open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פיג'ו 504

**פיג'ו 504** היא מכונית צרפתית משפחתית בגודל בינוני מתוצרת פיג'ו.

יצור המכונית נפסק סופית בשנת 2006.

בצרפת היה ייצור פעיל של הדגם החל משנת 1968 ועד 1983. פס הייצור האחרון היה בניגריה בשנת 2006, בקניה הופסק הייצור של הדגם שנתיים קודם, בשנת 2004.

ב-1969 זכה דגם זה בתואר "מכונית השנה באירופה", תואר בו תזכה פיג'ו פעם נוספת רק 19 שנה לאחר מכן, עם השקת הפיג'ו 405.

יוצרו 3.7 מיליון מכוניות מדגם זה.
בישראל נמכר דגם ה־504 במתכונת סדאן, סטיישן וטנדר.

דגם ה-פיג'ו 604 מבוסס על דגם ה-פיג'ו 504, (מכנית ועיצוב).

מנוע ה-"פיג'ו 504" ניתן לדגם רכב השטח של פיג'ו הקרוי פיג'ו P4, אשר היה בשרות צבא צרפת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

504
קטגוריה:מכוניות משפחתיות גדולות
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1968
קטגוריה:מכונית השנה באירופה
קטגוריה:מכוניות צרפתיות
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בקניה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בארגנטינה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בטאיוואן
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בהולנד
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בדרום אפריקה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בספרד
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בניגריה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בסין
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בצ'ילה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באוסטרליה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בניו זילנד
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בפורטוגל
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים במצרים
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בתוניסיה
קטגוריה:מכוניות סדאן
Red Hat Linux

**רד האט לינוקס** (אנגלית: **Red Hat Linux**) היא הפצת לינוקס מסחרית בקוד פתוח שפותחה על ידי חברת רד האט עד שיצאה מפיתוח ב-2004 לטובת פיתוח הגרסה המסחרית של ההפצה, "Red Hat Enterprise Linux". מאוחר יותר, פותחה מערכת פדורה החופשית כמעין יורשת של רד האט לינוקס המקורית.

רד האט היא אחת מהפצות הלינוקס הוותיקות ביותר. גרסה 1.0 יצאה ב-3 בנובמבר 1994. היא לא ותיקה כמו Slackware אבל בהחלט ותיקה יותר מרוב ההפצות. הפצה זו היא הראשונה שהשתמשה במנהל החבילות RPM, שנהיה לנקודת ההתחלה של מספר הפצות אחרות כמו מנדריבה לינוקס (במקור Red Hat Linux עם Yellow Dog Linux ,(KDE (במקור Red Hat Linux עם תמיכה ב-ASPLinux ,(PowerPC (במקור Red Hat Linux עם תמיכה טובה יותר באותיות לא לטיניות).

## קהל יעד
Red Hat Linux שווקה בעיקר כמערכת הפעלה עבור שרתים. היא הייתה פופולרית בקרב חברות המריצות חוות שרתים וסוג של כלי תסריט העוזר בהקמה והגדרה של חומרה מותקנת. החל מגרסה 8.0, Red Hat שמו להם למטרה גם שולחנות עבודה ארגוניים.

## היסטורית גרסאות
התאריכים נלקחו מהאתר [news:comp.os.linux.announce comp.os.linux.announce]
*1.0, 3 בנובמבר 1994, $49.95
*1.1, 1 באוגוסט 1995, $39.95
*2.0, 20 בספטמבר 1995
*2.1, 23 בנובמבר 1995
*3.0.3, 1 במאי 1996 – הוצאה ראשונה שתומכת ב-DEC Alpha
*4.0, 8 באוקטובר 1996 – הוצאה ראשונה שתומכת ב-Sparc
*4.1  3 בפברואר 1997
*4.2, 19 במאי 1997
*5.0, 1 בדצמבר 1997
*5.1, 22 במאי 1998
*5.2, 2 בנובמבר 1998
*6.0, 26 באפריל 1999
*6.1, 4 באוקטובר 1999
*6.2, 3 באפריל 2000
*7, 25 בספטמבר 2000 (גרסה זו היא "7" ולא "7.0")
*7.1, 16 באפריל 2001
*7.2, 22 באוקטובר 2001
*7.3, 6 במאי 2002
*8.0, 30 בספטמבר 2002
*9, 31 במרץ 2003 (גרסה זו היא "9" ולא "9.0")
*9.0.93, 21 ביולי 2003 (הגרסה האחרונה; אוחדה עם הפצת "פדורה")

