חופשיות הקשר

במדעי המחשב, **למת הניפוח** (באנגלית: *Pumping Lemma*) היא למה (כלומר, טענת עזר), המסייעת להראות ששפה פורמלית נתונה איננה שפה חופשית הקשר. הטענה מציגה תנאי הכרחי לכך ששפה תהיה חסרת הקשר; שפה שאינה מקיימת תנאי זה, איננה יכולה להיות חסרת הקשר.

למת הניפוח לשפות חופשיות הקשר דומה ללמת הניפוח לשפות רגולריות, אך מורכבת יותר.

הלמה התגלתה על ידי יהושע בר-הלל, מיכה פרלס ואלי שמיר מהאוניברסיטה העברית.

## הרעיון האינטואיטיבי של למת הניפוח

כל שפה חופשית הקשר ניתן לתאר באמצעות דקדוק חופשי הקשר שיוצר את המילים בה. דקדוקים חופשיי הקשר אינם מסוגלים לקצר מילים תוך כדי יצירתן אלא רק להאריך אותן, ומשתנה שמופיע במהלך יצירת מילה תמיד יכול ליצור את אותה תת-מילה, בלי תלות בהקשר שבו הופיע (ומכאן שם הדקדוק). בשל כך, ניתן לצפות למחזוריות כלשהי במילים שנוצרות על ידי דקדוק חסר הקשר.

לכן, ניתן לחלק מילים גדולות מספיק שנוצרו על ידי הדקדוק למספר חלקים, כאשר ניתן לחזור על החלקים המחזוריים מספר פעמים או להוריד אותם לגמרי ועדיין לקבל מילה ששייכת לשפה. זו בדיוק הטענה של למת הניפוח.

כמובן, ייתכן שגם שפות שאינן חופשיות הקשר יכילו מחזוריות כלשהי, ולכן למת הניפוח תפעל גם עליהן. לכן הלמה מספקת תנאי הכרחי בלבד להיותה של שפה חופשית הקשר, אך לא מספיק. כלומר, אם קיימת שפה שעבורה למת הניפוח אינה מתקיימת היא בהכרח אינה חופשית הקשר, אך ההפך אינו נכון: אם הלמה מתקיימת עבור שפה כלשהי, זה לא מבטיח שהשפה היא חופשית הקשר.

רעיון ההוכחה של למת הניפוח לשפות חסרות הקשר מתבסס על בחינה של עץ הגזירה של מילה על ידי דקדוק שאין בו כללי-אפסילון, ואין בו כללי יחידה - כלומר, כל פעולת גזירה מגדילה ממש את אורך המילה שנגזרה עד כה. בדקדוק כזה יש קשר הדוק בין גובהו של עץ הגזירה, אורך המילה ומספר המשתנים הקיימים בדקדוק. מכיוון שיש מספר סופי של משתנים בכל דקדוק, הרי שאם המילה ארוכה מספיק, עץ הגזירה שלה גדול מספיק כך שאותו משתנה דקדוקי יופיע פעמיים לפחות במסלול כלשהו משורש עץ הגזירה אל קצהו. מכאן נובע שאותו משתנה מסוגל לגזור את עצמו, ואז ניתן לחזור על אותה גזירה מספר כלשהו של פעמים או לוותר עליה.

## למת הניפוח לשפות חופשיות ההקשר
תהי \ L שפה חופשית הקשר. אז קיים מספר טבעי \ n, כך שכל מילה \ z ב-\ L, שאורכה לפחות \ n, ניתנת לפירוק מהצורה \ z = uxvyw, באופן שמתקיימים התנאים האלה:

1. \  |xvy| \le n

2. \ |xy| \ge 1

3. לכל \ i \ge 0 מתקיים \ ux^ivy^iw \in L 

יכול להיות מצב בו \ u = \varepsilon  או \ v = \varepsilon  או \ w = \varepsilon .

התנאי הראשון בא לסייע לנו בשימוש בלמה. הוא מספק חסם על אורך הקטע הניתן לניפוח והמרחק בין שני חלקיו, מה שלעיתים עוזר להראות בצורה יעילה יותר שניפוח איננו אפשרי.

התנאי השני מבטיח לנו שהקטע שאותו אנו מנפחים אינו טריוויאלי (כלומר, יש בו לפחות אות אחת).

התנאי השלישי מתאר את הניפוח עצמו: עבור כל מספר שכפולים (כולל 0) של הקטעים הניתנים לניפוח, מקבלים מילה השייכת לשפה.

## ראו גם
* למת הניפוח לשפות רגולריות
* תורת האוטומטים - מונחים

## לקריאה נוספת

*, עמ' 166–181

## קישורים חיצוניים
* גדי אלכסנדרוביץ, שפות חסרות הקשר - למת הניפוח, הלמה של אוגדן ושפות רב משמעיות, בבלוג "לא מדויק"

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות פורמליות
ניפוח לשפות חופשיות הקשר
ניפוח
קנטאור (קבוצת כוכבים)

**קנטאור** או **קנטאורוס** הוא שמה של קבוצת כוכבים דרומית, מהגדולות שבקבוצות הכוכבים, הכוללת את הכוכב הקרוב ביותר למערכת השמש. קבוצות קנטאור היא גם אחת מקבוצות הכוכבים המודרניות וגם אחת מאלו של תלמי.

## כוכבים בולטים
*קבוצת קנטאור מכילה את **[[פרוקסימה קנטאורי]]**, ננס אדום והכוכב הקרוב ביותר למערכת השמש.
*ה"כוכב" המוכר ביותר בה הוא המערכת המשולשת של **[[אלפא קנטאורי]]**, שפרוקסימה קנטאורי כנראה כבול גרוויטציונית אליה.
*עוד כוכב בהיר בקבוצת כוכבים זו הוא **[[הדר (כוכב)|הדר]]** (**β בקנטאור**), הבהיר פי 4,000 מהשמש.
***[[מנקנט]]** (**θ בקנטאור**) הוא ענק כתום במרחק של כ-60 שנות אור ממערכת השמש.
***[[מוליפיין]]** (**γ בקנטאור**) הוא כוכב כפול בעל מחזור הקפה של 84.5 שנות ארץ.
*η בקנטאור ו-κ בקנטאור הם כוכבים כפולים.

## גרמי שמים נוספים
* ω בקנטאור (NGC 5139) הוא הצביר הכדורי הבהיר ביותר בשמים ואחד הקרובים ביותר לכדור הארץ.
* ערפילית הבומרנג היא המקום הקר ביותר המוכר למדע: 272 מעלות מתחת לאפס, מעלה אחת בלבד מעל האפס המוחלט.
* קנטאור A (NGC 5128) היא גלקסיית הרדיו הקרובה ביותר אל שביל החלב ונמצאת במרכזה של קבוצת קנטאור A שהיא קבוצת גלקסיות שנקראת על שמה.

## היסטוריה
אאודוקסוס ואראטוס במאות הרביעית והשלישית לפנה"ס ציינו את קבוצת קנטאור. תלמי זיהה 37 כוכבים בקבוצה זו.

## מיתולוגיה
כאשר מתבוננים גם בכוכבים החיוורים יותר בקבוצה, היא מזכירה אדם שאחוריו אחורי סוס. לפי המיתולוגיה היוונית קבוצת הכוכבים היא כיירון, הקנטאור (חצי-אדם וחצי-סוס) שחינך את יאסון והרקולס.
קנטאור לפעמים מקושר עם קבוצת הכוכבים חץ, שנראית כאילו נורתה מקנטאור לעבר נשר. יחד עם קבוצת זאב והעובדה שקנטאור נמצא תחת מישור המילקה ייתכן שקנטאור הניחה את הבסיס לאגדה של קטילת החזיר הארימנתי, אחת משתים עשרה המטלות של הרקולס.

כשהשמש במזל בתולה, היא נמצאת בדיוק מעל קבוצת הכוכבים קנטאור. היוונים האמינו שהקנטאור כירון, שהורעל בטעות למוות על ידי הרקולס כשזה ניסה לצוד את החזיר הארימנתי, הושם בכיפת השמיים כאות לחמלה.

קבוצת הכוכבים זאב היא הבאה אחרי קנטאור במסלול השמש, ובעוד היוונים חשבוה לחיה ניצודה סתמית, הרומאים הפכוה לזאב. קנטאור נראה כיורה חץ לעבר הנשר, שמענה את פרומתאוס, וכך גואל אותו מייסוריו. קנטאור נמצא תחת מישור המילקה ולכן נחשב כמצוי בשאול.

