מזכיר ההגנה של ארצות הברית

**מזכיר ההגנה של ארצות הברית** (באנגלית: **United States Secretary of Defense**, תואר משני **מזכיר המלחמה**, באנגלית: ** secretary of war**) הוא תוארו של האדם העומד בראש מחלקת ההגנה של ארצות הברית, משרד ממשלתי המפקד על הכוחות המזוינים של ארצות הברית. מזכיר ההגנה, החבר בקבינט, ממונה לתפקידו על ידי נשיא ארצות הברית, באישור הסנאט.

בעודו כפוף להוראות נשיא ארצות הברית בלבד, מזכיר ההגנה נמצא בשרשרת הפיקוד  ובעל סמכויות פיקוד ושליטה, הן למטרות מבצעיות והן למטרות מנהליות, על כל זרועות השירות המנוהלות על ידי מחלקת ההגנה - הצבא, חיל הנחתים, הצי, חיל האוויר וחיל החלל - כמו גם על משמר החופים כאשר הפיקוד והשליטה עליו מועברים למחלקת ההגנה. רק מזכיר ההגנה (או הנשיא או הקונגרס) יכולים לאשר את העברת השליטה המבצעית בכוחות בין שלושת המחלקות הצבאיות (מחלקת הצבא, הצי וחיל האוויר) לבין אחד עשר הפיקודים הקרביים המאוחדים. מזכיר ההגנה ונשיא ארצות הברית מהווים יחד את רשות הפיקוד הלאומי  (National Command Authority - NCA), הפורום היחיד היכול להורות על שימוש בנשק גרעיני. שימוש בנשק גרעיני אינו אפשרי בלא תיאום בין הנשיא לבין מזכיר ההגנה. מזכיר ההגנה הוא השישי בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית.

המשרה נוצרה ב-1947 כשכוחות היבשה, הצי האמריקני וחיל האוויר שהיה אז בתחילת דרכו, מוזגו לגוף צבאי לאומי אחד. במסגרת אותה רפורמה, בוטלה משרת מזכיר המלחמה והוחלפה במשרת מזכיר הצבא. משרה זו, כמו גם משרת מזכיר הצי ומשרת מזכיר חיל האוויר הטרייה, הפכו לתפקידי מזכירים שאינם משתתפים בקבינט וכפופים ישירות למזכיר ההגנה.

למזכיר מסייעים בתפקידו תת-מזכיר ההגנה וחמישה תתי-מזכירים שכולם ממונים על זרוע בצבא. כולם זקוקים לאישור הסנאט קודם להצבתם בתפקיד. במסגרת תפקידו, מפקח מזכיר ההגנה על ששת ראשי המטות המשולבים של ארצות הברית ועל מפקדי תשעת הפיקודים הקרביים המאוחדים.

בקרב הכוחות המזוינים המזכיר לעיתים קרובות מכונה The SecDef.

מזכיר ההגנה המכהן הוא פיט הגסת'.

## היסטוריה
צבא, חיל ים וחיל נחתים הוקמו בשנת 1775, במקביל למהפכה האמריקאית. מחלקת המלחמה, בראשות מזכיר המלחמה, הוקם על ידי חוק של הקונגרס בשנת 1789 והיה אחראי על הצבא והצי עד להקמת מחלקה נפרדת של הצי בשנת 1798.

בהתבסס על ניסיון מלחמת העולם השנייה, הועלו במהרה הצעות כיצד לנהל בצורה יעילה יותר את הממסד הצבאי המשולב הגדול. הצבא העדיף בדרך כלל ריכוזיות, בעוד שלצי היו העדפות מוסדיות לביזור ולשמירה על הסטטוס קוו. חוק הביטחון הלאומי של 1947  שנוצר היה במידה רבה פשרה בין נקודות המבט המנוגדות הללו. הוא שינה את שם מחלקת המלחמה למחלקת הצבא, והוסיף גם אותו וגם את מחלקת הצי לממסד הצבאי הלאומי (באנגלית: National Military Establishment) שזה עתה הוקם. החוק גם הפריד את חילות האוויר של הצבא מצבא ארצות הברית כדי להפוך לענף שירות משלו, חיל האוויר של ארצות הברית.

