צ'ו'אנג'ואו

[שמאל|ממוזער|250px|[נתיבי סחר בדרום-מזרח אסיה בתקופת הזוהר של צ'ו'אנג'ואו.]]
**צְ'וֵ'אנְג'וֹאוּ** (בסינית: **泉州**; בפין-יין: **Quánzhōu**) היא נציבות עירונית ועיר נמל במחוז פוג'יין שבדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין.

צ'ו'אנג'ואו הייתה הנמל העיקרי של סין עבור סוחרים נוכרים במהלך המאות ה-11 עד ה-14, שהכירו אותה בשם "זייתון" (Zayton). בעיר ביקרו גם מרקו פולו וגם אבן בטוטה, ושניהם שיבחו אותה כאחת הערים המשגשגות והמפוארות ביותר בעולם. זה היה הבסיס הימי העיקרי שממנו יצאו הפלישות המונגוליות ליפן ול, ומרכז קוסמופוליטי עם מקדשים  ו,  וכנסיות נוצריות, כולל קתדרלה קתולית ומנזרים פרנציסקניים.  גרר טבח בקהילות הנוכרים של העיר בשנת 1357. בעיות שונות, כולל פיראטיות ותגובת יתר של הקיסרות הסינית אליה במהלך השושלות מינג וצ'ינג, פגעו קשה בכלכלת העיר, כאשר הסחר היפני עבר לערים נינגבו ו, וסחר חוץ אחר הוגבל לגואנגג'ואו. צ'ו'אנג'ואו הפכה למרכז הברחת אופיום במאה ה-19, אך סתימת הנמל בטין מנעה מסחר באמצעות אוניות גדולות יותר.

## שמות
צ'ו'אנג'ואו (ידועה גם בשם "זייתון" (Zayton) במקורות היסטוריים בריטיים ואמריקאיים) הוא תעתיק לעברית של Quánzhōu, שהוא תעתיק שמה הסיני של העיר בפין-יין, תוך שימוש בהגיית השם במנדרינית תקנית. מקור השם בהיותה של העיר לשעבר מושב הנציבות "צ'ואן" (מעיין) של הקיסרות הסינית.

השם הערבי "זייתון" (زيتون), שהיה בעבר השם הנפוץ של העיר באנגלית, פירושו "[עיר] הזיתים" והוא תרגום שאילה של הכינוי הסיני בעבר של צ'ו'אנג'ואו "צְה-טונְג צֶ'נְג" (Citong Cheng) שפירושו "עיר עץ הטונג", שנגזר משדרות עצי הטונג (*[[Vernicia fordii]]*), עץ שמהזרעים שלו מפיקים שמן המשמש לצביעה. העצים נשתלו בעיר בהוראת לְיוֹ צונְגְשְׂיָאו מושל העיר במאה ה-10. מקור המילה סאטן, המתארת סוג של מארג טקסטיל אשר הופך את הבד למבריק, הוא משם העיר זייתון, משום שהעיר הייתה נמל הסחר העיקרי במשי.

## גאוגרפיה
הנציבות העירונית צ'ו'אנג'ואו משתרעת על פני שטח כולל של 11,198 קמ"ר בדרום מחוז פוג'יין, על לשון אדמה בין שפכי נהרות הג'ין והלוו כשהם זורמים למפרץ צ'ו'אנג'ואו במצר טאיוואן. הנציבות שמסביב משתרעת מערבית לאזור האורבני דרך המחוז והיא הררית. יחד עם שְׂיָאמֶן ו מדרום לה ופּוּטְייֵן מצפון לה היא מהווה את אזור החוף הדרומי של מחוז פוג'יין. בחלקה הפנימי ההררי היא גובלת בבירת המחוז פֿוּג'וֹאוּ מצפון-מזרח ובנציבויות העירוניות  ו מצפון-מערב.

### אקלים
אקלים העיר הוא אקלים סובטרופי גשום. בצ'ו'אנג'ואו יש ארבע עונות מובחנות. הטמפרטורה בה נעה בין 0 ל-38 מעלות צלזיוס. בקיץ, יש לעיתים טייפונים שמביאים איתם גשם רב ונזקים לעיר.

