גוי

**גוי** או **נוכרי** הוא כינוי יהודי לכל אדם שאינו-יהודי.

המילה "גוי" מופיעה פעמים רבות במקרא בהקשרים שונים, כשמשמעותה המילולית היא **[[עם]]**, ומכאן הכוונה לאדם המשתייך לעמי העולם, ולא-לעם ישראל.

משמעות המילה "נוכרי" היא **זר**.

## התפתחות הביטויים
בשפה המקראית משמעות המילה "גוי" היא עם, ולפיכך גם עם ישראל נקרא "**גוי**". בספר בראשית הבטיח ה' לאברהם "וְאֶעֶשְׂךָ לְגוֹי גָּדוֹל וַאֲבָרֶכְךָ...", ובהמשך נכתב "וְאַבְרָהָם הָיוֹ יִהְיֶה לְגוֹי גָּדוֹל וְעָצוּם, וְנִבְרְכוּ-בוֹ כֹּל גּוֹיֵי הָאָרֶץ".

מזמן התנאים חל שינוי במשמעות המילה, והיא קיבלה גוון בדלני או לאומי המציין אדם שאינו-יהודי.

## היחס אל הגוי ביהדות
מקורות שונים ביהדות מציגים צורות התייחסות שונות לגוי.

מצד אחד, על פי הכתוב במשנה, "חביב אדם שנברא בצלם" וממנה משתמע כי כל אדם הוא חביב על ה' מאחר שנברא בצלמו.

מצד אחר, ברכות השחר כוללות את ברכת "ברוך שלא עשני גוי". ברכה זו מתועדת כבר בתוספתא. בתלמוד הירושלמי הסבירו את הנוסח: 'שאין הגוים כלום. "כל הגוים כאין נגדו" ()'.

בסידורי תפילה של הזרמים הלא אורתודוקסיים הומרה ברכה זו בדרך כלל בברכה חיובית "ברוך שעשני ישראל". נוסח זה קיים גם בדפוסים מצונזרים של התלמוד הבבלי ושל ספרות הראשונים. אף בקרב הציבור האורתודוקסי ישנם ביטויים של חוסר נחת מהברכה.

## התרחקות מעובדי אלילים

התורה דרשה מעם ישראל להתרחק משבעת עמי כנען שבארץ כנען, כדי שלא יושפעו מעבודת האלילים שלהם. במשנה ובתלמוד נוספו גזירות רבות, שתכליתן להרחיק את ישראל מהשפעת הגויים ואליליהם. כמו כן, נאסר על יהודים להתקרב אליהם בימי חגיהם, ולאכול מפיתם, מיינם, מחלביהם ומבישוליהם. בנוסף, נצטוו לנהוג זהירות כלפי הגויים, בנימוק שהם חשודים על רצח ועל גזל.

## גרים

בתורה מוזהרים עם ישראל לנהוג בכבוד ואהבה יתירה לכל גוי שהתגייר ונעשה ישראל: "וכי יגור איתך גר בארצכם לא תונו אֹתו: כאזרח מכם יהיה לכם הגר הגר אתכם ואהבת לו כמוך כי גרים הייתם בארץ מצרים". בהלכה, ישנו מעמד נוסף של גוי שקיבל על עצמו את שבע מצוות בני נח, והוא נקרא גר תושב, והוא רשאי לגור עם ישראל בארצם.

## דרכי שלום

חז"ל ציוו לתת לגויים יחס שווה במספר תחומים, על מנת למנוע שנאה ואיבה, וכך אמרו בתלמוד: "מפרנסים עניי נוכרים עם עניי ישראל, מבקרים חולים נוכרים עם חולי ישראל וקוברים מתיהם עם מתי ישראל.

ובתלמוד ירושלמי הוסיפו ששואלים בשלום גויים מפני דרכי שלום. גזל גוי אסור וכן אין לגנוב את דעתם של הגויים ולרמותם. אבידת גוי מותרת ליהודי, אך חכמים הקפידו לנהוג לפנים משורת הדין ולהשיב לגוי את אבידתו כדי שיברך הגוי את אלוהי ישראל.

דעתו של המאירי היא כי כל הדינים המפלים לרעה את הגוי ביחס ליהודי (כגון למאן דאמר גזל הגוי מותר וכדומה) תקפים אך ורק בזמן חכמי הגמרא, אז הגויים לא היו "גדורים בנימוסים" והיו גזלנים וכו' כך שכפי שהם נוהגים כך גם אנו נוהגים כלפיהם. אך בזמנינו שהגויים כבר גדורים בנימוסים ואינם גוזלים וחומסים, שוב יש להם דין של ישראל גמור ואסורה גזילתם ואבידתם כגזילתו ואבידתו של היהודי (בית הבחירה, בבא קמא דף לז: ובמקבילות רבות). עם זאת, שיטתו בנושא זה נתפרסמה בתקופה מאוחרת, ורוב העוסקים בעניין לא הכירוה ולא הלכו בדרך הדומה לדרכו.

