ג'ולי ניקסון אייזנהאואר

**ג'ולי ניקסון אייזנהאואר** (באנגלית: **Julie Nixon Eisenhower**; נולדה ב-5 ביולי 1948) היא סופרת אמריקאית ובתם הצעירה של נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון ורעייתו, פט ניקסון. בעלה, דייוויד, הוא נכדם של נשיא ארצות הברית לשעבר דווייט ד. אייזנהאואר ואשתו, מיימי אייזנהאואר.

היא נולדה בוושינגטון הבירה בשנת 1948, בזמן שאביה היה חבר קונגרס, ג'ולי ואחותה הגדולה, טרישיה ניקסון קוקס, גדלו לעיני הציבור. אביה נבחר לסנאטור אמריקאי מקליפורניה כשהייתה בת שנתיים וסגן נשיא ארצות הברית כשהייתה בת ארבע. נישואיה לדייוויד אייזנהאואר ב-1968 נתפסו כאיחוד בין שתיים מהמשפחות הפוליטיות הבולטות בארצות הברית.

לאורך כל הממשל של ניקסון (1969 עד 1974), ג'ולי עבדה כעוזרת העורכת המנהלת של *[[The Saturday Evening Post]]* כשהיא מחזיקה בתואר הלא רשמי "הבת הראשונה". היא זכתה לציון נרחב כאחת המגנים הקולניים והפעילים ביותר של אביה, ונקבעה כאחת מ"עשר הנשים הנערצות ביותר באמריקה" במשך ארבע שנים של שנות ה-70 על ידי קוראי המגזין *Good Housekeeping*. לאחר שאביה התפטר מהנשיאות ב-1974, היא כתבה ביוגרפיה של אמה, רב המכר של הניו יורק טיימס "פט ניקסון: הסיפור שלא סופר". היא ממשיכה לעסוק בעבודות התומכות במורשת הוריה ונמצאת במועצת המנהלים של קרן ריצ'רד ניקסון.

היא אם לשתי בנות, ג'ני אייזנהאואר ומלני קתרין אייזנהאואר, ובן, אלכס אייזנהאואר.

## ביוגרפיה
### ראשית חייה והשכלה
[ממוזער| ג'ולי ניקסון, אז בת 4, עם המועמד הרפובליקני ב[הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1952|בחירות לנשיאות משנת 1952, דווייט אייזנהאואר בנמל התעופה הלאומי של וושינגטון, כשהיא מוחזקת על ידי אביה, חברו למועמדותו לסגן הנשיא של אייזנהאואר, בספטמבר 1952, חודשיים לפני הבחירות לנשיאות ב-1952]]
ג'ולי ניקסון נולדה בבית החולים קולומביה לנשים בוושינגטון, בעוד אביה, ריצ'רד ניקסון, היה חבר קונגרס, אך חלק ניכר מילדותה עלה בקנה אחד עם כהונתו של אביה כסגן הנשיא של דווייט אייזנהאואר (1953–1961). היא נזכרה באביה כרומנטי, בעוד שאמה הייתה "מעשית ועמוקה". אמה ניסתה "להסתיר" אותה ואת אחותה מרוב הקריירה הפוליטית של אביה. בטקס ההשבעה השני שלו, הנשיא אייזנהאואר הציע לג'ולי בת השמונה בזמן שצילום צולם, להסתיר עין שחורה (שספגה בתאונת מזחלות) על ידי סיבוב ראשה. היא הפנתה את ראשה לכיוון דייוויד, מה שגרם להראות שהוא בהה ישירות בה. סבתה האנה ניקסון הייתה באה להשגיח עליה ובאחותה בכל פעם שהוריה נסעו. כילדה, אחת מחיות המחמד האהובות עליה הייתה קוקר ספניאל בשם צ'קרס, שתפסה מקום בולט באחד הנאומים המפורסמים ביותר של אביה, שנאמר במהלך מסע הבחירות שלו לשנת 1952 לסגן נשיא ארצות הברית.

בזמן שאביה היה סגן נשיא, היא למדה בבית הספר הפרטי Sidwell Friends בוושינגטון, יחד עם אחותה טרישה. לאחר שאביה הפסיד בבחירות לנשיאות של 1960 לג'ון פיצג'רלד קנדי, ג'ולי הרגישה "מוכה" מהתוצאות וחשה שהקולות "נגנבו".