## ראו גם
*קנטאור

## קישורים חיצוניים

*תמונה של קבוצת קנטאור וקבוצת מחוגה
* 

*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:48 קבוצות הכוכבים של תלמי
נבל (קבוצת כוכבים)

**נבל** (ליירה בלעז), היא קבוצת כוכבים בשמי הצפון, אחת מ-48 קבוצות הכוכבים המקוריות של תלמי, וכיום היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המוכרות על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. קבוצת נבל כוללת את הכוכב הבולט וגה, החמישי בבהירותו בשמי הלילה, שמקל על איתורה וזיהויה.

## כוכבים מעניינים
**α בנבל ([[וגה]])** הוא הכוכב השני בבהירותו בחצי הכדור הצפוני (אחרי ארקטורוס) והחמישי בכל כיפת השמיים.  סיווגו הוא A0 V, ומרחקו מכדור הארץ הוא 25.3 שנות אור. וגה היה הכוכב הראשון שצולם. וגה יחד עם הכוכבים דנב ואלטאיר יוצרים משולש גדול ובולט המכונה משולש הקיץ.

**β בנבל ([[שליאק]])** הוא כוכב משתנה. בהירותו 3.45 וסיווגו B8 II. על שמו נקראת קבוצה של כוכבים כפולים לוקים. 

**γ בנבל (סולפט)** היא מערכת מרובת כוכבים. הכוכב הראשי בה הוא בעל בהירות 3.24 וסיווג B9 II.

**δ בנבל** הוא כוכב כפול המורכב מכוכב כחול-לבן בעל בהירות 6 וענק אדום משתנה באופן מחזורי למחצה שבהירותו נעה בין 4 ל-5.

**ε בנבל** הוא כוכב מרובע (ידוע גם ככוכב הכפול הכפול, משום ששני המרכיבים הבהירים יותר הם בעצמם כוכבים כפולים), בעל זמן מחזור של 1165 שנות ארץ.

**ζ בנבל** הוא כוכב כפול שניתן לראות את מרכיביו בנפרד באמצעות משקפת.

**RR בנבל** הוא כוכב אבטיפוס לסוג של כוכבים משתנים שנקראים משתני RR בנבל.

## גרמי שמיים עמוקים
M56 הוא צביר כדורי מפוזר, במרחק של בערך 32,900 שנות-אור, בקוטר 20 שנות אור בערך. בהירותו הנראית: 8.3.

M57 היא ערפילית הטבעת, אחת הערפיליות הפלנטריות הידועות ביותר. בהירותה המשולבת 8.8. מעריכים שכיום אנו רואים אותה כבת 6,000-8,000 שנים.

## מיתולוגיה
מפות ישנות מראות ציפור (בדרך כלל נשר) במיקום הקבוצה, שמאז ימי קדם הקבוצה נחשבה דומה לכזו. ככזו, יחד עם קבוצות אחרות במזל קשת, (ברבור ו-נשר),ייתכן שקבוצת נבל היא חלק מהאגדה על הציפורים הסטימפאליות, משתים עשרה המטלות של הרקלס.

אם לוקחים בחשבון קווים כמעט מקבילים של כוכבים במרכז קבוצת הכוכבים, הקבוצה מזכירה נבל, וכך בהדרגה קבוצת נבל עברה מדימוי לנשר לדימוי לנבל. בפרק זמן מסוים היא אפילו נחשבה לנשר מחזיק נבל. כנבל, הקבוצה קושרה לנבל שבו ניגן אורפאוס, ואיתו הצליח להקסים את האדס, ושמוקם בשמיים עם מותו.

## קישורים חיצוניים

*תמונה של קבוצת נבל וקבוצת ברבור
* 

נבל
*
קטגוריה:48 קבוצות הכוכבים של תלמי
פרנסואה דה לה רושפוקו

**פרנסואה דה לה רוֹשְׁפוּקוֹ** (בצרפתית: **François de La Rochefoucauld**; 15 בספטמבר 1613 - 17 במרץ 1680) היה סופר וסאטיריקן צרפתי.

## ביוגרפיה
פרנסואה השישי, הדוכס מרושפוקו, נולד בשנת 1613 בפריז למשפחת אצולה. אביו שירת בחצרה של מריה דה מדיצ'י שהייתה עוצרת בשם בנה לואי השלושה עשר. כבן אצולה קיבל לה רושפוקו את חינוכו בלטינית, במתמטיקה, במוזיקה, בריקוד, במשחקי אבירים ובגינוני טקס. כשהיה בן 14 השיאו אביו לבתו של אחד מאנשי חצר המלכות.

בהיותו בן 15 נתמנה למפקד של יחידת פרשים. שנה מאוחר יותר קנה לעצמו דרגת קולונל (בזמנו היה מקובל לקנות דרגות צבאיות), הצטרף לצבא הצרפתי ושירת באיטליה ובארצות השפלה. במשך שירותו הצבאי גילה אומץ לב. בשנת 1636 השתתף בקשר נגד הקרדינל רישלייה, נאסר בבסטיליה וגורש לאחוזתו של אביו סמוך לעיר אנגולם שבדרום מערב צרפת, שם התגוררו אשתו וילדיו.

הוא לחם במלחמת שלושים השנים תחת פיקודו של לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה שהביס את ספרד בקרב רוקרואה שבצפון צרפת בשנת 1643. משנפטר אביו בשנת 1650 לה רושפוקו ירש את האחוזה המשפחתית ואת התואר דוכס. בשנת 1652 נפצע קשה בראשו וכמעט התעוור במרד הפרונד השני נגד הקרדינל מזראן. כשהיה בן 40 חלה בדלקת מפרקים, פרש מן הפוליטיקה לאחוזתו הכפרית והתמסר לכתיבה. החל משנת 1656 חילק את מגוריו בין אחוזתו לבין פריז, שם השתתף בחוגים ספרותיים.

התנסותו של לה רושפוקו בתככי חצר המלכות הייתה קשורה לכתיבה של שני ספריו: "זיכרונות" (1664) ו"אמרות" שיצא לאור לראשונה באותה שנה בהאג ובשנה שלאחריה בפריז. לה רושפוקו קיים חוג ספרותי בביתו בפריז שבו השתתפו בין היתר שלוש נשים שעסקו בספרות: מאדאם דה סבלה, מאדאם דה סבינייה ומאדאם דה לה פאייט. הוא השתתף גם בחוג הספרותי שהתקיים בביתה של מאדאם דה סבלה. מספרים שהרעיון לכתוב את אמרותיו עלה בדעתו במרוצת שיחות אלה בחוגים הספרותיים. המשתתפים עשו זאת להרגל לבחון חלקים של האמרות בשיחותיהם. מישהו היה מציע נושא בדבר טבע האדם והתנהגותו והמשתתפים דנו בנושא זה מכל צדדיו.

ספר ה"הרהורים או אמרות ואמרי שפר מוסריים" (*Réflexions ou sentences et maximes morales*) זכה להצלחה גדולה מיד עם פרסומו. הספר הופיע בחמש הוצאות במשך חייו של המחבר שהמשיך ללטש את האמרות ולהוסיף חדשות. מקסימה ידועה מתוך החיבור היא:

## ספרו שתורגם לעברית

* **אמרות**, מחברות לספרות, מצרפתית: ישראל זמורה, תשי"ז.
* **כתבים נבחרים**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, מצרפתית: יוסי אסודרי, 2015.

## קישורים חיצוניים

* אריק גלסנר, על "כתבים נבחרים", של פרנסואה דה לה-רושפוקו, המדור הספרותי ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 12 בנובמבר 2015
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סאטיריקנים צרפתים
קטגוריה:כותבי זיכרונות
קטגוריה:אישים שנכלאו בבסטיליה
קטגוריה:ילידי 1613
קטגוריה:נפטרים ב-1680
416

## אירועים
* הויזיגותים נלחמים בספרד. מלכם, ואליה, מחזיר את אלמנת המלך אטהאולף, אחות הקיסר הונוריוס, גאלא פלקידיה לרומא בתמורה לתבואה.

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
דרכי האמורי

**דרכי האמורי** הוא הכינוי שניתן על ידי חז"ל למכלול ההנהגות אשר נהגו בהם העמים הנכריים שחיו בשכנות לעם ישראל, אף כי השם מתייחס לדרכי בני העם האמורי. לפי ההלכה, אסור לעשות מעשים חסרי פשר אשר מקורם במנהגי הגויים אף שאין בהם משום עבודה זרה מובהקת. איסור זה הוא חלק מאיסור כולל של "חוקות הגויים".

