open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קרל רובן

**קרל רובן** (בדנית: **Carl (Karl) Ruben**; 4 באוגוסט 1903–1938), שחמטאי יהודי-דני.

רובן זכה בדו-קרב נגד יוהנס פדרסן 1.5-0.5 באלבורג, בשנת 1927, חלק מקום 2-3 באליפות דנמרק לשחמט בשנת 1927 (ניצח: אריק אנדרסן), חלק מקום שני בתחרות קופנהגן (ניצח: גזה מארוצי), חלק מקום 5- בתחרות קופנהגן 1928 (ניצח: אהרון נימצוביץ'), חלק מקום 7-9 בתחרות סונדבורג 1930 (אליפות דנמרק, ניצח: אריק אנדרסן), ניצח את אלוף העולם אלכסנדר אלכין, ככל הנראה במשחק סימולטני בשנת 1930.

רובן שיחק בנבחרתה האולימפית של דנמרק בארבע אולימפיאדות רשמיות:

* באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון,  בלוח הרביעי השיג תוצאה של +7 -3 =5  (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), דנמרק זכתה במדליית הכסף
* באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג,  בלוח הרביעי השיג תוצאה של +6 -4 =6
* באולימפיאדת השחמט 1930, האולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג,  בלוח השני השיג תוצאה של +9 -3 =3
* באולימפיאדת השחמט 1931, האולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג,  בלוח השלישי השיג תוצאה של +3 -7 =4

## קישורים חיצוניים

* מידע כללי

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים דנים
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1903
קטגוריה:דנים שנפטרו ב-1938
הנרי וינינק

**הנרי וינינק** בהולנדית: **Henri Gerard Marie Weenink **; 17 באוקטובר 1892, אמסטרדם - 2 בדצמבר 1931), שחמטאי הולנדי ומחבר בעיות.

וינינק הגיע שני, אחרי פיק, בתחרות אמסטרדם 1918, חלק מקום 4-5 בתחרות אמסטרדם 1919 (ניצחו: ריכרד רטי ומקס מארשנד), חלק מקום 3-6 בתחרות רוטרדם 1919 (ניצח: ריכרד רטי), חלק מקום שני, אחרי אברהם שפייר בתחרות אמסטרדם 1919.

וינינק הגיע שישי בתחרות אמסטרדם 1920 (ניצח: ריכרד רטי) http://xoomer.alice.it/cserica/scacchi/storiascacchi/tornei/1900-49/1920amsterdam.htm, חלק מקום 2-3 בתחרות אמסטרדם 1921, חלק מקום 13 בתחרות שבינגן 1923 (ניצחו: רודולף שפילמן ופאול יונר) http://www.olimpbase.org/other/results/23schev.doc, חלק מקום 3-4 בתחרות אמסטרדם 1925, חלק מקום 2-3 עם שלמה לנדאו  אחרי מקס אויבה באליפות השחמט של הולנד לשנת 1929. 
http://xoomer.alice.it/cserica/scacchi/storiascacchi/tornei/1900-49/1929amsterd.htm
חלק מקום 8-9 בתחרות ליאז' בשנת 1930 (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר) http://xoomer.alice.it/cserica/scacchi/storiascacchi/tornei/1900-49/1930liegi.htm  וניצח, לפני מקס אויבה ורודולף שפילמן בתחרות אמסטרדם 1930. http://xoomer.alice.it/cserica/scacchi/storiascacchi/tornei/1900-49/1930amsterdam.htm

## השתתפות באולימפיאדות
וינינק  שיחק בנבחרתה האולימפית של הולנד בארבע אולימפיאדות רשמיות:1

* באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון,  בלוח השני השיג תוצאה של +5 -7 =3  (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)http://www.olimpbase.org/1927/1927ned.html
* באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג,  בלוח הראשון השיג תוצאה של +3 -6 =7 http://www.olimpbase.org/1928/1928ned.html
* באולימפיאדת השחמט 1930, האולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג,  בלוח הראשון השיג תוצאה של +7 -3 =6 http://www.olimpbase.org/1930/1930ned.html
* באולימפיאדת השחמט 1931, האולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג,  בלוח הראשון השיג תוצאה של +2 -9 =6 http://www.olimpbase.org/1931/1931ned.html
 
מת משחפת בגיל 39.

## קישורים חיצוניים

* תוצאות של משחקי השחמט באולימפיאדות של הנרי וינינק
* אומדן מד כושר של הנרי וינינק
* בעיית שחמט של וינינק
* מידע כללי

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים הולנדים
קטגוריה:נפטרים משחפת
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1892
קטגוריה:נפטרים ב-1931
גד (אל)

**גַּד** הוא אל מזל שמי, המוזכר בכתבים עתיקים בארם וארצות ערב. מוזכר גם בספר ישעיהו בתור אל שעבדו יהודים בגלות בבל: 
בין פרשני המקרא המסורתיים יש הקושרים את גד לאחד מן הכוכבים, ואף המזהים אותו עם כוכב הלכת צדק, לפי האטימולוגיה בערבית.

פירוש המילה גד, קרוב לחצייה או חריצה, קשור לתפיסה כי גורל האדם נחרץ. אמנם, אל הגורל השמי מזוהה כאל אחר בשם 'מני'.

ייתכן ויש לפרש את בחירתה של לאה בשמו של גד בן יעקב המורה על מזל טוב, בהקשר לאל גד: 

שתי ערים בארץ ישראל היו קרויות על שם האל גד: בעל-גד בבקעת הלבנון למרגלות החרמון (; ) ומגדל-גד בנחלת שבט יהודה (). בנוסף, השם מוזכר ברמז בשמות המרגלים גדי וגדיאל, נציגי השבטים מנשה וזבולון (). ייתכן שהשמות אינם רומזים לאל נפרד אלא משמשים בביטוי בתור תואר לאל חזק יותר, כלומר 'האל נותן המזל'.

האל מוכר גם מתוך השם התאופורי הכנעני "בדגד".

## ראו גם
* בעל גד
* נחל עזגד

## לקריאה נוספת

## הערות שוליים

קטגוריה:אלי מזל
קטגוריה:אלים כנעניים
קטגוריה:אלים בתנ"ך
צדיק בינו

**צדיק בינו** (נולד ב-13 באוקטובר 1944) הוא איש עסקים ובנקאי ישראלי. ביוני 2022 העריך העיתון הכלכלי "TheMarker" את הונו, ברשימת עשירי ישראל שפרסם, בכ-2 מיליארד דולר.
## ביוגרפיה
נולד בבצרה שבעיראק לששון וג'ולייט בינו. שם משפחתו בינו, מורכב מראשי־התיבות של המשפט "בשם ה' נעשה ונצליח". בשנת 1951, בהיותו בן שבע, עלה עם משפחתו לישראל והיא התיישבה במעברת פרדס כץ. כעבור זמן קצר עברה המשפחה לקריית אונו, שם פתח האב חנות מכולת שכונתית קטנה שאותה ניהל יחד עם אשתו ובסיוע בנו צדיק. בינו התגייס לצה"ל ושירת כמכונאי בחיל אוויר. שיחק כקשר בקבוצת הפועל קריית אונו. 

לאחר שחרורו מצה"ל התקבל לתפקיד פקיד בסניף בנק הפועלים בקריית אונו שבו התקדם לדרגת "מורשה חתימה". אחר כך עבר לבנק לסחר חוץ לתפקיד סגן מנהל סניף. בשנת 1970 נשלח על ידי הבנק להכשרה מקצועית כעתודה ניהולית ולמד קורס בן שנה להכשרת מנהלים באוניברסיטת תל אביב, וכן למד בנקאות ופיננסים, בשעות הערב, במכללה למינהל. לאחר חופשת הלימודים מונה למנהל מחלקת־ההדרכה של הבנק, שגדל בינתיים תוך מיזוגים עם מוסדות כספיים אחרים, והפך לבנק הרביעי בגודלו במדינה, בשמו החדש "הבנק הבינלאומי הראשון". בינו המשיך להתקדם במהירות בסולם התפקידים בבנק וב-1980, כשקבוצת ההשקעות "דנות" רכשה את השליטה בבנק, מונה למנכ"ל הבנק הבינלאומי הראשון, בגיל 38 בלבד. ב-1986 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של הבנק. לאחר שז'אק נאסר ומשפחת ספרא רכשו את הבנק.

בשנים 1987–1988 היה מנכ"ל בנק לאומי. לאחר שעזב את בנק לאומי הציעה לו משפחת ספרא להצטרף לבנק הפרטי שלהם באירופה, "ריפבליק בנק", אך הוא נשאר לבסוף בישראל.

ב-1989 התמנה להיות נציגו בישראל של ג'ק ליברמן, איש עסקים יהודי אוסטרלי, ומטעמו היה אחראי על פעילויות חברת פז. במהלך השנים רכש מניות של חברת "פז", עד שב-1999 צבר מספיק מניות שיקנו לו שליטה בחברה ומונה ליו"ר הדירקטוריון. בסוף שנות ה-90 הקים את חברת ההשקעות הפרטית "בינו אחזקות" שעסקה במימון ובנדל"ן, דרכה הוא מנהל את עסקיו ובה עובדים ילדיו.

מ-1995 היה בעל מניות ודירקטור בחברת "רשת", ב-2008 מכר את מניותיו בחברה. ב-1998 רכש יחד עם אברהם ביגר ומשפחת בן-ש"ך 80% מחברת "קניאל תעשיות" וב-2008 מכר את חלקו לאהוד בן ש"ך. באוגוסט 2006 רכש את בתי הזיקוק באשדוד באמצעות חברת "פז". אחרי רכישת בתי הזיקוק, הנפיק את חברת "פז" בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

ב-2003 רכש ממשפחת ספרא את חברת פ.י.ב.י. אחזקות, בעלת השליטה בבנק הבינלאומי, תמורת 90 מיליון דולר. בנוסף שולט בינו, באמצעות הבנק הבינלאומי, ביובנק, בנק מסד ובנק אוצר החייל אותם רכש ב-2006, וכן בבנק פועלי אגודת ישראל, המצוי בבעלות מלאה של הבנק הבינלאומי החל משנת 2010. בנו, גיל, השתלב בתפקידי ניהול בעסקיו.