## חסיד אומות העולם

נוכרי המקיים בקפדנות שבע מצוות בני נח משום שהאל ציווה לשומרן הוא חסיד אומות העולם ויש לו חלק לעולם הבא, אך אם קיימן מכיוון שהגיע אליהן מהכרע הדעת, לפי דברי הרמב"ם, אינו אלא מחכמיהם. גוי שעבר הליך גיור מול בית דין (נימול וטבל לשם גיור וקיבל על עצמו לקיים את המצוות) הריהו כישראל גמור.

בכל הדיבור על גויים יש להבחין בין עכו"ם (=**ע**ובדי **כ**וכבים **ומ**זלות), שנגדם נאמרו כל ההגבלות החמורות, לבין גויים שאינם עובדי אלילים, כגון מוסלמים וסיקים (וכן נוצרים אנטי-טריניטריסטים, בעיקר אוניטרים) המאמינים אף הם כיהודים באל אחד, או חסרי דת. עקב ההאשמות שהטיחו הנוצרים ביהודים כי הביטויים העוינים לגוי שבתלמוד מכוונים נגדם, נהגו היהודים (על דרך האפולוגטיקה) בשתי דרכים:
# הסבירו כי הכוונה היא לעובדי אלילים בלבד.
# שינו בתלמוד את הכינוי "גוי" ל"נוכרי", "ערל", "עכו"ם" ועוד (אלא שגם כאן נמצאו נוצרים שאמרו שנוטריקון של עכו"ם הוא: עובדי כריסטוס ומרים). שינויי הכינויים נעשו לעיתים בכפייה על היהודים מצד הנוצרים שאיימו לשרוף את ספריהם.

## טומאת גויים

מן התורה גוי אינו מקבל טומאה ואינו מטמא כלל בחייו. הדבר נלמד מכך שבפסוקי המקרא על הטומאה נאמר שמצווה זו מופנית ל"בני ישראל". עם זאת, חכמים גזרו שגויים יחשבו כזבים לכל דבר ועניין. גזירה זו נועד למנוע מגורים משותפים של ישראל וגויים, בגלל נוהגי פריצות שרווחו בקרב גויים. בפרט מסוים הקלו חכמים, שזרע היוצא מגופו של גוי אינו מטמא. הדבר נועד להבליט את העובדה שזוהי גזירת חכמים, וכך ייזהרו שלא לשרוף תרומה וקדשים על טומאה זו. הגזירה חלה על גויים זכרים מגיל תשע ועל הנקבות מגיל שלוש.

## הקרבת קורבן גוי
במספר מקומות בנביאים מבואר שגויים מקריבים קורבנות לה' בבית המקדש. במשנה במסכת שקלים מבואר שקורבנות נדרים ונדבות מקבלים מיד הגויים ומקריבים אותם. אולם בגמרא במסכת מנחות נחלקו רבי עקיבא ורבי יוסי הגלילי האם רק קורבנות עולה יכולים הגויים להקריב בבית המקדש (רבי עקיבא), או גם קורבנות שלמים וכדומה (רבי יוסי הגלילי).

להלכה פסק הרמב"ם שרק קורבנות עולה יכולים גויים להקריב:

## קיום מצוות על ידי גוי
על אף שהגוי מצווה רק בשבע מצוות בני נח, אין איסור לגוי לקיים את כל תרי"ג המצוות. מלבד שתי מצוות שניתנו לישראל בלבד, וגוי שיקיים אותם מתחייב מיתה:

### שמירת שבת לגוי

גוי ששובת בשבת ממלאכה חייב מיתה בידי שמים, וכך אמרו בתלמוד במסכת סנהדרין: 

### תלמוד תורה לגוי

מצווה נוספת שקיים איסור על גוי לקיים היא מצוות תלמוד תורה (מלבד דברים השייכים לשבע מצוות בני נח שחייב בהם), גוי שעבר ולמד תורה חייב מיתה בידי שמים. וכך אמרו בתלמוד במסכת סנהדרין:

### מילת גוי

ישנה מחלוקת ראשונים ואחרונים גדולה האם מותר ליהודי למול גוי לשם מצווה אך ללא גיור. מאז האמנציפציה והתגברות תופעת נישואי תערובת בין יהודים לגויות התעוררה שאלה נוספת בדבר מילת בני היהודים והגויות, שגררה מספר פולמוסים בעיתונים ובכתבי עת שונים בתפוצות.

## ראו גם
*גר
*גר תושב
*שבע מצוות בני נח
*גוי של שבת
*טוב שבגויים הרוג
* גרינגו

## לקריאה נוספת
* ישי רוזן צבי, עדי אופיר, **מגוי קדוש לגוי של שבת האחר של היהודים: קווים לדמותו**, הוצאת כרמל, 2021.
* מנחם קלנר, **[[גם הם קרויים אדם – הנכרי בעיני הרמב"ם]]**, אוניברסיטת בר-אילן, 2016

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* יוחנן גלוקר, "מי המציא את הגוי?", **[[לשוננו]]**, אדר ב' התשע"ד - תגובה למאמרם של אופיר ורוזן-צבי
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעמדות ויוחסין ביהדות
קטגוריה:גוי (יהדות)
קטגוריה:סוגי טומאות