## מקור האיסור ופרטיו
נאמר בתורה "ובחקותיהם לא תלכו" ולפירושו של רבי מאיר הפסוק אוסר את "דרכי האמורי שמנו חכמים":

חז"ל פירטו במשנה בתוספתא ובתלמוד דוגמאות רבות לדרכי האמורי. בדוגמאות:
* סוגי קמיעים: כמו ביצת החרגול (לכאבים באוזן) שן שועל (לנדודי שינה), מסמר צלוב (ריפוי מכה).
* ניחושים: שחיטת תרנגול שקרא כעורב, או שחיטת תרנגולת שקראה כתרנגול.
* לחשים להגברת המזל (אומר: התגבר מזלי ואל תהיה עייף ביום ובלילה). לחש ליין שיתברך (אומר: אשתה ואותיר אשתה ואותיר).
* כישופים: גבר ואישה המחליפים שמותיהם בלילה כדי שהשדים לא ישלטו בהם.
* אמונות טפלות: הטחת ביצים בקיר, לשיר למען הצלחת עשיית כותח וכו'.

## מקרים נוספים
הרמב"ן ערער על מנהג הכפרות בתרנגולת ולדעתו אין לעשות כן משום דרכי האמורי.

## מקרים שאין בהם משום דרכי האמורי
### רפואה
במשנה במסכת שבת כתוב : "יוצאין בביצת החרגול ובשן שועל ובמסמר הצלוב (סוגים של קמיעים) משום רפואה דברי ר' מאיר וחכמים אומרים אף בחול אסור **משום דרכי האמורי.**" אולם בתלמוד נפסק "כל שיש בו משום רפואה אין בו משום דרכי האמורי". התלמוד אף מביא סוגי לחשים המותרים לאומרם במקרים שנתקעה לאדם עצם בגרון.

### דרך תפילה
אמירה סתמית דרך תפילה מותרת. כגון המוזג יין ובעת מזיגתו יכול לומר "**יין וחיים לפיהם של החכמים**" התלמוד מספר שכך עשה רבי עקיבא.

### דרך כבוד
אחר מותו של מלך שורפים את כל כלי תשמישו ואין בזה משום דרכי האמורי.

## ניתוח אנתרופולוגי של מעשים אלו
הרב קוק בספרו "עין אי"ה" על מסכת שבת, מקדים לביאור סוגיית דרכי האמורי הסבר על ההבדל בין מנהגים או דרכי התנהגות, הייחודיים ללאומים או העמים השונים (וככאלה, ייתכן ויטיבו ללאום העושה אותם מנהגים. לעומת זאת, אם יאומצו על ידי לאום אחר יביאו להרס), לבין המעשים שהם נחלת כלל האנושות או שראוי כי יהפכו לנחלת כלל האנושות (בעיקר הנחיות רפואיות, אך גם מעשים המושתתים על יסודות מדעיים, וכדומה).

לאחר הקדמה זו, מבהיר הרב כי מעשים אלו, המובאים תחת הכותרת הכללית "דרכי האמורי", הם למעשה ביטויים פנימיים לתודעות תת-הכרתיות של הלאום, המכונה בדברי חז"ל "האמורי". לאום זה (ש**אינו** מזוהה עם העם האמורי הקדום), מאופיין במעין קונפליקט בין הרצון לחיות, לבין הרצון להחריב. קונפליקט זה טבוע בתודעה הקולקטיבית ה"אמורית", שתוצאתו: פחד מן החיים (פחד זה מתבטא במעשים, כדוגמת המובאים לעיל).

חכמים שאסרו עשייה של מעשים אלו, רצו למנוע מהעם היהודי להיגרר לאותן תחושות ותודעות תת-הכרתיות בעייתיות. העם היהודי האמון על "קדושת החיים", דבר המתבטא בין היתר ב"כבוד הבריות", "צער בעלי חיים", "בל תשחית", ועוד כהנה רבות (כולן דוגמאות לחשיבות שמייחסים לחי ולקיים), עלול להדרדר למצב של שחיתות מוסרית עקב אימוץ מעשים המביאים איתם תודעות הרסניות.

## ראו גם
* חוקות הגויים
* סגולה (מאגיה)

## קישורים חיצוניים
* 
* חוקות הגויים באתר ויקיטקסט
* דרכי האמורי באתר עולמות
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:אמונות טפלות
קטגוריה:פרשת קדושים
קטגוריה:איסורי עבודה זרה
439

## אירועים
* ליקיניה אודוקסיה, אשת הקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי זוכה לתואר "אוגוסטה" אחרי לידת ביתה אודוקיה

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
תאודוריד הראשון

**תאודוריד הראשון**, המכונה לעיתים גם **תאודוריק הראשון** (לפני 400–451) היה מלך הויזיגותים בין השנים 418 ו-451. תאודוריד היה כנראה בנו הבלתי חוקי של אלאריק, מייסד שושלת בלתה וירש בשנת 418 את כס המלך ואליה.

למרות שלטונו ארוך השנים, רק מעט ידוע על תאודוריד. יורדנס מספר כי היה מתון באופיו, נבון ונמרץ. בתקופתו, הושלם יישובם של הוויזיגותים באקוויטניה והורחב תחום שלטונם לאזורים בספרד. הוא ניסה להרחיב את שלטונו גם במזרח, כדי להשתלט על רצועת החוף בואה איטליה והטיל מצור על ארל בשנת 427. בעקבות כישלון המצור, נחתם הסכם בין רומא לוויזיגותים שהגביל את שלטונם לשטחים שניתנו להם באקוויטניה, אך העניק להם ככל הנראה הכרה רשמית למחצה בעצמאותם.

מאמץ נוסף של הוויזיגותים תחת תאודוריד להתפשט נרשם בשנת 436, כאשר תאודוריד שם מצור על נרבונה. המצור הוסר על ידי ליטוריוס, שהיה כנראה המגיסטר מיליטום של רומא בגאליה. שלוש שנים אחרי כן שם ליטוריוס מצור על טולוז, עיר מושבו של תאודוריד, הובס ונלקח בשבי. אוויטוס, הפרפקט הפראיטוריאני של רומא בגאליה, הביא לחתימת הסכם שלום.

שמו של תאודוריד עולה פעם נוספת בהקשר לנישואי הונריק, בנו של מלך הוונדלים גאיזריק לאאודוקיה בתו הבכורה של הקיסר ולנטיניאנוס השלישי. הנישואים היו חלק מההסכם שרקח פלביוס אאטיוס, האיש החזק ברומא, עם הוונדלים באפריקה. הבעיה הייתה שהונריק היה נשוי לבתו של תאודוריד. עובדה זו לא מנעה מגאיזריק לחתום על ההסכם. הוא האשים את בתו של תאודוריד שזממה להרעילו, העניש אותה בכריתת אפה ואוזניה ושלח אותה כך בחזרה לאביה. משמעות המעשה הייתה כמובן איבת עולם בין הממלכות. תאודוריק השיא זמן לא רב אחרי כן בת אחרת לרקיאר, מלך הסואבים (449).

תאודוריד הצטרף לקואליציית השבטים הגרמאנים שנלחמה לצד הרומים ואאטיוס בקרב במישורים הקטאלונים נגד אטילה ההוני. יורדנס מספר שהוא שלח ארבעה מבניו חזרה ונלחם בקרב עם בניו הבכורים, תוריסמונד ותאודוריד. יורדנס מספר שני סיפורים שונים על מותו: לפי אחד, הוא נפל מסוסו בעת שרכב לעודד את צבאו ונרמס על ידי חייליו. אחרים אומרים שמת מחניתו של אנדאג האוסטרוגותי, שנלחם עם אטילה. גילו במותו היה "שיבה טובה", לפי יורדנס.

תאודוריד היה נשוי לארקליה ארכיבה קרליאבה ואמאלאברגה מן האוסטרוגותים. היו לו לפחות שישה בנים, שכמה מהם הפכו ליורשיו, ומספר לא ידוע של בנות (לפחות שתיים מוזכרות).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שושלת בלתה
קטגוריה:ילידי 393
קטגוריה:נפטרים ב-451
מוזיאון פיקאסו (פריז)

ממוזער|250px|אוטל סאלה
**מוזיאון פיקאסו** (בצרפתית: **Musée Picasso**) הוא מוזיאון באזור המארה שברובע השלישי של פריז בצרפת. המוזיאון ממוקם ב"אוטל סאלה" (Hotel Salé) ברחוב תוריניי (rue de Thorigny).
המוזיאון כולל למעלה מ-3,000 יצירות אמנות של פבלו פיקאסו, לרבות ציורים, רישומים, איורים, פסלים וכן תמונות על חיי האמן.
הציורים מוצגים בסדר כרונולוגי, תוך הצגת האירועים שאירעו בכל תקופה ותקופה בחייו של האומן, אירועים היסטוריים שאירעו באותה תקופה, והשפעתם על עבודתו של האומן. כמו כן מציג המוזיאון יצירות של בני תקופתו של פיקאסו, ובהן יצירות של סזאן ומאטיס, תוך הצגת ההשפעות ההדדיות בין היצירות.