בעקבות חקיקת חוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, האוסר על בעל שליטה לשלוט במוסד פיננסי ובחברה עסקית, נאלץ למכור בהדרגה את מרבית מניותיו ב"פז". בנוסף פרש אחרי 22 שנה מתפקיד יושב ראש החברה. במרץ 2017 חדל להיות בעל עניין בחברה.

## חיים אישיים
בינו נשוי לאורה ואב לשלושה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:מיליארדרים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בנק לאומי
קטגוריה:מנהלי הבנק הבינלאומי
קטגוריה:יושבי ראש הבנק הבינלאומי
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:עובדי בנק הפועלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל קריית אונו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
רמברנדטפליין

ממוזער|שמאל|250px|כיכר רמברנדט, במרכז ניצב פסל בדמותו של רמברנדט.
**רמברנדטפליין** (בהולנדית: **Rembrandtplein** – "כיכר רמברנדט") היא כיכר במרכז אמסטרדם שבהולנד, על שם הצייר רמברנדט ואן ריין.

הכיכר הוקמה במקום בו היה שוק חמאה. במהלך המאה ה-20 התפתחה לאתר בילויים וחיי לילה, ולאתר תיירות, וסביבה הוקמו מלונות ובתי קפה רבים.
במרכז הכיכר ניצב פסל דמותו של רמברנדט.

## משמר הלילה
בשנת 2006 מוקמו ליד פסלו של רמברנט 22 דמויות ברונזה, מעשה ידי הפסלים הרוסים אלכסנדר טארטיונוב ומיכאיל דרונוב, המציגות בתלת-ממד את הדמויות ביצירתו המפורסמת של רמברנדט "משמר הלילה" המוצגת ברייקסמוזיאום שבעיר.
בשנת 2009 הדמויות הועברו לניו יורק, בשנת 2010 למוסקבה ובשנת 2011 לעיר אוריינבאום ברוסיה. ב-2012 הוחזרו הדמויות לכיכר.


Rembrandtplein - The Night Watch.jpg|פסל רמברנדט ו"משמר הלילה" כפי שנראה בעבר
Rembrandtplein, Nightwatch 3D.JPG|פסל רמברנדט ו"משמר הלילה", 2014
Rembrandtplein, Amsterdam, The Nightwatch, 20150425a.jpg|חלק מהדמויות המרכיבות את הפסל


## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמסטרדם: כיכרות
קטגוריה:רמברנדט
קטגוריה:גיי וילג'
וטרלופליין

**וטרלופליין** (בהולנדית: **Waterlooplein** - "כיכר ווטרלו") היא כיכר הממוקמת במרכז אמסטרדם שבהולנד, בסמוך לנהר האמסטל. 

הכיכר מהווה אתר תיירות פופולרי, ונערך בה מדי יום שוק פשפשים. בכיכר ממוקמים בניין הסטופרה המשמש כבניין עיריית אמסטרדם וכבית האופרה של העיר. כמו כן ממוקמת בסמוך כנסיית מוזס אן אארונקרק (כנסיית משה ואהרון).

## היסטוריה
כיכר וטרלו הוקמה בשנת 1882 בעקבות מילויין של התעלות לפרוזנחראכט (Leprozengracht) והוטחראכט (Houtgracht). בעת הקמת הכיכר הוחלט לקרוא לה על שם קרב ווטרלו שנערך בשנת 1815.

הכיכר הפכה לכיכר שוק כאשר עיריית אמסטרדם הורתה לסוחרים היהודיים שפעלו קודם לכן ביודנבריסטראאט (Jodenbreestraat) וסינט אנטוניבריסטראאט להעביר את דוכניהם לכיכר. בעקבות הוראה זו הוקם בכיכר שוק, שהחל לפעול מדי יום (למעט ימי שבת) החל משנת 1893.

במהלך מלחמת העולם השנייה וגירוש הסוחרים היהודים שפעלו למחנות ריכוז, ובהמשך למחנות השמדה פסק השוק מלפעול.

לאחר מלחמת העולם השנייה נותר הרובע היהודי של העיר ריק מיהודים, ובכיכר החל לפעול שוק פשפשים מדי יום א'.

בשנת 2005 הציג המוזיאון להיסטוריה יהודית תערוכה של תצלומים וציורים של הכיכר והשוק שפעל בה, ובין היתר הוצגו ציורים של וולפגאנג סוצ'יטצקי, מקס ליברמן ואוסקר קוקושקה.

בכיכר ממוקמת תחנה של הרכבת התחתית של אמסטרדם, ובסמוך לכיכר ממוקמים מוזיאון בית רמברנדט, בית הכנסת הפורטוגזי, המוזיאון להיסטוריה יהודית וההרמיטז' אמסטרדם.

## ראו גם

* קרב ווטרלו
* ניומארקט

## קישורים חיצוניים

* כיכר ווטרלו
* תיאור הכיכר באתר המוזיאון היהודי

קטגוריה:אמסטרדם: כיכרות
נורדרמארקט

ממוזער|שמאל|250px|כנסיית נורדרקרק וכיכר נורדרמארקט.
**נורדרמארקט** (בהולנדית: **Noordermarkt** - "השוק הצפוני") הוא שמה של כיכר ברובע יורדאן של אמסטרדם שבהולנד.

## היסטוריה
הנורדרמארקט החל לפעול בשנת 1616. באותה עת נקרא השום בשם "פרינסנמארקט" (שוק הנסיך - "Prinsenmarkt") על שם הפרינסנחראכט - "תעלת הנסיך" הסמוכה (Prinsengracht). בשנת 1623 הוקמה בכיכר הנורדרקרק (הכנסייה הצפונית), שונה שם הכיכר והשוק והוא החל להיקרא בשם "נורדרמארקט" על שם הכנסייה. עד שנת 1655 שימש מרבית השטח המשמש כיום את הכיכר כשטח בית הקברות של הכנסייה.

בשנת 1941, בעת שהייתה הולנד כבושה על ידי גרמניה הנאצית, נערכה בכיכר הפגנה שהחלה את שביתת פברואר - מחאה על גירושם של יהודי הולנד (למחנות ריכוז, ובהמשך נרצחו בשואה). לוח זיכרון בחלקה הדרומי של הכיכר מזכיר הפגנת מחאה זו.

## ראו גם

* ניומארקט

## קישורים חיצוניים

* תמונות היסטוריות של הכיכר

קטגוריה:אמסטרדם: כיכרות
מוזאומפליין

ממוזער|250px|כיכר המוזיאון
[ממוזער|250px|[החלקה על הקרח בכיכר המוזיאון בחורף.]]
**מוזאומפליין** (בהולנדית: **Museumplein** - "כיכר המוזיאון" או "כיכר המוזיאונים") היא כיכר באמסטרדם שבהולנד, הקרויה על שם המוזיאונים המצויים סביבה: הרייקסמוזאום, מוזיאון ואן גוך, מוזיאון סטדלייק ומוזיאון היהלומים.

הכיכר כוללת שטח ירוק נרחב המשמש למופעים, הפגנות, ירידים, ואירועים ציבוריים.

בשנת 1999 שופצה הכיכר על פי תוכניתו של אדריכל הנוף השוודי-דני סוון-אינגוואר אנדרסון והוקם בה חניון תת-קרקעי, וסופרמרקט תת-קרקעי.

בכיכר בריכה אשר בחודשי החורף הופכת לאתר החלקה על הקרח.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמסטרדם: כיכרות
מוזיאון ואן גוך

[ממוזער|שמאל|250px|[אוכלי תפוחי האדמה (1885)]]
**מוזיאון ואן גוך** (בהולנדית: **Van Gogh Museum**) הוא מוזיאון, הנמצא באמסטרדם שבהולנד. המוזיאון מוקדש ליצירותיו של האמן ההולנדי וינסנט ואן גוך ובני תקופתו, ומציג את האוסף הגדול ביותר של יצירותיו של ואן גוך.

## היסטוריה
התצוגה המרכזית של המוזיאון מציגה את יצירותיו באופן כרונולוגי, תוך הצגת התקופות השונות בחייו של ואן גוך ואירועים שהשפיעו על יצירותיו. בין היצירות העיקריות של המוזיאון מוצגות "אוכלי תפוחי האדמה" (1885), "חדר שינה בארל" (1888), "נעליים", ואחד משלושת ציורי "החמניות" (1889).

המוזיאון הוקם בשנת 1973 במבנה שתוכנן עבורו על ידי האדריכל חריט ריטפלד. בשנת 1999 נוסף אגף תערוכות חדש בתכנונו של האדריכל קישו קורוקווה.

ב-7 בדצמבר 2002 נגנבו מהמוזיאון שתי יצירות: "מבט על הים בסכוונינגן" (*Zeegezicht bij Scheveningen*) ו"הקהילה עוזבת את בית הקהילה בנונן" (*Het uitgaan van de hervormde kerk te Nuenen*). ב-12 בדצמבר 2003 נעצר אוקטאב דורהאם (Octave Durham) בפוארטו באנוס שבספרד, בגין גנבת היצירות. במקביל נעצר שותפו, האנק ביסליין (Henk Bieslijn) באמסטרדם. ב-8 באפריל 2005 הורשעו שניהם, דורהאם נידון ל-4.5 שנות מאסר וביסליין ל-4 שנות מאסר. כמו כן הוטל על שניהם קנס של 350,000 אירו, אולם השניים סירבו להשיב את היצירות למוזיאון ולגלות את מקום מחבוא היצירות. הציורים נמצאו ב-2016.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

*
ואן גוך
ואן גוך
קטגוריה:וינסנט ואן גוך
ואך גוך
שליח (ציונות)

**שליח ציוני** הוא נציג ישראלי הנשלח על ידי ארגון יהודי-ציוני לקהילה יהודית בתפוצות.

רוב השליחים נשלחים על ידי הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית או על ידי תנועת נוער כגון, הצופים העבריים, בני עקיבא העולמית, הבונים-דרור, בית"ר, השומר הצעיר ועוד.