## ראו גם
* מונחים בתוכנה
* פדורה (הפצת לינוקס)
* Red Hat Enterprise Linux
*רשימת הפצות לינוקס

## קישורים חיצוניים

* 
* ההיסטוריה של Red Hat Linux
* תיעוד של Red Hat Linux

קטגוריה:הפצות של GNU/לינוקס
Dream Letter: Live in London 1968

**Dream Letter: Live in London 1968** הוא אלבום הופעה חיה של הזמר טים באקלי. האלבום הוקלט ב-Queen Elizabeth Hall בלונדון, אנגליה ב-10 ביוני 1968.

## רשימת שירים




## משתתפים
* טים באקלי – שירה, גיטרת 12 מיתרים
* לי אנדרווד – גיטרה ראשית
* דני תומפסון – באס
* דייוויד פרידמן – ויברפון

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי טים באקלי
פרעות ביהודי הונגריה בשנת 1946

בהונגריה שלאחר מלחמת העולם השנייה נערכו מספר פוגרומים ביהודים, בין היתר באוזד ובקונמאדאראש (בהונגרית:          **Kunmadarasi pogrom**). פרעות אלו לא היו קטלניות כאלו שבפולין, בה נרצחו כ-275 יהודים לאחר מלחמת העולם השנייה, אך הן היו בעלות תוצאות טרגיות. במהלך הפוגרום נרצחו מספר יהודים, ככל הנראה ארבעה.

בפברואר 1946, בעיר אוזד, הממוקמת בקרבת הגבול הצפוני של הונגריה, נרצח בנסיבות מסתוריות מנהיג קומוניסטי שהיה ידוע כאנטישמי. על רקע זה יצאו למחרת מספר גדול של כורים ופועלים להפגין. במהרה חלקים גדולים ממסת המפגינים יצאו נגד הקומוניסטים ונגד היהודים ובזזו חנויות בבעלות יהודית ואת דירותיהם של היהודים, ניסיונות השלטונות לעצור את המפגינים הבוזזים נתקלו בטענות "שרק סילוק היהודים יביא להרגעת המצב".

במאי 1946, בעיר קונמאדאראש, נעצר מנהיג פופולרי ובעקבות מעצרו תקפו תושבים מקומיים, שרצו למנוע את העברתו לבית המשפט, את מזכיר המפלגה הקומוניסטית והכו אותו קשות. בעדות מאוחרת יותר מסר המזכיר המוכה שבמהלך הכאתו הבין שמכים אותו לא בגלל היותו קומוניסט, אלא בגלל היותו יהודי. ביישוב היו לפני השואה כ-250 יהודים ואחריה שבו אליו 73 ניצולים. במהומות שהתפתחו לאחר המעצר, הופצה שוב עלילת דם נגד היהודים, שהואשמו בחטיפת ילדים נוצרים להפקת דם עבור המצות. ההמון תקף את היהודים המקומיים, הרג שניים ופצע 15. על פי מקור אחר, בקונמאדאראש נהרג יהודי אחד, קארוי רוזינגר, משרידי המחנות, כשניסה להשיב לעצמו את פרתו ואת רהיטיו. יהודי אחר משרידי המחנות, ופרנץ קוטי, נרצח בשוק. רבים אחרים נפצעו ואחד הפצועים,  מיילנדר, מת מפצעיו.

## קישורים חיצוניים
*Anti-Semitism in post WW II Hungary 
*John Carroll University, AHEA Conference, 9-11 April 1999 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות הונגריה
מאקו
מאקו
קטגוריה:הונגריה: אנטישמיות
קטגוריה:1946
Blue Afternoon

**Blue Afternoon** (**אחר צהריים כחול**) הוא אלבומו הרביעי של הזמר טים באקלי, אשר יצא ב-1970, הראשון שהופק על ידי טים באקלי עצמו והראשון שלו בחברת התקליטים של הרב כהן ופרנק זאפה - Straight Records. את התקליט הקליטה יחד עם באקלי אותה הלהקה עמה הקליט את אלבומו הקודם, Happy Sad, ולהם נוסף גם המתופף ג'ימי מדיסון.