## היסטוריה של המבנה
המבנה בו מצוי כיום המוזיאון נבנה בין השנים 1656 ו-1659 עבור פייר אובר (Pierre Aubert) הלורד של פונטניי (Fontenay). עושרו של אובר מקורו בהיותו של גובה מס מלח – ועל שם המס קרוי המבנה – "בית המלח" – "אוטל סאלה" Hôtel Salé. האדריכל שתכנן את הבניין היה ז'אן בולייה (Jean Boullier), הידוע גם בשם ז'אן לה בורג' (Jean de Bourges), והמבנה נחשב לאחד הבניינים ההיסטוריים היפים ביותר ברובע המארה.

במהלך השנים החליף המבנה בעלים מספר רב של פעמים. בין היתר היה המבנה בבעלות שגרירות הרפובליקה של ונציה (1671), המארשל של וילרוי, במהלך המהפכה הצרפתית הוחרם המבנה והפך לרכוש השלטונות, ובשנת 1815 הפך המבנה לבית ספר העירוני לאמנות (municipal École des Métiers d'Art) בו למד גם בלזק. בשנת 1964 נירכש על ידי העיר פאריס ובשנת 1986 קיבל מעמד של מבנה לשימור. בין השנים 1974–1980 שוחזר המבנה על ידי ברנר ויטרי (Bernard Vitry) וברנר פונקוורני (Bernard Fonquernie).

המבנה נבחר לשמש כמוזיאון המציג את יצירות פיקאסו לאחר תחרות שבה נבדק למה ישמש המבנה.

## הקמת המוזיאון
בשנת 1968 נחקק בצרפת חוק המתיר ליורשים לשלם את מס הירושה באמצעות חפצי אמנות – כל עוד מדובר בחפצי אמנות הנחשבים חלק מהמורשת התרבותית של צרפת. חפצי האמנות אושרו על ידי דומיניק בוזו, האוצר של המוזיאונים הלאומיים של צרפת. כפי שפיקאסו עצמו נהג לומר "אני הוא האספן הגדול ביותר של פיקאסו בעולם" – ובאוספיו הצטברו אלפי חפצי אמנות מיצירותיו הוא.
במוזיאון פיקאסו למעלה מ-3,000 יצירות אמנות של פיקאסו הכוללים ציורים, רישומים, כלי קרמיקה ופסלים, בנוסף היו באוספי פיקאסו מספר יצירות של סזאן, דגה, רוסו, סוראט, דה קיריקו ומאטיס, וכן מספר רב של פסלים פרימיטיביים מרחבי העולם.

## תצוגות המוזיאון
ליצירות האמנות של פיקאסו נלווה מידע רב על התקופה ועל יחס התקופה ליצירות – כך למשל, לצד תמונות של פיקאסו משנות ה-50 מוצגים קריקטורות של התקופה המציגות את יחס אנשי התקופה (השלילי בדרך כלל) ליצירות.
היצירות מוצגות בסדר כרונולוגי, ולצידן תמונות של פיקאסו עצמו ושל הליך היצירה של היצירות. כמו כן מנסה המוזיאון להראות את ההקשר בין חייו האישיים של פיקאסו ליצירות.
כך לדוגמה, מציג המוזיאון איך השפיעה לידתה של נכדתו של פיקאסו על יצירותיו שהפכו פחות אבסטרקטיות לאחר הלידה.

בקומה השנייה של המוזיאון ישנו שטח לתצוגות זמניות, והקומה השלישית מיועדת למשרדי המוזיאון ולספריה.

## ראו גם
* פבלו פיקאסו

## קישורים חיצוניים

* 

פיקאסו
פיקאסו
קטגוריה:הרובע השלישי של פריז
קטגוריה:פבלו פיקאסו
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
פיקאסו
דמינית

**דמינית** (Damin) הייתה שפת פולחן סודית לה נחשפו רק גברים משבט הלרדיל באוסטרליה שעברו טקס חניכה. במהלך טקס החניכה גברים לאחר גיל ההתבגרות עברו מילה ולאחר מכן למדו שפת סימנים שהפכה במשך שנה לאמצעי היחיד שלהם לתקשר עם סביבתם. לאחר מכן על מנת לעבור לשלב הבא עברו הגברים פיום שופכה ורק אז למדו את השפה הדמינית. כיום טקסי חניכה אלו אינם מתבצעים עוד, השפה הדמינית אינה מדוברת ואף השפה הלרדילית מאוימת על ידי החלפתה באנגלית.

הדמינית היא השפה היחידה מחוץ לאפריקה שהשתמשה בעיצורים מצוצים כחלק ממאגר הפונמות שלה וכמו כן קיימים בה צלילים שאינם קיימים באף שפה אחרת בעולם. אוצר המילים הדמיני מצומצם ומכיל 250 שורשים לכל היותר המוטים לפי מערכת הנטייה של הלרדילית, כאשר כל שורש מייצג משמעות כללית ולא ספציפית המקבילה לקבוצה של מילים ספציפיות רבות בשפה הלרדילית. גברים שעברו טקס חניכה דיברו בדמינית באירועים פולחניים אך גם בחיי היומיום לצד השפה הלרדילית כמו במסעות ציד ורכילויות.

קטגוריה:אבוריג'ינים
קטגוריה:שפות נכחדות
מהומות גורדון

**מהומות גורדון** (Gordon Riots) היו מהומות אלימות בלונדון, בירת בריטניה במהלך השבוע הראשון של חודש יוני 1780.

לורד ג'ורג' גורדון, על שמו קרויים המאורעות, היה לורד (חבר בפרלמנט הבריטי), בנו של דוכס סקוטי וככל הנראה גם מעורער בנפשו (מאוחר יותר בחייו הוא התגייר והפך ליהודי שומר מצוות, מעשה שהוביל להחרמתו בידי הכנסייה). בעת המהומות, גורדון ראה לעצמו משימה להנהיג תנועת התנגדות כנגד הנצרות הקתולית והאפיפיור מחד, וממשלתו של הלורד נורת' בבריטניה מאידך.

גורדון זעם כשנודע לו שלקתולים בבריטניה ניתנה הקלה בחוק בדמות סילוק הסעיפים הדתיים משבועת הנאמנות שנדרשה ממגויסים לצבא. בעקבות כך החל גורדון לאגד ולשלהב את פועלי הדחק בשכונות העוני של לונדון כנגד הקתולים.

ב-2 ביוני 1780 נשא נאום בעניין בפרלמנט, נאומו כלל קריאה לחוסר סובלנות דתית בכלל ולביטול החוק בפרט. במהלך הנאום התגודד בחוץ המון תומכיו שזכה למספר שילהובים שהגיעו מצדו של גורדון. ההמון החל להשתולל ולחולל מהומות בכל רחבי לונדון. המהומות כללו ביזה והצתות של מבנים. ההתקפה כוונה נגד הקתולים וכמה אנשי שלטון לא אהודים. כמו כן היה שחרור כללי של אסירים מכמה בתי כלא. ההמון הוכנע לבסוף על ידי גדודי אזרחים-מתנדבים שהחזירו את המצב לקדמותו במחיר של 285 הרוגים, כ-200 פצועים ו-450 עצורים.

ההיסטוריון פרנקלין פורד טוען שהמהומות הביאו בסופו של דבר, בשילוב גורמים אחרים, לנטישת הניסיון להנהגת רפורמות ליברליות על ידי חברי הפרלמנט. פורד טוען שלמרות שהמהומות לא היו קשורות ישירות לניסיונות הרפורמה של חברי הפרלמנט, הם הביאו לחשש שכל דיון בנושא רפורמיסטי עלול להיות מסוכן, שכן האלימות המהפכנית, שממנה ביקשו חברי הפרלמנט להימנע, מבעבעת מתחת לפני השטח.

חסידי תזת עידן המהפכות (בתוכם ההיסטוריון ז'אק גודשו) רואים במהומות גורדון חלק ממכלול המהפכות שפקדו את אירופה בסוף המאה השמונה עשרה ורואים באירוע מרד עממי שלא רק על בסיס דתי.

מהומות גורדון מתוארות ברומן ההיסטורי של צ'ארלס דיקנס **"בארנבי רודג'"** (Barnaby Rudge).

## לקריאה נוספת

* De Castro, John Paul: The Gordon riots. London: H. Milford, Oxford University Press, 1926
* Hibbert, Christopher: King mob: the story of Lord George Gordon and the riots of 1780. London: Longmans, Green & Co., 1958)

* פרנקלין פורד (1970), **אירופה [[1780]]–[[1830]]**, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה.

## קישורים חיצוניים

* מחקר על המשפטים שנערכו לפורעים 
* מהומות גורדון באנציקלופדיה הקתולית 
* הטקסט המלא של הרומן בארנבי רודג' מתוך אתר המוקדש לצ'ארלס דיקנס (אנגלית)

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לונדון: היסטוריה
קטגוריה:יחסי דת ומדינה
גורדון
קטגוריה:אנגליה: נצרות
יאיר שפרינצק

**יאיר שפּרינצַק** (8 בנובמבר 1911 – 6 בספטמבר 1999) היה כימאי ופוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת בכנסת ה-12.