חלק מהשליחים הם **מורים-שליחים** וחלקם **שליחים קהילתיים**, **שליחים תנועתיים** או **שליחי עלייה**.

## היסטוריה

בעבר נשלחו שד"רים (שלוחי דרבנן) על ידי הקהילה היהודית בארץ, כדי לשמור על קשר עם הגולה, ובעיקר כדי לגייס תרומות עבור היישוב היהודי בארץ ישראל.

כיום, משמשים השליחים כנציגים רשמיים של מדינת ישראל.

## מורה-שליח
המורה השליח הוא מורה מוסמך בעל ניסיון, המשמש כחלק מצוות ההוראה בבית ספר יהודי בגולה.

הסוכנות היהודית משמשת כ"שדכן" בין השליחים לבתי הספר המחפשים מורים ישראלים.

הסיבות לקליטת מורים ישראלים בצוותי ההוראה של בתי הספר בחו"ל הן בדרך כלל לימוד השפה העברית והכנסת ציונות לבתי הספר.

## סוגי השליחים
#### שליח קהילתי
סוג נוסף של שליח הוא שליח הפועל במסגרת מוסדות הקהילה היהודית, ולא בבתי הספר.

### שליח תנועתי
שליח הנשלח לתנועות הנוער היהודיות בתפוצות על מנת ללמד על ישראל ולעודד את בני הנוער להגיע לתוכניות חינוכיות בישראל.

### שליח הלל
בשנת 2003 חתמה הסוכנות היהודית הסכם עם ארגון הלל בינלאומי לשיגור שליחי לבתי הלל באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית. בשנת 2009 החליטו יושב ראש הסוכנות היהודית, נתן שרנסקי, להרחיב את מספר שליחי הלל לקמפוסים בארצות הברית מ-19 בשנת 2009, לארבעים בשנת 2010 במטרה להגיע עד שנת 2012 למאה שליחי הסוכנות היהודית בקמפוסים בארצות הברית. 
תפקידו של שליח הלל להביא סטודנטים לישראל לתוכניות קצרות וארוכות טווח ולהוות את הפנים הישראליות בקמפוס.

#### שליח עלייה
שליח עלייה נשלח לקהילה בתפוצות על מנת לעודד יהודים לעלות ארצה. הוא מסייע בין היתר גם במתן מידע טכני הקשור לעלייה ולמציאת עבודה.

#### שליח מחנה קיץ
מדי קיץ שולחת הסוכנות היהודית למעלה מ-1,200 צעירים ישראלים לשליחויות קצרות באורך של כ- 8 עד 10 שבועות למחנות הקיץ היהודיים בצפון אמריקה. השליחים נשלחים דרך תוכנית השליחים למחנות הקיץ בחו"ל של היחידה לשליחים ועמיתי ישראל בסוכנות היהודית.

## ביקורת
לאורך השנים נמתחה ביקורת על חוסר יכולתם של חלק מהשליחים להבין את התרבות והרב-גוניות של הקהילה היהודית בתפוצות. היו שאף טענו כי השליחים "ישראלים מדי".

עם התפתחות ארגון נפש בנפש וקבלת מימון לארגון בידי ממשלת ישראל פחת באופן משמעותי מספר שליחי העלייה בצפון אמריקה, שם הועברה האחריות ל"נפש בנפש", שלא משתמשת בשליחים, אלא בעולים ותיקים תושבי ישראל, שבסיסם בארץ. שליחי העלייה נותרו אחראים על בדיקת הזכאות לעלייה. במדינות אחרות נותרו שליחי העלייה כפי שהיו.

## ראו גם
* שליח שנת שירות
* תורה מציון
* עמיאל

## קישורים חיצוניים
* "נשלחנו כך", סדרת הסכתים של יובל מלחי, על שליחי הסוכנות היהודית

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ציונות
קטגוריה:מפעלי הסוכנות היהודית
מוזיאון סטדלק

שמאל|ממוזער|250px|המוזיאון המחודש; האגף הישן משמאל והאגף החדש מימין
**מוזיאון סטֵדלֶק אמסטרדם** (בהולנדית: **Stedelijk Museum Amsterdam**; "המוזיאון העירוני אמסטרדם") הוא מוזיאון לאמנות מודרנית הנמצא באמסטרדם שבהולנד. מבנה המוזיאון העיקרי ממוקם בכיכר המוזיאונים בסמוך לרייקסמוזיאום ולמוזיאון ואן גוך.

## היסטוריה
המוזיאון הוקם בשנת 1895 במטרה לשמש כמוזיאון לאמנות מודרנית ולהציג את האמנות המתקדמת ביותר לשועי העיר. בעת הקמתו הציג המוזיאון חדרים תקופתיים, ריהוט, מטבעות, תכשיטים, שעונים ואמנות שימושית. במוזיאון הוצגו חדרים תקופתיים מבתי שנהרסו בעת מילוי התעלות לצורך הקמת דרכי תחבורה.

בשנת 1895 הפסיק ה"איגוד לגיבוש אוסף ציבורי של אמנות מודרנית" (Vereeniging tot het Vormen van een Openbare Verzameling van Hedendaagsche Kunst) את העברת היצירות לרייקסמוזיאום והחל להעבירן למוזיאון סטדליק. במהרה החל להיצבר במוזיאון אוסף גדול של יצירות שונות - החל מכרזות ושלטי חנויות וכלה באמנות שימושית כגון כלים המשמשים ברפואה וברוקחות. בשנת 1910 קיבל המוזיאון מספר אוספים מאספנים פרטיים אשר הרחיבו את האוסף באופן משמעותי. בין יצירות אלה היו מספר יצירות של וינסנט ואן גוך אשר הועברו למוזיאון ואן גוך בשנת 1972.

לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945 החל המוזיאון, שבראשו עמד אז האוצר והמעצב וילם סנדברג להציג יצירות של תנועת קוברה (CoBrA) וכן גדלו היצירות בסגנון האקספרסיוניזם הגרמני וההולנדי. בשנת 1958 רכש המוזיאון אוסף של עבודות האמן קאזימיר מלביץ'. 

רק בראשית שנות ה-70 החל המוזיאון להתמקד באמנות מודרנית פר סה (ולא באמנות שימושית).

בין השנים 1963-1985 כיהן אדי דה וילדה (Edy de Wilde) כאוצר המוזיאון. בתקופה זו שם המוזיאון דגש על הגדלת האוספים, ונרכשו יצירות שונות, בין היתר של אמני פופ ארט אמריקאים.

מאז שנות ה-80 החל המוזיאון לרכוש יצירות אמנות וידאו, ולהציג תערוכות של אמנות וידאו.

בשל שיפוצים במבנה המוזיאון עבר המוזיאון באופן זמני לבניין הדואר המרכזי בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית. ב-23 בספטמבר 2012 שב המוזיאון למשכנו שהורחב ונוסף לו אגף חדש.

### מנהלי המוזיאון

* 1895–1906 יאן אדוארד ון סומרן בראנד (Jan Eduard van Someren Brand)
* 1906 – 1936: קורנליס באארד (Cornelis Baard)
* 1936 – 1945: דויד רואל (David Roëll)
* 1945 – 1963: וילם סנדברג (Willem Sandberg)
* 1963 – 1985: אדי דה וילדה (Edy de Wilde)
* 1985 – 1993: וים בירן (Wim Beeren)
* 1993 – 2003: רודי פוכס (Rudi Fuchs)
* 2003 – 2005: האנס ואן בירס (Hans van Beers)
* 2005 - 2009: חייס ואן טאול (Gijs van Tuyl)
* 2010 ואילך: אן גולדשטיין (Ann Goldstein)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

סטיידלק
סטיידלק
קטגוריה:הולנד: אתרי מורשת לאומית
יורדאן

**יורדאן** (בהולנדית: Jordaan) היא שכונה במרכז אמסטרדם. האזור ידוע בגלריות האמנות הרבות שלו, בשווקים שנערכים בנורדרמארקט, בוסטרסטראאט ובלינדחראכט וכן בכך שבית אנה פרנק בו הסתתרה אנה פרנק במלחמת העולם השנייה נמצא בקצהו המערבי של הרובע, בסמוך לתעלת פרינסנחראכט. הצייר רמברנדט שהתגורר בשלהי חייו בשכונה, בסמוך לתעלת רוזנחראכט, קבור בכנסיית וסטרקרק הסמוכה לשכונה.

## מקור שם השכונה
מקור שם השכונה הוא ככל הנראה במילה "Jardin" (בצרפתית: גן), שכן התעלות הרבות בשכונה נושאות שמות עצים ופרחים; הסבר אחר משייך זאת לגינות החצרות הפנימיות שמצויות ברבים מבתי הרובע. הסבר נוסף לשם השכונה מייחס אותו לשמה הקודם של תעלת פרינסנחראכט העוברת בשכונה – "ירדן" – על שם נהר הירדן.

## היסטוריה
השכונה נבנתה במחצית הראשונה של המאה ה-17 כשכונת מגורים למעמד הפועלים והתגוררו בה בני המעמדות הנמוכים ביותר באמסטרדם (כיום היא אחת משכונות היוקרה המבוקשות ביותר באמסטרדם). הקמת הרובע החלה בשנת 1612, עם חפירת התעלות בהתאם למסלול השבילים שהיו באזור קודם לכן. במהלך המאה ה-19 מולאו בעפר שש מתעלות השכונה (בהן הרוזנחראכט) במטרה לסלול בה כבישים.