לאחר שאביה הפסיד בהתמודדות לנשיאות ב-1960, חזרה המשפחה לקליפורניה, שם התמודד אביה ללא הצלחה על תפקיד המושל ב-1962. בני הזוג ניקסון עברו לעיר ניו יורק לאחר המירוץ למושלות, וג'ולי למדה במכללת סמית' לאחר סיום לימודיה בבית הספר צ'אפין. היא קיבלה תואר שני בחינוך מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה ב-1971. כשהייתה בסמית', דייוויד אייזנהאואר, נכדו של הנשיא דווייט אייזנהאואר, למד במכללת אמהרסט הסמוכה. ג'ולי ודייוויד הוזמנו שניהם לנאום במועדון הנשים הרפובליקני של האדלי. למועדון נודע שהשניים נמצאים במרחק של שבעה קילומטרים בלבד, והזמין אותם להיות דוברים. הם דנו בהזמנות ושניהם בחרו לסרב, אבל נפגשו שוב כשדייוויד ביקר את ג'ולי עם שותפו לדירה מאמהרסט ולקח אותה וחבר לגלידה. דייוויד הרהר: "הייתי שבור, השותף שלי שכח את הארנק שלו. הבנות שילמו".

### נישואים
[ממוזער| ג'ולי ו[דייוויד אייזנהאואר, שניהם בני 23, באפריל 1971]]
[ממוזער| ג'ולי ודייוויד אייזנהאואר בעת דיג בקי ביסקיין, [פלורידה, במאי 1971]]
היא החלה לצאת עם דייוויד אייזנהאואר בסתיו 1966 כששניהם היו סטודנטים טריים במכללת סמית' ובמכללת אמהרסט, בהתאמה. הם התארסו שנה לאחר מכן. גם ג'ולי וגם דייוויד אמרו שלמיימי אייזנהאואר היה חלק מרכזי במערכת היחסים שלהם. בשנת 1966 במהלך הלוויה של ריימונד פיטקרן, חבר של בני הזוג ניקסון, הזכירה ג'ולי בפני מיימי שהיא תלמד במכללת סמית'. מיימי סיפרה לה על תוכניותיו של דייוויד ללכת למכללת אמהרסט, ועד מהרה התחילה לנסות לגרום לדייוויד להתקשר אליה.

בשנת 1966, ג'ולי ניקסון הוצגה לראשונה לחברה הגבוהה בנשף הבכורה הבינלאומי במלון וולדורף אסטוריה בניו יורק. דייוויד אייזנהאואר היה המלווה האזרחי שלה בנשף הבכורה הבינלאומי.

ג'ולי ודייוויד נישאו ב-22 בדצמבר 1968, לאחר שאביה נבחר לנשיא בבחירות לנשיאות של 1968, אך לפני שנכנס לתפקידו. בני הזוג החליטו שהם לא רוצים את הפרסום של חתונה בבית הלבן. הכומר נורמן וינסנט פייל כיהן בטקס הלא-דתי בכנסיית ה-Marble Collegiate בניו יורק.

בני הזוג עזבו את מסצ'וסטס בשנת 1970 כאשר השיעורים שלהם שם בוטלו לאחר הירי בקנט סטייט. לאחר שאביה התפטר מתפקידו, גרו השניים בקליפורניה ליד הוריה של ג'ולי ולאחר מכן בפרברי פילדלפיה. למשפחת אייזנהאואר שלושה ילדים: השחקנית ג'ני אליזבת (נולדה ב-15 באוגוסט 1978), אלכסנדר ריצ'רד (נולד ב-1980), ומלאני קתרין (נולדה ב-1984), מומחית לחיי ילדים במחלקה האונקולוגית בבית החולים לילדים של פילדלפיה.

### הבת הראשונה
[ממוזער| ג'ולי עם אביה ב[החדר הסגלגל|חדר הסגלגל בדצמבר 1971]]
[ממוזער| ג'ולי ואמה, הגברת הראשונה [פט ניקסון, עם הגברת הראשונה לשעבר מיימי אייזנהאואר בינואר 1973]]
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית של 1968, כשאביה היה המועמד הרפובליקני, החלה ג'ולי להרגיש שהיא לא מספיק פעילה בקמפיין של אביה ודאגה למה שהיא מאמינה שהפופולריות של יוברט האמפרי במכללת סמית', שהיא נכחה באותה עת. היא לקחה חלק פעיל בקמפיין שלו, ולחצה ידיים במשך שעות תוך כדי ברכה לאנשים. למרות שלא אהבה את הפרסום ושנאה לענות על "שאלות אישיות", היא עשתה כל שביכולתה כדי לעזור לאביה.