## ביוגרפיה
נולד בארץ ישראל לחנה וליוסף שפרינצק, שהיה יושב ראש הכנסת הראשון. בצעירותו גדל בנווה צדק ואהב לשחק כדורגל בחולות. למד ב בירושלים, ולאחר מכן למד כימיה באוניברסיטה החופשית של בריסל. במאי 1940 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית. כיהן כחוקר בכיר במחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן, ומטעמה שהה בתחילת שנת 1954 בארצות הברית למשך מספר חודשים. בהמשך היה ראש המחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן. בשנת 1963 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב. במחקריו התמקד בתחום ההתפלה. היה מתומכיו הראשונים של אלכסנדר זרחין בשנות ה-50, נאבק כדי שהמדינה תממן הקמת מתקן בשיטתו של זרחין ובשנת 1965 שימש יו"ר הוועד הציבורי למען הקמת מתקן זרחין להמתקת מי ים.

שפרינצק היה חבר הנהלת התנועה למען ארץ ישראל השלמה, כתב מאמרים נגד נוסחת "שטחים תמורת שלום" והשתתף בהפגנות למען ההתנחלויות. היה חבר במוסדות "לע"ם", ממתנגדי הסכם השלום בין ישראל ומצרים וממקימי "התחיה" בשנת 1979. הוא פרש מהתחייה לאחר שחברי הכנסת שלה נכנסו לממשלתו של בגין שפינה את סיני. בשנת 1988 נבחר לכנסת ה-12 מטעם מפלגת מולדת שהטיפה לטרנספר.

שפרינצק נכנס לכנסת בגיל 77, והחזיק בתואר חבר הכנסת המבוגר ביותר שנכנס לראשונה לכנסת, עד לבחירתו של רפי איתן ממפלגת גיל שנכנס לכנסת ה-17 בגיל 79. מתוקף היותו זקן חברי הכנסת ה-12, היה שפרינצק היושב-ראש הזמני של המליאה עד לבחירתו של דב שילנסקי כיושב-ראש קבוע. שפרינצק ניסה להתחמק מהתפקיד של "זקן חברי הכנסת" וטען שהוא בן 66 בלבד, אולם לאחר בירורים התעקשו במזכירות הכנסת על גילו האמיתי. נאום הפתיחה שלו כלל תמיכה ברעיון הטרנספר וגרר קריאות ביניים רמות מספסלי השמאל.

הוא לא התמודד ב וסיים את כהונתו בכנסת ביולי 1992. הוא נפטר שבע שנים אחר כך, בגיל 87, ונקבר ברחובות.

## משפחה
במשך למעלה מ-60 שנה היה נשוי לשלומית, נכדתה של בתיה מקוב, ולהם ארבעה ילדים. המשפחה התגוררה ברחובות. בנו, אדיב, הוא בעל תואר שלישי בפיזיקה גרעינית ניסיונית ממכון ויצמן ובשנות התשעים היה סמנכ"ל החברה הממשלתית לשירותי איכות הסביבה.

## קישורים חיצוניים

* 
* השקר הפלסטיני והשתיקה הישראלית / יאיר שפרינצק
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי התנועה למען ארץ ישראל השלמה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפלגת מולדת
קטגוריה:מדענים חברי הכנסת
קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה החופשית של בריסל (1834–1969)
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: כימיה
יאיר
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:זקני חברי הכנסת
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי מחקר ואקדמיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
בוטושאן (מחוז)

**מחוז בוטושאן** (ברומנית: **Judeţ Botoşani**) הוא מחוז בצפון רומניה בצפון - מערב החלק של חבל מולדובה הנמצא בשליטת רומניה. בירת המחוז היא העיר בוטושאן. הפעילות החקלאית כוללת גידול דגנים וגידול בעלי חיים.

## היסטוריה
במאות ה-14–18 בשטח המחוז בוטושאן של ימינו היו שתי יחידות מנהליות שנקראו "צינוט": הצינוט דורוהוי והצינוט חרלאו. הצינוט חרלאו תועד לראשונה בתעודה שהונפקה על ידי השליט יוגה הפיסח -Iuga Ologul אישם בין 2 ביולי 1398 ל-28 בנובמבר 1399. במסמך הבויאר בעל המקום נקרא "ברליה מחרלאו", והיה אחד מחברי מועצת השליט.

הצינוט דורוהוי מוזכר לראשונה ב־6 באוקטובר 1407 בתעודה שהוצאה בעיר לבוב על ידי בויארים מולדבים שחידשו את שבועת הנאמנות כלפי מלך פולין, ולדיסלב השני יגיילו. ביניהם מוזכר בויאר בשם "מיכאיל מדורוהוי".
הצינוט בוטושאן תועד לראשונה בפנקס גביות של מס הגושטינה (מס החזירים) בשנת 1757.
צינוט זה נוצר בעקבות הידרדרות הצינוט חרלאו ועלייה בחשיבות העיר בוטושאן והוא סיפח לעצמו הרבה משטחי הצינוט חרלאו לשעבר. האבדות בטירטוריה שפגעו בנסיכות מולדובה ב-1775 וב-1812 הביאו לשינויים חדשים בגבולות הצינוט.
ב-1834 עברה מולדובה רפורמה מנהלית והוקמו לראשונה המחוזות בוטושאן ודורוהוי. ב-1938 בעקבות רפורמה מנהלית, המחוז דורוהוי סופח לצינוט סוצ'אבה ובוטושאן היה לחלק מהצינוט פרוט. ב-1944 בוטלו ה"צינוטים" והחל מ-1950 בוטלו המחוזות בוטושאן ודורוהוי והוחלפו ב"אזור בוטושאן". אזור זה שרד לא הרבה זמן מכיוון שהחל מ-1952 הוא סופח לאזור יאשי וב-1956 הועבר לאזור סוצ'אבה.
ב-1968 עם רפורמת ביטול ה"אזורים" הוקם מחדש המחוז בוטושאן עם הבירה בעיר בוטושאן. נקבעו 66 כפרים גדולים ("קומונה") 3 ערים (דאראבאן, דורוהוי וסאבן) ורשות עירונית (מוניציפיו) אחת .

## גאוגרפיה
מחוז בוטושאן ממוקם בין הנהרות סירט ופרוט, בחלק הצפון-מזרחי של רומניה, וגובל באוקראינה בצפון וברפובליקת מולדובה במזרח. שני הנהרות מתנקזים דרומית-מזרחית. למחוז יש גבולות ממערב ומדרום עם מחוזות סוצ'אבה ויאשי בהתאמה. השטח הכולל של המחוז הוא 4,986 קמ"ר (1,925 מייל רבוע), המהווה 2.1% מהשטח הרומני. תבליט המחוז הוא מישור גבוה, בין העמקים של הסירט והפרוט, לבין נהר ג'יג'יה. למחוז בוטושאן יש אקלים ממוזג, המושפע ממסת האוויר המזרחי של היבשת.

### מחוזות שכנים
* ברפובליקת מולדובה במזרח - מחוז אדינץ
* מחוז סוצ'אבה במערב
* באוקראינה בצפון - מחוז צ'רנוביץ
* מחוז יאשי בדרום

## דמוגרפיה
נכון ל-31 באוקטובר 2011, היו במחוז בוטושאן 412,626 תושבים וצפיפות האוכלוסין הייתה 83/קמ"ר. להלן ההתפתחות הדמוגרפית:

### הרכב אתני
* רומנים - 94.1%
* צוענים - 1%
* אוקראינים - 0.2%
* ליפובנים - 0.1%
* אחרים - 0.1%
* מוצא אתני לא ידוע - 4.6%

## פוליטיקה
מועצת מחוז בוטושאן, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-32 נציגים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:

## חלוקה מנהלית
במחוז בוטושאני יש 2 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 5 ערים ו-71 כפרים גדולים (קומונות):
### רשויות עירוניות (מוני'יציפי)
* בוטושאן - עיר הבירה של המחוז: אוכלוסייה: 
* דורוהוי

### ערים
* בוטושאן Botoşani
* דורוהוי Dorohoi
* דאראבאן Darabani
* שטפנשט Ştefăneşti
* סבן Săveni
* בוצ'צ'ה Bucecea

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רומניה: מחוזות
קטגוריה:בוקובינה
בזוקה (כלי נגינה)

**בזוקה** הוא  כלי נגינה עממי, גרסה מוקדמת של הטרומבון, עם מנעד נמוך יותר אך רחב יותר ממנו. חלל הנשיפה של הכלי הוא צינור שעליו יושב צינור רחב יותר שהנגן יכול להזיזו קדימה ואחורה, וכך הוא משנה את אורך הבזוקה כדי להפיק את תווים שונים.
הבזוקה הגיעה לתודעת הציבור בשנות ה-30 על ידי קומיקאי הרדיו האמריקאי בוב ברנס, שייתכן שהמציא את הכלי 20 שנה קודם לכן. על הבזוקה ניגן גם מוזיקאי הג'אז נון ג'ונסון (Noone Johnson).