בשל היותה מקום מגורים לבני מעמדות נמוכים ומעמד הפועלים, ניכרה בה השפעת תנועות פועלים. הפגנות ומהומות פרצו בשכונה בשנים 1835, 1886, 1917, 1934 ושביתת פברואר של 1941 החלה בהפגנה שנערכה בכיכר נורדרמארקט שבשכונה.

כיום יש בשכונה גלריות אמנות רבות ומועדוני מוזיקה. מדי שנה נערך בשכונה ה"יורדאנפסטיבל" (Jordaanfestival) – פסטיבל יורדאן למוזיקה.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* מידע על שכונת יורדאן
* אמנות בשכונת יורדאן
* תיאור שכונת יורדאן
* אתר "יורדאנאינפו" - מידע על השכונה

## הערות שוליים

קטגוריה:אמסטרדם: שכונות
יאן טה קולסטה

**יאן טה קולסטה** (בהולנדית: **Jan Willem te Kolsté**; 1874–1936) היה שחמטאי הולנדי שזכה באליפות הולנד בשחמט בשנת 1907.

## קריירה
טה קולסטה השתתף מספר פעמים רב באליפות הולנד לשחמט. בתחרות שהתקיימה באוטרכט בשנת 1897 הגיע למקום הרביעי (ניצח: רודולף לומן), חלק מקום 5-6 בתחרות האג 1898 (ניצח: טרסלינג), הגיע למקום ה-14 בתחרות אמסטרדם 1899 (ניצח: הנרי ארנסט אטקינס ), הגיע 10 בתחרות הארלם 1901 (ניצח: אדולף אולנד), הגיע שני, לאחר ארנולד ואן פורייסט בתחרות רוטרדם 1902, חלק מקום 7-9 בתחרות הילברסום 1903 (ניצח: פאול לאונהרדט).

טה קולסטה ניצח בתחרות האג בשנת 1904, חלק מקום 9-10 בתחרות שבינגן 1905 (ניצח: פרנק מרשל, חלק מקום 2-3 בתחרות אמסטרדם 1907, הגיע למקום השלישי בתחרות הארלם 1908 (ניצח: יאן אסר ), חלק מקום שלישי בתחרות דלפט 1912 (ניצח: רודולף לומן), חלק מקום 6-7 בתחרות שבינגן 1913, חלק מקום ראשון בתחרות האג 1917 ותחרות הטוגנבוש 1918, הגיע למקום הרביעי בתחרות האג 1919 (ניצח: מקס מארשנד) והגיע למקום החמישי בתחרות ניימיכן 1921 (ניצח: מקס אויבה).

טה קולסטה ניצח בתחרות האג בשנת 1922, הגיע למקום ה-22 בתחרות באדן באדן בשנת 1925 (ניצח: אלכסנדר אלכין) http://xoomer.alice.it/cserica/scacchi/storiascacchi/tornei/1900-49/1925baden.htm וחלק מקום ראשון בתחרות אמסטרדם 1927.

## השתתפות באולימפיאדות
טה קולסטה שיחק בנבחרתה האולימפית של הולנד באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +5 -3 =5 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)http://www.olimpbase.org/1927/1927ned.html

## קישורים חיצוניים

* יאן טה קולסטה באתר chessmetrics

קטגוריה:שחמטאים הולנדים
קטגוריה:שחמטאים שהשתתפו באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1874
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1936
המגון

**המגון** (בלעז: **הומוגניזציה**) הוא תהליך הגורם לתערובת מסוימת להפוך לאחידה (הומוגנית).

## המגון בתעשיית החלב
חלב שעומד זמן מסוים לאחר החליבה נפרד למרכיביו הטבעיים: חלבון, שומן ונוזל. היפרדות זו אינה מקלקלת את החלב אך יוצרת בו גושים ומשקעים. על מנת שהחלב יהיה אחיד במרקמו, יורים את החלב דרך צינור מיקרוסקופי בלחץ גבוה מאוד על מנת לרסק באופן מכני את כדוריות השומן הגדולות, לכדוריות קטנות שנטמעות בנוזל. כדוריות אלו מאבדות את כושרן להתרכז מחדש. חלב שעבר המגון נקרא חלב הומוגני, בו מתחלק השומן באופן יחסי שווה בכל חלקי החלב.

המגון נעשה גם למוצרים נוספים כמו משקאות קלים ומיצים טבעיים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:כימיה
קטגוריה:כימיה של מזון: תהליכים
כוספא

[שמאל|ממוזער|250px|[בקר הבית|פרות ניזונות מכוספא.]]
ממוזער|פתיתי סויה לבישול
**כוספא** (כֻּסְפָּה) היא שם כולל לפתיתי מזון עשירים בחלבון והנוצרים מעיבוד תעשייתי של גרעינים ומיצוי השמן מהם. הכוספא משמשת להעשרת מזון בעלי החיים בחלבון מן הצומח.

הכוספא הנפוצה ביותר כיום היא מסויה, ובנוסף קיימות כוספאות מהגרעינים הבאים (מן הנפוץ לנפוץ פחות): תירס, לפתית, חיטה, שעורה, חמניות ועוד.

הכוספא היא סחורה (commodity) הנסחרת בבורסת הנגזרות של שיקגו (CBOT) כלומר, מחירה מושפע מהיצע וביקוש עולמיים, מזג אוויר, מחירי אמצעי ייצור כגון נפט ומתנועות ספקולטיביות שונות.

על אף ששימושה העיקרי של הכוספא הוא להעשרת מזון בעלי חיים, היא נמכרת בשווקים גם כתחליף בשר עשיר בחלבון בתור 'פתיתי סויה' או 'שבבי סויה'. את המוצר היבש נהוג לרכך במים חמים, לתבל ואז לבשל, לאפות או להקפיץ.

## ייצור הכוספא
בתהליך הייצור של השמן מן הגרעינים נוצר כתוצר לואי חומר מוצק בעל תכולת חלבון גבוהה. 

תהליך ייצור הכוספא מהחומר כולל מספר שלבים ובהם:
* מיצוי השמן מהגרעינים (סוג של סחיטה)
* הוצאת רעלים וחומרים שנועדו למיצוי השמנים מתוך המסה שנותרה
* קלייה של החומר 
* קירור החומר באמצעות מים וייבושו
* ניפוי וגריסה של החומר לפתיתים בגודל של כ-4 מילימטרים

## מקור המילה
בתלמוד מופיעה המילה "כוספא" לתיאור שארית מוצקה של פרי או צמח שנסחטו ממנו הנוזלים. (למשל במסכת שבת דף נ' ע"א, ורש"י תרגם מופע זה כ"פסולת שומשומין" כלומר פסולת מוצקה שנותרה מסחיטת שמן משומשום). כמו כן מוכר הביטוי "כוספא דתמרי" כלומר גוש מוצק של תמרים, שהיווה מזון מרוכז ועשיר ושימש נוודים.

## קישורים חיצוניים

* איך מייצרים כוספא? באתר חברת "שמן"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הזנת חיות משק
רקדנית קטנה בת ארבע עשרה

"**רקדנית צעירה בת ארבע עשרה**" הוא פסל שיצר האמן הצרפתי אדגר דגה. הפסל נוצר בשנת 1880 והוא היצירה הפיסולית היחידה שהציג דגה בימי חייו.

הפסל המקורי, בגובה של כ-99 ס"מ, מציג את דמותה של רקדנית בלט צעירה העומדת על כן נמוך העשוי עץ. גופה של הרקדנית עשוי ברונזה. בנוסף דגה בחר להוסיף לפסל פריטים נוספים ובהם חצאית בלט אמיתית, פאה וסרט לשיער שנועדו להעניק לדמות מראה אמיתי. עיניה של הרקדנית עצומות וראשה פונה למעלה. 

דגה יצר את הפסל על פי דמותה של מריה ון גותהם , שהייתה תלמידת בלט של בית האופרה הצרפתית בפריז. ב-1881 הוצג הפסל בתערוכה השישית של הקבוצה האימפרסיוניסטית. למעשה הפסל היה מיועד לתצוגה ב"סלון" של שנת 1880, אולם דגה לא סיים את העבודה על הפסל ובחר להציג בתערוכה תיבת זכוכית ריקה ללא הפסל. מרבית המבקרים הסתייגו מן הפסל. הדבר נבע הן מן התיבה אשר בתוכה הועמד הפסל, שהעניקה לו מראה של פריט תצוגה במוזיאון לטבע, והן מעיצוב הפנים של הדמות, שכונה בידי מבקרים כ-"מכוער" או "גרוטסקי". 

בשנת 1882 נוצק הפסל בברונזה ועותקים ממנו מוצגים במספר מוזיאונים בעולם, ביניהם מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק ומרכז מ.ת. אברהם לאמנות חזותית. כהכנה ליציקה זו נוצרה יציקה בגבס, הנמצאת באוסף הגלריה הלאומית בלונדון. בנובמבר 1991 נמכר עותק השעווה המקורי של הפסל במכירה פומבית לאספן פרטי בסכום של 11.6 מיליון אירו.

## קישורים חיצוניים

*רקדנית קטנה בת ארבע עשרה, באתר מוזיאון המטרופוליטן .
*רקדנית קטנה בת ארבע עשרה, באתר הגלריה הלאומית, לונדון .

