פפירוסי צ'סטר ביטי

[ממוזער|שמאל|220px|פפירוס צ'סטר ביטי I, ([פפירוס 45|𝔓45) פוליו 13–14, המכיל חלק מבשורת לוקס.]]
ממוזער|שמאל|220px|חתיכות מפפירוס צ'סטר ביטי VI, המציגות חלקים מספר דברים.
ממוזער|שמאל|220px|פפירוס צ'סטר ביטי XII, פוליו 3, הפוך, שוכן כיום באוניברסיטת מישיגן.
**פפירוסי המקרא של צ'סטר ביטי** או פשוט **פפירוסי צ'סטר ביטי** הם קבוצת פפירוסים של כתבי יד מוקדמים של טקסטים תנ"כיים.  כתבי היד הם ביוונית ומקורם נוצרי. ישנם אחד-עשר כתבי יד בקבוצה, שבעה המורכבים מחלקים מספרי הברית הישנה, שלושה מורכבים מחלקים מהברית החדשה (הכוונה עם מספר גרגורי-אולנד (רשימת כתבי יד של הברית החדשה) 𝔓45, 𝔓46 ו-𝔓47), ואחד המורכב מחלקים מספר חנוך ומדרשה נוצרית לא מזוהה.  רובם מתוארכים למאה ה-3 לספירה. הם ממוקמים בחלקם בספריית צ'סטר ביטי בדבלין, אירלנד, ובחלקם באוניברסיטת מישיגן, בין מספר מקומות אחרים.

ככל הנראה, הפפירוסים הושגו לראשונה על ידי סוחרי עתיקות בלתי חוקיות . בשל כך, הנסיבות המדויקות של הממצא אינן ברורות. דיווח אחד מציין שכתבי היד היו בצנצנות בבית קברות קופטי ליד הריסות העיר העתיקה אפרודיטופוליס . תיאוריות אחרות הציעו כי האוסף נמצא ליד העיר פיום במקום אפרודיטופוליס, או שהמיקום היה כנסייה נוצרית או מנזר במקום בית קברות. רוב הפפירוסים נקנו מסוחר על ידי אלפרד צ'סטר ביטי , שעל שמו נקראים כתבי היד, אם כי חלק מהדפים והשברים נרכשו על ידי אוניברסיטת מישיגן, עוד מספר אספנים ומוסדות אחרים.

הפפירוסים הוכרזו לראשונה ב-19 בנובמבר 1931,  אם כי עלים נוספים נרכשו במהלך העשור הבא. חוקר המקרא סר פרדריק ג'ורג' קניון  פרסם את כתבי היד ב"הפפירוס המקראי של צ'סטר ביטי: תיאורים וטקסטים של שנים עשר כתבי יד על פפירוס של התנ"ך היווני" (The Chester Beatty Biblical Papyri: Descriptions and Texts of Twelve Manuscripts on Papyrus of the Greek Bible), בעבודה בת 8 כרכים שהתפרסה בין השנים 1933–1958. הפפירוס מקוטלג בדרך כלל כ-"פ. צ'סטר ביטי" (P. Chester Beatty) ואחריו ספרה רומית מתאימה בין I-XII, אחת לכל כתב יד.

המונח פפירוסי צ'סטר ביטי עשוי גם להתייחס, בדרך כלל, לאוסף כתבי היד שרכש אלפרד צ'סטר ביטי במהלך חייו, הכוללים פפירוסים שאינם תנ"כיים כגון הפפירוס הרפואי של צ'סטר ביטי .

בזמן גילוים, הצהיר חוקר המקרא F. F. Bruce כי "ניתן בהחלט לטעון שהם התגלית הגדולה ביותר של כתבי יד תנ"כיים מאז שטישנדורף גילה את הקודקס סינאיטיקוס".

## אופי האוסף
כל כתבי היד הם קודקסים, עובדה שהפתיעה את החוקרים הראשונים שבדקו את הטקסטים מכיוון שהאמינו שקודקס הפפירוס לא היה בשימוש נרחב על ידי נוצרים עד המאה ה-4 לספירה.  רוב כתבי היד מתוארכים למאה ה-3 והמוקדמים שבהם למאה ה-2.  כתבי היד גם עזרו לחוקרים להבין את בניית קודי הפפירוס.  יש שונות משמעותית בין הבנייה של כל כתב יד. גודל העמודים נע בין 14 על 24.2 סנטימטרים לערך (פפירוס III) ל-18 על 33 סנטימטרים (פפירוס VI).  חלק מכתבי היד נבנו מאוסף אחד (קֻנְטְרֵס) של גיליונות פפירוס (פפירוסים II, VII, IX + X), בעוד שבאחרים האוסף משתנה מגיליון בודד (I) לחמישה (V) או שבעה (VII). הקודקס הגדול ביותר (פפירוסים IX/X) בנויים מ-236 עמודים.