### רעידות אדמה
העיר חוותה רעידות אדמה גדולות בשנת 1394 וב-29 בדצמבר 1604.

## היסטוריה
### היסטוריה מוקדמת
וָאנְג גְווֹצִ'ינְג (王國慶) השתמש באזור כבסיס לפעולות של מדינת  לפני שהוכנע על ידי המצביא יָאנְג סוּ משושלת סווי בשנת 590. צ'ו'אנג'ואו הוקמה תחת שושלת טאנג בשנת 718 על לשון אדמה בין שני יובלים של הנהר ג'ין. סוחרים מוסלמים הגיעו לעיר בתחילת קיומה, במקביל למסחר שהם ניהלו גם בגואנגג'ואו וגם ביאנגג'ואו.

### שושלת סונג
מכיוון שהעיר הייתה כבר מחוברת ללב פוג'יין בדרכים ובתעלות, גדלה חשיבותה הבינלאומית במאה הראשונה לשלטונה של שושלת סונג. הקיסרות הקימה בה משרד של לשכת הסחר הימי בשנת 1079 או 1087 שתפקד כנקודת המוצא של דרך המשי הימית עד לתקופת שושלת יואן, שהאפילה הן על נתיבי הסחר היבשתיים, והן על גואנגג'ואו. כתובת מ-1095 מתעדת שתי שיירות ימיות, כל אחת בת עשרים ספינות, המגיעות מדי שנה מהים הדרומי. המסחר הימי של צ'ו'אנג'ואו פיתח את תעשיות החרסינה, הסוכר, האלכוהול והמלח באזור. תשעים אחוזים מייצור החרסינה של פוג'יין באותה תקופה היה  בצבע ירקן, שיוצר לייצוא. לבונה היה יבוא כה נחשק שקידומים למפקחי הסחר בגואנגג'ואו וצ'ו'אנג'ואו היו קשורים לכמות שהצליחו להביא בתקופת כהונתם. במהלך תקופה זו הוא היה אחד מנמלי הים הגדולים והקוסמופוליטיים ביותר בעולם. בשנת 1120, נטען כי בנציבות מתגוררת אוכלוסייה של כ-500,000 איש.  בעיר היה בעבר הגשר המפורסם ביותר בסין, וגם  מהמאה ה-12 ידוע היטב.

בתחילה המשיכה צ'ו'אנג'ואו לשגשג תחת שושלת סונג הדרומית שקמה בעקבות מלחמות שושלת ג'ין – בשושלת סונג. דו"ח מ-1206 מספר על סוחרים ערבים מהח'ליפות העבאסית, איראן, תת-היבשת ההודית, סומטרה, קמבודיה, ברוניי, ג'אווה, צ'אמפה, בורמה, אנטוליה, קוריאה, יפן ומערי המדינה בפיליפינים. אחד ממפקחי המכס שלה, גָ'או ז'וּגְווָה, השלים את חיבורו התמציתי "תיאור האומות הברבריות" סביב שנת 1225, תיעוד האנשים, המקומות והפריטים שהיו מעורבים בסחר החוץ של סין בתקופתו. רשומות אימפריאליות אחרות מאותו הזמן השתמשו בעיר כקילומטר אפס למרחקים בין סין למדינות זרות. סוחרים טמילים גילפו אלילים של וישנו ושיווה, ובנו מקדשים הינדים בצ'ו'אנג'ואו. אולם במהלך המאה ה-13 הייתה ירידה בשגשוג של צ'ו'אנג'ואו בשל חוסר יציבות בקרב שותפי הסחר שלה, והגבלות הולכות וגדלות מטעם שושלת סונג בניסיון להגביל את יצוא מטבעות הנחושת והברונזה מאזורים שנאלצו להשתמש בשטרות נייר שהלכו ואיבדו מערכם. חשיבותה ההולכת וגוברת של יפן למסחר החוץ של סין הועילה גם לסוחרים בנינגבו על חשבונה של צ'ו'אנג'ואו, בהתחשב במגעים הנרחבים שלהם עם הנמלים הגדולים של יפן ב בקיושו.