## הערות שוליים

קטגוריה:אדגר דגה
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:נשים בפיסול
קטגוריה:פיסול אימפרסיוניסטי
קטגוריה:אוספי הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קטגוריה:בלט
נבו (אל)

**נַבּוּ** הוא אל החוכמה והכתב הבבלי, בנו של מרדוך. בת זוגו של נבו היא האלה תַּשְׁמֵתוּם. במקור, הסגידה לאל נבו הגיעה למסופוטמיה מהאמורים, כנראה במקביל למרדוך. מרדוך הפך לאל הבבלי המרכזי ואילו נבו שכן במקדש א-זידה בעיר בורסיפה. על פי התיאורים שהשאיר אחריו המלך הבבלי אפיל-סין, הוא היה זה שהוביל לבניית המקדש. בתחילה נקרא "סופר ומזכיר למרדוך" ואחר כך כבנו של מרדוך ושרפניתום. בחג ראש השנה הבבלי נהגו להעביר את פסל נבו מהמקדש בבורסיפה לבבל כדי לאחדו עם אביו, מרדוך.

נבו שימש כפטרון הסופרים, בדומה לאלה ניסבה השומרית. סמליו הם עזרי הכתב: טבלת החימר ועט הכתיבה. מוצג לבוש בכובע עם קרניים ועומד כשידיו משולבות ככומר. רוכב על הדרקון המכונף של מרדוך (סירוש).

פסל של נבו מכלח שנבנה בתקופת תגלת פלאסר השלישי מוצג במוזיאון הבריטי.

## אטימולוגיה ותפקיד
האטימולוגיה של שמו אינה ברורה. ייתכן ומדובר בשורש האכדי נב' שפירושו להכריז או לקרוא. לפי זה, פירוש השם נבו הוא "זה שקראו לו".

נבו אחראי לכתוב את הגורל שנגזר מהאלים על כל אדם, בארכיון המקודש. מכאן נובע כוחו של נבו להאריך, לקצר ולהשפיע על חיי בני האדם.

## במקרא
האל נבו מוזכר בתנ"ך בספר ישעיהו: .

האל מופיע כמרכיב תיאופורי בשמות נבוכדנאצר ונבוזראדן.

## באסטרולוגיה
באסטרולוגיה הבבלית המאוחרת, נבו נקשר לכוכב חמה. בתור אל החוכמה והכתב ניתן לראות אותו כמקביל לאל היווני אפולו, או הרמס ולאל הרומי מרקוריוס.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים מסופוטמיים
קטגוריה:אלי חוכמה
קטגוריה:אלים בתנ"ך
משה וילבושביץ

**משה וִילבּוּשֶביץ** (1 במאי 1869 – 13 ביולי 1952) היה ממציא ויזם ציוני סוציאליסט. ממציא התהליך המודרני לייצור מרגרינה ומפתח "לחם חי", לחם העשוי מטחינת גרעיני חיטה מונבטים.

## תולדות חייו

נולד באחוזת לוסוסנה שבסמוך לעיר גרודנו, ברוסיה הלבנה, למשפחה יהודית מתבוללת. אביו, זאב, היה בעל טחנת קמח, ומשה (יחד עם אחיו נחום) בילה זמן רב במקום ואף ערך ניסויים ושכלולים שונים במנגנוני המכונות. הוא הושפע מכתביו של לב טולסטוי וחש רגשות אשמה על כך שמשפחתו "מנצלת פועלים". לפיכך עזב בגיל צעיר את ביתו והחל לנדוד. הוא למד באוניברסיטת ציריך, ובזמן מלחמת העולם הראשונה שהה בשווייץ, שם נודע כמהפכן עד כי לנין הציע לו לחזור עמו לרוסיה באותו קרון רכבת, אך וילבושביץ סירב. רכושו הרב ברוסיה הוחרם על ידי השלטונות הבולשביקים, והוא קיבל עובדה זו באהבה.

בשנת 1919 עלה לארץ ישראל. אמונתו הייחודית הייתה שהשלום לעולם יבוא על ידי תזונה נכונה ובריאה לכל, לפיכך החל לעסוק בהנדסת מזון כדי לפתח מזונות עשירים וזולים. הוא גם היה חלוץ פרסומי התזונה בעברית עם ה"לוחות לחשבונות תזונה", שפרסם החל משנת 1931.
כסוציאליסט ביקש שהקרן הקיימת תשקיע מכספי העם היהודי בפיתוח התעשייה העברית בארץ ישראל ולא תותיר תחום זה להון הפרטי בלבד, אולם ההנהגה הציונית לא ראתה בתעשייה תחום הראוי להשקעת ההון הציבורי.

הוא עסק גם באסטרונומיה כתחביב ועל מבנה המעבדה שהקים בהר הצופים בירושלים הקים טלסקופ.
במכתב לרבקה אהרונסון מה-20 במרץ 1912 כתב אבשלום פיינברג, שאחותו שושנה נשאה לנחום וילבוש אחי משה וילבושביץ, את דעתו על משה (נכתב: מוזה) ועל כל משפחת וילבושביץ:

משנת 1892 היה נשוי לפוליה לבית כהן, עד מותה בשנת 1921.
באמצע שנות השלושים עזב את חיפה ועבר לירושלים, שם הקים את "מעבדת משה" ליד האוניברסיטה העברית. במותו ציווה את הבניין לרשות האוניברסיטה.
משה וילבושביץ נפטר בשנת 1952, ולבקשתו נקבר בכפר גלעדי ליד קברה של אשתו.

## פיתוח "לחם חי"
ממוזער|"לחם חי"

וילבושביץ פיתח שיטה לטחינת חיטה אשר הושרתה במים במשך 12 שעות ואפיית לחם מחיטה זו. בשיטה זו נוצר לחם בעל מרקם מיוחד וערכים תזונתיים גבוהים ביותר. תחילה נאפה הלחם במאפיית "דגניה" בנחלת יצחק ומאוחר יותר הוקמה מאפיית "לחם חי" בחולון.

## פיתוח תהליך ייצור המרגרינה

ב-1913 השתלמו משה ואחיו נחום במפעל למיצוק שמנים בסנקט פטרבורג. לאחר מכן הקימו את מפעל "שמן תעשיות".

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
*  (1 במאי 1939)
*  (עם מותו)
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* מוקי צור/מניה שוחט מתוך "העלייה השנייה: אישים" באתר מט"ח

## הערות שוליים

משה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:ממציאים יהודים רוסים
קטגוריה:ממציאים ביישוב
קטגוריה:ממציאים ישראלים
קטגוריה:מהנדסים ביישוב
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:יזמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:מדענים יהודים בלארוסים
קטגוריה:תעשיינים ביישוב
קטגוריה:אישים הקבורים בכפר גלעדי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1869
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1952
פני ג'ונסון ג'רלד

**פני ג'ונסון ג'רלד** (באנגלית: **Penny Johnson Jerald**; נולדה ב-14 במרץ 1961) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית הידועה בעיקר בשל תפקידיה בסדרות המופע של לארי סנדרס, חלל עמוק 9 ו-24. היא ידועה גם בתור **פני ג'ונסון**.

## ביוגרפיה
בשנות ה-80, אחרי שלמדה בבית הספר ג'וליארד, ג'ונסון ג'רלד שיחקה במספר סדרות בתפקידים אורחים; "המרוץ אחר הגלימה" ו"**בית חולים כללי**". התפקיד שחשף אותה לעולם הרחב הוא גילום המזכירה בוורלי בארנס בסדרה המופע של לארי סנדרס.

בשנות ה-90 ג'ונסון ג'רלד שיחקה בהרבה סדרות בתפקידים אורחים; פרקר לואיס, מסע בין כוכבים: הדור הבא, גרייס תחת הכוונת, ו-Family Law.

בסוף שנות ה-90 ג'ונסון ג'רהלד שיחקה בסרט "כוח מוחלט" (עם קלינט איסטווד, ג'ין הקמן ודניס הייסברט). לג'ונסון ג'רלד היה תפקיד משמעותי בסדרה חלל עמוק 9, בה היא שיחקה מ-1995 עד 1999. היא שיחקה בתפקיד אורח בסדרה ER. היא גם הופיעה בסרט הטלוויזיה "צבע החברות" (The Color of Friendship).

בשנים האחרונות ג'ונסון ג'רלד שיחקה בסדרות פרייז'ר, הפרקליטים ותיקים באפלה. ג'ונסון ג'רלד הרוויחה את פרסומה בעיקר מהסדרה 24, בה שיחקה בשלוש העונות הראשונות את שרי פאלמר, אשתו ולאחר מכן גרושתו של הנשיא דייוויד פאלמר. ב-2003 ג'ונסון ג'רלד שיחקה בסרט על הפיגוע במגדלי התאומים בתור קונדוליזה רייס. ב-2007 שיחקה בסדרת הדרמה של רשת ABC "חזרה לשורשים" בתפקיד של לסלי אטווד. כיום היא משחקת בסדרה קאסל את דמותה של קפטן גייטס, ביחד עם סטנה קטיק ונייתן פיליון.

ב-2016 הצטלמה לעונה הראשונה של "האורוויל", סדרת דרמה קומית מדע בדיונית אמריקאית שנוצרה על ידי סת' מקפרלן, ואשר צפויה לעלות לשידור ברשת פוקס בעונת 2018-2017.

בשנת 2024 ביצעה הופעת אורח בסדרה הקומית "טד" שיצר סת' מקפרלן עבור שירות הזרמת המדיה Peacock.

## חיים פרטיים
ג'ונסון נשואה לגראלין ג'רלד מאז 1982, ולזוג יש בת אחת. ג'ונסון מלמדת בבית הספר שבעלה הקים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:24 (סדרת טלוויזיה)
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1961
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961
שובך

שמאל|ממוזער|150px|שובך יונים מאבן, בצרפת
[ממוזער|שובך יונים עשוי פח בחזית המוזיאון ב[מזכרת בתיה]]
שמאל|ממוזער|150px|יונים בשובך
[שמאל|ממוזער|150px|קולומבריום ב[מאוזוליאום הרומי במזור]]

**שׁוֹבָךְ** או **שובך יונים** הוא מבנה שנועד לגידול ולמחיה של יונים. היונים ליוו את המין האנושי משחר ההיסטוריה, והיו חשובות הן לצורך שירותים דוגמת דואר, והן לצורך אספקת מזון מבשרן או מביציהן. 