לא מעט משירי האלבום יועדו להיכלל באלבומים קודמים שלו אך לא הושלמו. כך על "Chase the Blues Away" ועל "Happy Time" באקלי החל לעבוד כבר בקיץ של שנת 1968 במסגרת ההקלטות של Happy Sad והדמואים שלהם מאותה התקופה נמצאים באלבום האוסף Work In Progress שמכיל בתוכו את הדמואים שהוקלטו בעבודה על Happy Sad.

ב־Blue Afternoon באקלי לוקח את סגנון הפולק שאפיין את תחילת הקריירה שלו ועליו הוא גדל ומוסיף עליו השפעות ג'אז כדי ליצור דינמיקות מוזיקליות חדשות ולהעצים את האטמוספירה הייחודית של התקליט. מהבחינה הזו האלבום הוא חלוץ של פיוז'ן בין פולק לבין ג'אז, דבר שרק יתעצם בשני אלבומיו הבאים של באקלי בהם הוא יתנסה יותר בג'אז.

באותם ארבעה שבועות בהם הקליט באקלי את Blue Afternoon, הקליט באקלי גם את אלבומו הבא, Lorca, וחומר בשביל אלבומו השישי, Starsailor. לפי לי אנדרווד שהיה חברו הקרוב של באקלי ונגן הגיטרה ב7 מתוך 9 אלבומיו באקלי הקליט את Blue Afternoon וקידם אותו רק כדי לספק לחברת התקליטים מוצר מסחרי יחסית ל־Lorca הנסיוני והאוונגרדי ולא אהב את התוצר או התרכז בו. למרות זאת Blue Afternoon היה כישלון מסחרי כאשר הוא הגיע רק למקום ה192 בבילבורד 200.

## רשימת שירים
#Happy Time – 3:15
#Chase the Blues Away – 6:10
#I Must Have Been Blind – 3:40
#The River – 5:47
#So Lonely – 3:27
#Cafe – 5:40
#Blue Melody – 4:55
#The Train – 7:53

## משתתפים
*טים באקלי – גיטרה, שירה
*לי אנדרווד – גיטרה ראשית, מקלדת
*ג'ון מילר – באס
*ג'ון באלקין – בס
*דייוויד פרידמן – הקשה
*ג'יימס מאדיסון – תופים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי טים באקלי
קטגוריה:אלבומי פולק רוק
מאוריצ'יו ברוצ'ינר

**מאוּרִיצ'יוּ בְּרוֹצִ'ינֶר** (ברומנית: **Mauriciu Brociner**; 1854 – 18 ביולי 1946, בוקרשט) היה איש צבא יהודי-רומני, גיבור מלחמה, היהודי הראשון שקיבל דרגת קצונה בצבא רומניה והיהודי הראשון שקיבל אזרחות רומנית.

מאוריצ'יו ברוצ'ינר הוא אחיהם של מרקו, יוסף ואנדריי ברוצ'ינר.
ארבעת האחים היו בניו של אידל בר ברוצ'ינר, יהודי מחסידי תנועת ההשכלה היהודית, שהיה נכדו של הרב החסידי אברהם דוד ואהרמן (1771–1840), הידוע גם כ"רב מבוצ'אץ'" בגליציה.

ברוצ'ינר לחם במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הנחשבת מלחמת העצמאות של רומניה, כחייל מתנדב בצבא הרומני. היהודים ברומניה לא היו זכאים לזכויות אזרח, לכן גם לא היו חייבים בגיוס לצבא. ברוצ'ינר התנדב לצבא רומניה, כמו עוד כאלף יהודים רומנים נוספים. במהלך המלחמה קודם ברוצ'ינר לדרגת סגן משנה וכמעט מיד לאחר מכן, ביום 30 באוגוסט 1877, בקרב מכריע לכיבוש מצודת גריביצה בפלבנה, הסתער בראש החיילים הרומנים (לאחר שקפטן ולטר מרצ'יניאנו, הגיבור הרומני האגדי, נהרג בהסתערות) כבש את המצודה וקבע בה את הדגל. ברוצ'ינר נפצע בקרב וכאשר ראש ממשלת רומניה דאז, יון ברטיאנו (Brătianu), ביקר אותו בבית החולים, ציין שהוא "הביא כבוד לבני עמו".