### שושלת יואן
שמאל|ממוזער|250px|זייתון כפי שדמיין אותה מאייר אירופי מהמאה ה-15 של מסעותיו של מרקו פולו
בשנת 1277, בתקופת שושלת יואן המונגולית, מונה בעיר מפקח על סחר חוץ, יחד עם אלה בשאנגחאי, נינגבו וגואנגג'ואו. פּוּ שׁוֹאוּגֶנְג, מצביא לשעבר בצבא שושלת סונג, מוסלמי ערבי או פרסי, נשכר לתפקיד החדש, תוך שימוש באנשי הקשר שלו כדי לשקם את המסחר בעיר תחת שליטיה החדשים. הוא הצליח בגדול ושחזר חלק ניכר מגדולתו לשעבר של הנמל, [43] וצאצאיו ירשו את משרתו. בשנות ה-80 של המאה ה-13 שימשה צ'ו'אנג'ואו לעיתים כבירת מחוז של פוג'יין. אוכלוסייתה הייתה בסביבות 455,000 בשנת 1283, פריטי המסחר העיקריים הם פלפל ותבלינים אחרים, אבני חן, פנינים וחרסינה. מרקו פולו רשם שקיסרי יואן הפיקו "הכנסה עצומה" מהמס בן 10% על המסחר בנמל. הוא כינה את נמל צ'ו'אנג'ואו "אחד משני הנמלים הגדולים בעולם למסחר" ו"אלכסנדריה של המזרח". אבן בטוטה פשוט כינה אותו הנמל הגדול ביותר בעולם. מרקו פולו ציין כי אמני הקעקועים של העיר היו מפורסמים ברחבי דרום-מזרח אסיה. זו הייתה נקודת היציאה של המשלחת החוזרת של מרקו פולו בשנת 1292,שליוותה את הנסיכה המונגולית קוקוצ'ין בת ה-17 לארוסה באילח'אנאת הפרסית. כעבור כמה עשורים, הייתה זו נקודת ההגעה והעזיבה של אבן בטוטה. הפלישות המונגוליות ליפן ול, בהוראת קובלאי חאן הפליגו בעיקר מנמל צ'ו'אנג'ואו. הגאוגרף המוסלמי אבו אל-פידאא ציין, בשנת 1321, שחומות העיר שלה נותרו הרוסות מהכיבוש שלה על ידי המונגולים. באמצע שנות ה-20 של המאה ה-14 ציין הנזיר אודוריקו מפורדנונה את שני הנזירים הפרנציסקנים של העיירה, אך הודה שהמנזרים הבודהיסטיים גדולים בהרבה, עם יותר מ-3,000 נזירים באחד מהם.

שושלת יואן החלה להעביר חוקים אנטי-מוסלמים ואנטי-סמו וביטלו את הזכויות של הסמו המוסלמים לקראת סוף שושלת יואן, בשנת 1340 ואילצה אותם לפעול על פי עקרונות קונפוציאנים בתקנות הנישואין, בשנת 1329 היו לכל גברים קדושים זרים כולל מוסלמים מס. הפטורים בוטלו, בשנת 1328 בוטל מעמדו של הקאדי המוסלמי לאחר שהוגבלו סמכויותיו בשנת 1311. באמצע המאה ה-14 הדבר גרם למוסלמים להתחיל למרוד בשלטון שושלת יואן המונגולית ולהצטרף לקבוצות מורדים. בשנים 1357–1367 החלו חיל המצב הפרסי המוסלמי יִיסְה-בָּשִׂי במרד נגד שושלת יואן בצ'ו'אנג'ואו ובדרום פוג'יין. המצביאים הפרסים אמין אוד-דין (אמילידינג) וסייף אוד-דין (סייפודינג) הובילו את המרד. פקיד הממשל הפרסי יָאווּנָה רצח את אמין אוד-דין ואת סייף אוד-דין בשנת 1362 והשתלט על כוחות המורדים המוסלמים. המורדים המוסלמים ניסו לתקוף צפונה והשתלטו על חלקים מסוימים של שִׂינְגְחְווָה, אך הובסו בפוג'ואו פעמיים ולא הצליחו להשתלט עליה. כוחות נאמנים ליואן מהמחוז מפוג'ואו ניצחו את המורדים המוסלמים בשנת 1367 לאחר שקצין מורדים מוסלמי בשם גִ'ין גִ'י ערק מצבא יוואונה.

