אנטוניוס וקלאופטרה (בארבר)

**אנטוניוס וקלאופטרה** (**Antonio e Cleopatra**), אופוס 40, היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין האמריקאי סמואל בארבר. לליברית, המבוססת על הטרגדיה של שייקספיר: אנטוניוס וקלאופטרה. בוימה על ידי פרנקו זפירלי ומשתמשת אך ורק בטקסטים המקוריים של שייקספיר.

## היסטוריה של הביצועים
האופרה עלתה לראשונה ב-16 בספטמבר 1966, והוזמנה לרגל פתיחת בית האופרה המטרופוליטן החדש במרכז לינקולן לאמנויות הבמה בניו יורק. לאחר בכורה שלא צלחה, האופרה עברה שינוי נרחב על ידי בארבר וג'אן קרלו מנוטי בהופעה שבוצעה לראשונה בשנת 1975.

בבכורה העולמית, שהייתה גם פתיחת בית האופרה המטרופוליטן החדש בלינקולן סנטר, לא חסכו בהוצאות, כאשר הצוות היצירתי, כולל זפירלי עצמו, שביים ועיצב את ההפקה. הצוות כלל את הכוריאוגרף המהפכני אלווין איילי, המנצח תומאס שיפרס וצוות זמרים מהשורה הראשונה בראשות ליאונטיין פרייס בתפקיד קלאופטרה. זפירלי, שדחס את טקסט חמש המערכות של שייקספיר ליותר מארבעים סצנות לשלוש מערכות בשלוש שעות, שמר על חלק ניכר מהסגנון המדובר של הטרגדיה המקורית. התפאורה והתלבושות היו מורכבים; צוות השחקנים היה עצום, כולל 22 סולנים, מקהלה מלאה, עשרות ניצבים ולהקת רקדנים של 400 אמנים על הבמה. עם זאת, תוך ניצול מהיר של מגבלות הטכנולוגיה המתקדמת של בית האופרה החדש, ההפקה הענקית לא הייתה בעייתית. שגיאה טכנית במהלך החזרה הראשונה שברה את הבמה המסתובבת החדשה של התיאטרון, מה שחייב את כל ההפקה להיבנות מחדש עם אלמנטים במתיים ניידים. פירמידה הידראולית גדולה של פלדה, פליז ואלומיניום שלטה על הבמה, עם דפנות מתקפלות שפצעו את פרייס במהלך החזרה הגנרלית.

האופרה התקבלה בצורה גרועה על ידי העיתונות ועם התלהבות מועטה מצד הציבור. בין הסיבות שניתנו לחוסר הצלחתה של האופרה היו "הפקה נפוחה עם מנגנונים טכניים בעייתיים, תלבושות ראוותניות, במה עמוסה ועיתונות קשובה יתר על המידה לזוהר החברתי של האירוע". פחות חביבה, הבכורה של 1966 תוארה בדיעבד כ"הפקה נוראית ... הערב נרשם בדברי ימי האופרה כמדד לוולגריות והגזמה מוגזמת. הפרטיטורה של מר בארבר, כפי שגילינו מחשיפה מאוחרת יותר לקטעים מתוקנים בקונצרט ובתקליטים, הייתה במידה רבה קורבן תמים של הפיאסקו הכללי". האופרה הוסרה מהרפרטואר של המטרופוליטן לאחר שמונה ההופעות הראשונות של ההפקה. שידור הרדיו של הבכורה, שנשמע לעיתים רחוקות לאחר שידורה הראשוני, יצא לאור בשנת 2016, לציון 50 שנה לבכורה.

מאוחר יותר, בארבר שינה את האופרה, עם תיקונים של הטקסט על ידי ג'אן-קרלו מנוטי, שותפו של בארבר והליבריסט של האופרה הראשונה שלו, "ונסה*"*. גרסה זו הוצגה בבכורה בניצוחו של מנוטי במרכז האופרה האמריקאי ג'וליארד ב-6 בפברואר 1975. הבכורה האירופית שלה הייתה בשנת 1980 בגרסה קונצרטית בתיאטרון שאנז אליזה, פריז, כחלק מ"עונה לירית של רדיו צרפת" תחת מנהלו המוזיקלי, ז'אן-פייר מרטי. היו הפקות נוספות בפסטיבל ספולטו ארצות הברית ובפסטיבל דיי דוא מונדי בספולטו, איטליה, בשנת 1983, ובאופרה הלירית של שיקגו בשנת 1991.

ברבר הכין סוויטה קונצרטית של אריות מקלאופטרה בשם "שתי סצנות מ'אנטוניוס וקלאופטרה'", שהועלתה בבכורה על ידי פרייס בוושינגטון הבירה עם התזמורת הסימפונית הלאומית ב-24 בפברואר 1968. היצירה הפכה ליצירה קונצרטית ידועה לתזמורת וסופרן.

## תפקידים

## הקלטות
קיימות שתי הקלטות מסחריות שלמות של האופרה (אחת של בכורת הגרסה המקורית, השנייה של הגרסה המחודשת), וכן שתי סצנות שבוצעו על ידי ליאונטיין פרייס.
* סמואל ברבר: שתי סצנות מתוך אנתוניוס וקלאופטרה, אופוס 40 ["תן לי קצת מוזיקה" ו"תן לי את גלימתי"], נוקסוויל: קיץ 1915, אופוס 24. ליאונטיין פרייס, סופרן; התזמורת הפילהרמוניה החדשה, תומאס סכיפרס, מנצח, הוקלט 1–2 ביוני 1968 (הקלטה על תקליט סטריאו LP, RCA Red Seal LSC-3062, 1969).
* אנטוניוס וקלאופטרה (מהדורה מלאה 1975). אסתר הינדס, סופרן, ג'פרי וולס, בס; תזמורת פסטיבל ספולטו ומקהלת ווסטמינסטר (ג'וזף פלומרפלט, מנצח מקהלה), כריסטיאן בדאה, מנצח. הוקלט במהלך פסטיבל יום השנה המאוחד בספולטו, איטליה, 1983 (סט סטריאו של 2 תקליטורים, שיאי עולם חדשים NW 322/23/24-2, 1984)
* אנטוניוס וקלאופטרה, רדיו האופרה המטרופוליטנית, שידור הבכורה העולמית (מהדורה מקורית) מ-16 בספטמבר 1966. ליאונטין פרייס, סופרן, ג'סטינו דיאז, בס; התזמורת והמקהלה של האופרה המטרופוליטנית, מנצח תומאס סכיפרס. חלק מהאוסף "עונה ראשונה: הופעות מטרופוליטן יוצאות דופן משנת 1966–67", 2016 (וורנר קלאסיקס)

## לקריאה נוספת
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אופרות באנגלית