חוק זה הגדיר תואר חדש לראש הממסד הצבאי הלאומי: מזכיר ההגנה. בתחילה, כל אחד ממזכירי השירות שמר על מעמד של חבר קבינט. מזכיר ההגנה הראשון, ג'יימס פורסטל, אשר בתפקידו הקודם כמזכיר הצי התנגד להקמת התפקיד החדש, התקשה להפעיל סמכות על הענפים האחרים עם הסמכויות המוגבלות שהיו למשרדו באותה תקופה. כדי לטפל בבעיה זו ובבעיות אחרות, תוקן חוק הביטחון הלאומי בשנת 1949 כדי לחזק עוד יותר את מבנה ההגנה הלאומי במטרה להפחית את היריבות הבין-זרועית, להכפיף ישירות את מזכירי הצבא, הצי וחיל האוויר למזכיר ההגנה בשרשרת הפיקוד, לשנות את שם הממסד הצבאי הלאומי למחלקת ההגנה, ולהפוך אותו למשרד ביצועי אחד. תפקיד סגן מזכיר ההגנה, התפקיד השני בסמכותו במחלקת ההגנה, נוצר גם הוא באותה תקופה.

המגמה הכללית מאז 1949 הייתה ריכוז נוסף של הניהול במחלקת ההגנה, תוך העלאת מעמדם וסמכויותיהם של המינויים האזרחיים של משרד מזכיר ההגנה וארגונים כלל-ביטחוניים על חשבון המחלקות הצבאיות והשירותים שבתוכם. התיקון הגדול האחרון של המסגרת הסטטוטורית הנוגעת לתפקיד נעשה בחוק גולדווטר-ניקולס משנת 1986. בפרט, הוא העלה את מעמד השירות המשותף לקצינים, והפך אותו בפועל לדרישה לפני שניתן יהיה למינויים לדרגות קצין כללי וקצין דגל.

מכיוון שמשרת מזכיר ההגנה היא תפקיד אזרחי שנועד להיות בלתי תלוי בהנהגה בשירות פעיל, מזכיר נדרש להיות בצינון ממשירות במשך שבע שנים לפחות (במקור עשר) אלא אם כן אושר פטור על ידי הקונגרס. מאז יצירת התפקיד בשנת 1947, פטור כזה אושר רק שלוש פעמים, עבור גנרל הצבא ג'ורג' מרשל בשנת 1950, גנרל חיל הנחתים ג'יימס מאטיס בשנת 2017, וגנרל הצבא לויד אוסטין בשנת 2021.

## סמכויות ותפקידים
מזכיר ההגנה, הממונה על ידי נשיא ארצות הברית בעצת הסנאט ובהסכמתו, הוא על פי חוק פדרלי ראש מחלקת ההגנה, "העוזר הראשי של הנשיא בכל העניינים הקשורים למחלקת ההגנה", ויש לו "סמכות, הנחיה ושליטה על מחלקת ההגנה". מכיוון שחוקת ארצות הברית מקנה את כל הסמכות הצבאית לקונגרס ולנשיא, סמכותו הסטטוטורית של מזכיר ההגנה נגזרת מסמכויותיהם החוקתיות. מכיוון שלא מעשי שהקונגרס או הנשיא ישתתפו בכל ענייני מחלקת ההגנה, מזכיר ההגנה והפקידים הכפופים לו מפעילים בפועל את הסמכות הצבאית במקרים רבים.

כראש מחלקת ההגנה, כל הפקידים, העובדים ואנשי השירות כפופים למזכיר ההגנה. בניגוד למדינות אחרות בעולם, יושב ראש המטות המשולבים אינו מהווה חלק בשרשרת הפיקוד, וסמכות הפיקוד יורדת מנשיא ארצות אל מזכיר ההגנה וממנו ישירות אל מפקדי הפיקודים הקרביים המאוחדים. חלק מאותם פקידים בכירים, אזרחיים וצבאיים (מחוץ למחלקת ההגנה והמטות המשולבים) הם: מזכיר הצבא, מזכיר הצי ומזכיר חיל האוויר, ראש מטה הצבא, מפקד חיל הנחתים, ראש המבצעים הימיים, ראש מטה חיל האוויר, ראש מבצעי החלל, ראש לשכת המשמר הלאומי ומפקדי הפיקודים הקרביים המאוחדים. כל התפקידים הבכירים הללו, אזרחיים וצבאיים, דורשים את אישור הסנאט. יושב ראש המטות המשולבים (

מחלקת ההגנה מורכבת ממשרד מזכיר ההגנה, ראשי המטות המשולבים, והמטות המשולבים, משרד המפקח הכללי , הפיקודים הקרביים המאוחדים, מחלקות הצבאיות (מחלקת הצבא, מחלקת הצי ומחלקת חיל האוויר, סוכנויות ההגנה ופעילויות השטח של מחלקת ההגנה, לשכת המשמר הלאומי, ומשרדים, סוכנויות, פעילויות, ארגונים ופיקודים אחרים שהוקמו או יועדו על פי חוק, או על ידי הנשיא או על ידי מזכיר ההגנה.

