שיאן JH-7

[ממוזער|מטוס JH-7A על ה[מסלול טיסה|מסלול בבסיס חיל האוויר צ'ליאבינסק שאגול]]
ה-**שיאן JH-7** (בסינית מפושטת: **歼轰-7**; בכתב סיני: **殲轟-7**; בפין-יין: jiān hōng qī – מפציץ קרב) הוא מטוס קרב-מפציץ דו-מנועי סיני, דו-מושבי, בשירות חיל האוויר הימי של צבא השחרור העממי (PLANAF) וחיל האוויר של צבא השחרור העממי (PLAAF). המטוס מיוצר על ידי תאגיד התעשייה המטוסים של שיאן (XAC); העיצוב פותח עם מכון 603 (לימים מכון התכנון והמחקר של שיאן).

ה-JH-7 נכנס לשירות ב-PLANAF בשנת 1994. ה-JH-7A נכנס לשירות בחיל האוויר של צבא השחרור העממי בשנת 2004.

## היסטוריה והתפתחות
### שיאן JH-7
בתחילת שנות ה-70, סין החלה בתוכנית להחלפת ה-נאנצ'אנג Q-5 עבור חיל האוויר המלכותי הפלילי והפלילי הימי. ההצעה של XAC בנובמבר 1977 הייתה למטוס גדול דו-מושבי. גרסה עבור כל משתמש קצה – המפציץ הטקטי H-7 עבור חיל האוויר המלכותי הפלילי ומפציץ הקרב JH-7 עבור חיל האוויר המלכותי הפלילי – כדי להתאים לדרישות השונות. עד 1980, XAC עדיין ניסתה למצוא בסיס מקובל עבור שניהם. התוכנית החלה לקבל עדיפות נמוכה יותר. מלחמת פוקלנד חידשה את העניין במטוס קרב ימי; בנובמבר 1982, ה-JH-7 הפך למוקד הפיתוח העיקרי, כאשר ה-H-7 בוטל בסופו של דבר. בשנת 1983, נבחרה מטוס הטורבו-מאוורר רולס-רויס RB.168 Spey Mk 202 – שיוצר ברישיון כ-WS-9 – כתחנת הכוח על פני ה-WS-6 המקומי; תוכנית הפיתוח של האחרון נכשלה.

חמישה אבות טיפוס, מנגנון ניסוי סטטי נבנו, ו-12 או 18 מטוסי טרום-ייצור יוצרו עד 1992. כולם הונעו על ידי ה-Spey עקב בעיות עם ה-WS-9. האב טיפוס הרביעי התרסק בשנת 1995 או 1996 עקב כשל במנוע. מערכת בקרת ה-Fly-by-Wire של המטוס, KF-1, נבדקה על שניאנג JJ-6 משופר.

הטיסה הראשונה התרחשה ב-14 בדצמבר 1988; היא הסתיימה בנחיתת חירום לאחר שרטט השבית את המכשור. הטיסה העל-קולית הראשונה הייתה ב-17 בנובמבר 1989. ניסויי האש החיה עם טיל הנ"מ YJ-8 התרחשו בשנת 1996. כושר הפעולה הראשוני הושג בשנת 1994 כאשר מטוסי טרום-ייצור נכנסו לשירות חיל האוויר המלכותי של ארצות הברית (PLANAF), והמטוס קיבל את תעודת הסוג שלו בשנת 1998.

ייצור מלא התעכב עקב בעיות מתמשכות עם ה-WS-9. רולס-רויס סייעה לחברת Liming Aero Engines בשנים 1997–1998. XAC שקלה להחליף את המנוע ב-Lyulka AL-31F או ב-Snecma M53, אבל לא החליפה כדי למנוע עיכובים נוספים. אספקת מטוסי הייצור החלה בשנת 2001. העיכובים גרמו לחיל האוויר המלכותי של ארצות הברית להזמין את הסוחוי Su-30.

### JH-7A
ממוזער|שיאן JH-7A
כאשר צבא השחרור העממי בחן את תפקידם העתידי של כוחות האוויר, הוא זיהה צורך ביכולת אוויר-קרקע מדויקת. JH-7 משופר, ה-JH-7A, תוכנן כדי לעמוד בדרישה זו. המתכננים הכלליים וסגני המתכננים הכלליים של ה-JH-7A היו טאנג צ'אנג-הונג (唐长红) וו ג'יאקין (吴介琴) בהתאמה.

ל-JH-7A היה גוף מטוס קל וחזק יותר מאשר ל-JH-7, מה שאפשר למטוס החדש יותר לשאת עומס תחמושת מרבי של 9,000 ק"ג. בחיל האוויר הפלילי, הדבר אפשר נשיאת ארבעה טילי YJ-81 נגד ספינות, בהשוואה לשניים ב-JH-7.