ישנן עדויות לשובכי יונים עתיקים כבר במצריים העתיקה ובממלכת פרס. גידול היונים בשובך ("קולומבריום") נחשב כתחביב גם בקיסרות הרומית. בכמה תרבויות, בעיקר באירופה של ימי הביניים, נחשבה אחזקת שובך יונים כסמל סטטוס והייתה מקובלת בחצרות אצילים. במספר מדינות, לדוגמה בצרפת של ימי הביניים, אף נדרשה הרשאה מיוחדת מאת המלך על מנת להחזיק בשובך.

שובך היונים בנוי כחלל גדול המחולק לתאים קטנים יותר, בהם שוכנות היונים. כל תא בודד נועד למגוריהן של זוג יונים. שובך היונים בעולם העתיק היה חצוב בסלע או בנוי מאבן או מלבנים. בימי הביניים המאוחרים כבר נבנו שובכי יונים גם מעץ ומחומרים נוספים.

## שובך נייד
**שובך נייד** הוא שובך אשר משנים את מיקומו בהתאם לצורך, ובדרך כלל צורך תפעולי. 

במסגרת אילוף יוני הדואר, מרגילים את היונים לחזור לשובך בכל מקום שבו הוא נמצא. תחילה, מכינים שובך עם קבוצת יונים צעירות, ומרגילים אותן לאכול בתוך השובך. לאחר מכן, מוציאים את היונים מן השובך, ומרחיקים אותן למרחק של כמה מאות מטרים, אך עדיין בטווח ראייה. כאשר הן רואות אותו מרחוק, הן עפות לעברו ונכנסות דרך הלוכד לשובך על מנת לאכול ולשתות. בימים העוקבים המרחק מוגדל בהדרגה עד למספר קילומטרים מהשובך, כאשר עדיין מקפידים על קשר עין לשובך.

כעבור מספר שבועות, השובך מועבר ברכב למקום מרוחק, מעבר לטווח ראייתן של היונים, והן מאומנות למצוא אותו בתנאי שטח חדשים ושונים. כאשר האימון מצליח, היונים חוזרות בשלום אל השובך הנייד בכל מקום שבו הוא ממוקם, ובו הן מוצאות את מזונם.

## לוכֵד
ממוזער|שמאל|250px|לוכד בפתחו של שובך יונים
**לוכֵד** הוא פתח בשובך היונים, שדרכו היונים נכנסות ויוצאות. הלוכד בנוי כך שתהיה אפשרות ללכוד את היונה בכניסתה לשובך או ביציאתה ממנו.

הלוכד נמצא בפתח השובך, ומורכב משלושה חלקים – מטילי לוכד חיצוניים, משטח לתפיסת היונה ומטילי לוכד פנימיים לתוך השובך. "מטילי לוכד" הם מוטות חופשיים היכולים לנוע קדימה או אחורה לפי בחירת היונאי, וכך היונה יכולה לצאת מהשובך או להיכנס אליו. את מטילי הלוכד סוגרים או פותחים באמצעות מטיל אחד העובר לרוחב שאר המטילים, וכך מונע את פתיחת הלוכד או סגירתו.

המשטח עליו עומדת היונה בין המטילים החיצוניים לפנימיים, משמש את היונאי לתפוס את היונה, לטפל בה, ולשים או לפתוח את הטוטף - גליל קטן הניתן להברגה, אשר מחובר לרגלה של היונה, ובו מועברות ההודעות.

כאשר היונה יוצאת לתעופה מן השובך, היא מזיזה את מטילי הלוכד, והיונאי סוגר את הלוכד מאחוריה על מנת שלא תשוב לשובך. לאחר שובה של היונה לכיוון השובך, היא נכנסת דרך מטילי הלוכד החיצוניים אל המשטח, אשר לרוב עליו נמצא אוכל טעים במיוחד, כ"פיצוי" ועידוד לפעולתה. לאחר שהיא נכנסת, מטילי הלוכד החיצוניים והפנימיים ומונעים את יציאתה החוצה ואת כניסתה לתוך השובך, עד לאחר סיום פעולתו של היונאי.

## ראו גם
* עקרון שובך היונים
* יונת דואר
* יוני דואר בשירות ההגנה וצה"ל
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מתקני גידול
גדליהו וילבושביץ

ממוזער|משפחת וילבושביץ
ממוזער|האחים וילבושביץ
ממוזער|בית איתין, אשר תוכנן ונבנה על ידי גדליהו וילבושביץ

**גדליהו וִילבּוּשֶביץ** (א' באדר תרכ"ה, פברואר 1865 – ד' באלול תש"ג, 4 בספטמבר 1943) היה מהנדס ואדריכל, מחלוצי התעשייה והבנייה העברית בארץ ישראל, חבר בתנועת חובבי ציון. איש חיפה.

## ביוגרפיה
נולד באחוזת לוסוסנה, בסמוך לעיר גרודנו שברוסיה הלבנה למשפחה יהודית בעלת אמצעים. אביו, זאב, היה בעל טחנת קמח. גדליהו הוכשר כמהנדס בניין בבית הספר הטכני הגבוה בברלין (כיום Technische Hochschule Berlin). אחותו הצעירה הייתה הפעילה הציונית מניה שוחט.

נישא לצילה (לבית בורדו) ועלה ארצה בשנת 1892, במסגרת העלייה הראשונה. בשנת 1894 חזר לרוסיה ורכש מפעל מכונות ליציקת ברזל ליד העיר מינסק. ב-1903 יסד את "החברה לפיתוח תעשיות בארץ ישראל", ובאמצעותה גייס כספים להקמת מפעלי תעשייה כבדה. עם חזרתו לארץ, בשנת 1911, הקים את בית החרושת הראשון ליציקת ברזל בארץ ישראל. בנוסף הקים יחד עם ליאון שטיין מפעל אשר ייצר ציוד לקידוח ומתקנים לשאיבת מים מבארות. כן סייע לאחיו נחום וילבוש בהקמת בית החרושת למלט "נשר", בבניינו גם עסק כאדריכל ומהנדס.

כמהנדס בניין עסק בבניית מבנה הטכניון ובית הספר הריאלי בחיפה לפי תוכניתו של האדריכל אלכסנדר ברוולד. הוא גם תכנן ובנה את בית איתין, אשר נמצא בסמוך לטכניון הישן.

בשנת 1915 הוזמן על ידי השלטונות העות'מאנים לתכנן את הקמתה של "שדרות ירושלים" ביפו שנקראו אז בשם: "**שדרות ג'מאל פשה**" על שמו של המושל הטורקי של ארץ ישראל ושל סוריה באותה התקופה "ג'מאל פשה". בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס ושירת כמהנדס הראשי של מפקדת הצבא העות'מאני בדמשק. הכין עבור ג'אמל פשה תוכנית להפיכת העיר דמשק לעיר מודרנית. עקב קשריו ההדוקים עם אהרון אהרונסון ואבשלום פיינברג (שהיה אחי גיסתו) לא מן הנמנע שפעל שם גם כסוכן מחתרת ניל"י. לפי דוד סיטון, הוא פעל בתקופה זו אצל ידידו ג'מאל פשה והשפיע עליו לבטל פסקי דין מוות שהוצאו כנגד ראשי היישוב.

ב-1919 השתתף יחד עם אחיו נחום וילבוש ומשה וילבושביץ ומשקיעים נוספים בהקמת בית החרושת "שמן" ואף בנה את המבנה הנאה בו שכן המפעל לחוף ימה של חיפה (כיום משמש המבנה את מוזיאון תעשיית השמן). הוא גם שימש כמנהל שותף ב"שמן" יחד עם אחיו.

ממוזער|קברו של גדליהו וילבושביץ בבית העלמין היהודי הישן של חיפה
בין מפעלי הבנייה של גדליהו וילבושביץ בחיפה ניתן לציין את מבני חברת החשמל, תחנת הרכבת חיפה מרכז, המבנה הישן בבית החולים בני ציון ועוד.

גדליהו וילבושביץ עסק גם בהדרכה ובהוראה במקצועות הבניין, בכלל זה בטכניון. הוא נפטר ב-4 בספטמבר 1943 ונטמן בבית העלמין היהודי הישן של חיפה, לא הרחק משמואל יוסף פבזנר ואשתו ומבנו סשה-אלכסנדר. על שמו רחוב בחיפה.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.

## אילן יוחסין

## לקריאה נוספת
* 'וילבושויץ, גדליהו', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 196–197. 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* ד"ר שירה וילקוף (עורכת), THE PAPERS OF Gedalyahu Wilbushevitz (1865–1943), המרכז לחקר המורשת הבנויה, הטכניון, 2017
* ורד נבון, ״השדרה - שדרות ירושלים בעיני הצלמים״, מהדורה שנייה, 2021

## הערות שוליים

קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:תעשיינים ביישוב
גדליהו
קטגוריה:מהנדסי בניין
קטגוריה:מהנדסים ביישוב
קטגוריה:אדריכלים ביישוב
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים בלארוסים
קטגוריה:מדענים יהודים בלארוסים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין היהודי הישן של חיפה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1865
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1943
נרגל

250px|ממוזער|שמאל|האל החיתי נרגל. יזיקילאיה, טורקיה
**נֵרְגַל** (**Nergal, Nirgal, Nirgali**) הוא אל מהפנתיאון המסופוטמי, בנם של אנליל ונינליל. מרכזם של הסוגדים לו היה בעיר כותה, אזור תל אברהם של היום.

## תפקידיו
בשירים ופיוטים, נרגל מוצג כאל המלחמה והמגפה. נראה כי היה מזוהה עם השמש של אחר הצהריים ועם שיאה של תקופת הקיץ, הזמן המת בלוח השנה המסופוטמי.