המצביא צֶ'ן יוּאוּדִינְג שעמד בראש הצבא של יואן שדיכא את המרד החל במסע רדיפות נגד הקהילה המוסלמית סונית בעיר, כולל מעשי טבח וחילול מסגדים, שהפך בסופו של דבר לשלושה ימים של טבח נגד זרים. מהגרים שנמלטו מהרדיפה עלו לעמדות בולטות ברחבי דרום-מזרח אסיה, דבר שדרבן את התפתחות האסלאם בג'אווה ובמקומות אחרים. בשנת 1368 הסתיים שלטונה של שושלת יואן והחלה התקופה של שושלת מינג.

### מסיום שלטון שושלת יואן
שמאל|ממוזער|250px|שער לינג'אנג המשוחזר
שליטי שושלת מינג מנעו פעילות סחר חוץ מלבד ממשימות רשמיות של תשלומי מס של מדינות כפופות. עד שנת 1473, המסחר התדרדר עד כדי כך שצ'ו'אנג'ואו כבר הייתה לא המטה של שירות המכס הקיסרי של פוג'יין. שודדי הים "היפנים" או "הגמדים", שרובם למעשה היו סינים ממורמרים, אילצו את פיקוח הסחר של צ'ו'אנג'ואו להיסגר לחלוטין בשנת 1522. במהלך שושלת צ'ינג, האיסור לצאת לים פגע בסוחרים או בדייגים בעיר: הם נאלצו לנטוש את השימוש שלהם בים במשך שנים בכל פעם והחקלאים באזור החוף נאלצו לעבור קילומטרים למחוזות בפנים הארץ כמו יוּנְגְצ'וּן ואָנְשִׂי. מדי פעם פרצו קרבות אלימים בהיקף גדול עם אלפי המשפחות הלא מקומיות מגואנגדונג שגורשו לצ'ו'אנג'ואו על ידי ממשל צ'ינג.

במאה ה-19, חומות העיר עדיין הגנו על שטח מעגלי של 11–13 קילומטרים אך רוב השטח היה ריק. המפרץ החל למשוך את ספינות האופיום של סוחרים בריטים משנת 1832. לאחר מלחמת האופיום הראשונה, הציע המושל הנרי פוטינגר להשתמש בצ'ו'אנג'ואו כמחסן אופיום רשמי כדי לשמור על הסחר מחוץ להונג קונג ומנמלי ההסכם האחרים, אך שכר הדירה שביקש הנציב הקיסרי צ'יינג היה גבוה מדי. כאשר פיראטים סינים השתלטו על הספינות במפרץ שֶׁנְחוּ במטרה ללכוד את מטילי הכסף שלהם בשנת 1847, הסוחרים עברו למפרץ צ'ו'אנג'ואו בכל מקרה. בסביבות 1862 הוקם מיסיון פרוטסטנטי בצ'ו'אנג'ואו. עד אמצע המאה ה-19, עדיין הייתה לג'ונקות סיניות גדולות גישה קלה לעיר, ועדיין התקיים מסחר ער בתה, סוכר, טבק, חרסינה ונאנקין,, אך שרטונות חול שנוצרו על ידי הנהרות סביב העיר הלכו וסתמו את הנמל שפסק לפעול בזמן מלחמת העולם הראשונה. היא נשארה עיר גדולה ומשגשגת, אך ניהלה את סחר הימי שלה דרך .

## חלוקה מנהלית
הנציבות העירונית צ'ו'אנג'ואו מנהלת ארבעה רבעים, שלוש נפות עירוניות, ארבע נפות ושני רבעים כלכליים מיוחדים. הרפובליקה העממית של סין טוענת לבעלות על איי ג'ינמן (צ'וֵּ'ה) (בשליטה של הרפובליקה הסינית) כנפת ג'ינמן תחת מנהל צ'ו'אנג'ואו.

:* מאז שהוקמה בשנת 1949, הרפובליקה העממית של סין ("סין היבשתית") תבעה את איי ג'ינמן (צ'וֵּ'ה) כחלק מצ'ו'אנג'ואו, אך מעולם לא שלטה בהם; הם מנוהלים על ידי טאיוואן (הרפובליקה הסינית) וטוענת לבעלות עליהם.

## דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-8.78 מיליון תושבים, מתוכם כ-1.73 מיליון התגוררו בארבעת הרבעים, והיא הנציבות העירונית המאוכלסת ביותר במחוז פוג'יין. שטחה של צ'ו'אנג'ואו היה שטח המטרופולין המורחב ה-12 בגודלו בסין בשנת 2010.

### דת
שמאל|ממוזער|250px|הפגודה של מקדש קָאיְיְוֵּ'אן
שמאל|ממוזער|250px|מסגד בעיר
צ'ו'אנג'ואו של ימי הביניים הייתה אחת הערים הסיניות הקוסמופוליטיות ביותר, עם מקדשים דתיים עממיים סיניים, מקדשים , טאואיסטיים ו,  וכנסיות נוצריות, כולל נסטוריאניות קתדרלה קתולית ושני מנזרים פרנציסקניים. אנדראה מפרוג'ה שימש כבישוף הרומאי -קתולי של העיר משנת 1322. אודוריקו מפורדנונה היה אחראי להעברת שרידי ארבעת פרנציסקנים שנרצחו בהודו בשנת 1321 למיסיון בצ'ו'אנג'ואו. מיסיונרים פרסביטריאנים אנגלים הקימו קפלה בסביבות 1862. מסגד צ'ינג -ג'ינג מתוארך לשנת 1009, אך נשמר כיום כמוזיאון. המקדש הבודהיסטי קָאיְיְוֵּ'אן נבנה שוב ושוב, אך כולל שתי פגודות בני 5 קומות מהמאה ה-13. בין המקדשים העממיים או הטאואיסטים הפופולריים ביותר הוא מקדש גְווָאן יְוֵּ'ה (通 淮 關 岳廟) המוקדש לשני מצביאים מפורסמים. ג'ינג'יאנג גם משמר את מקדש צָאו'אָן (草庵 寺), שנבנה במקור על ידי מניכאיסטים בתקופת שושלת יואן אך משמש כיום מאמינים מהעידן החדש, ומקדש קונפוציאני (文庙, ונמיאו).

### שפה
המקומיים מדברים בניב צ'ו'אנג'ואו של שפת  הזהה עקרונית לניב אמוי שבו מדברים בשיאמן, ודומה לשפות  ו של דרום-מזרח אסיה. שפה זו בלתי מובנת לדוברי מנדרינית תקנית. סינים רבים המתגוררים בחו"ל, שאבותיהם הגיעו מאזור צ'ו'אנג'ואו, מדברים לעיתים קרובות בעיקר הוקיין בבית. סביב "אזור המשולש של המין הדרומי", הכולל את צ'ו'אנג'ואו, שיאמן וג'אנגג'ואו, כל המקומיים דוברי שפות מין. הניבים שהם מדברים דומים, אך יש להם אינטונציות שונות.

### הגירה
שמאל|ממוזער|250px|בנייה חדשה מזרחית למרכז העיר
שמאל|ממוזער|250px|נקיק סוּנְווּ בצ'ו'אנג'ואו
צ'ו'אנג'ואו הייתה מקור להגירה סינית לדרום-מזרח אסיה וטאיוואן. חלק מהקהילות הללו מתוארכות לתקופת הזוהר של צ'ו'אנג'ואו לפני אלף שנה בתקופת שושלות סונג ויואן. מוצאם של כ-6 מיליון סינים המתגוררים בחו"ל מצ'ו'אנג'ואו וטונג'אן. רובם חיים בדרום-מזרח אסיה, כולל סינגפור, הפיליפינים, מלזיה, אינדונזיה, מיאנמר ותאילנד.

## כלכלה
מבחינה היסטורית ייצאה צ'ו'אנג'ואו תה שחור, קמפור, סוכר, אינדיגו, טבק, חרסינה, בדים מדגניים וכמה מינרלים. היבוא, בעיקר מגואנגג'ואו, כלל בדים מצמר, יין ושעונים, החל משנת 1832. החל מאותה תקופה ייצאה חברת הודו המזרחית הבריטית בתה שחור בשווי 150,000 ליש"ט לשנה מצ'ו'אנג'ואו.

צ'ו'אנג'ואו היא יצואנית מרכזית של מוצרים חקלאיים כגון תה, בננות, ליצ'י ואורז. היא גם יצרנית גדולה של גרניט וחומר קרמי. תעשיות אחרות כוללות טקסטיל, הנעלה, אופנה וביגוד, אריזות, מכונות, נייר ומוצרי פטרוכימיה.

צ'ו'אנג'ואו היא שוק הרכב הגדול ביותר בפוג'יין; אחוז המחזיקים ברכב פרטי בעיר הוא הגבוה ביותר במחוז.

התוצר המקומי הגולמי שלה מדורג ראשון במחוז פוג'יין במשך 20 שנה, מ-1991 עד 2010. בשנת 2008, ייצור הטקסטיל והלבשה של צ'ו'אנג'ואו היווה 10% מכלל ייצור ההלבשה בסין, יצוא האבן מהווה 50% מיצוא האבן הסינית, יצוא עבודות יד צבועים בורנית שרף היווה 70% מכלל היצוא של המדינה, יצוא החרסינה מהווה 67% מסך המדינה, ייצור הממתקים מהווה 20%, וייצור נעלי הספורט והתיירות מהווה 80% מהייצור בסין ו-20% מהייצור העולמי. משום כך, ידועה צ'ו'אנג'ואו בשם "עיר הנעליים" של סין. 3,000 מפעלי הנעליים של צ'ו'אנג'ואו מייצרים 500 מיליון זוגות בשנה, כמעט אחד מכל ארבעה זוגות נעלי ספורט המיוצרות בסין.

לרבעים ולנפות שונים בצ'ו'אנג'ואו יש תעשיות ייחודיות משלהם המוכרות בשאר סין. ג'ינג'יאנג ושה-שה מפורסמים בביגוד ובטקסטיל, חוויאן מפורסמת באבן שלה, דחווה בחרסינה, יונגצ'ון בהדרים, אנשי בתה וולונג, נאנ'אן בחומרי בניין ופנגדזה בשרף.

## תחבורה
שמאל|ממוזער|250px|נמל התעופה הבינלאומי
שמאל|ממוזער|250px|תחנת הרכבת של צ'ו'אנג'ואו
צ'ו'אנג'ואו היא מרכז תחבורה חשוב בדרום-מזרח מחוז פוג'יין. תעשיות ייצוא רבות בערי הפנים של פוג'יין מובילים סחורות לנמלי צ'ו'אנג'ואו. נמל צ'ו'אנג'ואו היה אחד הנמלים המשגשגים ביותר בשושלת טאנג, והוא עדיין נמל ייצוא חשוב. צ'ו'אנג'ואו מחוברת גם בכבישים מרכזיים לפוג'ואו מצפון ולשיאמן מדרום.

יש מסוף מעבורת נוסעים בשיג'ינג, נאנ'אן, עם שירות סדיר לנמל שְׁווֵיְטוֹאוּ באי ג'ינמן שבשליטת טאיוואן.

### תעופה
 הוא נמל התעופה של אזור צ'ו'אנג'ואו, המשרת טיסות נוסעים במחוז פוג'יין וביעדים אחרים ברחבי הארץ.

### רכבת
לצ'ו'אנג'ואו יש שני סוגים של שירותי רכבות. מסילת הרכבת ג'אנגפינג–צ'ו'אנג'ואו -שיאוצוו, קו רכבת "קונבנציונלי" שנפתח סביב 2001, מחבר בין כמה תחנות מטען בתוך נציבות צ'ו'אנג'ואו עם פנים פוג'יין ושאר המדינה. עד 2014, לקו זה היה גם שירות נוסעים, כאשר רכבות נוסעים איטיות למדי מבייג'ינג, ווהאן וממקומות אחרים ברחבי הארץ הסתיימו בתחנת הרכבת "צ'ו'אנג'ואו מזרח", כמה קילומטרים צפונית-מזרחית למרכז העיר. שירות הנוסעים בקו זה הופסק, ותחנת הרכבת "צ'ו'אנג'ואו מזרח" נסגרה ב-9 בדצמבר 2014.

מאז 2010 משרתת צ'ו'אנג'ואו את הרכבת המהירה פוז'ו-שיאמן, חלק ממסילת הרכבת המהירה של האנגג'ואו-פוג'ואו-שנז'ן, העוברת לאורך חוף הים הדרום-מזרחי של סין. רכבות מהירות בקו זה עוצרות בתחנת הרכבת צ'ו'אנג'ואו (בתת-רובע בייפנג של רובע פנגדזה, כ-10 קילומטרים צפונית למרכז העיר צ'ו'אנג'ואו) ותחנת הרכבת ג'ינג'יאנג. זמן הנסיעה ברכבות לשיאמן אורך פחות מ-45 דקות, מה שהופך אותה לאמצעי תחבורה נוח לסופי שבוע או לטיול יומי. עד 2015 הוקם שירות מהיר ישיר למספר ערים בפנים המדינה, מבייג'ינג ועד צ'ונגצ'ינג וגווי-יאנג.

### אוטובוסים
שירותי אוטובוסים למרחקים ארוכים פועלים גם מדי יום/לילה לשנג'ן וערים מרכזיות אחרות.

## חינוך ותרבות
* **חינוך** – בצ'ו'אנג'ואו פועלות 3 אוניברסיטאות, מכללה ללימודי רפואה, מכללה לאומנות וצילום, ומכללה להקניית מקצועות.
* **תרבות** – בצ'ו'אנג'ואו פועלים שלושה אולמות אופרה, תיאטרון בובות, בתי ספר לאמנות לחימה שנוצרו במנזר שאולין כמו ווינג צ'ון קונג פו והמוזיאון היחיד בסין המוקדש לסחר הימי עם ארצות החוץ.

## אתרים
### אתר המורשת העולמית
ב-2021 הכריז ארגון אונסק"ו על אתרים בעיר צ'ו'אנג'ואו כאתר מורשת עולמית בשם "צ'ו'אנג'ואו: מרכז הסחר של העולם בסין של סונג-יואן". בהכרזה כלולים 22 אתרים הקשורים לסחר הימי המפותח שהתנהל דרך נמל צ'ו'אנג'ואו במאות מהמאה ה-11 עד המאה ה-14 והם כוללים, משרדי סחר, מזחים, מקדשים אתרי ייצור חרסינה ועוד. הרשימה כוללת את האתרים הבאים:

### אתרים בולטים נוספים
***הר צ'ינג יואן** (清源山) – הגבעה הגבוהה ביותר בגבולות העיר, שממנה נשקף נוף של האגם המערבי.
***פארק האגם המזרחי** (东湖) – ממוקם במרכז העיר. בפארק יש גן חיות קטן.
***פארק האגם המערבי** (西湖 公园) – גוף המים המתוקים הגדול ביותר בתחומי העיר.
***רחוב המלומדים** (状元 街) – רחוב באורך של כ-500 מטרים, שדרת חנויות בעיקר בתיירות ומלאכת יד.
***כיכר פנגדזה** – ממוקמת במרכז העיר ומשמשת מקום להופעות ואירועים.
***דאפינגשאן** – הגבעה השנייה בגובהה בתוך גבולות העיר, בפסגתה פסל פרש ענק של קוקסינגה.
***המוזיאון הימי** – כולל שרידים מעברה של צ'ו'אנג'ואו, ובהם מיצגים גדולים על ספינות מתקופת סונג ומצבות מתקופת יואן. תערוכה חשובה במיוחד היא "ספינת צ'ו'אנג'ואו", ג'ונקה המותאמת להפלגה בים שטבעה זמן מה לאחר 1272, ושוחזרה בשנים 1973–74.
***בנייני מרפסות** (骑楼) – במרכז העיר העתיקה, בניינים בסגנון אדריכלות סינית דרומית מתקופת הרפובליקה.

## לקריאה נוספת

* .
* .


## קישורים חיצוניים

*
*צ'ו'אנג'ואו: ראשית דרך המשי הימית - באתר הרדיו הבין-לאומי של סין
* 

* Quanzhou: Emporium of the World in Song-Yuan China
* The Stones of Zayton speak from *China Heritage Newsletter*


## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:פוג'יין: ערים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערי חוף
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערי נמל
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: נציבויות עירוניות
קטגוריה:ערים שנהרסו על ידי רעידת אדמה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-3
קטגוריה:ים סין המזרחי: ערי נמל
קטגוריה:ים סין הדרומי: ערי נמל