ה-JH-7A מצויד בכוונת קסדה (HMS) סינית מקומית לצורך הערכה, וה-HMS הנבדק פותח על ידי קבוצת Xi'an Optronics, חברה ב-Northern Electro-Optic Co. Ltd, חברת בת בבעלות מלאה של נורינקו, וה-HMS ב-JH-7A פותח מה-HMS המסוקים שיוצר על ידי אותה חברה, ולכן לשניהם רכיבים משותפים רבים. ה-HMS שנבדק ב-JH-7A תואם לטילי אוויר-אוויר/קרקע, והוא תואם גם לחיישנים מוטסים כמו מכ"מים ואלקטרואופטיקה כך שהחיישנים משועבדים ל-HMS, מה שמאפשר מעקב מהיר וכוונון של הנשק. תא הטייס של ה-JH-7A עדיין שומר על כמה מחווני חוגה מסורתיים בעלי פונקציה אחת, אך ישנם שני תצוגות צבעוניות גדולות בעלות צג גביש רב-תכליתי שיכולות להיות מונוכרום אם הטייסים יבחרו בכך. שדרוגים נוספים של ה-JH-7 כוללים: החלפת משבש רעשים מסוג 960-2 ב-BM/KJ-8605, החלפת מד גובה מכ"ם מסוג 265A במד גובה מכ"ם מסוג 271, מערכת בקרת טיסה דיגיטלית לחלוטין מסוג fly-by-wire, ובנוסף, מכ"ם מוטס מסוג 232H הוחלף במכ"ם דופלר JL-10A, המאפשר ל-JH-7A לירות פצצות מונחות לייזר וטילי נגד קרינה Kh-31P. מטוסי ה-JH-7 הקיימים שודרגו עם אלקטרוניקה של ה-JH-7A. שתי נקודות קשיחות נוספות הגדילו את המספר הכולל ל-6 מ-4 המקוריים, ושמשה קדמית בעלת מקשה אחת החליפה את השמשה המקורית בעלת שלושת החלקים.

ה-JH-7A היה המטוס הסיני הראשון שהשתמש בתכנון ללא נייר, והתוכנה בה נעשה שימוש הייתה CATIA V5.
ממוזער|JH-7A במוזיאון הצבאי של בייג'ינג במהלך התערוכה "חיילינו אל השמש"
גרסת ה-JH-7AII הייתה בשירות בשנת 2019.

## היסטוריה מבצעית
ב-19 באוגוסט 1992, מטוס JH-7 ביצע נחיתת חירום לאחר שההגה נפל בגובה של 5,000 מטרים במהלך טיסת ניסוי. הואנג בינגשין, הטייס, סירב להשליך את מטען ארבעת הטילים החיים ולנטוש את המטוס, ובמקום זאת השתמש בדחף דיפרנציאלי משני המנועים כדי לחזור לשדה התעופה. צמיג ימין התפוצץ בעת הנחיתה והמטוס נעצר באמצעות מצנח.

מטוס ה-JH-7A נכנס לשירות בחיל האוויר המלכותי הפלילי (PLANAF) בתחילת 2004.

## תאונות
הטיסה הראשונה של אב הטיפוס JH-7 ב-14 בדצמבר 1988, בה טס הואנג בינגשין, הסתיימה בנחיתת חירום. לוח המחוונים הושבת עקב רעידות מנוע חזקות לקראת סוף הטיסה, והמטוס נחת בשלום ללא מכשור.
ממוזער|שני JH-7A בבסיס צ'ליאבינסק שאגול
ב-8 ביוני 1991, אב טיפוס של JH-7 החל לפתע לדלוף דלק בקצב גבוה. לו ג'ון (卢军), טייס ניסוי סיני שאומן ברוסיה, הצליח לבצע נחיתת חירום בטוחה כאשר עתודת הדלק ירדה לקצת יותר מ-30 ליטר. שלוש שנים לאחר מכן, ב-4 באפריל 1994, אב טיפוס של JH-7 התרסק במהלך טיסת ניסוי, והרג את לו. ב-1995 או 1996, האב טיפוס הרביעי התרסק לאחר כשל מנוע; שני אנשי הצוות נהרגו.

ב-5 ביוני 2014, מטוס JH-7 התרסק במהלך משימת אימון ביי-וו, במחוז ג'ג'יאנג.

ב-22 בדצמבר 2014, מטוס JH-7 התרסק ליד העיר ויינאן במחוז שאאנשי, בנסיבות לא ידועות. לפחות שני אנשים נהרגו בהתרסקות.

ב-22 באוקטובר 2016, מטוס JH-7 התרסק בליוג'ואו, במחוז גואנגשי. על פי תמונות שפורסמו ברשתות החברתיות, הטייסים נפלו מהמטוס.

ב-18 במאי 2019, מטוס JH-7 התרסק בעיירה גאוקון, באזור העיר וייהאי, במחוז שאנדונג.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת סין
קטגוריה:מטוסי קרב של צבא השחרור העממי
קטגוריה:מטוסי שיאן