בכתבי היד משתמשים בשם נומינה סקרה , קיצורים מיוחדים לשמות/מילים הנחשבים לקדושים בנצרות.  דוגמה בולטת אחת היא בפפירוס VI המכיל חלקים מהברית הישנה. השם יהושע המתייחס מבחינה לשונית לישו נחשב לשם קדוש וקיצור כזה.

מאחר שכל אחד עשר כתבי היד מלבד שניים (פפירוסים XI, XII) מתוארכים לפני המאה ה-4 לספירה, הם מציגים עדויות טקסטואליות  משמעותיות לתנ"ך היווני כפי שהיה קיים במצרים לפני הרדיפות של דיוקלטיאנוס, שם נאמר כי היו ספרים נוצריים שנהרסו ומאה שנים, או יותר מוקדם, מקודקס ותיקנוס וקודקס סינאיטיקוס. למרות שמספר מהחוקרים שחקרו לראשונה את האוסף החשיבו כמה מכתבי היד של הברית החדשה, במיוחד פפירוס צ'סטר ביטי I (𝔓45) מסוג טקסט קיסרי  לכאורה, יש לכך תמיכה מועטה היום. הדמות הטקסטואלית מתוארת בדרך כלל כאקלקטית, מעורבת או לא מיושרת. כתבי היד סיפקו וריאציות טקסטואליות חדשות רבות, במיוחד מכיוון שכתבי היד של הברית הישנה קדמו לפעילות התיקון של לוקיאנוס ואוריגנס ואחרים, וכתבי הברית החדשה הם מהדוגמאות המוקדמות ביותר אך הנרחבות למדי של הספרים המקבילים.

## כתבי יד של הברית הישנה
במקור, האמינו כי ישנם שמונה כתבי יד באוסף פפירוסי צ'סטר ביטי המכילים חלקים מהברית הישנה. עם זאת, מה שהחשיבו תחילה כשני כתבי יד שונים היה שייך למעשה לאותו קודקס, וכתוצאה מכך היו בסך הכל שבעה כתבי יד של הברית הישנה באוסף, כולם בעקבות תרגום השבעים (תרגום יווני מוקדם של הברית הישנה).
* פפירוסים IV ו-V – שני כתבי יד המכילים חלקים מספר בראשית, האחד מתוארך לסוף המאה ה-3 לספירה ואחד לתחילת המאה ה-4 לספירה. כתבי היד הללו משמעותיים מכיוון שלכתבים היווניים העתיקים הבאים של הברית הישנה של ותיקנוס וסיניטיקוס יש פערים  נרחבים בספר בראשית.
* פפירוס VI – כתב יד של ספרי במדבר ודברים, המורכב מכ-50 דפים חלקיים מתוך 108 וחתיכות קטנות מאוד, המתוארך למחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה. זהו כתב היד הקדום ביותר באוסף, אך קדמו לו שני כתבי יד יווניים אחרים, פחות נרחבים של ספרים אלה, פפירוס פאונד 266  ופפירוס ריילנדס 458 .
* פפירוס VII – כתב יד של ספר ישעיהו, שהידרדר מאוד, עם הערות שוליים קופטיות (פיומיות ישנות), המתוארכות למאה ה-3.
* פפירוס VIII – שני דפים מקוטעים מספר ירמיהו, בסביבות שנת 200.
* פפירוסים IX/X – כתב יד של ספרי יחזקאל, דניאל ואסתר, מתוארך למאה ה-3. מה שנותר הוא 50 מתוך 118 דפים מקוריים, 29 מהם נמצאים בספריית צ'סטר ביטי (8 של יחזקאל, 8 של אסתר ו-13 של דניאל), ועוד 21 (של יחזקאל) נמצאים בספריית אוניברסיטת פרינסטון. החלקים התחתונים של הדפים חסרים. אף על פי כן, כל חלקי כתב היד הם הדוגמאות המהותיות ביותר, המוקדמות ביותר של ספרי התנ"ך המקבילים. יחזקאל כתוב בכתב יד שונה משני הספרים האחרים. דניאל נספר במקור בתור פפירוס X, כי זה נחשב תחילה, בטעות, לכתב יד נפרד. מאוחר יותר הוחלט שכל שלושת הספרים שייכים לקודקס אחד. דניאל מכיל כמה וריאציות משמעותיות לגבי הסדר וההשמטה של חלקים מסוימים בטקסט (פרקים 7-8 מגיעים לפני 5–6, וחלקים מפרקים 4 ו-5 חסרים).
* פפירוס XI – שני דפים מקוטעים מקהלת, מתוארכים למאה ה-4.