נרגל, גם כונה בשם "סודק", בדת הבבלית משמעותה חזק וגדול.

בנוסף, נרגל מפקח על השאול ומשמש ראש הפנתיאון המיוחד השולט על עולם המתים (המתאסף במערה תת-קרקעית המכונה אראלו או אירקאללא). תפקיד זה קישר אליו את האלה אלאטו (ארשכיגל). בכתבים מסוימים האל נינאזו הוא בנם של נרגל ואלאטו.

במילון אמורי–אכדי המתוארך לימי רים-סין הראשון או עמורפיא (חמורבי), מובא רשף בטור המלים האמוריות כמקביל לנרגל (dNERGAL) בטור המלים האכדיות; הקבלה זאת קיימת גם בטקסט מאבלה. ברשימת אלים אכדית אחרת הוקבל נרגל לאל Kammuš (כמוש).

בדרך כלל, נרגל מוצג יחד עם בת-לווייתו לז. בפסלים ותמונות יש לו חזות של אריה ומטה המקושט אף הוא בראש ארי.

על שמו קרוי נרגל שראצר, אחד ממלכי בבל.

האל נעבד ככל הנראה גם על ידי הפיניקים שמעבר לים באתונה, כפי שמעידה נוכחותו בכתובת אספת.

## באסטרולוגיה
באסטרולוגיה הבבלית המאוחרת, נרגל מזוהה עם כוכב מאדים, מקבילו של האלים היוונים הרקלס וארס. באדריכלות בבלית שומרי השער בדמות אריות מייצגים את נרגל.

## בתנ"ך
נֵרְגַל מוזכר בתנ"ך בספר מלכים כאחד האלילים המרכזיים אותם עבדו הכותים, אשר הוגלו מכותה לשטחי ממלכת ישראל החרבה לאחר שנכבשה על ידי סרגון השני ותושביה הוגלו לאשור:
.
## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים מסופוטמיים
קטגוריה:אלי מלחמה
קטגוריה:אלים בתנ"ך
מים: כובסת קטנה כורעת

"**מים**" או "**[[כובסת]] קטנה כורעת**" הוא פסל מאת האמן הצרפתי פייר-אוגוסט רנואר. 

הפסל, שנוצר בשנת 1916, מציג דמות נשית של כובסת, היושבת על כד ממנו נוזלים מים. ידה האחת מונחת על ירך הרגל המקופלת וידה האחרת מושטת לפנים ואוחזת בבגד. הפסל משקף שילוב בין הנטייה האימפרסיוניסטית לעיצוב דמות פשוטה העסוקה בפעילות יום-יומית ואת העיצוב החופשי והדינאמי של הדמות, עם ממד אלגורי של ניקוי וטיהור על ידי השימוש בסמל של כד המים הנוזל.  

הפסל נוצר בשנותיו המאוחרות של רנואר, בהן התמקד בפיסול עקב החמרת דלקת המפרקים שלקה בה. לשם עיצוב הפסל נעזר רנואר באסיסטנט בשם רישאר גווינו, שיצר את הדמות על פי הנחיותיו. הפסל נוצק במהדורה גדולה בברונזה ומוצג במקומות שונים כגון מוזיאון ד'אורסה בפריז ומוזיאון ישראל בירושלים ועוד.

## קישורים חיצוניים
*מים: כובסת קטנה כורעת באוסף מוזיאון ישראל
*מים: כובסת קטנה כורעת באתר מוזיאון ד'אורסה 
*מים: כובסת קטנה כורעת באתר המכון לאמנות של דטרויט .

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלי עירום
קטגוריה:נשים בפיסול
קטגוריה:פיסול אימפרסיוניסטי
קטגוריה:ירושלים: פסלים
קטגוריה:מוזיאון ישראל: פסלים
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:כביסה
קתדרלת לה פלאטה

ממוזער|250px|החזית עם שני הצריחים וחלון הרוזטה
ממוזער|250px|קתדרלת לה פלאטה
**קתדרלת לה פלאטה**, המוקדשת להנחת הטוהר של מריה, אם ישו, היא קתדרלה קתולית בלה פלאטה, ארגנטינה. הקתדרלה בנויה בסגנון התחייה הגותית וממוקמת במרכז העיר, מול כיכר "פלצה מורנו" ובית העירייה. זוהי הקתדרלה הגדולה ביותר בארגנטינה והגבוהה ביותר בכל אמריקה.

תכנון הקתדרלה הושפע מקתדרלת אמיין וקתדרלת קלן ותוכננה על ידי האדריכל ארנסטו מייר תחת השגחתו של מהנדס העיר פדרו בנואה. אבן הפינה הונחה ב-1884.

בשנות ה-30 של המאה ה-20, מפחד שיסודות המבנה הוערכו שלא כשורה, הפועלים עצרו את הבנייה. הצריחים המחודדים נשארו לא שלמים וחיפוי אבן חיצוני לא הותקן על שלד הקתדרלה. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 יזמו פרנסי הקתדרלה תוכנית שאפתנית לשיקום והשלמת הקתדרלה. התוכנית כללה:
* חיזוק היסודות.
* תיקון הנזק שנגרם ללבנים ולחיבורים.
* השלמת שני הצריחים המחודדים בחזית המערבית, 6 צריחים בשאר המבנה, 200 צריחונים ו-800 מחטים.
* התקנת פעמונה של 25 פעמונים.

אחרי שהלבנים שוחזרו, הוחלט לא לבנות מעליהן חיפוי. החוץ חשוף הלבנים של הקתדרלה הוא לא רגיל במובן מסוים, דבר שגורם לקתדרלה להידמות לכנסיות גותיקת לבנים בצפון ומזרח אירופה, כגון קתדרלת אופסלה בשוודיה. השחזור הושלם ב-2000 ובאותה שנה נפתחה הקתדרלה לציבור.

עם זוג צריחיה, המתנשאים לגובה , זו הקתדרלה הגבוהה ביותר באמריקה. אחריה באות קתדרלת מניזאלס (105.7 מטר), קתדרלת זאמורה (ה-Santuario Guadalupano de Zamora במיחוקאן) במקסיקו (104.8 מטר) וקתדרלת פטריק הקדוש (ניו יורק) בארצות הברית (100 מטר).

## גלריה


Image:La Plata - Catedral - HDR.jpg|חזית הקתדרלה
File:Interior de la Catedral de La Plata VI - Rosetón y órgano.JPG|חלון הרוזטה מבפנים
File:Interior de la Catedral de La Plata VIII - Vitral.JPG|פרטים של חלון ויטראז'
File:Catedral LP 009.JPG|מבט על התמיכות הדואות
File:Catedral LP 008.JPG|פנים הקתדרלה
Image:Interior_de_la_Catedral_de_La_Plata.jpg|המזבח הראשי באפסיס
Image:Lateral de la Catedral de La Plata desde la Torre de Jesús 3.jpg|מבט על התמיכות הדואות של הקתדרלה
File:Catedral frente 4.JPG|החזית המערבית
File:Catedral La Plata.JPG|החזית המערבית, מבט מרחוק
File:Iglesia Catedral de La Plata (ventanales).jpg|קומת התאורה
File:20090808-46-Catedral.jpg|חלון הרוזטה
File:Iglesia Catedral de La Plata (interior II).jpg|חלון הרוזטה והנרתקס


## קישורים חיצוניים

* 
* Catedral de La Plata - יוטיוב
* Catedral de La Plata - יוטיוב

לה פלטה, קתדרלת
קטגוריה:לה פלאטה
קטגוריה:פרובינציית בואנוס איירס: מבנים
קטגוריה:ארגנטינה: מבני דת
וורד (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אנגליים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
וישי

**וישי** (בצרפתית: **Vichy**) היא עיר במחוז אלייה שבחבל אוברן-רון-אלפ, במזרח צרפת. היא שוכנת על גדות נהר אלייה.
וישי היא מרכז ספא, וחיים בה 26,528 תושבים (1999).

העיר נודעה בעיקר כבירת צרפת של וישי בתקופת מלחמת העולם השנייה, בה ישבה ממשלת בובות של דרום צרפת תחת שלטון גרמניה הנאצית.

ב-2021 העיר הוכרזה כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם ערי הספא הגדולות של אירופה ביחד עם עוד עשר ערים במדינות נוספות.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוברן: ערים
קטגוריה:אוברן-רון-אלפ: ערים
יוסף טבנקין

**יוסף** (**יוספל'ה**) **טבנקין** (18 במרץ 1921 – 24 בספטמבר 1987) היה ממפקדי הפלמ"ח במלחמת העצמאות.

## חייו
טבנקין נולד בתל אביב וגדל בעין חרוד. אביו, יצחק טבנקין, היה מנהיג תנועת הקיבוץ המאוחד וממנהיגי תנועת אחדות העבודה, אמו הייתה אווה טבנקין מחלוצות העלייה השנייה. אחד מאחיו היה המשורר וסופר הילדים משה טבנקין. הוא נקרא על שם חברם של הוריו, יוסף זלצמן, שנרצח בשנת 1913.

בשנת 1938 הצטרף לפלוגות השדה (פו"ש) של ארגון "ההגנה" תחת פיקודו של יצחק שדה. בשנת 1939 סיים קורס מפקדי כיתות בג'וערה והשתתף בפשיטה על חירבת דין.

בשנת 1941 התמנה למפקד עין חרוד.
בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח, ופיקד על קורסים של מפקדי כיתות ומחלקות של "ההגנה" בג'וערה.
בשנת 1944 התמנה למדריך ראשי במטה הפלמ"ח והיה בין מתווי תורת הלחימה של הפלמ"ח.

