עין סיניא

**עין סיניא** (בערבית: **عين سينيا**) הוא כפר פלסטיני, הנמצא צפונית לרמאללה, כ-3 ק"מ מצפון לבית אל, ב"שטח B" שבשליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית. בכפר כ-750 תושבים מוסלמים, המתפרנסים בעיקר מחקלאות. בכפר גדלים עצי תות ואגוז מלך הנדירים יחסית באזור, בנוסף לעצי זית רבים. סביבת הכפר עשירה במעיינות ובאתר האינטרנט שלו נמנים 12 מעיינות.

בכפר התגלו שרידים מתקופות קדומות, ובהם מערת קבורה יהודית עם כתובת עברית, המתוארכת על ידי חוקרים לשלהי ימי בית שני. בראשית המאה ה-20 נעשה בכפר ניסיון התיישבות יהודית בראשות משפחת שרתוק, ובין בני המשפחה שחיו שם היה הנער משה שרת (לימים ראש ממשלת ישראל השני). ניסיון זה לא צלח, והמשפחה עברה לירושלים כעבור כשנתיים.

## אוכלוסייה
במקור משנת 1556 מוזכר הכפר כקטן בכפרים שבשליטת השייח' של בני זייד (بني زيد). במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכפר 114 איש, באותה שנה נבנה גם מבנה מסגד הכפר. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 59 בתים מיושבים ב-288 נפשות, מהם 13 נוצרים והשאר מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי הכפר כ-330 ושטחו נרשם כ-2,791 דונם, מתוכם 67 דונם של אדמה ציבורית.

חלק ניכר מהאוכלוסייה נמלט מהכפר בעקבות מלחמת ששת הימים (1967) ורק ב-1982 חזרה אוכלוסיית הכפר לגודלה בשנת 1945. במפקד שערכה הרשות הפלסטינית ב-1997 נמנו 553 תושבים, 52.3% מתוכם פליטים ממקומות אחרים ולא תושבים בעלי היסטוריה בכפר. ב-1998 הורחב ושופץ מבנה המסגד ונבנה צריח בגובה 15 מטרים. עשור מאוחר יותר נמנו 711 תושבים. בית הספר של הכפר, שנחנך ב-1960 משרת את יישובי הסביבה.

## ארכאולוגיה
הארכאולוג הצרפתי בן המאה ה-19, שארל קלרמון-גנו, זיהה את עין סיניא עם היישוב המקראי ישנה ועם איסנה המוזכרת אצל יוספוס, אך חוקרים מודרניים העדיפו לזהות את האתרים הללו במקום אחר: ח'רבת אל־בורן. 

סביב הכפר התגלו מערות קבורה חצובות בסלע. בשנת 1872 גילה החוקר האנגלי צ'ארלס פרדריק טירוויט-דרייק מערת קבורה חצובה ובה גלוסקמאות (ששברו תושבי המקום בחיפוש אחר אוצרות), ומעל פתחה חקוקה כתובת עברית. שארל קלרמון-גנו, שביקר במקום לאחר מכן, תיאר את פנים המערה כחדר קבורה בלתי סדיר שבו נעשה ניסיון ליצור גומחת קבורה בצד הימני, וציין כי בפנים נמצאו רק טבעת או צמיד קטן מנחושת, ללא עקבות לגלוסקמאות ששרידיהן נצפו בביקורו של דרייק. לדבריו, תושבי המקום סיפרו כי בשנים האחרונות נקברו במערה שני "הודים" (שככל הנראה היו דרווישים ממרכז אסיה), ועצמותיהם נראו עדיין בשכבת המילוי. קלרמון-גנו העתיק את הכתובת ופירש את תחילתה כ"חנניה בר אלעזר בר..."; סגנון האותיות הזכיר לו את כתובת בני חזיר בירושלים, ולפיכך הציע לתארך את הכתובת ואת הקבורה לשלהי ימי הבית השני.

עין סיניא מזוהה בדרך כלל עם הכפר הצלבני איינסינס (*Aineseins*), שהיה אחד מ-21 הכפרים שניתנו בידי המלך הצלבני גוטפריד כפייף לקאנונים של כנסיית הקבר. עם זאת, החוקר סי. אן. ג'ונס הציע בשנת 1939 שאיינסינס שכנה ליד תל בית שמש. חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (PEF), קלוד קונדר והוריישו קיצ'נר כתבו בשנת 1882 כי נראה שבעין סיניא שכן מבצר צלבני קטן, אולם דבר זה לא אומת במקורות מאוחרים יותר. בנוסף, קונדר וקיצ'נר מזכירים את הקבר בעל הכתובת העברית שנמצא במקום, וכן פתח שער מעוטר שלדעתם היה ממקור ערבי נוצרי.