## כתבי יד של הברית החדשה
ממוזער|שמאל|220px|פוליו מ-𝔓46 המכיל את 2 איגרות הקורינתים 11:33-12:9

ישנם שלושה כתבי יד של הברית החדשה שהם חלק מפפירוסי צ'סטר ביטי. הראשון, פפירוס I, מסומן תחת מערכת המספור של גרגורי-אולנד (Gregory-Åland) כ-𝔓45, והיה במקור קודקס של 110 דפים שהכיל את ארבע הבשורות הקנוניות ומעשי השליחים. נותרו 30 דפים מקוטעים, המורכבים משני דפים קטנים מבשורת מתי פרקים 20/21 ו-25/26, חלקים מבשורת מרקוס פרקים 4–9, 11–12, חלקים מבשורת לוקאס 6–7, 9 –14, חלקים מבשורת יוחנן 4–5, 10–11 וחלק ממעשי השליחים 4–17. סדר הבשורות עוקב אחר המסורת המערבית, מתי, יוחנן, לוקאס, מרקוס, מעשי השליחים. שברים אלו מתוארכים פלאוגרפית למחצית הראשונה של המאה ה-3 לספירה.

𝔓46 הוא כתב היד השני של הברית החדשה באוסף צ'סטר ביטי (פפירוס II), והיה קודקס שהכיל את איגרות פאולוס המתוארכות לשנת 200 לערך. מה שנותר היום מכתב היד הוא בערך 85 מתוך 104 דפים המורכבים מפרקים רומאים 5–6, 8–15, כולם עבריים, אפסיים, גלטים, פיליפאים, קולוסים, כמעט כולם 1–2 קורינתיים ו-1 תסלוניקים 1–2, 5. דפי הפפירוס הידרדרו חלקית, וכתוצאה מכך קיים אובדן של מספר שורות בתחתית כל עמוד. כתבי היד חולקו בין ספריית צ'סטר ביטי ואוניברסיטת מישיגן. חוקרים אינם מאמינים שהאיגרות הפסטורליות נכללו במקור בקודקס, בהתבסס על כמות החלל הנדרשת בדפים החסרים; הם מסיקים ששני תסלוניקים היו תופסים את החלק האחרון של הקודקס. בולטת הכללת העברים, ספר שנשאל באופן קנוני ולא נחשב למחבר על ידי פאולוס. הצבתו בעקבות הרומאים היא ייחודית מול רוב העדים האחרים, וכך גם הסדר של הגלטים בעקבות האפסים.

פפירוס III הוא כתב היד האחרון של הברית החדשה, 𝔓47, ומכיל 10 דפים מתוך ספר ההתגלות, פרקים 9–17. גם כתב יד זה מתוארך למאה ה-3 לספירה, וקניון מתאר את כתב היד בהיותו "די מחוספס באופי, עבה במבנה, וללא יומרות לקליגרפיה."

## כתבי יד של הספרים החיצוניים
כתב היד האחרון בפפירוסי צ'סטר ביטי, פפירוס XII, מכיל פרקים 97–107 של ספר חנוך וחלקים מדרשה נוצרית לא ידועה המיוחסת למליטון מסרדיס. כתב היד מתוארך למאה ה-4 לספירה. ספר חנוך רשום בכתב היד כ"איגרת חנוך". פרקים 105 ו-108 אינם כלולים, וחוקרים סבורים שהם היו תוספות מאוחרות יותר. פפירוס XII הוא העדות היוונית היחידה לחלקים מסוימים של חנוך. באשר לדרשה, פפירוס XII היה העותק היחיד הידוע של הטקסט בזמן גילויו. שני כתבי יד המכילים את הטקסט, פפירוס בודמר XIII  ופפירוס אוקסי 1600 , נמצאו מאז. כתב היד מכיל גם את העדות היחידה של האפוקריפון של יחזקאל , אם כי הוא מצוטט על ידי קלמנס מאלכסנדריה (פדגוגוס I. ix. 84.2–4). בסך הכל, כתב היד גס וככל הנראה של סופר שלא ידע יוונית היטב. קמפבל בונר מאוניברסיטת מישיגן פרסם את כתב היד הזה ב"הפרקים האחרונים של חנוך ביוונית" (1937) ו"הדרשה על התשוקה מאת הבישוף מליטון מסרדיס" (1940).

## הערות שוליים

## מקורות

* Kenyon, Frederic G. The Chester Beatty Biblical Papyri: Descriptions and Texts of Twelve Manuscripts on Papyrus of the Greek Bible. London: Emery Walker Ltd., 1933, 1937. Fasciculus I: General Introduction, Fasciculus II: The Gospels and Acts, Fasciculus III, Supplement: Pauline Epistles.


קטגוריה:אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:כתבי יד עתיקים של התנ"ך
קטגוריה:כתבי יד עתיקים של הברית החדשה