הנחיית מחלקת ההגנה 5100.01 מסדירה את היחסים הארגוניים בתוך המשרד והיא הסוגיה הבסיסית להגדרת התפקידים העיקריים של המשרד. הגרסה האחרונה, שנחתמה על ידי מזכיר ההגנה לשעבר רוברט גייטס בדצמבר 2010, היא השכתוב המשמעותי הראשון מאז 1987.

כראש המחלקה, מזכיר ההגנה הוא העד הראשי של ועדות הקונגרס בעלות אחריות פיקוח על מחלקת ההגנה. הוועדות החשובות ביותר, ביחס למשרד כולו, הן שתי הוועדות המאשרות, ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט וועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים, ושתי ועדות ההקצבות, ועדת ההקצבות של הסנאט וועדת ההקצבות של בית הנבחרים .

עבור תוכניות המודיעין של מחלקת ההגנה, ועדת המודיעין של הסנאט וועדת המודיעין של בית הנבחרים ממלאות את תפקיד הפיקוח העיקרי.

מזכיר ההגנה הוא אחד מחמישה או שישה אזרחים בלבד – האחרים הם הנשיא, שלושת מזכירי המחלקות הצבאיות (מזכיר הצבא, מזכיר הצי ומזכיר חיל האוויר) ומזכיר ביטחון המולדת (כאשר משמר החופים של ארצות הברית נמצא תחת המחלקה לביטחון המולדת ולא הועבר למחלקת הצי תחת מחלקת ההגנה) – המורשים לשמש כרשות מכנסת  במערכת המשפט הצבאית עבור בתי דין צבאיים כלליים, בתי דין צבאיים מיוחדים ובתי דין צבאיים מקוצרים.

מזכיר ההגנה אחראי על ניהול תהליך מורכב לפיתוח תוכניות מלחמה אפשריות. בכל אזור ישנן מדינות איתן לארצות הברית התחייבויות הגנה רשמיות או משתמעות, או פריסת כוחות שעלולים להיות מאוימים על ידי תוקפנים אזוריים או חוסר יציבות פוליטית. גורמי הגנה הורו באופן שגרתי על הכנת תוכניות להתמודדות עם אפשרויות אפשריות אלה. אלה פותחו באמצעות מה שמכונה תהליך התכנון המכוון, בניגוד לתכנון "פעולות משבר".

על פי מזכיר ההגנה רמספלד, תוכניות מלחמה מכוונות אלה נבדקו ועברו עדכון מעת לעת על ידי מפקדי הפיקודים הקרביים המאוחדים ולאחר מכן הונחו "על המדף". החוק הבסיסי משנת 1947 מטיל על יושב ראש המטות המשולבים "הכנת תוכניות אסטרטגיות והוראות לכיוון האסטרטגי של הכוחות הצבאיים" - אם כי "בכפוף לסמכותם ולהנחייתם של הנשיא ומזכיר ההגנה".

במשך שנים רבות, מזכיר נאלץ לבקש תדרוך כדי ללמוד בדיוק מה בדיוק הצבא מתכוון לעשות כדי להגן על בעלות ברית שונות ולהגיב לתוקפנות סובייטית או סינית אפשרית. בשנת 1980, ניסה מזכיר ההגנה הרולד בראון להכניס פיקוח אזרחי הדוק יותר על ידי פרסום הנחיות תכנון מפורטות לתוכנית מגירה והורה לסגן מזכיר ההגנה החדש למדיניות לבחון מחדש את כל הנחיות המטות המשולבים לגבי תוכניות מגירה חדשות או מתוקנות לפני שנשלחו לשטח ושוב לאחר שהתוכניות המתוקנות אושרו על ידי המטות המשולבים. סגן מזכיר ההגנה באותה תקופה, "מבער הנשיפה בוב" קומר, התלונן מאוחר יותר כי התוכניות שראה היו דלות באסטרטגיה ופחות מציאותיות בהיעדר ביקורת אזרחית. הוא גם העביר ביקורת בתוכניות בכך שהן שגרתיות וחסרות דמיון.