## נקראים על שמו
* נשק נגד טנקים שהוכנס לשימוש במהלך מלחמת העולם השנייה, אותו מצאו החיילים דומה לכלי הנגינה.
* יש טענות, לפיהן מסטיק בזוקה, לדברי החברה המייצרת אותו, חברת טופס, קרוי גם הוא על שם כלי נגינה זה. לפי טענות אחרות, מקור שמו של המסטיק אינו ברור בכלל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי נשיפה ממתכת
יאוטסו

**יאוטסו** (ביפנית: **八百津**) היא עיירה בחלק הדרום מזרחי של מחוז גיפו שבמרכז יפן.
## גאוגרפיה
יאוטסו שוכנת על גדותיו של נהר הקיסו שמוצאו באלפים היפניים באזור מחוז נגנו והנשפך לאוקיינוס השקט בסמוך לעיר נאגויה. חלקה המרכזי של יאוטסו שוכן בעמק המוקף בהרים משלושה צידיו. חלקים נוספים של העיר שוכנים בהרים שמסביב. יאוטסו היא עיירה שהזמן קפא בה, מוקפת שדות אורז רבים (כמו באזורים כפריים אחרים ביפן) ומתגאה בשלוש מבשלות סאקה וקו ייחודי של עוגיות חיטה המיוחדות רק לה.

יאוטסו ידועה גם בתור עיר הולדתו של צ'יאונה סוגיהארה. אחר פרסום הספר "ויזות לחיים", שנכתב על ידי רעייתו של סוגיהארה, נודע גם בעיר על מעשיו ומועצת העיר החליטה להקים פארק לזכרו. שמו של הפארק הוא 人道の丘-Jindou no oka, "גבעת האנושיות" ובו אנדרטאות והיכל הזיכרון של צ'יאונה סוגיהארה. המוזיאון נחנך בשנת 2000 וביקרו כבר למעלה מ־100 אלף מבקרים, ביניהם ישראלים רבים. עם זאת, בראיון טלוויזיה ברשת צ'ובו ניפון ברודקסטינג (CBC) הועלתה טענה על ידי נינו של סוגיהארה כי סביו-רבו נולד בעיירה קוזוצ'י שבעיר מינו.

מ־1996, משתתפת יאוטסו בפרויקט JET של משרד החוץ היפני ובמסגרתו מעסיקה ישראלי דובר יפנית בתפקיד "מתאם ליחסים בינלאומיים".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:צ'ובו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1889== הערות שוליים ==
אדי מלך המסטולים

**אדי מלך המסטולים** הוא ספר מאת אסתר שטרייט-וורצל, שיצא לאור בהוצאת "עמיחי" בשנת 1998. 

הספר מתאר בלשון ריאליסטית בוטה את הידרדרותו לסמים של נער בשם אדי.

## עלילת הספר
אדי (אדוארד) לוי נולד לשני הורים נרקומנים וגדל ביפו. בהיותו בן שנתיים עזב אביו את הבית, ואמו שלא מצאה דרך להשיג את מנת הסם שלה הדרדרה לזנות.

כאשר אדי הגיע לגיל חינוך, ולאחר שהפריע ללקוחותיה של אמו שושנה, החליטה אמו למסור אותו לפנימייה בכפר הבדיוני מגדיאל שם נחשף לעולם הפשע. כאשר היה בן 12 אמו החליטה לקחתו חזרה הביתה ואז החל להיות בלדר לסמים ואף מכור, בצוותא עם חבריו לשכונה.
פעמים רבות מצא את עצמו חסר בית ובבית מעצר תל אביב.
בשנים אלו גר ונעצר ביחד עם חבריו לתא יקי ועומרי אשר הכירם משחר נעוריו.
צד האור היחידי של אדי הייתה נערה בשם ענת שבה התאהב.
ענת החלה בניסיונות לגומלו מההרואין, ולאחר שהכה אותה נמרצות במהלך קריז, נטשה אותו בהיותה הרה.
חברו של אדי, יקי, החל במערכת יחסים אינטימית עם אמו, שושנה, למרות שלפי אדי "הייתה יכולה להיות אמא שלו", ואדי נקרע בדילמה, בין אהבת חבר, לדאגה לאמו.

אדי נעצר בתקופה זו, ונשלח למכון גמילה בכפר הבדיוני "נווה יונתן" שבגלבוע, כאשר הוא לא ידע מה עלה בגורל ילדו שלא ראה, וחברו עומרי.

קטגוריה:ספרים ישראליים
אדי מלך המסטולים
אדי מלך המסטולים
קטגוריה:ספרי 1998
קטגוריה:ספרי הוצאת עמיחי
ציוד היקפי

**ציוד היקפי** הוא חלק של מחשב השונה מליבת המחשב, הכוללת את לוח האם, המעבד והזיכרון. ככלל, הציוד ההיקפי משמש לקלט ופלט, לדוגמה: כונן תקליטורים, מקלדת, מסך, עכבר, מדפסת, סורק, מיקרופון, רמקול, מצלמת אינטרנט, מודם, צורב ועוד.

במחשב אישי ציוד היקפי יכול להיות בתוך מארז המחשב וגם מחוצה לו. במחשבים גדולים יותר הציוד ההיקפי נפרד ממארז המחשב.

ציוד זה יהיה מחובר למחשב באמצעות כבלים (USB ,HDMI) או באופן אלחוטי (WI- FI, BLUETOOTH)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חומרה
שבתאי קלמנוביץ'

**שבתאי קלמנוביץ**' (ברוסית: **Шабтай Калманович**; בליטאית: **Šabtajus Henrikovičius Kalmanovičius**; 18 בדצמבר 1947 – 2 בנובמבר 2009) היה איש עסקים יהודי-סובייטי, שריגל בישראל למען ברית המועצות והקג"ב.

## ביוגרפיה
שבתאי קלמנוביץ' נולד להורים יהודים בקובנה שבברית המועצות (כיום בליטא). למד הנדסת כימיה וגויס לצבא האדום בתום לימודיו. בעקבות הפיכתם של הוריו למסורבי עלייה, הציע לו הקג"ב לשמש כסוכן בתמורה לקבל אישורי הגירה מברית המועצות. הוא נאות להצעה ועלה עם משפחתו לישראל ב-1971.

משהגיע קלמנוביץ' לישראל השתלב בפעילות במחלקה לעולים של מפלגת העבודה. כך התאפשר לו להשיג מידע על פעילות לשכת הקשר ליהודי ברית המועצות שלימים תהפוך לנתיב. גם כשפרש ממפלגת העבודה המשיך במגוון פעילויות פוליטיות ועסקיות. בין השאר היה יד ימינו ועוזרו הפרלמנטרי של שמואל פלאטו-שרון, שנבחר לכנסת ב-1977.

באותה תקופה, התעשר מעסקים שונים, לאו דווקא כאלו הקשורים למלאכת הריגול. קלמנוביץ' הצליח לרקום קשרים עם דמויות פוליטיות באפריקה, והיטיב עם עצמו ועם מקורביו. התמחותו הייתה בעסקאות חליפין בין ברית המועצות לבין ארצות אפריקה. קלמנוביץ' הסכים לסייע לשב"כ ולמסור מידע על המתרחש מאחורי מסך הברזל, אולם השב"כ לא ידע שבו בזמן מוסר המסייע שלהם מידע לסובייטים.

באמצע שנות ה-80, החלו עסקיו לקרוס. הוא נעצר מחוץ לישראל באשמות כלכליות שונות. באותה תקופה, הגיע מידע לשירות הביטחון הכללי מאיש קג"ב שערק לארצות הברית על שיתוף פעולה לא כשר שלו עם ברית המועצות.

בסוף 1987 נעצר קלמנוביץ', נחקר והודה. הוא הורשע במגע עם סוכן זר על סמך הודאתו, שכן לא היו ראיות רבות לאשמה. הוא נידון לתשע שנות מאסר, אך שוחרר אחרי חמש שנים וחצי, בשל תלונותיו על מצב בריאות רופף, וגם בזכות העובדה שעשה שימוש בקשריו כדי לסייע לרון ארד, בזמן שזה היה מוחזק בידי ארגון אמל.