בשנת 1947 התמנה למפקד הגדוד הרביעי של הפלמ"ח (שנודע אחר כך כגדוד הפורצים). הוא פיקד על הפשיטה לרמלה, ועל הפשיטה על מחסני המחנה הצבאי הבריטי בתל ליטווינסקי שנועדה להשיג נשק לצורכי ליווי השיירות לירושלים.
במבצע נחשון באפריל 1948 פיקד על הגדוד הרביעי בגזרת שער הגיא, ובירושלים.

תחת פיקודו השתתף הגדוד בפריצת הדרך לירושלים, בקרב הקסטל והכפרים לאורך הדרך לעיר, במבצע הראל, קרב נבי סמואל, קרב סן סימון בקטמון ובית מחסיר, בפריצה לעיר העתיקה, בפריצת דרך בורמה ובפריצת המצור על ירושלים.

טבנקין החליף את יצחק רבין כמפקד חטיבת הראל, ופיקד עליה בין השאר במבצע יורם, במבצע דני, במבצע ההר ובמבצע חורב.

טבנקין נודע כמפקד עצמאי, שלא היסס לסרב לפקודות שהחשיב כמוטעות.

בשנת 1950 השתחרר מצה"ל, כמו מפקדי פלמ"ח רבים שקידומם נחסם בגלל מדיניותו של בן-גוריון, וחזר לקיבוצו עין חרוד.

פעל במסגרת קיבוצו ובתנועת הקיבוץ המאוחד, וניהל מפעלים שונים של התעשייה הקיבוצית. היה מתומכי "התנועה למען ארץ ישראל השלמה" ופרסם ספרים על אביו ועל חטיבת הראל במלחמת העצמאות.

## אילן יוחסין

## ספריו
***יצחק טבנקין ואתגרי תקופתנו**, תל אביב: הדר, 1986.
***המפנה במלחמת העצמאות: מתקפת גדוד פלמ"ח "הפורצים" במבצעי נחשון והראל**, רמת אפעל: יד טבנקין, 1989.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת העצמאות
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:חברי התנועה למען ארץ ישראל השלמה
יוסף
קטגוריה:עין חרוד מאוחד: אישים
קטגוריה:מפקדי חטיבות חי"ר בצה"ל
קטגוריה:מפקדי חטיבת הראל
קטגוריה:אישים הקבורים בעין חרוד מאוחד
קטגוריה:מפקדי חטיבות במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חטיבת הראל במלחמת העצמאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
איגומניצה

**איגומניצה** (ביוונית: **Ηγουμενίτσα**; באלבנית: **Gumenicë** או **Gumenica**) היא עיר נמל חשובה בצפון-מערב יוון, השוכנת לחופו של מצר קורפו בים היוני. העיר משמשת כבירת היחידה האזורית תספרוטיה שבמחוז אפירוס, ובשנת 2001 התגוררו בה 14,710 תושבים. נמלה של העיר הוא החשוב ביוון בים היוני ויוצאות ממנו מעבורות וספינות לקורפו ולאיים יונים אחרים, לעיר פטרס וכן למספר ערים באיטליה. חשיבותה של איגומניצה כצומת תחבורתי נובעת גם מכך שבה מסתיים הכביש המהיר החדש אגנטיה אודוס (A2), החוצה את צפונה של יוון ואשר יגיע, לכשיושלם בשנת 2009, עד לגבול טורקיה במזרח. 

בעת העתיקה שכן במקום יישוב שנודע בשם טיטאני, ואשר הוקף בחומה באורך של כ-2.4 ק"מ ובה ארבעה שערים. במקום נחשפו שרידיהם של שני מקדשים ושל תיאטרון ובו כ-2,500 מושבים. העיר נחרבה בידי הרומאים בשנת 167 לפנה"ס. 

בשנת 1936 הייתה איגומניצה כפר דייגים קטן שבו התגוררו כ-500 תושבים. כאשר הורמכט נסוג מהיישוב ב-1944 הוא הרס אותו לחלוטין, והעיר נבנתה מחדש. המיעוט האלבני אשר נחשד בשיתוף פעולה עם הנאצים גורש. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הועמק הנמל, והעיר הפכה לשער הימי החשוב במדינה לספינות נוסעים היוצאות למערב אירופה. כתוצאה מכך היא זכתה לתנופת פיתוח, והיא אחת הערים בעלות שיעור הצמיחה המהיר ביותר במדינה. מדרום לעיר נבנה בשנות ה-90 נמל מעבורות חדש המקושר ישירות לאגנטיה אודוס, והכביש משמש ככביש עוקף לעיר מצידה הדרומי.

## קישורים חיצוניים

* 
* נמל איגומניצה

קטגוריה:יוון: ערים
קטגוריה:יוון: ערי חוף
קטגוריה:יוון: ערי נמל
קטגוריה:הים היוני: ערי נמל
למינציה

[שמאל|ממוזער|250px|[פרקט למינציה]]
**לַמִינַצְיָה** (מלועזית: **Lamination**; בעברית: **עִטּוּי**, **לְבִידָה** או **רִבּוּד**) היא תהליך של יצירת חומר מרוכב באמצעות איחוד של שתי שכבות חומר לפחות. בשפת היומיום משמש המונח לתיאור תהליך של עטיפת אובייקט בשכבות פלסטיק הנאטמות באמצעות חום ולחץ, ועל פי רוב בעזרת דבק. בהנדסת חשמל, למינציה היא טכניקת הרכבה המשמשת להפחתת תוצאות לוואי בלתי רצויות של חום הנוצר עקב זרמי מערבולת ברכיבים כגון ליבה מגנטית של שנאים.

החומרים המשמשים בלמינציה עשויים להיות זהים זה לזה או שונים זה מזה. דוגמה לריבוד המורכב מחומרים שונים: שכבת פלסטיק העוטפת יריעת זכוכית משני צידיה. מגיני רוח של כלי רכב מיוצרים לעיתים קרובות באמצעות ריבוד של שכבת פלסטיק קשיח בין שני רבדים של זכוכית. עץ לבוד (דיקט) הוא דוגמה נפוצה ללמינציה שבה נעשה שימוש בחומרים זהים בכל שכבה. דוגמאות לחומרים המיוצרים באמצעות למינציה כוללות פורמייקה ודיקט.

למינציה של נייר, כגון בנייר תצלום, עשויה למנוע קימוטים, נזקי השמש, כתמים, נזקי שפשוף, כתמי שמן, טביעות אצבעות ונזקים סביבתיים. תעודות מזהות וכרטיסי אשראי מצופים כמעט תמיד בשכבת פלסטיק (דק או עבה). למינציה משמשת גם בפיסול העושה שימוש בעץ או בשרף.

## המצאה
תהליך הלמינציה הומצא על ידי ד"ר מוריס מ' בלום (Blum), דוקטור ניו יורקי לרפואת שיניים, בשנת 1938. למרות שהלמינציות הדנטליות המשמשות בשנות האלפיים בתחום רפואת השיניים הן מתקדמות ביותר, השימוש בהן מתוארך לאמצע המאה ה-19. בלום, לעומת זאת, מצא שימוש אחר לשכבות החומר העדינות: הגנה על תצלומים. וכך, ב-1938 היה בלום הראשון אשר ריבד תצלום – של אשתו – והוליד את הלמינציה. עד לימינו אנו, מציינת אוניברסיטת מינסוטה מדי שנה את הישגו של בלום ביום הרצאות המוקדש לזכרו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הנדסת חומרים
קטגוריה:ייצור
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
אולימפיאדת השחמט 1964

[250px|ממוזער|ראש הממשלה [דוד בן-גוריון עם נבחרת ברית המועצות בטקס הסיום של אולימפיאדת השחמט 1964. משמאל, ישראל אשל, מארגן האולימפיאדה]]

**[[אולימפיאדת השחמט]] ה-16** אורגנה על ידי פיד"ה. בראשות ארגון האולימפיאדה עמד ישראל אשל, יו"ר הארגון הישראלי לשחמט והחבר הישראלי הראשון בוועד המרכזי של פיד"ה. התחרות כללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בתל אביב בין 2 בנובמבר ל-25 בנובמבר 1964.

## תוצאות הגמר

## מדליות אישיות

## נבחרת ישראל
250px|ממוזער|שמאל|בול שיצא עם תחילת אולימפיאדת השחמט
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
* יוסף פורת 6+,5=,5-
* יאיר קריידמן 7+,6=,3-
* צדוק דומניץ 0+,7=,6-
* יצחק אלוני 4+,4=,6-
* עמנואל גוטי 2+,0=4-
* ידעאל סטפק 1+,5=,5-

הנבחרת סיימה במקום 14.

להלן התוצאות הקבוצתיות:
* מוקדמות
** נגד הונגריה 3:1 - הפסד
** נגד אירלנד 0:4 - ניצחון
** נגד לוקסמבורג 0.5:3.5 - ניצחון
** נגד צרפת 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד סקוטלנד 1.5:2.5 - ניצחון
** נגד שוודיה 1.5:2.5 - ניצחון
* גמר א'
** נגד ברית המועצות 3:1 - הפסד
** נגד פולין 2.5:1.5 - הפסד
** נגד ארגנטינה 2.5:1.5 - הפסד
** נגד רומניה 3:1 - הפסד
** נגד צ'כוסלובקיה 3.5:0.5 - הפסד
** נגד ארצות הברית 2.5:1.5 - הפסד
** נגד הולנד 3:1 - הפסד
** נגד הונגריה 2:2 - תיקו
** נגד גרמניה 3:1 - הפסד
** נגד בולגריה 3:1 - הפסד
** נגד יוגוסלביה 3.5:0.5 - הפסד
** נגד ספרד 0.5:3.5 - ניצחון

## קישורים חיצוניים

* מידע על התחרות, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:1964 בישראל
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1964
קטגוריה:תל אביב-יפו: תחרויות שחמט
קטגוריה:תל אביב-יפו: תחרויות ספורט
קטגוריה:תחרויות שחמט בין-לאומיות בישראל