## ניסיון ההתיישבות היהודית בכפר
[שמאל|ממוזער|250px|פרסומת לשמן של משפחת שרתוק בעין סיניא, עיתון [השקפה (כתב עת)|השקפה 1907]]
בשנת 1906 הגיעה לכפר משפחה יהודית ראשונה (ואחרונה) - משפחת שרתוק. יעקב שרתוק החליט אז לעלות שנית לארץ ישראל (לאחר שעלה אליה ב-1881 וחזר לרוסיה). עם העולים עמו נמנו אשתו פניה, חמשת ילדיו: רבקה (לימים אשת דב הוז), משה (לימים ראש ממשלת ישראל השני), עדה (לימים אשת אליהו גולומב), יהודה (לימים מלחין) וגאולה, אחותו גוטה ובעלה ברוך קטינסקי ואחיו זאב (וולודיה) ואשתו אנה.

סמוך לאחר עלייתם ארצה נודע לשרתוק שה"בֶּק" עיסמאיל אל-חוסייני (דודו של המופתי של ירושלים אמין אל-חוסייני), מחכיר את אחוזתו בכפר עין סיניא לרגל נסיעתו לפריז, והוא החליט לנסות להתיישב במקום, במקום בחדרה, כפי שהתכוון. בית האחוזה משמש כיום כמוזיאון הכפר.

שרתוק ו"שבטו" הגיעו לכפר, בהסכם חכירה לעשר שנים, והתיישבו בבית האחוזה הגדול אליו הביאו את ספרייתם העברית הענפה, ופסנתר כנף – הראשון שנראה בכפר הערבי. מטרתם הייתה לייסד התיישבות עברית, אך הם נותרו מתיישבים יהודים בודדים באזור. במסגרת האחוזה הייתה גם טחנת קמח, ששימשה מרכז אזורי לתושבי הסביבה שהיו באים לטחון את תבואתם. המשפחה הקימה גם בית בד במטרה לשווק שמן זית ליהודי ירושלים. מקור פרנסה נוסף היה עדר עזים, שאותו רעו הבנים משה ויהודה. חוויותיו של יהודה שרת במרעה וצלילי חלילי הרועים הערבים השתקפו לימים בשירים שהלחין.

יהודה למד ב"כותאב" (כעין "חדר" מוסלמי), ולאחר מכן הצטרף למשה שלמד בבית ספר כפרי בביר זית. עדה למדה בבית ספר של המיסיון באותו כפר. לבית הספר רכבו על חמור. בעין סיניא נולדה לגוטה וברוך קטינסקי בתם ציונה, לימים אשת פרופ' ארוין רבאו.

פעילים ציונים (בהם יצחק בן-צבי) עלו לרגל לבקר את המשפחה המוזרה ודיווחו:

תוחלתו של שרתוק להקים יישוב יהודי נכזבה; אף על פי שחיו חיים טובים ובטוחים בקרב הערבים, היה חינוך הילדים לקוי, ויהודים נוספים לא הגיעו. גם רווחי הטחנה וממכר השמן לא הצליחו לקיים את כל בני המשפחה, וב-1908 עזבו יעקב שרתוק ומשפחתו את עין סיניא אל ירושלים.

בחיבור שהגישה צעירת הבנות, גאולה שרתוק, למורה יוסף חיים ברנר, נכתב:

לאחר מלחמת ששת הימים חזרו בני המשפחה לבקר בעין סיניא והעלו זכרונות עם תושבי הכפר.

## לקריאה נוספת
* הפרק "בית יעקב" בספר **יומן אישי** מאת משה שרת, הוצאת מעריב 1978, כרך ז', עמ' 1957–1988

## קישורים חיצוניים

* 
* מפת אזור ירושלים, 1918, עליה סימון הכפר. המפה הוכנה על ידי צבא בריטניה. סריקה באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
* מאתר palestineremembered.com
* אלישע מלאכי, בית ספר שדה עפרה, הראשונים בהר
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נפת רמאללה ואל-בירה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:משפחת שרתוק
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16