בשנת 1999 זכה לאות הוקרה מנשיא ליטא, על זכיית קבוצת הכדורסל שמימן, ז'לגיריס קובנה, באליפות היורוליג. במהלך שנות האלפיים, הגיע קלמנוביץ' לרמלה ושימש בתחילה כספונסר של קבוצת אליצור רמלה, ולאחר תקופה מסוימת עבר להחזיק בבעלות על הקבוצה. כמו כן, כיהן קלמנוביץ' כנשיא קבוצת הנשים של ספרטק מוסקבה.

בתחילת 2008 הופיע בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "פעם בחיים" המשודרת בלוויין כמארחן של השחקנית מיטל דוהן והדוגמנית ומגישת הטלוויזיה, מורן אטיאס, בעולם האלפיון העליון ברוסיה.

## חיים אישיים
בשנים האחרונות לחייו התגורר במוסקבה והיה איש עסקים אמיד. ב-2 בנובמבר 2009 נורה קלמנוביץ' למוות במרכז מוסקבה על ידי אלמונים שפתחו באש מנשק אוטומטי בעת שהיה במכוניתו.הוא נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. ביוני 2019, קרוב ל-10 שנים לאחר שנרצח, נעצר "המוח" מאחורי הרצח.

היה נשוי שלוש פעמים, והוא אב לארבעה ילדים. מרעייתו הראשונה, טטיאנה, נולדה הבת ליאת. מרעייתו השנייה, אנסטסיה, נולדה הבת דניאלה ומרעייתו השלישית, אנה ארחיפובה, נולדו שני בנים.

## לקריאה נוספת
* יוסי מלמן ואיתן הבר, **המרגלים**, הוצאת משכל, 2002, עמ' 308–324.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* ריאיון עם שבתאי קלמנוביץ', ידיעות אחרונות

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שריגלו למען ברית המועצות
קטגוריה:מרגלים שפעלו בישראל
קטגוריה:סוכנים כפולים
קטגוריה:מרגלים יהודים
קטגוריה:בעלי קבוצות כדורסל בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראלים שהורשעו במגע עם סוכן זר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
איש הקציר

**איש הקציר** (אנגלית: **Reaper Man**) הוא האחד עשר בסדרת ספרי "עולם הדיסק" של טרי פראצ'ט והשני בתת-סדרת הספרים העוסקת בדמותו של "מוות", דמות על-טבעית של מלאך המוות בעלת אישיות.

בספר זה מוות זוכה לחיים אחרי שהוא מפוטר מעבודתו על ידי משגיחי המציאות. בזמן שהוא לומד על החיים דרך עבודה כקוצר בחווה שכוחת אל, החוסר במוות יוצר בעיות רבות בעולם הדיסק, ומחליפו מתגלה כרודן שלא יודע לבצע את מלאכתו כראוי. בינתיים, וינדל פונס – מכשף שאמור למות אך נותר אל-מת בשל המחסור במוות – נלחם מול נחיל טפילים שמאיים להשתלט על אנק-מורפורק.

## עלילה

הספר עוסק ב**[[מוות (עולם הדיסק)|מוות]]**, ישות אתנומורפית על-טבעית בדמות שלד עם גלימה שחורה וחרמש, שאחראי על המוות בעולם הדיסק ולוקח את נשמות האנשים אחרי מותם. המשגיחים של המציאות (The Auditors), רוחות חסרות אישיות העובדות בשירותו של המרחב-והזמן עזראל, מחליטים שיש לפטר את מוות מעבודתו מאחר שפיתח אישיות וחיבה כלפי בני התמותה. מוות מוחה על פיטוריו אך נאלץ לקבלם. הוא מקבל שעון חול וזמן קצוב לחיות, לפני שימות כאשר המוות החדש יבוא לקחת אותו.

בחייו החדשים, מוצא מוות עבודה בחווה נידחת בהרי הרמטופ ("רמת איל"). חקלאית זקנה בשם רנטה פליטוורת' מעסיקה זר גבוה ומסתורי בשם **ביל דלת** (במקור: Bill Door) המתגלה כמומחה בעבודת הקצירה באמצעות חרמש.

בינתיים, בכרך הסואן וההומה של אנק-מורפורק, דברים מתחילים לצאת מכלל שליטה בעקבות המחסור במוות שייקח את נשמותיהם של אלה שחייהם כבר תמו. כוח החיים חוזר לארץ וגורם לגופות, חפצים ואף קללות לקום לתחייה. המכשף הזקן, וינדל פונס, שהיה אמור למות בשיבה טובה (המכשפים האשפים יודעים מתי ימותו וזוכים לביקור אישי ממוות) חוזר לחיים בתור זומבי וחרף מאמציהם של חבריו המכשפים - לא מצליח לנוח על משכבו בשלום. הוא פוגש חבורת מפלצות ואל-מתים, שהוקמה על ידי פעיל לזכויות המתים (רג נעל), ואיתם הוא יוצא לחקור את תעלומת עגלות הברזל המסתוריות שגונבות חפצים ואנשים מהעיר ומושכות אותם אל עבר מבנה מסתורי העשוי זכוכית ושיש (פארודיה על קניונים מודרניים).

בינתיים, יומו של ביל דלת קרב, אחרי שהקריב את חייו על מנת להציל ילדה קטנה, ומסתבר לו שהוא אינו רוצה למות. רנטה, המתוודעת לזהותו האמיתית, עוזרת לו להכין את עצמו למאבק נגד המוות החדש. מוות - שמלא בחימה וסלידה מדרכו של יורשו החובש כתר, חובב דרמה וחסר כל חמלה אנושית - מחליט לקחת על עצמו מחדש את התפקיד ולסדר את כל הבלאגן שנוצר. לשם כך, עליו להביס את המוות החדש והמקצרה האוטומטית של סימנל, ולטפל במשגיחים של המציאות.

## קישורים חיצוניים
* 

*הערות עבור "איש הקציר"
*ציטוטים מ"איש הקציר"

קטגוריה:ספרי עולם הדיסק
קטגוריה:ספרי 1991
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
פצצת כדור פורח

שמאל|ממוזער|250px|פצצת כדור פורח יפנית
250px|ממוזער|שמאל|אנדרטת מיצ'ל לנספים בהתפוצצות פצצת הכדור הפורח באורגון
**פצצת כדור פורח** (ביפנית: 風船爆弾; פירוש מילולי: "פצצה הנישאת על ידי הרוח" או "פצצה הנשלחת על ידי הרוח"; נקרא גם "**פצצות** **פו-גו**") היא כדור פורח ממולא מימן, שנשא מטען 15 ק"ג חומר נפץ, ושימש את האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה לשם תקיפה של ארצות הברית היבשתית. פצצות כדור פורח פותחו ויוצרו במעבדת נובוריטו שבקווסאקי בפיקודו של גנרל סויושי קוסאבה שנעזר במדען הראשי של המכון רב-סרן טאיג'י טקאדה.

קוטרו של הכדור הפורח היה כעשרה מטרים. פצצות הכדור הפורח נשלחו לאוויר מאתרים בחופו המזרחי של האי הונשו, הוא האי המרכזי של יפן, ונישאו על כנפי זרמי הסילון לעבר ארצות הברית. 

הפצצות הראשונות שולחו ב-3 בנובמבר 1944 והאחרונות באפריל 1945. היפנים שלחו כ-9,000 פצצות כאלה וקיוו שלפחות 10% מהכדורים הפורחים יגיעו ליעדם. הפצצות נחתו ב-17 מדינות כמו אלסקה, קליפורניה, אורגון, יוטה ועוד. רוב הפצצות נחתו בשטחים פתוחים או בים ללא נזק. הצנזורה בארצות הברית מנעה מהפרסום על פצצות אלה כדי לא להפיץ בהלה בעוד שהתקשורת ביפן דווחה על עשרת אלפים נפגעים אמריקאיים.

## הפצצה היפנית באורגון
ב־5 במאי 1945 יצא הכומר ארצ'י מיצ'ל עם אשתו אלסי שהייתה בהיריון ועם חמישה נערים מקהילתו לפיקניק סמוך ללייקוויו, אורגון. כשהיה עסוק בהכנת האוכל נכנסו אלסי והנערים ליער סמוך וצעקו לעומתו כי  מצאו כדור פורח מוזר. הוא הזהיר אותם לא לגעת אך לשווא. הפיצוץ התרחש כשהם ניסו לגרור אותו ואלסי וחמשת הנערים נהרגו במקום. הרוגים אלו היו, ככל הידוע, הקורבנות היחידים של מתקפת "פצצות הכדור הפורח" והאנשים היחידים שנהרגו על אדמת ארצות הברית היבשתית כתוצאה ישירה של התקפת אויב במלחמת העולם השנייה.

במקום האסון הוקמה אנדרטה עליה נכתבו שמותיהם וכן כי "זה המקום היחידי ביבשת אמריקה בו נגרם מוות כתוצאה מפעולת אויב במלחמת העולם השנייה".