בזמן שאביה כיהן כנשיא (1969–1974), ג'ולי הפכה פעילה בבית הלבן כדוברת לענייני ילדים, איכות הסביבה וקשישים. היא ערכה סיורים לילדים נכים, מילאה את מקום אמה באירועים והתעניינה באופן פעיל במדיניות חוץ. היא וטרישה הוצבו כאחראים על קרוליין קנדי וג'ון קנדי ג'וניור, כאשר ביקרו בבית הלבן ב-1971. האחיות לקחו את משפחת קנדי הצעירה לסיור במעון הקודם שלהן, שכלל הליכה לחדרי השינה הישנים שלהן ולחדר הסגלגל.

בשנת 1971, כאשר דייוויד הוצב ב-USS אלבני שבסיסה במייפורט, פלורידה, הם עברו לקהילת החוף ג'קסונוויל באטלנטיק ביץ', פלורידה. היא נשכרה ללמד כיתה ג' בבית הספר היסודי אטלנטיק ביץ' החל מאותו הסתיו, אבל היא נאלצה להפסיק כששברה את הבוהן ממש לפני שהשיעורים התחילו. בני הזוג אייזנהאואר המשיכו לגור באטלנטיק ביץ' עד 1973, אפילו אירחו את הנשיא והגברת הראשונה בדירת המוסך שלהם על חוף הים בשדרת ביץ'.

מ-1973 עד 1975, היא שימשה כעוזרת עורכת מנהלת של ה-*Satherday Evening Post* ועזרה להקים חטיבת ספרים עבור Curtis Publishing Co., תאגיד האם שלה. בתקופה זו כתבה ג'ולי את הספר *Eye On Nixon*, המלא בתצלומים של הממשל הראשון של אביה.

לאחר החדשות על פריצת ווטרגייט והחשדות שהיא עלולה להגיע עד החדר הסגלגל, ג'ולי לקחה על עצמה את ניהול העיתונות בבית ומחוץ. העיתונאית נורה אפרון כתבה, "בחודשים מאז החלו הדיונים של ווטרגייט, היא [ג'ולי] הפכה עבור אביה... לגברת הראשונה בפועל אם לא למעשה".

כשהיא לוקחת על עצמה את "תפקיד הניסיון להסביר את אביה לעולם", ההגנה הפומבית של ג'ולי על אביה החלה בוולט דיסני וורלד ב-2 במאי 1973. היא נתנה בסך הכל 138 ראיונות ברחבי הארץ. ב-4 ביולי 1973 היא אמרה לשני עיתונאים שאביה שקל להתפטר בגלל ווטרגייט, אבל המשפחה דיברה עליו. ב-7 במאי 1974, ג'ולי ודייוויד נפגשו עם העיתונות בגן המזרחי של הבית הלבן. היא הודיעה שהנשיא מתכנן "... להוריד את זה חוקתית עד הסוף". קצת לפני הצהריים ב-9 באוגוסט 1974, ג'ולי עמדה מאחורי אביה בזמן שנשא את נאום הפרידה שלו לצוות הבית הלבן. מאוחר יותר היא אמרה שזה היה הרגע הכי קשה עבורו.

### החיים אחרי הבית הלבן
[ממוזער| אייזנהאואר שימשה כיו"ר תוכנית עמיתי הבית הלבן בממשל ג'ורג' בוש, בתמונה כאן עם הכיתה ב-2003 ב[אנאפוליס, מרילנד]]
[ממוזער| ג'ולי ניקסון אייזנהאואר מעניקה את פרס השירות המצטיין של מרכז ניקסון ל[מזכיר ההגנה של ארצות הברית|שר ההגנה האמריקני רוברט מ. גייטס בפברואר 2010]]
ג'ולי ודייוויד התיישבו בברווין, פנסילבניה, שם כתבה מספר ספרים, כולל "פט ניקסון: הסיפור שלא סופר" ו-*Going Home to Glory; A Moir of Life with Dwight D. Eisenhower*, שנכתב עם בעלה דייוויד אייזנהאואר. יש לה רקורד נרחב של שירות קהילתי ועניין מיוחד בנוער בסיכון. במשך למעלה מעשרים שנה היא כיהנה במועצת המנהלים של Jobs for America's Graduates, ארגון לאומי המסייע לצעירים לסיים את התיכון ולעבור לעבודה ראשונה. היא זכתה בתואר הבת המכובדת של פנסילבניה על תרומתה האזרחית. היא פעילה בקרן ריצ'רד ניקסון, יושבת במועצת המנהלים שלה. משנת 2002 עד 2006 היא הייתה יו"ר ועדת הנשיא למלגות הבית הלבן, תוכנית המטפחת מנהיגות בקרב הצעירים היוצאים מן הכלל במדינה.

יחד עם אחותה ואביה, היא הייתה עם אמה כשנפטרה מסרטן ריאות ב-22 ביוני 1993. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-26 ביוני 1993, היא השתתפה בטקס הלוויה של אמה בשטח ספריית ריצ'רד ניקסון ביורבה לינדה, קליפורניה. עשרה חודשים לאחר מכן, היא הייתה ליד מיטת אביה עם אחותה כאשר הוא מת. ג'ולי השתתפה בהלוויה ב-27 באפריל 1994. מותו של אביה הותיר אותה ואת אחותה עם רישומי יומנו, קלסרים וקלטות בין היתר.

היא הביעה סלידה מכמה עיבודים לנשיאות, ותייגה אותם כמעניקים לצופים צעירים "תחושה מעוותת של היסטוריה". זה התרחב לסרטו של אוליבר סטון ניקסון, עיבוד של הנשיאות של אביה. בתו של וולט דיסני, דיאן דיסני מילר, כתבה מכתב לג'ולי ולאחותה ואמרה כי סטון "ביצעה שירות רע למשפחתך, לנשיאות ולהיסטוריה האמריקאית".

ב-14 באפריל 1999, משרד ההגנה האמריקני עבר למנוע ממנה להופיע כדי להעיד במהלך מאבק משפטי בשאלה האם הממשלה הפדרלית תשלם לעיזבונו של אביה מיליונים המיועדים לספרייה והמוזיאון הנשיאותי של ריצ'רד ניקסון כפיצוי על מסמכים וקלטות שנתפסו כאשר התפטר.

בשנת 2001, היא הביעה עניין בהוצאת גופתו של צ'קרס, כלב שיוחס לקריירה של אביה כאשר פעל להיבחר כסגן הנשיא, שמת ב-1964. רצונה היה להעביר את השרידים לספרייה ולמוזיאון הנשיאותי של ניקסון.

היא ואחותה נקלעו למאבק משפטי על סכום מוערך של 19 מיליון דולר, שהשאיר בבה ריבוזו עבור קרן ספריית ריצ'רד ניקסון ו-Birthplace Foundation. בניגוד לרצונה של טרישה שהכסף יהיה בשליטת קבוצה המזוהה עם משפחתם, ג'ולי רצתה שהוא יהיה בשליטת מועצת המנהלים של הספרייה. על מתח היחסים שחוו השתיים במהלך הסכסוך, ג'ולי אמרה "אני חושבת שזה מאוד עצוב" והצהירה, "זה מאוד קורע לב כי אני מאוד אוהבת את אחותי". בסופו של דבר, התביעה הוכרעה לשביעות רצונם של שני הצדדים.

אחת משאיפותיה החמות ביותר של ג'ולי הייתה שספריית ניקסון תצטרף למערכת המנוהלת על ידי הארכיון הלאומי של הספריות הנשיאותיות:זה לא בסדר, נאבקים על הכסף. אבא שלי צריך להיות במערכת. כל עוד הוא בחוץ, היסטוריונים ימשיכו להסתכל עליו, אני מרגישה, באור שלילי יותר. תמיד תהיה שליליות, אבל הוא חייב להיות חלק מהרצף של הנשיאים.במידה רבה בשל התמיכה של ג'ולי אייזנהאואר, ספריית ניקסון הפכה לחלק ממערכת הארכיונים והרשומות הלאומי ביולי 2007.

למרות ההיסטוריה של משפחתה של תמיכה ברפובליקנים, ג'ולי תרמה 2,300 דולר לברק אובמה במרוץ הפריימריז הדמוקרטי נגד הילרי קלינטון ב-2008. היא תמכה במיט רומני ב-2012, המועמד הרפובליקני נגד הנשיא אובמה, ובדונלד טראמפ ב-2016 וב-2020.

ב-16 במרץ 2012, היא ואחותה הגיעו ליורבה לינדה, קליפורניה, כדי לחגוג את יום הולדתה ה-100 של אמם. ב-23 בנובמבר 2013, אייזנהאואר ובעלה פתחו תערוכת חג עבור ספריית ניקסון, שנשארה שם עד 5 בינואר 2014.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:ילדי נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בראון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
קטגוריה:משפחת אייזנהאואר