כאשר ממשל רייגן נענה לתלונות צבאיות על "התערבות" אזרחית וחזר לדפוס הקודם של תדרוכים לפי דרישה, קומר דחף וזכה לתמיכת הקונגרס בניסוח ספציפי המאפשר פיקוח אזרחי הדוק יותר. חוק גולדווטר-ניקולס העניק לסגן מזכיר המדיניות סמכות "לסייע למזכיר ההגנה בהכנת הנחיות מדיניות בכתב להכנה וסקירה של תוכניות מגירה; ובסקירת תוכניות כאלה".

### מדיניות חוץ
מעבר לנושאי הליבה עליהם הוא מופקד, למזכיר ההגנה מעורבות רבה במדיניות החוץ של ארצות ברית ולמעשה הוא דיפלומט פעיל המארח אנשי מפתח ממדינות זרות, נפגש עם ראשי ממשלה וראשי מדינות, מנהל משא ומתן על הסכמים חשובים, ובמובנים רבים ובנושאים רבים משמש כשר חוץ חלופי. עד אמצע שנות ה-70, מזכירי הגנה בדרך כלל לא יצאו ליותר מארבע נסיעות לחו"ל בשנה. רובן היו לאירופה לפגישות הקשורות לנאט"ו, והחל מרוברט מקנמארה, לווייטנאם. הנושאים של תקופת שלום שטיפלו בהם היו בדרך כלל נושאים צבאיים צרים - מודרניזציה של ציוד, תרגילי אימונים ופריסות חיילים. הם לא היו אנשי הקשר לשאלות רחבות יותר של מדיניות חוץ, כגון יחסים עם ברית המועצות או סין. עם זאת, לאחר וייטנאם, מזכירי הגנה החלו לנסוע באופן נרחב ותכוף יותר, ולמקומות כמו יפן וקןריאה הדרומית, המזרח התיכון ומרכז אמריקה. בכמה הזדמנויות, נשיאים השתמשו בביקורי חוץ של מזכירי ההגנה עבור יוזמות מדיניות חוץ מרכזיות ועבור משא ומתן רגיש. מזכיר ההגנה דיק צ'ייני נסע למזרח התיכון בשנת 1990 כדי לתאם את פרטי שיתוף הפעולה הביטחוני נגד עיראק. מזכיר ההגנה ויליאם פרי ערך בממוצע תשע-עשרה נסיעות לחוץ לארץ בשנה במהלך כהונתו, במטרה לבנות יחסים בזמן שלום שניתן יהיה להיעזר בהם במשברים. מזכיר ההגנה כהן ערך בממוצע בין חמש-עשרה לשש-עשרה נסיעות בשנה, אך הן היו ארוכות יותר, וכיסו מספר מדינות בו זמנית. גם הוא הכיר בערך הדיפלומטיה האישית כבסיס לשיתוף פעולה ביטחוני. האקטיביזם שלהם היה אופייני לתפקיד המורחב של מזכירי ההגנה כשחקנים מרכזיים במדיניות חוץ.

## מזכירי ההגנה
מזכיר ההגנה בעל הכהונה הארוכה ביותר הוא רוברט מקנמארה, שכיהן בסך הכל 7 שנים ו-39 ימים. אם משלבים את שתי כהונותיו הלא-רציפות כמזכיר ההגנה, הכהונה השנייה הארוכה ביותר היא של דונלד רמספלד, שכיהן רק עשרה ימים פחות ממקנמרה. הכהונה השנייה הארוכה ביותר ברציפות הייתה של קספר ויינברגר, עם 6 שנים ו-306 ימים.

מזכיר ההגנה בעל הכהונה הקצרה ביותר הוא אליוט ריצ'רדסון, שכיהן 114 ימים ולאחר מכן מונה לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית בעקבות התפטרותו של ריצ'רד קליינדינסט במהלך פרשת ווטרגייט (זה לא כולל את סגני מזכירי ההגנה וביל קלמנטס וויליאם הווארד טאפט הרביעי , שכל אחד מהם שימש כמה שבועות כמזכיר הגנה זמני/ממלא מקום).

## ביאורים

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

* 

* 

*
*
קטגוריה:ארצות הברית: צבא וביטחון
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית