open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דמי חנוכה

[שמאל|ממוזער|140px|דמי חנוכה, [חסידות סרט ויז'ניץ 2010]]
**דמי חנוכה** או **מעות חנוכה** (ביידיש: **חנוכה געלט**) הם דמי כיס שעל פי המנהג מחלקים לילדים בחג החנוכה. לרוב נותנים את הכסף הורי הילדים או קרוביהם. יש הנוהגים לתת דמי חנוכה דווקא ביום חמישי של החג.

מקור המנהג ביהודים יוצאי אירופה. יש טוענים כי קיים קשר בין התפתחות מנהג דמי החנוכה, ובין מתנות חג המולד שהיו מקובלות באירופה הנוצרית. לפי סקר שבוצע בשנת 2007, 74% מההורים בישראל נותנים דמי חנוכה לילדיהם. שוויים הממוצע עמד על כ-160 שקלים חדשים.

ברוב הקהילות החסידיות מחלק האדמו"ר דמי חנוכה, נהוג בדרך כלל לחלק מטבע של חצי שקל, נתון בתוך מחזיק מפלסטיק. את המטבעות נהוג לשמור כסגולה.

הסופר שלום עליכם כתב סיפור בשם "דמי חנוכה".

## קישורים חיצוניים

* 
*הרב שמעון אפיסדורף, משמעות דמי החנוכה, באתר אש התורה
* אלישע אבינר, דמי חנוכה - למשמעותו של מנהג, באתר "מורשת"
* אריה הכהן פלשניצקי, דמי חנוכה, באתר "שטייגן"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חנוכה
קטגוריה:מנהגים יהודיים: חגים
דונאט

שמאל|ממוזער|270px|דונאטס בטעמים וצבעים שונים
שמאל|ממוזער|270px|דונאטס של חברת "קריספי קרים"
[שמאל|ממוזער|270px|הכנת דונאטס בחנות [קריספי קרים (Krispy Kreme) באוסטרליה]]
**דונאט** או בעברית **סופגניית חישוק** (באנגלית: **Doughnut**) הוא בלילה או עיסה מתוקה המטוגנת בשמן עמוק; בדרך כלל בבלילה יש חלב או חמאה. שתי הצורות המקובלות ביותר לדונאט הן צורת טורוס או כדור פחוס ממולא בריבה, קרם, פודינג או מילוי מתוק אחר. הכדור הקטן שמוצא מאמצעו של דונאט בצורת טורוס במהלך הכנתו ניתן לטיגון ונקרא לעיתים דונאט-הול (או "החור של הדונאט", ידוע גם בשם המותג **מאנצ'קין** ברשת דאנקן דונאטס). 

## היסטוריה

ההיסטוריה של הדונאטס שנויה במחלוקת. על פי גרסה אחת הגיעו הדונאטס לצפון אמריקה עם המתיישבים ההולנדים. תאוריה זו נתמכת על ידי העובדה שבאמצע המאה ה-19 נקראו הדונאטס בשמם ההולנדי Olykoeks, שמשמעותו המילולית "עוגות שמנוניות". עם זאת, יש ראיות ארכאולוגיות לכך שמאכל דומה הוכן על ידי התושבים המקוריים של אמריקה בשטח המצוי כיום בדרום מערב ארצות הברית.

הנסון קרוקט גרגורי טען שהמציא את הדונאט הטבעתי בשנת 1847 במהלך עבודתו על ספינת סוחר. על פי הטענה, גרגורי לא היה מרוצה מטעמם של הדונאטס הכדוריים וביקש לנקבם. הניקוב התבצע באמצעות המכסה של מכל פלפל שחור.

## הכנה
**בצק**: ניתן להכין דונאטס מבצק שמרים (ליצירת דונאט אוורירי, דוגמת סופגנייה) או מבלילת-עוגה מיוחדת. דונאטס מבצק שמרים מכילים כ-25% שמן, בעוד שדונאטס מבצק עוגה מכילים כ-20% שמן.

**צורה**: דונאטס בצורת טבעת נוצרים באחת מארבע דרכים. הדרך האחת היא חיבור שני הקצוות של פיסת בצק דקה וארוכה (בצורת צינור). הדרך השנייה היא שימור במכשיר חיתוך מיוחד המבצע חיתוך מקביל של המעטפת החיצונית והחלל הפנימי. בבצק שמחולץ ממרכזו של כל דונאט ניתן להשתמש להכנת דונאט-הול (כאמור לעיל) או להחזירו לתוך כלל העיסה לשם הכנת דונאטס נוספים. הדרך השלישית היא מתיחת עיסה בצורת דיסק עד להיווצרות חור במרכז. הדרך הרביעית היא שימוש במכשיר המזליף עיסה בצורת טבעת במישרין לתוך השמן.

**טיגון**: דונאטס מבצק עוגה מטוגנים משך 90 שניות בטמפרטורה של בין 190–198 מעלות צלזיוס עם הפיכה אחת במהלך הטיגון. דונאטס מבצק שמרים מטוגנים כ-150 שניות בטמפרטורה של 182–190 מעלות ולפיכך סופגים יותר שמן. בשנים אחרונות, עקב התגברות המודעות הבריאותית, ישנם יצרנים האופים את הדונאטס בתנור במקום לטגנם. בייצור המוני של דונאטס מטוגנים מבצק שמרים משולבת בתהליך ההכנה אפייה לזמן קצר (20 דקות), אך אלה אינם מסווגים כדונאטס אפויים.

**כיסוי ומילוי**: לאחר הטיגון הדונאטס מצופים לעיתים קרובות בזיגוג סוכר, שוקולד, או באבקת סוכר או קינמון. יש דונאטס שגם ממולאים על ידי הזרקה בריבה, פודינג או מילוי מתוק אחר.

כל דונאט ממוצע, ללא כל תוספת מכיל בתוכו כ 300–350 קלוריות ונחשב משמין מאוד.

## ראו גם
* סופגנייה
* דאנקן דונאטס
* בנייה
* ספינג'
* פפנש
* ספנז
* זפולה
* קרונאט
* טורוס (הצורה הגאומטרית של הדונאט)

## קישורים חיצוניים

* מאמר של TimeOut על סוגי דונאטס בעולם מיום 14.9.2006.
* Doughnuts: The fried treat that conquered the modern world - מאתר ה-BBC

## הערות שוליים

קטגוריה:מוצרי בצק שמרים
קטגוריה:סופגניות
קטגוריה:קינוחים
הרובע המלכותי קינגסטון שעל התמזה

**הרובע המלכותי של קִינְגְסְטוֹן שעל התמזה** (באנגלית: **Royal Borough of Kingston upon Thames**, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום מערב העיר. הרובע נקרא על שם העיר קינגסטון שעל התמזה הנמצאת בו, וגובל ברבעים ריצ'מונד שעל התמזה, מרטון, סאטון ווונדסוורת'.

## שכונות
הרובע כולל את השכונות הבאות:
* ברילנדס (Berrylands)
* טולוורת' (Tolworth)
* מאלדן הישנה (Old Malden)
* מאלדן החדשה (New Malden)
* נורביטון (Norbiton)
* סורביטון (Surbiton)
* פארק מונטספור (Motspur Park)
* צ'סינגטון (Chessington)
* קומב (Coombe)
* קינגסטון שעל התמזה (Kingston upon Thames)

## היסטוריה
ההתיישבות באזור קינגסטון שעל התמזה מקורה עוד בתקופה הרומית. בעיר הוכתרו המלכים האנגלים והסקסונים הבאים:

במרכז קינגסטון נמצאת אבן ההכתרה עליה נערכו, על פי המסורת, טקסי ההכתרה. מטבע מתקופת שלטונו של כל אחד מהמלכים שהוכתרו עליה הוטבע בבסיס האבן המוצגת כיום למול עיריית הרובע.

הרובע הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של קינגסטון שעל התמזה (שהיה רובע מלכותי), הרובע המוניציפלי של מאלדן וקומב והרובע העירוני של סורביטון שהיו חלק ממחוז סאריי.
ממוזער|שמאל|220px|אבן ההכתרה.

## שלטון מקומי ופוליטיקה
מאז הקמת הרובע בשנת 1965 ועד שנת 1986 שלטה במועצת הרוב המפלגה השמרנית. בשנת 1986 זכתה מפלגת SDP - הברית הליברלית בשליטה ברובע, אולם זמן קצר לאחר מכן נערכו בחינות משנה (לאור מחלוקת בשאלת שינוי חלוקת בתי הספר ברובע) ובבחירות שנערכו בשנת 1987 זכתה המפלגה השמרנית בשליטה ברובע. בשנת 1990 אף מפלגה לא זכתה ברוב הקולות, אולם המפלגה השמרנית הקימה קואליציה והמשיכה לשלוט במועצת הרובע. בשנת 1994 זכתה המפלגה הליברל-דמוקרטית ברוב מושבי המועצה, ובשנת 1997 אף זכו באזורי הבחירה של הפרלמנט הבריטי שברובע, ואולם בבחירות שנערכו בשנת 1998 אף מפלגה לא השיגה רוב, וקואליציה בראשות המפלגה השמרנית קיבלה את השליטה ברובע. תקופה זו הייתה רצופה זעזועים פוליטיים והתפטרות של חברי המועצה, ובבחירות 2002 הביע הציבור את מחאתו ובחר במפלגה הליברלית הדמוקרטית ברוב של 12 מושבים. בבחירות 2006 זכתה שוב המפלגה הדמוקרטית הליברלית - הפעם ברוב של שני חברי מועצה.

חברי המועצה לאחר בחירות 2018:

הרובע מחולק לשני אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי: אזור קינגסטון וסורביטון (Kingston and Surbiton), וחלק מאזור פארק ריצ'מונד (Richmond Park).

## כלכלה
רובע קינגסטון ידוע באזורי הקניות שלו הנחשבים לטובים ביותר מחוץ ללונדון המרכזית. הידועה בחניות הרובע היא חנות הכלבו בנטאלז (Bentalls) שהוקמה על ידי פרנק בנטאל בשנת 1867.

## השכלה
ברובע פועלות מכללת קינגסטון ואוניברסיטת קינגסטון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:לונדון: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1965
גלן א. לארסון

**גלן א. לארסון** (באנגלית: **Glen A. Larson**; 3 בינואר 1937 – 14 בנובמבר 2014) היה תסריטאי ומפיק סדרות טלוויזיה אמריקני, שרוב הסדרות שהפיק הפכו לקאלט במשך השנים, ועדיין משודרות בשידורים חוזרים או שזכו לעיבוד מחודש. המעריצים לז'אנר הטלוויזיוני לעיתים מכנים אותו "ג'ין רודנברי של ז'אנר הפעולה", משום שהשפיע רבות על תחום סדרות הפעולה של שנות ה-80.

## רקע
### מוזיקה
לארסון החל את הקריירה שלו בתעשיית הבידור כמוזיקאי בלהקה "The Four Preps". לארסון כתב והלחין רבות משירי הלהקה, שהפיקה שלושה אלבומי זהב עבור חברת התקליטים "Capitol Records". בסדרות מאוחרות שלו, "באק רוג'רס במאה ה-25", "בטלסטאר גלקטיקה", ו-"The Fall Guy", לארסון כתב והלחין את מנגינות הנושא.

### טלוויזיה
בשנות ה-70, לאחר שעזר בהפקת הסדרה "הנמלט" , לארסון חתם על חוזה הפקות עם אולפני יוניברסל למספר שנים. הסדרה הראשונה שלו הייתה "אליאס סמית' ומשפחת ג'ונס", ובהמשך לארסון היה מעורב בפיתוחה של הסדרה "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים", שהתבססה על ספרו של מרטין קיידן "Cyborg", ואף שימש כמפיק בפועל.

משנת 1968 לארסון עבד על סדרת מדע בדיוני בשם "בטלסטאר גלקטיקה" ששודרה בסוף שנות ה-70. השואבת הרבה השראה מסרט מלחמת הכוכבים ואלמנטים מהתאולוגיה המורמונית, שלארסון עצמו חבר בקהילה. הסדרה עצמה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד, אך הפכה לסדרת קאלט וגם החביבה של לארסון. לאחר מכן יצר את סדרת מדע בדיוני/הרפתקאות "באק רוג'רס במאה ה-25". התחילה כסרט קולנוע שיצא ב-1979 והפך ללהיט לא צפוי, שכנעה את רשת NBC להביא לה סדרה משלה. למרות שהסדרה נחשבה חביבה לקהל, היא בוטלה לאחר שתי עונות, בשל אחוזי צפייה נמוכים. 

בשנות ה-80 לארסון קיבל את הזדמנות לעבוד על גלקטיקה 1980, סדרת ההמשך ל"בטלסטאר גלקטיקה", לאחר לחץ כבד ממעריצי הסדרה. אבל היו שינויים דרמטיים בתהליכי הפקה, שפגע בסדרה וגרם לביטולה אחרי עשרה פרקים. היה גם אחראי על מגוון רחב של סדרות פעולה כ"כל-יכול"  ו"אדם-חיה"  שבטלו לאחר עונה אחת. לאחר רצף של כישלונות ברציפות לארסון מצא הצלחה עם סדרת דרמת בילוש "מגנום, בלש פרטי" (שבה היה שותף לכתיבה יחד עם דונלד בליסריו) וסדרת פעולה "אביר על גלגלים". ב-1987 הפיק את הסדרה "הרפתקאות בדרכים"  שבוטלה אחרי תשעה פרקים. 

בשנות ה-90 לארסון יצר את סדרת פעולה/מדע בדיוני "איש הלילה" (Night Man) שמבוססת על סדרת קומיקס ובוטלה לאחר שתי עונות.

בשנות ה-2000, לארסון שימש כיועץ בסדרת בטלסטאר גלקטיקה המחודשת, גם עבד על עיבוד מחודש לסדרת הטלוויזיה הישנה "אביר על גלגלים". עקב אחוזי צפייה נמוכים הסדרה בוטלה אחרי עונה אחת.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
סטיבן ג'יי קאנל

**סטיבן ג'וזף קאנל** (באנגלית: **Stephen Joseph Cannell**; 5 בפברואר 1941 - 30 בספטמבר 2010) היה תסריטאי, מפיק וסופר אמריקני זוכה פרס אמי, שהופיע לעיתים גם בסדרות שבהפקתו.

## ביוגרפיה
קאנל נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה לקרולין וג'וזף נאפ קאנל, בעלי רשת חנויות רהיטים. הוא גדל באחוזה ליד פסדינה וסיים את אוניברסיטת אורגון בשנת 1964 עם תואר בעיתונאות, חרף היותו דיסלקט. בשנים הראשונות לאחר המכללה, עזר קאנל בעסק המשפחתי לפני שמכר את התסריט הראשון שלו בשנת 1968. או אז, שכרה אותו חטיבת ההפקות לטלוויזיה של סרטי יוניברסל, ועד מהרה כתב קאנל באופן עצמאי לסדרות פשע כמו קולומבו ו"איירונסייד". הוא קיבל את תפקיד העורך בסדרה "אדם-12", שהייתה בעונתה הרביעית (בשנים 1971-1972).

קאנל יצר והיה שותף ליצירת קרוב ל-40 סדרות טלוויזיה, בעיקר בז'אנר דרמות הפשע, והוא נודע בעקבות כתיבתו המתוחכמת. רוב הסדרות שלו זכו להצלחה ופופולריות רבה למשך שנים, בין הסדרות שבהפקתו ניתן למנות את "טריגון" (1987-1985), "תיקי רוקפורד", "מיטות נשיקה", (1991-1999), "צוות לעניין", "הארדקסל ומקורמיק" , "ריפטייד" , "רחוב ג'אמפ 21" וסדרת ההמשך "בּוּקֶר", "סוכן סמוי", "האנטר", "איש משטרה" (The Commish, בכיכובו של מייקל צ'יקליס), "Profit" ו"מחוץ לחוק", שבה גם השתתף כשוטר.

במשך הרבה משנות עבודתו היה משכנו באולפני פרמאונט שבהוליווד, אם כי סדרותיו (למעט "האנטר") הופצו על ידי אולפני יוניברסל. על מנת לחסוך בעלויות הפקה, קאנל פתח אולפן הפקות בוונקובר שבקולומביה הבריטית לקראת סוף שנות ה-80, אשר בה צולמה הסדרה "רחוב ג'אמפ 21".

בשנות ה-2000 הפנה קאנל את תשומת לבו לכתיבת רומנים. הוא כתב 17 ספרים, 10 מהם עוסקים בדמות הבלש שיין סקאלי ממשטרת לוס אנג'לס.

בשנים 2009-2010 קאנל חי בלוס אנג'לס עם חברת ילדות, לה נישא וממנה יש לו שלושה ילדים.

ב-30 בספטמבר 2010 קאנל מת בגיל 69 מתסביכים של מחלת מלנומה.

## ספריו

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: הפקת דרמה
קטגוריה:זוכי פרס גילדת הכותבים של אמריקה: מפעל חיים: פרס לורל להישג כתיבתי בטלוויזיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אורגון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1941
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
פרובינקיה גרמאניה אינפריור

**גרמאניה אינפריור** (בלטינית: **Germania Inferior**; בעברית: **גרמניה תחתית**) הייתה פרובינקיה רומית שהשתרעה משמאל לריין באזור שהיום כולל את נורדריין-וסטפאליה ואת דרום ומערב הולנד. היישובים העיקריים בפרובינקיה היו קסטרה וטרה, קולוניה אולפיה טריינה, הירלן, ניימיכן, טונגרן, אוטרכט, בון וקלן שהייתה בירת הפרובינקיה. השם גרמאניה אינפריור מבדיל את הפרובינקיה הנמצאת במורד הריין מהפרובינקיה גרמאניה סופריור הנמצאת במעלה הריין.

שטחי גרמאניה אינפריור נכבשו על ידי יוליוס קיסר בשנת 58 לפנה"ס. השבט האבורוני שישב באזור מרד בשנת 57 לפנה"ס והצליח להשמיד לגיון רומאי שהוצב באזור. יוליוס קיסר חזר לאזור, השמיד את השבט האבורוני והפך את הארץ לשממה. בשנים 38–39 לפנה"ס, מרקוס ויפסניוס אגריפה, יד ימינו של אוקטבינוס ומושל גאליה נארבוננסיס באותו זמן, נלחם באזור ביחד עם היוביאנים כנגד הסוביאנים ויישב את היוביאנים באזורי גרמאניה אינפריור השוממה. היוביאנים בנו באזור עיר בשם ארא-יוביארום, היא קלן. חלק מהצ'אטים שהתגוררו ממזרח לריין ותמכו ברומאים גורשו ממקום מושבם ויושבו גם הם על ידי אגריפס באזור גרמאניה אינפריור. בני צ'אטי אלו התמזגו עם הבטאווים בחלק הצפוני של גרמאניה אינפריור. בשנת 27 לפני הספירה הכליל אוגוסטוס קיסר את האזור בתוך פרובינקיית גאליה בלגיקה.

בשנים הבאות הוצבו יחידות צבא רבות באזורי גרמניה עילית ותחתית במסגרת ההגנה מפני השבטים הגרמאניים ומסעות כיבוש בגרמאניה. אולם משנת 16 לספירה החליט טיבריוס להפסיק את הלחימה נגד השבטים הגרמאניים. בשנת 28 לספירה מרדו הפריזיאנים והצ'אוקי, ואף שהוכנעו החליט טיבריוס לוותר על השטחים שבהם ישבו מעבר לריין.

בשנים 69–70 לספירה, במקביל ל ביהודה, התרחש באזור המרד הבטאווי אשר הצליח בהתחלה בהשמדת ארבעה לגיונות רומיים, אך הסתיים בתבוסה ובהצבת לגיון קבוע בשטח גרמאניה אינפריור. בסביבות שנת 90 לספירה, הקיסר דומיטיאנוס ארגן מחדש את פרובינקיית גאליה בלגיקה וחילק אותה בין אזור אזרחי לאזור צבאי. האזור הצפוני מערבי של הפרובינקיה הפך לפרובינקית גרמאניה אינפריור.

החל משנת 350 השתלטו הפרנקים על האזור ובשנת 406 חדרו אליו שבטים גרמניים שהביאו לקיצה של הפרובינקיה הרומית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בלגיה: היסטוריה
קטגוריה:הולנד: היסטוריה
קטגוריה:פרובינקיות רומיות
ג'נט קוק

**ג'נט לזלי קוק** (באנגלית: **Janet Leslie Cooke**; נולדה ב-23 ביולי 1954) היא עיתונאית אמריקאית שזכתה בפרס פוליצר על סיפור עיתונאי בדוי.

## ביוגרפיה
ג'נט לזלי קוק נולדה בטולידו שבאוהיו, ארצות הברית. היא הצטרפה לצוות השבועון בעיתון "וושינגטון פוסט", תוך הצגת קורות חיים שבהם סיפרה בין היתר כי סיימה את לימודי תואר ראשון בהצטיינות במכללת ואסר היוקרתית, וכן לימודי תואר שני באוניברסיטת טולידו (אך במציאות, היא לא סיימה את לימודיה בואסר, וקיבלה תואר ראשון בלבד בטולידו) וזכתה בפרסים על כתבות שפרסמה בעיתון "טולידו בלייד". הפרטים שמסרה לא נבדקו, והעיתונאית התקבלה לעבודה על סמך הרושם החיובי שיצרה בראיונות. עובדת היותה אישה שחורה תרמה לקבלתה לעיתון, ששאף להגדיל את הייצוג של נשים ומיעוטים. קוק, שהייתה חדורת אמביציה וברוכת כישרון כתיבה, התקדמה במהירות וזכתה להערכה של הממונים עליה.

בספטמבר 1980 הגישה לפרסום כתבה מרתקת שכותרתה "עולמו של ג'ימי", ובו סיפרה על קורותיו של ילד בן 8, ג'ימי, המכור לסמים קשים, שאליהם התדרדר על ידי חבר של אמו, בשכונת עוני בלב עיר הבירה וושינגטון. כבר עם צאתו לאור, עורר הסיפור בעיות של אמינות, וגורמים רשמיים בעיר הבירה טענו כי הוא בדיה עיתונאית. קוק התעקשה על אמיתות הפרטים וטענה לחסיון מקורותיה, ומאחוריה עמדו עורכי העיתון, ואף הגישו אותו כמועמד לפרס פוליצר. בין העורכים שעמדו מאחוריה היו גם בן בראדלי העורך, וכן בוב וודוורד מצמד העיתונאים וודוורד-ברנשטיין שחשפו את פרשת ווטרגייט.

ג'נט הוכרזה כזוכת הפרס באפריל 1981. לאחר פרסום שם הזוכה וקורות חייה, עורך העיתון שבו עבדה קוק קודם לכן, שם לב לפרטים שלא תאמו את מה שהיה ידוע לו. חקירה מהירה במערכת העיתון הוכיחה פרטים כוזבים בעברה והיא זומנה לבירור. לאחר לילה ארוך של חקירה נשברה קוק והודתה כי בדתה את הסיפור על ג'ימי מתחילתו ועד סופו. יומיים לאחר הזכייה בפרס, כינס המו"ל והבעלים של העיתון, דונלד גרהאם, מסיבת עיתונאים ובה פירט את ממצאי הבדיקה וחשף את ההונאה. העיתון אף יצא במאמר מערכת שבו התנצל בפני קוראיו על הבדיה, ועורכי העיתון הודו כי היו להם סימנים מוקדמים של בעיות אמינות לפני פרסום הסיפור, ובכל זאת אישרו לפרסמו.

ג'נט קוק פוטרה מהעיתון והחזירה את הפרס. בריאיון בטלוויזיה טענה כי לחצים בעבודה הביאו לשיפוט לקוי בשיקול דעתה. היא סיפרה כי מקורותיה סיפרו לה על ילד בשם ג'ימי, עם פרטים הדומים לסיפור אך לא הציגו אותו בפניה, והיא נאלצה לבדות פרטים על סמך מה ששמעה.

השערורייה הכתה גלים במשך זמן רב, ושמה של קוק קושר, במשחק מילים, לפועל "Cooke'd" (משמעות מקורבת בעברית: "מפוברק"). נטען כי פרשת קוק גרמה לחשדות כלפי כתובותיהם של עיתונאים שחורים אחרים.

לאחר פיטוריה עבדה קוק כאשת מכירות, נישאה לעורך דין, והתגרשה. לימים מכרה קוק את זכויות הסיפור ב-1.6 מיליון דולר לחברת סרטים, אך עד היום טרם יצא הסרט לאקרנים.

## קישורים חיצוניים
* עולמו של ג'ימי – הסיפור המקורי שפורסם ב"וושינגטון פוסט" וזכה בפרס פוליצר

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:טולידו (אוהיו): אישים
קטגוריה:סגל וושינגטון פוסט
קטגוריה:עיתונאיות אמריקאיות
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:זוכות פרס פוליצר: עיתונות
קטגוריה:בוגרי מכללת ואסר
קטגוריה:בוגרות מכללת ואסר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טולדו
קטגוריה:ארצות הברית: שערוריות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1954
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954
פרובינקיה גרמאניה סופריור

שמאל|ממוזער|200px|מיקום פרובינקיית גרמאניה סופריור באימפריה הרומית
**גרמאניה סופריור** (בלטינית: **Germania Superior**; בעברית: **גרמניה עילית**) הייתה פרובינקיה רומית באזור גרמאניה שהשתרעה מדרום לריין במעלה הנהר בניגוד לגרמאניה אינפריור שהשתרעה במורד הריין. הפרובינקיה השתרעה על האזורים הכלולים היום בדרום-מערב גרמניה, מערב שווייץ ומחוזות אלזס ויורה שבצרפת. היישובים העיקריים בפרובינקיה היו בזאנסון, שטרסבורג, ויסבאדן ובירת הפרובינקיה, מיינץ. האזור של הריין הזורם דרך גרמאניה סופריור נקרא "הריין התיכון".

האזור של גרמאניה סופריור נכבש על ידי יוליוס קיסר בשנת 58 לפני הספירה. בין השנים 28–32 לפני הספירה לקח אוגוסטוס קיסר לאחריותו הישירה את האזור, ביחד עם פרובינקיות נוספות, בטענה שהוא מצוי בסכנה.

בשנת 27 לפני הספירה הכליל אוגוסטוס קיסר את האזור בתוך פרובינקיית גאליה בלגיקה.

בשנים הבאות הוצבו יחידות צבא רבות באזורי גרמאניה סופריור ותחתית במסגרת ההגנה מפני השבטים הגרמאניים ויציאה למסעות כיבוש וענישה בגרמאניה. במסגרת זאת הוקמו בגרמאניה סופריור מבצרים במיינץ,  (קסטרה וטרה) ששימשו כבסיסי יציאה עבור הלגיונות הרומיים, בין השאר של דרוסוס יוליוס קיסר. במיוחד בוצר קטע הגבול בין הריין לדנובה המכונה הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה.

בשנים 69–70 התרחש באזור המרד הבטאווי אשר הצליח בהתחלה בהשמדת ארבעה לגיונות רומיים, והשמדת כל המבצרים הרומיים לאורך הריין. עם תפיסת השלטון על ידי אדריאנוס הוא יצא למסע לכיבוש מחדש של האזור והמבצרים נבנו מחדש. בסביבות שנת 90 לספירה ארגן הקיסר דומיטיאנוס מחדש את פרובינקיית גאליה בלגיקה וחילק אותה בין אזור אזרחי לאזור צבאי. האזור הדרום מזרחי של הפרובינקיה הפך לפרוביניקת גרמאניה סופריור.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בלגיה: היסטוריה
קטגוריה:הולנד: היסטוריה
קטגוריה:פרובינקיות רומיות
בלפסט סלטיק

**מועדון הכדורגל בלפסט סלטיק** (באנגלית: **Belfast Celtic F.C**) היה מועדון כדורגל מצפון אירלנד מהעיר בלפסט. המועדון הוקם ב-1891 והיה לאחד המועדונים הטובים והמעוטרים באירלנד באותה עת אך בשנת 1949, לאחר עונה שבה סבלו שחקני והאוהדי הקבוצה מפגיעות רבות, הקבוצה פרשה מהליגה של צפון אירלנד והקבוצה התפרקה.

## היסטוריה
המועדון הוקם על שמו של המועדון גלאזגו סלטיק מסקוטלנד והוקם על אותו העיקרון בדיוק - גיוס כספים לצדקה לעניים קתולים. מגרשה הביתי של הקבוצה היה בסלטיק פארק שבמערב בלפסט, אצטדיון שזכה לכינוי "גן העדן". הקבוצה זכתה באליפותה הראשונה באירלנד בשנת 1900 כאשר עברה את יריבתה המושבעת לינפילד בהפרש של שער אחד. היריבות בין השתיים זהה ליריבות בסקוטלנד בין ריינג'רס לסלטיק, כאשר לינפילד היא קבוצתם של הפרוטסטנטים ואילו בלפסט סלטיק היא קבוצתם של הקתולים. 

בשל האלימות הקשה בין הקהלים של סלטיק ולינפילד על רקע דתי, הקבוצה אולצה לפרוש מהליגה בשנת 1920 והורשתה לחזור רק בשנת 1924. מבין השתיים, סלטיק זכתה לאהדה רבה יותר בעם בשל היותה לאומית-אירית והרי שרוב תושבי המדינה באותה עת, לפני הפילוג של אירלנד, היו קתולים.

למרות הקושי לפעול בשל השנאה הקשה של הפרוטסטנטים, הקבוצה המשיכה להתחזק, דבר שניכר בעיקר בשנות ה-30 ו-שנות ה-40, כולל במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר באחת התקופות, היו בסגל נבחרת צפון אירלנד בכדורגל חמישה שוערים, כולם מסלטיק בלפסט. בין השוערים הגדולים שיצאו מהקבוצה, ניתן למנות את צ'ארלי טולי שעבר מאוחר יותר לקבוצת גלאזגו סלטיק.

קיצה של הקבוצה הגיעה בשנת 1948 כאשר במהלך משחק ליגה בין סלטיק ללינפילד כאשר לאורך רוב המשחק הובילה סלטיק עד שלקראת סיום המשחק השוותה לינפילד. כתוצאה מכך, עשרות אוהדי לינפילד פרצו למגרש והחלו להכות את שחקניה של סלטיק. בשל העובדה שראשי הקבוצה החליטו כי המשטרה איננה יכולה יותר להבטיח את שלומם של שחקני ואוהדיה פרשה הקבוצה מהליגה של צפון אירלנד במהלך עונת 1947/48. בעונת שלאחר מכן, כבר לא שיחקה הקבוצה משחקים רשמיים אך שיחקה מספר משחקי ידידות כשהחשוב שבהם הוא בניצחון ההיסטוריה על נבחרת סקוטלנד בארצות הברית בשנת 1953.

אצטדיונה של הקבוצה נותר על כנו עד לשנות ה-80, אז האצטדיון נהרס ובמקומו נבנה מרכז קניות כאשר במקום ישנה אנדרטה על קיומו של האצטדיון במיקומו הישן. 

מאז פירוקה של הקבוצה, לא הייתה אף קבוצה ממערב בלפסט עד הקמת דניגול סלטיק, קבוצה נוספת שמייצגת את החלק הקתולי בבלפסט ונחשבת לממשיכת דרכה של בלפסט סלטיק.

## שחקנים מפורסמים

## תארים
***[[ליגת העל של צפון אירלנד|אלופת צפון אירלנד]]: 19**
**1899/00, 1914/15, 1918/19, 1919/20, 1925/26, 1926/27, 1927/28, 1928/29, 1932/33, 1935/36, 1936/37, 1937/38, 1938/39, 1939/40, 1940/41, 1941/42, 1943/44, 1946/47, 1947/48
***[[הגביע הצפון-אירי|הגביע האירי]]: 8**
**1917/18, 1925/26, 1936/37, 1937/38, 1940/41, 1942/43, 1943/44, 1946/47
***הגביע העירוני: 8**
**1925/26, 1927/28, 1929/30, 1930/31, 1932/33, 1939/40, 1947/48, 1948/49
***[[גביע הזהב (צפון אירלנד)|גביע הזהב]]: 10**
**1911/12, 1925/26, 1934/35, 1938/39, 1939/40, 1940/41, 1943/44, 1944/45, 1945/46, 1946/47
***[[גביע קאונטי אנטרים]]: 7**
**1894/95, 1926/27, 1935/36, 1936/37, 1938/39, 1942/43, 1944/45

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל צפון-איריות
סלטיק
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהתפרקו
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1891
טיים אאוט

**טיים אאוּט** הוא התעתיק העברי לביטוי **Time Out** באנגלית שפירושו "פסק זמן".
סלייגו רוברס

**מועדון הכדורגל סלייגו רוברס** (אנגלית: Sligo Rovers Football Club) הוא מועדון כדורגל אירי מהעיר סלייגו. המועדון הוקם ב-1928 והוא מועדון עממי, בשל העובדה שהבעלות עליו היא בידיהם של תושבי העיר סלייגו. הקבוצה משחקת באצטדיון שואוגראונדס, אצטדיון בו שיחקה מאז הקמתה. לקבוצה ישנו מסמך, לפיו האדמה של המגרש שייכת לקבוצה עד עולם וכי האדמה איננה ניתנת למכירה לגוף שאיננו חלק מהקבוצה.

## היסטוריה
מועדון הכדורגל סלייגו רוברס הוקם ב-17 בספטמבר 1928 מתוך איחוד שתי קבוצות נוער מקומיות, **סלייגו טאון** ו**סלייגו בלוז**. המשחק הראשון של הקבוצה נסתיים בניצחון 9-1 על קבוצה מבלישאנון ב-23 בספטמבר 1928. הקבוצה העפילה לראשונה לליגת העל האירית בשנת 1934 כאשר היא עלתה למשחקים בצבעי המועדון, אדום ולבן בתלבושת שהשתנתה לאורך השנים עם שמירה על שני הצבעים הללו.

בימי המשבר הגדול באירלנד במלחמת העולם השנייה, המשיכה הקבוצה להציג יכולת טובה כשהחתימה את מלך השערים של כל הזמנים בליגה האנגלית עד היום, דיקסי דין שהיה מכוכבי נבחרת אנגליה ואברטון.

זמניה הטובים ביותר של הקבוצה הגיעו בעונת 1937 ו-1977 כאשר זכתה באליפות אירלנד ובשנת 1983 כאשר גברה על קבוצת בוהמיאנס בגמר הגביע האירי. 

הקבוצה שיחקה בגביע אירופה לאלופות בעונת 1977/1978 אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת הכוכב האדום בלגרד מיוגוסלביה.

הקבוצה חזרה לאירופה בעונת 1983/1984 כאשר שיחקה בגביע אירופה למחזיקות גביע, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת האקה הפינית. בעונת 1994/1995 שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות שנית, אז ניצחה בסיבוב המוקדם את קבוצת פלוריאנה ממלטה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת קלאב ברוז' הבלגית.

בשנת 1994 זכתה הקבוצה בטרבל כאשר זכתה באליפות ליגת המשנה באירלנד ובזכייה בגביע הליגה האירית השנייה ובגביע האירי כאשר היא מנצחת בגמר את דרי סיטי. בעונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות, אז ניצחה בסיבוב המוקדם את קבוצת פלוריאנה ממלטה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת קלאב ברוז' הבלגית.

בעונת 2006 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות נאנט הצרפתית, הירנביין ההולנדית, FBK קאונאס הליטאית ולילסטרום הנורווגית. לבסוף סיימה סלייגו את הבית במקום האחרון עם מאזן של שתי תוצאות תיקו ושני הפסדים וללא אף ניצחון אחד כאשר ההפסד הגדול ביותר היה תבוסה 4-0 ללילסטרום בנורווגיה.

בעונות 2010 ו-2011 זכתה הקבוצה בגביע האירי השלישי והרביעי שלה בהיסטוריה אחרי 16 עונות ללא תואר. בעונת 2012 זכתה סלייגו רוברס באליפות ליגת העל האירית אחרי 45 שנים מאז תואר האליפות האחרון שלה.

בעונת 2013/2014 שיחקה הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת מולדה מנורווגיה והודחה מהטורניר.

הקבוצה ייצאה מאמנים לליגות האנגליות כאשר מאמן פולהאם, לורי סאנצ'ז, היה מאמנה של הקבוצה בעונת  ומאמן ברנלי, סטיב קוטריל, היה מחליפו של סאנצ'ז לאחר עזיבתו וגם אימן בקבוצה.

בעולם התרבות, נכתב על הקבוצה בספר בשם "There's Only One Red Army" (בעברית: "יש רק צבא אדום אחד"), ספר שנכתב על ידי אמון סוויני ויצא לאור בשנת 1997.

## תארים
***[[ליגת העל האירית]] (3):**
****אלופה:** 1937, 1977, 2012
***[[הגביע האירי]] (4):**
****זוכה:** 1983, 1994, 2010, 2011
**סגנית (5): 1939, 1940, 1970, 1981, 2009
***[[גביע הליגה האירי]] (2):**
****זוכה:** 1998, 1998

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל איריות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1928
אלן פלטשר

**אלן ג'רארד פלטשר** (אנגלית: Alan Gerard Fletcher; 27 בספטמבר 1931 – 21 בספטמבר 2006) היה מעצב גרפי בריטי.

## חייו
אלן פלטשר נולד בניירובי, קניה, שם עבד אביו בשירות הציבורי.
בגיל 5, חזרה משפחתו לאנגליה. כאשר אביו לקה במחלה סופנית, הוא גר במשך שלוש שנים עם סבו וסבתו, ואז במהלך ההפצצות על לונדון של מלחמת העולם השנייה פונה למחסה בבית החולים.

הוא למד בבתי ספר שונים לאומנות והמשיך ללימודי אמנות בקולג' המלכותי בבריטניה.
ב-1956, נישא פלטשר לאיטלקייה בשם פאולה ביאגי. באותה שנה הוא קיבל מלגה ללמוד באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, אחד מהמורים שלו היה פול ראנד ובעזרת מורה אחר קיבל עבודה לעצב את השער של פורצ'ן מגזין. לאחר ביקור בוונצואלה, חזר פלטשר ללונדון ב-1959. הוא עבד זמן קצר בסטודיו של סאול באס בלוס אנג'לס ובחברת פירלי במילאנו.

ב-1962 הוא הקים משרד עיצוב גרפי ביחד עם שני שותפים, הם פרסמו ספרים אודות עיצוב גרפי ובין לקוחותיהם היו ספריית פינגווין, חברת פירלי ואוליבטי, ב-1972 המשרד התפתח ושינה את שמו לפנטגרם. חלק מעיצובי הלוגו שעיצב נמצאים עדיין בשימוש של חברות כיום.

ב-1992 עזב את המשרד, ועבד מביתו בנוטינג היל. הוא עבד גם בחופשות כאשר שרבט במחברתו ועל מה שמצא. ב-1993 הצטרף כמנהל אמנותי של הוצאת הספרים "פידון". פלטשר כתב מספר ספרים בנושא עיצוב גרפי.

הוא זכה בפרס מעצב השנה באנגליה, והיה ב-1973 נשיא אגודת המעצבים הבריטית.
התערוכה האחרונה שלו נפתחה חודשיים לאחר מותו ב-2006 מסרטן.
העיצוב של אלן מתבטא בעיקר בסגנון קל, פשוט ומשעשע.

## פרסים ותארים
* פרס הנסיך פיליפ לעיצוב
* נשיא קהילת המעצבים הבריטית
* הנשיא הבינלאומי של ברית המעצבים העולמית
* נבחר ל"הול אוף פיים" של מועדון הארט דירקטורים הניו יורקי
* חבר בכיר בקולג' המלכותי לאומנות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מעצבים בריטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:בוגרי הקולג' המלכותי לאמנות
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1931
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2006
יקושימה

ממוזער|250px|בוזואיווה
האי **יקושימה** (יפנית **屋久島** - "האי יאקו") הוא אי השייך לאיי אוסומי (大隅諸島),  בדרומה של יפן, כ-60 ק"מ מדרום לאי קיושו. ביקושימה מתגוררים כ-15,000 איש המתרכזים לאורך החופים ובמיוחד בצידו המזרחי והצפון-מזרחי של האי. באי שני נמלים ושדה תעופה קטן. בשנת 1980 הכיר אונסק"ו ב-189.58 קמ"ר משטחו של האי כשמורה ביוספרית, ובשנת 1993 הכריז הארגון על שטח של 107.47 קמ"ר או כחמישית משטחו של האי, כאתר מורשת עולמית.

## גאוגרפיה
ימין|ממוזער|200px|קוהאנאנואגו
לאי צורת עיגול, קוטרו כ-25 ק"מ, היקפו 135 ק"מ ושטחו 504.88 קמ"ר. בין האי לבין האי טנגשימה ממזרח לו מפריד מצר ים המכונה מצר וינסן (Vincennes Strait) או גם מצר יקושימה (יקושימה קאיקו). במרחק כ-15 קילומטרים מערבית לאי שוכן האי קוצ'ינוארבו-ג'ימה שבו יש הר געש פעיל. במרכזו של האי ניצב הר מיאנואורה הנישא לגובה של 1,935 מטר וסמוך מדרום לו ניצבת הפסגה השנייה בגובהה בהר קורואימי שגובהו 1,886 מטר. האי עשוי ברובו מגרניט ומסביב למסיב המרכזי מצויים שטחים מכוסים אבן חול. 

האקלים באי נע בין אקלים סובטרופי לאורך החופים לסובאלפיני בפסגות הגבוהות. מזג האוויר לח וגשום בכל חלקי האי, וכמות המשקעים נעה בין 4,000 מ"מ בשנה באזורי החוף ל-10,000 מ"מ בשנה בפסגות ובצידו הצפון-מזרחי של האי. העונות הגשומות הן האביב והקיץ ואז מלווים הגשמים במפולות בוץ. בחורף מכוסות פסגותיו של האי בשלג העשוי להצטבר עד לגובה של 6 מטר, דבר שאינו ברור מאליו לאור העובדה שיקושימה שוכן בקו הרוחב של הנגב ולאור העובדה שטמפרטורת  מי הים מסביבו אינה יורדת אף פעם מתחת ל-19 מעלות צלזיוס.

## החי והצומח
ימין|ממוזער|200px|הסוגי המפורסם "ג'ומון" - הסוגי העתיק באי
כ-75 אחוז משטחו של יקושימה מכוסה ביער והצמחייה בו ערוכה ברצועות בהתאם לקווי הגובה ולתנאי האקלים. האי ידוע במיוחד בעצי הקריפטומריה (הנקראים סוגי – 杉). עצים אלה היכולים להגיע עד לגיל מופלג של 3,000 שנים שוכנים באי מעל גובה של 600 מטר, והם מכונים "קו-סוגי" כל עוד לא הגיעו לגיל של אלף שנים ו"יאקו-סוגי" לאחר מכן. הסוגי העתיק ביותר הוא ג'ומון סוגי (縄文杉)שגילו מוערך ב-2,600 שנים. סך הכל מצויים באי כ-1,900 מינים של צמחים, מהם 94 אנדמיים. 

ביקושימה 16 מיני יונקים, מהם שניים אנדמיים לאי – קוף מקוק יפני ייחודי המכונה "יאקוזארו" (yakuzaru, שם מדעי Macaca fuscata yakui) ואייל יאקושימה (תת-מין של אייל סיקה (yakushika, שם מדעי Cervus nippon vakushimae). בנוסף מצויים באי כ-150 מיני עופות.

## קישורים חיצוניים

* יקושימה באתר לשכת התיירות של יפן
* לשכת התיירות המקומית (יפנית)

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יפן: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:יפן: איים
קטגוריה:יפן: שמורות ביוספריות
קטגוריה:קיושו
קטגוריה:מחוז קגושימה: גאוגרפיה
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
אות השירות בישראל

ממוזער|150px|אות השירות בישראל, גרסה ישנה
**אות השירות בישראל** הוא אות המוענק לנספחים צבאיים זרים המשרתים בישראל, לקראת סיום שליחותם בארץ. על ייסוד האות החליטה ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים ב-19 בדצמבר 2006 והחלטה זו קיבלה תוקף של החלטת ממשלה ביום 11 בינואר 2007.

## זכאות לאות
האות יוענק לנספח הצבאי הזר בתום שירותו, בתנאי ששירת שנתיים לפחות בישראל, כביטוי סמלי וכהוקרה על שירותו בישראל. ראש אגף אסטרטגיה ומעג"ש בצה"ל רשאי, בנסיבות חריגות, לאשר הענקת אות השירות בישראל לנספח צבאי זר, אשר שרת בישראל תקופה קצרה יותר. ההחלטה להעניק את אות השירות בישראל תתואם מבעוד מועד עם הזכאי לקבלתו - כדי לקבל את הסכמתו או אישור הנחוץ לו לשם קבלת האות ממדינתו.

נספחים צבאיים עד דרגת קולונל יקבלו את האות מידי ראש החטיבה לקשרי חוץ באגף אסטרטגיה ומעגל שלישי של צה"ל. לנספחים צבאיים זרים בעלי דרגה הגבוהה מקולונל, יוענק האות על ידי ראש אגף אסטרטגיה בצה"ל.

ראש החטיבה לקשרי חוץ יהיה מוסמך, באישור הרמטכ"ל, לשלול מנספח את אות השירות בישראל אם ישתכנע כי הנספח פגע בביטחונה של מדינת ישראל או בחוקיה, או התבטא באופן פוגעני נגד העם היהודי ומדינת ישראל.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: עיטורים
קטגוריה:דיפלומטיה
דולורס איברורי

**דולורס איברורי גומס** (בספרדית: **Dolores Ibárruri Gómez**; 9 בדצמבר 1895 – 12 בנובמבר 1989), הידועה גם בכינוי "לה פסיונרייה" (La Pasionaria), הייתה מנהיגה קומוניסטית ספרדייה, דמות בולטת במלחמת האזרחים של ספרד, המזכירה הכללית של המפלגה הקומוניסטית הספרדית בשנים 1944–1960, וחברת בית המחוקקים הספרדי.

## ביוגרפיה

דולורס נולדה בגאלארטה , עיירה בביסקאיה שבחבל הבסקים, בספרד. היא הייתה הילדה השמינית מתוך 11 ילדים במשפחה קתולית ענייה. למרות היותה תלמידה מצטיינת לא המשיכה בלימודיה בגלל עונייה. כבר בצעירותה הייתה מעורבת בפעילות פוליטית. בשנת 1916 התחתנה עם פועל מכרות ופעיל פוליטי בשם Julián Ruiz. לזוג היו שישה ילדים, אך ארבעה מתו בצעירותם בגלל עוני המשפחה. בנה נהרג בגיל 22 בקרב על סטלינגרד ורק בת אחת, אמיה, שרדה אחריה. בשנת 1917 השתתף Julián Ruiz בשביתה כללית ונכלא. איברורי החלה לקרוא בכתבי מרקס ואחרים וכתבה את המאמר הראשון שלה ב-1918 בעיתון הכורים המקומי. המאמר עסק בצביעות דתית וכדי להצניע את זהותה חתמה בשם עט שהפך לכינוי שלה: la pasionaria (ה"פסיפלורה", פרח הייסורים). ב-1920 הצטרפה עם אחרים למפלגה הקומוניסטית של ספרד. אחרי עשר שנים של פעילות מקומית נבחרה לוועדה הארצית של המפלגה ב-1930. בין השנים 1931 ו-1936 חיה במדריד. מונתה לעורכת עיתון המפלגה. נעצרה מספר פעמים ובכל פעם יזמה פעולות לחיזוק האסירים ולהעלאת המודעות הפוליטית שלהם. כתבה עוד שני מאמרים בבית הסוהר. ב-1932 נבחרה למועצה המרכזית של המפלגה בקונגרס הרביעי שנערך בסביליה. ב-1933 יסדה ארגון נשים המתנגד לפשיזם ולמלחמה ובסוף אותה שנה נסעה למוסקבה, כנציגת המפלגה, לכנס היסוד של האינטרנציונל הקומוניסטי, שם דנו בסכנה הנשקפת מן הפשיזם ובאיום המלחמה. הוקסמה ממוסקבה ולא חזרה לספרד. ב-1934 נכחה בכנס הראשון של נשים כנגד המלחמה והפשיזם שנערך בפריז וחזרה לספרד. ב-1936 נאסרה שוב ועברה התעללות בכלא. מיד עם שחרורה התגייסה לפעילות למען הבחירות ומפלגתה הצליחה לצבור די קולות למושב אחד בפרלמנט שאותו היא איישה. בשנים 1936–1939 התרחשה מלחמת האזרחים בספרד. איברורי הייתה פעילה בעידוד הכוחות המורדים בסדרת נאומים, אך הבינה כי ללא עזרה מבחוץ לא יוכלו לנצח, וקראה למתנדבים מכל העולם הדוגלים בחופש וקידמה לבוא לספרד ולסייע.

## משפחתה
דולורס איברורי הייתה נשואה לחוליאן ראויז גבינה (Julián Ruiz Gabiña) פעיל בארגון עובדים. בני הזוג נפרדו בסוף שנות ה-30. לזוג נולדו 6 ילדים, אך ארבעה מהם מתו בגיל צעיר מאוד ממחלות. בנם, רובן ראויז איברורי לחם במלחמת האזרחים בספרד. לאחר המלחמה הוא ברח עם אביו דרך צרפת לברית המועצות. בברית המועצות למד בבית הספר לקצינים ושירת בצבא האדום. הוא נפל בקרב סטלינגרד, על גבורתו בקרב הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות לאחר מותו. הבת אמייה איברורי הייתה נשואה לארטיום סרגייב, גנרל בצבא האדום ובנו המאומץ של יוסיף סטלין. בשנת 1975 חזרה אמייה יחד עם אמה דולורס ושלושת ילדיה לספרד. היא מתה במדריד בשנת 2018.
## ראו גם
* הם לא יעברו!

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהיגים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:קומוניסטים ספרדים
קטגוריה:ספרדים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:פוליטיקאיות ספרדיות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור הכוכב של יוגוסלביה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:מהגרים לברית המועצות
קטגוריה:ספרדיות שנולדו ב-1895
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1895
קטגוריה:נפטרות ב-1989
שירטוקו

ממוזער|250px|נוף הררי בשירטוקו
חצי האי **שירטוקו** (ביפנית **知床半島** - "שירטוקוהאנטו") הוא חצי אי בים אוחוצק בצידו הצפון-מזרחי של האי הוקאידו ביפן המשתרע על שטח של כ-450 קמ"ר. רובו של חצי האי מהווה את הפארק הלאומי שירטוקו ששטחו 386.33 קמ"ר וזה מוכרז כאתר מורשת עולמית מאז שנת 2005. משמעות שמו של חצי האי בשפת האיינו היא "סוף העולם".

## גאוגרפיה
ימין|ממוזער|200px|כף שירטוקו בקצה הצפוני של חצי האי
אורכו של חצי האי שירטוקו הוא כ-70 ק"מ ורוחבו בבסיסו הוא 25 ק"מ. הוא הולך ונעשה צר ומסתיים בצפון בכף שירטוקו. חצי האי נוצר מפעילות געשית והוא שוכן בגבול סגירה בין הלוח הפסיפי שהרים את הלוח הצפון-אמריקאי. לאורך מרכזו של האי ניצבים מספר הרי געש בשורה, והם שירטוקו-דאקה (知床岳 הנישא לגובה של 1254 מטר), שירטוקו-יוזאן 知床硫黄山 שגובהו 1562 מטר), רואסו-דאקה (羅臼岳 בגובה של 1661 מטר), אוֹנבטסו-דאקה (遠音別岳 המגיע לגובה של 1331 מטר) ואוּנבטסו-דאקה (海別岳 שגובהו 1419 מטר).

משני צדדיו של חצי האי שוכנים שני היישובים העיקריים באזור - אוטורו בחוף המערבי וראוסו (羅臼) בחוף המזרחי. מצפון לאוטורו משתרעים צוקים שגובהם 60 עד 120 מטר, וצפונית להם שוכנים חמישה אגמים קטנים הידועים כ"חמשת אגמי שירטוקו". בשל הפעילות הגעשית באזור מצויים בו מספר מעיינות חמים.

## החי
חצי האי ומימי הים שסביבו מצטיינים בעושר ביולוגי ומשלבים בין מינים האופייניים לאי סחלין מצפון ולאי הונשו מדרום. הטופוגרפיה המורכבת והבדלי מזג האוויר בין החוף המזרחי של חצי האי לחופו המערבי, הביאו להיווצרות בתי גידול שונים.

ימין|ממוזער|200px|הר רואסו
הדגה בחופיו של שירטוקו כוללת 223 מיני דגים, מהם עשרה מיני סלמונאים (Salmonidae). שבעה מיני לווייתנאים מאכלסים את חופי חצי האי, וביניהם לווייתן מינקי, ראשתן גדול-ראש, ופוקנת דאל (Phocoenoides dalli). נפוצים פחות הם הלווייתן הצפוני ולווייתני מקור קטנים.

על אוכלוסיית היונקים היבשתיים נימנים 28 מינים ובכלל זה אריה ים שטלר (*Eumetopias jubatus*) ודוב החום המאכלס את חצי האי בצפיפות גבוהה יחסית של עד 35 פרטים לכל 100 קמ"ר. שטח המחיה של כל פרט הוא כ-15 קמ"ר בממוצע, ושטח זה נחשב למצומצם במיוחד בקנה מידה עולמי.

264 מיני עופות מצויים בשירטוקו שהבולטים שבהם הם ינשוף הדגים בלקיסטון (שם מדעי *Bubo blakistoni*), עיטם לבן-זנב ועיטם שטלר (שם מדעי *Haliaeetus pelagicus*). המין האחרון מונה כ-5,000 פרטים בכל העולם וכמעט מחצית מהם חורפים בשירטוקו.

## הצומח
חצי האי מיוער עד לגובה של 800 מטר שלאורכו משתרע קו גבול העצים, והצמחייה ערוכה בשלוש רצועות בהתאם לגובה הטופוגרפי. ברצועה התחתונה צמחייה האופיינית לאקלים ממוזג קר והיא כוללת עצי אלון, אדר וטיליה יפנית (Tilia japonica). ברצועה העלית נמצאת צמחייה סובארקטית שבה עצי אשוח, ועצים אורניים. הרצועה השלישית היא רצועת מעבר הכוללת מינים משתי הרצועות הנ"ל.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יפן: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:יפן: חצאי איים
קטגוריה:הוקאידו: גאוגרפיה
כדור טניס

שמאל|ממוזער|כדור טניס ירוק של חברת פן (PENN)
**כדור טניס** הוא כדור המיועד למשחק בענף הטניס, הכדור מזכיר מאוד את כדור הבייסבול, אך הוא שונה בצבעו, משקלו והרכבו. כדורי הטניס המודרניים נשמרים בלחץ (על פי תקן) בקופסתם עד לפתיחתם הראשונית, זאת מכיוון שכדי לשמור על הקפיציות שלהם כדורי הטניס ממולאים באוויר. הנפח של הכדורים קטן יחסית, ולא ניתן לנפח אותם מחדש – כך שאריזת הלחץ מונעת מהאוויר שבהם לברוח בטרם השתמשו בהם.

כדור הטניס הוא אחד ממרכיבי הציוד הבסיסיים בטניס, יחד עם מחבט טניס ובלעדיו המשחק אינו יכול להתקיים כלל. כדורים אלו מיוצרים בצבעים ירוק, צהוב ולבן, ויכולים לשמש למטרות נוספות פרט למשחק עצמו.

## היסטוריה
בתחילת דרכו של הטניס, כדוריו היו עשויים לרוב מעור אשר היה עטוף בשיער או בצמר. מי שהיו מייצרים את הכדורים באותה תקופה היו בעלי מלאכה סקוטים (הענף הומצא בבריטניה) ועבודה זו נחשבה כמורכבת מאוד כך שרק מעטים ידעו לבצע אותה בצורה נכונה, במיוחד שספורט זה נחשב אז כ"ספורט של עשירים". על פי הסיפורים, גם המלך הנרי השמיני אהב לשחק טניס ובהוראתו בעלי המלאכה חויבו לייצר את הכדורים בצבע ירוק בלבד.

## כדורי טניס מודרניים
כדורי הטניס המודרניים מיוצרים בצבע ירוק זוהר או בצבע לבן, שהם גם הצבעים היחידים המאושרים על ידי ה-ITF. כמו כן, הכדורים צריכים גם לעמוד בקריטריונים של גודל, משקל, הרכב ייצור ועוצמת קפיצה, כדי שיוכלו לשמש במשחקים רשמיים.
הבדיקה הראשונית והחשובה ביותר שעושה כל שחקן, אפילו חובב, כדי לבחון כדורים שאינם חדשים היא בדיקת הקפיציות שלהם. אם הכדור לא קופץ מספיק, כנראה הוא לא מתאים למשחק. רוב שחקני הטניס מעדיפים כדורים קופצניים מספיק, שמתאימים לרוב סוגי המשטחים (קשים, חימר ודשא). השיטה המקובלת בקרב השחקנים לבדיקת הכדורים מתבצעת כך שלוקחים את אחד הכדורים, מפילים אותו מגובה של 2.5 מטר בקירוב ואם הוא קופץ חזרה מהרצפה לגובה של 1.35-1.50 מ', סימן שהוא תקין למשחק.

צבעו של כדור הטניס הוא בתדר גל של Hz 555-560, המהווה את שיא הרגישות של תאי המדוכים בעין האנושית

.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציוד טניס
טניס
פיש (להקה)

**פיש** (Phish) היא להקת רוק אמריקאית, הנחשבת מאז תחילת שנות התשעים לממשיכת דרכה של להקת "גרייטפול דד".

## היסטוריה
פיש נוסדה כלהקה בת ארבעה חברים באוניברסיטה של ורמונט בשנת 1983, והייתה פעילה במשך 21 שנה, עד 2004. הצלחתה מיוחסת לכישרונם האישי של חברי הלהקה, בצד כימיה מצוינת ביניהם, וסגנון ייחודי.

חברי פיש התאחדו כחמש שנים לאחר פירוק הלהקה, בתחילת 2009, ובחודש מרץ אותה שנה יצאו למסע הופעות עד הקיץ, שהחל בשלושה לילות בהמפטון, וירג'יניה.

בינואר 2025, הלהקה הודיעה על סיבוב הופעות בחוף המערבי באפריל 2025 הכולל ארבע ערים עיקריות: סיאטל, פורטלנד, סן פרנסיסקו ולוס אנג'לס. הלהקה תחזור במאי-אפריל 2026 לרצף הופעות באולם הספירה בלאס-וגאס, במסגרת תשעה מופעים שייערכו בשלושה מקבצי תאריכים: 16–18 באפריל, 23–25 באפריל ו-30 באפריל–2 במאי.

## סגנון
פיש יוצרת מוזיקת רוק עם השפעות ג'אז ופולק, ואלבומיה כוללים שירים וקטעים אינסטרומנטליים, בהם שירים "קלילים" והומוריסטיים בני כשלוש דקות, ויצירות בנות למעלה מעשר דקות של רוק מתקדם. למרות המגוון והשוני בין היצירות, ניתן להבחין בכולם בצליל הייחודי המאפיין את הלהקה, המזכיר את סגנונה של הגרייטפול דד.

סיבה נוספת שבשלה נחשבת פיש לממשיכת דרכם של הגרייטפול דד, היא שבדומה ל"דד", הופעות הלהקה מורכבות מקטעים ארוכים של ג'אם סשן (הופעות רבות הוקלטו ונמכרו כאלבומים). כן גם לפיש עדת מעריצים הנוסעת בעקבותיה באופן קבוע ונוכחת בכל ההופעות, בדומה ל-"Dead Heads", עדת מעריצי הגרייטפול דד.

## נדבנות
הלהקה תרמה 300,000 דולר לסיוע ושיקום קהילות שנפגעו מהשרפות בלוס אנג'לס באמצעות קרן WaterWheel Foundation.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות רוק מתקדם
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1983
פרננדו גונסאלס

**פרננדו פרנסיסקו גונסאלס סופארדי** (בספרדית: **Fernando Francisco González Ciuffardi**; נולד ב-29 ביולי 1980) הוא טניסאי עבר צ'יליאני. גונסאלס בחר בקריירת טניס מקצוענית בגיל 21 (1999), ופרץ לתודעת הקהל בשנת 2004, כשזכה במפתיע במדליית הארד האולימפית, באתונה ליחידים ובמדליית הזהב לזוגות יחד עם שותפו הצ'יליאני ניקולאס מאסו.

שנת השיא של גונסאלס הייתה 2007, שבה הגיע לגמר הגראנד סלאם היחיד בקריירה שלו באליפות אוסטרליה הפתוחה והפסיד בגמר לרוג'ר פדרר. לאחר הישג זה הגיע לדירוג השיא שלו בקריירה, 5 בעולם. את השנה סיים במקום השביעי בעולם לאחר הופעה משכנעת בגביע המאסטרס בשאנגחאי כשהצליח לגבור על רוג'ר פדרר בשלוש מערכות. שנה לאחר מכן, ב-2008, הגיע לגמר טורניר הטניס של אולימפיאדת בייג'ינג.

גונסאלס הודיע על פרישה ממשחק פעיל לאחר טורניר המיאמי מאסטרס שנערך ב-2012. המשחק המקצועני האחרון שלו נערך ב-21 במרץ 2012, בו הוא הפסיד ב-3 מערכות בסיבוב הראשון של הטורניר לטניסאי הצרפתי ניקולה מאהו.

## ילדותו ונעוריו
גונסאלס, יליד סנטיאגו, בירת צ'ילה, התחיל לשחק טניס בגיל 7 עם אביו. הוא ומשפחתו עברו לעיירה בשם לה ריינה (La reina) במזרח סנטיאגו שם התאמן עם מאמן בשם קלאודיו גונסאלס (אין קשר משפחתי ביניהם) במועדון הטניס בלה ריינה.

גונסאלס היה מדורג ראשון בסבב הנוער העולמי. זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה בזוגות לנערים יחד עם חברו ושותפו הצ'יליאני ניקולאס מאסו, שיתוף פעולה שהניב יותר מאוחר זכייה במדליית זהב באולימפיאדת אתונה 2004. גונסאלס זכה גם באליפות ליחידים באליפות צרפת הפתוחה לנוער.

## המעבר לבוגרים
כשעבר גונסאלס לליגה של הבוגרים הוא השתלב בה היטב עם זכייה בתחרות "פיוצ'ר". הוא העפיל פעמיים לחצי גמר "פיוצ'ר" בצ'ילה. גונסאלס התחיל לשחק בטורנירים גדולים בשנת 1999 ונחשב מאז למקצוען. בתחילת השנה הוא עוד שיחק בטורנירים קטנים כמו "פיוצ'רים". הטורניר הגדול הראשון שלו היה בוושינגטון. הוא ניצח בסיבוב הראשון את הטניסאי הקרואטי איוון ליוביצ'יץ, בסיבוב השני הוא הפסיד למרק רוסה שהיה מדורג אז במקום 31. הזכייה הראשונה שלו בטורניר ATP גדול הייתה בשנת 2000 על מגרשי החימר באורלנדו, פלורידה, בגמר הוא הדיח את ניקולאס מאסו שהיה מדורג 89 בעולם. לישראלים הוא מוכר במיוחד עקב הפסדו לדודי סלע במשחק העלייה לבית העליון בגביע דייוויס.

## הפריצה הגדולה
הפריצה הגדולה של פרננדו גונסאלס הייתה בשנת 2002. הוא זכה בתואר הגדול השני שלו בוויניה דל מאר שבצ'ילה כשניצח את ניקולאס לאפנטי בגמר בשלוש מערכות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טניסאים צ'יליאנים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: טניסאים
קטגוריה:נושאי דגל צ'ילה באולימפיאדה
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אלופים אולימפיים מצ'ילה
קטגוריה:צ'יליאנים שנולדו ב-1980
הם לא יעברו!

ממוזער|פוסטר עם הסיסמה "הם לא יעברו!" משנת 1918
**הם לא יעברו!** (בצרפתית: **!Ils ne passeront pas**; בספרדית: **!No pasarán¡**) היא סיסמה פוליטית אנטי-פשיסטית.

הקריאה "הם לא יעברו!" מוזכרת לראשונה כסיסמתו של גנרל רובר ניוול הצרפתי בהקשר לקרב ורדן, אך יש המשייכים את הסיסמה למפקדו של ניבל, מרשל פיליפ פטן. הסיסמה שמשה שוב במלחמת העולם הראשונה, בקרב השני על המארן, כשהופצו פוסטרים עם הסיסמה הזו.

גם במלחמת האזרחים של ספרד, בתקופת מצור מדריד, הפריחה המנהיגה הקומוניסטית דולורס איברורי את הסיסמה לעידוד רוח המגינים. מאוחר יותר היא גם כתבה ספר אוטוביוגרפי בשם "הם לא יעברו!". כשנכבשה מדריד על ידי כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו, בירך הגיס החמישי בעיר את הבאים בקריאות "הם עברו!" (¡Han pasado!). הזמרת הלאומנית סליה חמז אף הקליטה את השיר "עברנו!" (Ya Hemos Pasao) שלעג לרפובליקנים המובסים.

גם הכוחות המגינים על קו מאז'ינו במלחמת העולם השנייה השתמשו בסיסמה הזו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביטויים פוליטיים
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:סיסמאות
קטגוריה:קריאת קרב
שמורת המסרק

[שמאל|ממוזער|250px|'''המסרק''', שורת העצים למעלה מימין כפי שנראתה בשנים 1934–1939 מ[שער הגיא]]
שמאל|ממוזער|250px|נוף בשמורת המסרק
**שְׁמוּרַת הַמַּסְרֵק** היא שמורת טבע הסמוכה למושב בית מאיר.

## השמורה
השמורה קיבלה את שמה בזכות עצי אורן ירושלים הצומחים בפסגתה והמזכירים מרחוק צורה של מסרק לשיער הנעוץ בראשה. ככל הנראה הראשונים שנתנו לשמורה את שמה היו חברי הכשרה של הפלמ"ח שישבו בגבעת ברנר ויצאו לסיורים באזור. השמורה מאופיינת בצמחיית חורש ארץ ישראלי של עצים ירוקי עד כמו אלון מצוי ואלה (אלה ארצישראלית ואלת המסטיק), צמחים מטפסים כגון קיסוסית ועוד. בשמורה קיימים גם פרטים בודדים של אלת הכלאיים הנדירה.

כיפת המסרק בנויה מחוואר תצורת מוצא, אשר ממנו מתהווה קרקע רנדזינה - תשתית נוחה להתפתחות חורש האורנים. בתחילת שנות השבעים נמדד גילם של כמה מהאורנים המבוגרים ביותר בשמורה. המדידות נעשו על ידי קידוח בגזע העץ וספירת טבעות הצימוח העונתיות (דנדרוכרונולוגיה). אחדים מהעצים היו כבר אז בני יותר מ 150 שנה.

בתחום שמורת המסרק נמצא גם קבר שייח' אחמד אל עג`אמי. לפי וילנאי אל עג`מי היה הספר של הנביא מוחמד, אולם נראה כי אין בסיס לאגדה זו. המקום שימש כמקום תפילה וסביבו נקברו תושבי הכפר הסמוך בית מחסיר שאת קבריהם ניתן לאתר עד היום ברחבי השמורה.

במלחמת העצמאות התנהלו קרבות עזים על השליטה ברכסים השולטים על הכביש לירושלים העובר בסמוך. במפות של לוחמי הפלמ"ח וההגנה סומנו פסגות הרכסים במספרים עוקבים ששימשו אותם בעת ניהול הקרבות. משלט מספר 1 היה בגבעה עליה ניצבת כיום האנדרטה לפורצי הדרך לירושלים, בסמוך לצומת שואבה. הפסגה של המסרק ובה קבר השיח הייתה משלט 17. כיבוש המסרק, משלט 17 והכפר בית מחסיר הסמוך נעשה על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח במהלך מבצע מכבי. השלט המוצב בשמורה מתאר את מהלך הקרבות.

בעת טיול בשמורה ניתן להבחין בשרידי תעלות הגנה, בעיקר בצידה הצפוני של השמורה, כמו גם במערכת בונקרים מבטון בפסגתה בסמוך לקבר השיח. אלה גם אלה שייכים לביצורי הגנה של תושבי בית מאיר שבעת מלחמת סיני (1956) נערכו להגנה היקפית סביב פסגת השמורה למקרה של הצטרפות ממלכת ירדן למלחמה. שרידים של ביצורים דומים ניתן למצוא גם בסמוך לצומת בר גיורא וישובים אחרים בהרי יהודה שנערכו להגנה בצורה דומה.

## תמונות

קובץ:Masrek02.jpg|מערה חצובה בסלע קירטון רך
קובץ:Mishlat1701.jpg|שלט אודות משלט 17
קובץ:Tagit01.jpg|תגית בשמורת המסרק
קובץ:Bayt Mahsir.jpg|קבר שייח' אלעג'מי
קובץ:PikiWiki Israel 41544 Hamasrek Natural Park.jpg|מרכז שמורת המסרק


## לקריאה נוספת
* מנחם מרקוס, **הרי ירושלים - סקר נוף ומסלולי טיול**, רשות שמורת הטבע, 1973
* **[[כל מקום ואתר]]**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא, תשל"ח 1978. עמוד 61.
* שמואל ואזנה, "מסרק ללא ספר", טבע וארץ כז/ 5 (תשמ"ב) עמ' 8–9
* זאב וילנאי, **[[אריאל (אנציקלופדיה)|אריאל]] אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל**, הוצאת עם עובד, 1986. עמוד 1874.
* ספי בן-יוסף, **[[מדריך ישראל החדש]]** כרך 111 הרי יהודה, הוצאת ידיעות אחרונות, משרד הביטחון וכתר 2001. עמוד 210.

## קישורים חיצוניים

* שמורת טבע המסרק, באתר רשות הטבע והגנים
* סיור לשמורת המסרק, באתר דעת
* שמורת המסרק ורכס שיירות, החברה להגנת הטבע
* שמורת המסרק, טבע ונופים בישראל
* שמורת המסרק ורכס השירות, גלי צה"ל
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עצים עתיקים בארץ ישראל
מסרק
המסרק
קטגוריה:הרי יהודה
קטגוריה:כביש 1: אתרים
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה
קטגוריה:שביל ישראל
יין מתובל

שמאל|ממוזער|250px|יין חם (גליוויין)
שמאל|ממוזער|250px|יין מתובל חם (גליוויין)
**יין מתובל** (בגרמנית ובהולנדית: **Glühwein**, "גְלִיוַיין"; בדנית ובלשונות נורדיות אחרות: **Gløgg**, "גלֵג") הוא יין מתובל וחם אשר מוגש במדינות מרכז וצפון אירופה, ובייחוד בגרמניה ובמדינות סקנדינביה, בתקופת הציפייה, ארבעת השבועות שלפני תחילת חג המולד. בגרמניה הוא נמכר בשוקי חג מולד לצד בירות של חג המולד. בארצות סקנדינביה הוא כה נפוץ, שנמכרות גרסאות תעשייתיות, שבהן יש להוסיף מים לאבקה ליצירת הגלג.

מבחינה היסטורית, קדם ליין החם כפי שהוא מוגש כיום, יין רומי בשם קונדיטון, ויין מתובל קר כמו קלארה, אשר הוגש בתקופת ימי הביניים. בימי הביניים, יין שהחמיץ קלות היה עדיין ראוי כך לצריכה. כיום, נעשה שימוש ביינות תקינים (אם כי בדרך כלל זולים ומאיכות ירודה יותר). היין החם נפוץ בחלקים נרחבים של אירופה - מצפון איטליה ועד לסקנדינביה, בשמות שונים:
* וריאציות על המונח יין חם: ברומנית: vin fiert ; באנגלית: Mulled wine ; צרפתית: vin chaud; איטלקית: vin brulé
* וריאציות על המונח גלג: שוודית: Glögg ; נורווגית ודנית: Gløgg; פינית ואסטונית: Glögi
* מולדובה: izvar

יין חם מורכב בדרך כלל מיין אדום (אם כי לעיתים נעשה שימוש ביין לבן), אשר מוסיפים לו תבלינים: קינמון, ציפורן, גרידת לימון, כוכב אניס. בנוסף, ממתיקים את היין, לעיתים בדבש. לא מרתיחים את היין כשמחממים אותו, על מנת לא לפגוע בריכוז האלכוהול. לעיתים מוסיפים ליין החם "חיזוק" אלכוהולי, בדמות ליקר כגון רום או אמרטו.

## ראו גם
משקאות אלכוהוליים נוספים המוגשים לעיתים חמים:
* סיידר - משקה אלכוהולי העשוי ממיצי פירות.
* סאקה - משקה אלכוהולי יפני העשוי מאורז.
* סנגריה - פונץ' קוקטייל יין שמקורו בספרד ובפורטוגל.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סוגי יין
קטגוריה:מאכלי ליל כל הקדושים
קטגוריה:מאכלי חג המולד
קטגוריה:סינטרקלאס
נתיב הכף

[ממוזער|שמאל|250px|רישום משנת [1565 של ארמדה פורטוגזית שהפליגה להודו בנתיב הכף ב-1507.]]
**נתיב הכף** (בפורטוגזית: **Rota do Cabo**) הוא הנתיב הימי בין ההמיספירה המערבית להמיספירה המזרחית, אשר בו מקיפים כלי שיט את כף התקווה הטובה, בקצה הדרומי של יבשת אפריקה.

חנוכתו של נתיב הכף נזקפת לזכותם של יורדי ים פורטוגזים, הודות לניסיון שצברו בהפלגה בלב האוקיינוס האטלנטי, תוך היעזרות בתורות הניווט והשיט שפותחו בפורטוגל. הראשון שהפליג בנתיב זה היה וסקו דה גמה, וכך גילה את הנתיב הימי להודו, כאשר עגן מול חופי קוז'יקוד ב-1498. היה זה חלום פורטוגזי נושן שהתגשם. המגעים בין מערב למזרח חדלו להיות תלויים במעבר שיירות בדרך המשי. כעת, ניצלה פורטוגל את ההזדמנות להפוך למעצמה ימית-מסחרית אטלנטית. היא אכן הפכה לכזו במאה ה-16, והסחר בים התיכון ספג מכה אנושה.

הדרך הימית להודו, מקור התבלינים, ולשאר חלקי העולם הלא-נודעים שבאוקיינוס ההודי, נשלטה בתחילה על ידי הפורטוגזים. בשנים 1498–1635, הפליגו מליסבון למזרח 917 ארמדות. ניסיונות מצד צרפתים, ביניהם גם זה של ז'אן פרמנטיאר, שהפליג לסומטרה ב-1529, לא היוו איום על המונופול הפורטוגזי. במאה ה-17 החלו ההולנדים והאנגלים גם הם להפליג למזרח בנתיב הכף, ולהקים שם תחנות סחר, ובכך תמה תקופת ההגמוניה של פורטוגל בשיט באוקיינוס ההודי.

במשך יותר מ-80 שנה יכלו הארמדות הפורטוגזיות, העמוסות בתבלינים ובמגוון סחורות, להקיף את הכף בלי שנשקפה להן כל סכנה מצד שודדי ים או ספינות סוחר של אומות אחרות; עם זאת, בעת שחזרו לאירופה, כאשר הפליגו לתוך המרחב הימי שסביב האיים האזורים (תחנת ביניים בסוף המסע), ספגו הספינות הפורטוגזיות (Naus) לעיתים תדירות התקפות של שודדי ים, שפעלו לא פעם מטעם הכתר הצרפתי או האנגלי.

בעבר נודעה לנתיב הכף חשיבות מסחרית ופוליטית רבה. בזכותו התפתחה מאוד הכלכלה של פורטוגל. זאת, כל עוד לא נאלצו קברניטי האימפריה הפורטוגזית למקד את תשומת לבם בזירות אחרות, בעיקר ברזיל. גם בכלכלה העולמית יוחסה לנתיב הכף חשיבות עליונה בעבר, עד פתיחת תעלת סואץ לשיט ב-1869. כאשר סגרה מצרים את תעלת סואץ לשיט בין השנים 1967–1975, שב נתיב הכף למוקד תשומת הלב העולמית, כמסלול חלופי חיוני לאספקת נפט למערב.

קטגוריה:נתיבי שיט
קטגוריה:קולוניאליזם
קטגוריה:פורטוגל: היסטוריה
קטגוריה:תחבורה ימית בין-לאומית