מיצ'ל נישא בשנית ועבר לשמש ככומר בהודו סין שם נחטף על ידי הוייט קונג ב-1962 וגורלו לא נודע עד היום.

## ראו גם
* מבצע אאוטוורד
* בלון תבערה

## לקריאה נוספת
*ג'יילס מילטון:הערות שוליים מרתקות מן ההיסטוריה, עמד' 219 -222, הוצאת כתר, 2017

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשק במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:זירת אסיה והאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה
כדור פורח
קטגוריה:ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:כדורים פורחים: שימושים צבאיים
אלפונסו מרטינס דה טולדו

**אלפונסו מרטינס דה טולדו** (בספרדית: **Alfonso Martínez de Toledo**; מכונה גם **Arcipreste de Talavera**, כלומר **הכומר של טלברה** 1398 – 1470) היה סופר ספרדי.

## ביוגרפיה
אלפונסו מרטינס נולד בטולדו שבספרד. הוא התחנך בבית ספר נוצרי, ובשנים 1415–1436 שימש ככומר בקתדרלה שבטולדו. בשנת 1436 התמנה לכהונה כנסייתית גבוהה בטאלורה. 

יצירתו העיקרית היא "העורב, או דחיית האהבה החולנית", אשר את חיבורה סיים בשנת 1438, אך יצאה לאור רק בשנת 1498. החיבור מצטיין בראייה ריאליסטית ובסגנון עממי, ומסגרתו הכללית היא המסגרת האסקטית המסורתית. שניים מבין ארבעת חלקיה הם מעין פרשנות סאטירית על החיים.

אלפונסו מרטינז כתב גם את "מצפה הכרוניקות", ועוד שני ספרי הגיוגרפיה על הקדושים אילדפונס ואיסידורוס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:ילידי 1398
קטגוריה:נפטרים ב-1470
מלנזיה

**מֶלַנֶזיה** (אנגלית: Melanesia; מיוונית: אי שחור) היא קבוצת איים באוקיינוס השקט מצפון-מזרח ליבשת אוסטרליה. משמעות השם ביוונית "האיים השחורים", והם נקראים כך בגלל צבע העור הכהה של תושבי המקום.

רוב האיים הם איי אלמוגים טרופיים שעליהם צומחים בעיקר צמחי קוקוס. האיים חמים ולחים יותר מהאיים שממזרח להם.

האיים פזורים על פני שטח של כ-940,000 קמ"ר, ונחלקים בין ארבע מדינות עצמאיות: פיג'י, איי שלמה, פפואה גינאה החדשה, וונואטו. כן נמצאות בהם קלדוניה החדשה השייכת לצרפת ואיריאן המערבית (איריאן ג'יה) השייכת לאינדונזיה ונמצאת על אותו אי עם פפואה גינאה החדשה, האי גינאה החדשה.
תושבי המקום, המלנזים, הגיעו לאזור לפני 20,000 שנים בערך מדרום מזרח אסיה, אך המשיכו להגיע וליישב את האיים עוד שנים רבות לאחר מכן.

המלנזים, בדומה לתושבי פפואה ולאבוריג'ינים באוסטרליה, חולקים בין 4 ל-6 אחוזים מהגנום שלהם עם האדם הדניסובי, כתוצאה מכך שאבותיהם הפרה-היסטוריים התרבו עם מין האדם הקדום.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:אוקיאניה: איים
קטגוריה:האזור האוסטרלי
כיב (פירושונים)

**כִּיב** הוא שם כולל למספר סוגים של פצעים פתוחים ברקמות שונות בגוף.
לאטינים

שמאל|ממוזער|250px|אזור מושבם של הלאטינים
**הלאטינים** ("תושבי הארץ הנרחבת") הם תושבי אזור לאטיום ב בלאטיום שבמרכז חצי האי האפניני, אשר התפשטו ברחבי איטליה. הם התאפיינו במנהגים דומים ובשפה משותפת. בין הלאטינים נכללו גם הרומאים.

## היסטוריה

### מוצא
מוצא הלאטינים אינו ברור, אך ההנחה הרווחת היא שהשבטים הידועים בתור לאטינים היו מיזוג של אוכלוסיית לאטיום בתקופת האבן ובתקופת הברונזה, עם מהגרים הודו אירופיים שחדרו למרכז איטליה במהלך תקופת הברזל. המהגרים החדשים השליטו את לשונם על האוכלוסייה המקומית, לשון שהייתה שונה מניבים איטלקים אחרים, ולימים הניב הרומי שלה התפתח לשפה הלטינית.

### חברה
כבר בתקופה מוקדמת בהיסטוריה גילו הלאטינים התנהגות של חברה שבטית מלוכדת. בין השאר הם דיברו באותה לשון, קיימו מנהגים דומים, שמרו על קשרים הדוקים ואיפשרו מעבר חופשי ברחבי לאטיום לכל בני הקהילות הלאטיניות. החברה הלאטינית הקדומה הורכבה ממספר רב של כפרי רועים ואיכרים שהיו פזורים ברחבי לאטיום. לפי דיוניסיוס מהליקרנאסוס ופליניוס הזקן מספר הכפרים הללו הגיע לכ-70 קהילות. ללאטינים היה כנראה פולחן דתי משותף, שבמרכזו היו מקדש דיאנה באריקיה, מקדשים של יופיטר לאטיאריס בהר אלבה, ומקדשים של ונוס בלאווינים וארדאה.

### הברית הלטינית
במחצית השנייה של המאה ה-6 לפנה"ס התגבשה "הברית הלטינית", בצל האיום האטרוסקי מהצפון. ברית זו הייתה מבוססת על בריתות דתיות ישנות, ונועדה לגבש את הלאטינים במאבקיהם בכובש האטרוסקי. במשך הזמן פחת מספר היישובים הלאטינים הקטנים, כאשר חלקם התפתחו לערי מדינה וחלקם ננטשו. ערי המדינה הישנות והחדשות הלכו והתחזקו, כשהראשונה בהן הייתה רומא. הישות המדינית של הלאטינים הייתה כבר מגובשת לקראת סוף המאה ה-6 לפנה"ס, עם שבירת ההגמוניה של רומא בלאטיום, במקביל לנפילת המלוכה הרומית. ברית הלטינים ניתקה עצמה מרומא, מה שהביא ב-496 לפנה"ס 
(לפי המסורת הרומית) לעימות צבאי ששיאו היה קרב רגילוס בין הרומים ללטינים, קרב שהסתיים ללא הכרעה ברורה. בעקבות הקרב חתמו הצדדים על "הסכם קסיוס" שקבע את מעמדם של הלטינים ביחס לרומא לאורך המאה ה-5 וה-4 לפנה"ס. לפי ההסכם הלטינים קיבלו מעמד של בני ברית שווים לרומא, החולקים איתה שלל ועוזרים לה במלחמותיה. במקביל קיבלו הלטינים גם זכויות מסחר ונישואין, שעלו על זכויותיהם הרגילות של בני בריתה של רומא. במהלך המאות ה-5 וה-4 לפנה"ס היו הלטינים בני ברית שותפים לרומא במאבקיה במרכז איטליה, ואף נהנו מכיבושיה בזה שהקימו מושבות מחוץ לשטחי לאטיום. במקביל, חל תהליך הדרגתי של התחזקות רומא בלאטיום - על חשבון הלטינים עצמם. התפתחות זו גרמה לחיכוכים רבים ולבסוף לפריצת המלחמה הלטינית, שהסתיימה בניצחון רומאי מכריע ב-338 לפנה"ס והביא לפירוק הברית הלטינית. מעמדם המדיני העצמאי של הלטינים נשחק ונעלם, וחלק גדול מהקהילות הלטיניות נבלעו באוכלוסייה הרומית.

### הרפובליקה הרומית
המושג לאטינים החל לשנות את משמעותו ממושג אתני למושג משפטי במאה השלישית לפנה"ס. מושג חדש, זכויות הלאטינים ("Ius latii") החל להשתרש ברחבי תחום שליטתה של הרפובליקה הרומית. ערים ואנשים יחידים שהחזיקו בזכויות אלה נהנו, בנוסף לזכויות החיתון והמסחר שהוזכרו קודם, גם בזכות הגירה לרומא וקבלת אזרחות מלאה.

לאחר מלחמת האיטלקים ברומא בשנים 91 לפנה"ס – 88 לפנה"ס קיבלו רוב הקהילות באיטליה זכויות אזרח רומיות מלאות, והמושג לאטינים כעם איבד כל חשיבות. הלאטינים התמזגו כמעט לחלוטין עם הרומאים, וזכויותיהם היו קיימות רק בפרובינקיות הרומיות.

## ראו גם
* לאטיום
* הברית הלטינית
* לאציו

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איטליה: העת העתיקה
קטגוריה:עמים קדומים