ברוצ'ינר עוטר בעיטור "מסדר כוכב רומניה", הועלה לדרגת אביר ומונה כקצין קבע בגדוד חיל הרגלים מס' 8. הוענק לו גם אות "מסדר המעלות הצבאי" דרגה ראשונה והעיטור הרוסי "סטניסלב עם חרבות". בהמשך שירותו הצבאי התקדם עד לדרגת קולונל ולאחר מכן היה קונסול רומניה בפרנקפורט והשליש של המלכה הרומניה אליסאבטה. במהלך חייו קיבל ברוצ'ינר גם את העיטורים האוסטרו-הונגריים "מסדר פרנץ יוזף" ו"מסדר כתר הברזל".

בצו 255 משנת 1879 ניתנה לראשונה אזרחות רומנית ל-883 יהודים שלחמו במלחמה הנחשבת למלחמת העצמאות של רומניה. את הרשימה הוביל ברוצ'ינר. הוא קבור בבית העלמין פילנתרופיה בבוקרשט.

## לקריאה נוספת

* *Breviar biobibliografic Evrei din România*, București: Hasefer, 2008 


קטגוריה:יהודים בצבא הרומני
קטגוריה:דיפלומטים רומנים
קטגוריה:דיפלומטים יהודים
מאוריצ'יו
קטגוריה:חברי מסדר פרנץ יוזף
קטגוריה:המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878): אישים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1854
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1946
דגל איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה

**[[דגל]] [[איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה]]** אומץ רשמית ב-31 במאי 1997. הדגל הוא דגל כחול שבמרכזו עיגול אדום עליו מצוירים עשרה גבעולי אורז. גבעולים אלה מסמלים את עשר המדינות החברות בארגון.

הצבעים המופיעים בדגל נבחרו בשל הופעתם גם בדגלי המדינות החברות בו. הצבע הכחול מסמל יציבות ושלום, האדום מסמל אומץ ודינמיות, הלבן - טוהר, והצהוב - עושר.
דגל זה החליף את דגל הארגון שקדם לו - שכלל שישה גבעולים - חמישה גבעולים סימלו את חמש המדינות המייסדות של הארגון, והשישי את ברוניי שנוספה בשלב יותר מאוחר. מתחת לגבעולים היה רשום "ASEAN" (ראשי תיבות של שם הארגון) בצבע טורקיז, ורקע הדגל היה לבן כאשר העיגול במרכזו היה בצבע צהוב. הגבעולים עצמם היו בצבע חום.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה
איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה
גלריית דגלי אוקיאניה

רשימה זו כוללת את הדגלים שבהם נעשה שימוש באוקיאניה לפי קטגוריות ולפי סדר הא'-ב':

## דגלים בינלאומיים

## דגלי מדינות עצמאיות

### דגלי טריטוריות
#### דגלי טריטוריות של אוסטרליה

#### דגלי טריטוריות של ארצות הברית

#### דגלי טריטוריות של צרפת

#### דגלי טריטוריות של ניו זילנד

#### דגלי טריטוריות נוספות

## קישורים חיצוניים

*
אוקיאניה
היילברון

**היילברון** () היא עיר בצפון מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, באזור פרנקוניה, על גדות נהר נקר. אוכלוסיית העיר מונה כ-120,000 תושבים, ובכך היא העיר השישית בגודלה בבאדן-וירטמברג. העיר משמשת כמרכז הכלכלי של צפון באדן-וירטמברג, ונודעת גם בזכות תעשיית היינות שלה. היא נחלקת לעשרה רבעים..

## היסטוריה
האזכור הכתוב הראשון של היילברון מתוארך לשנת 741. בעיר היה ארמון גדול שמקורו עוד במאה ה-10, הנקרא "קייזרפפאלץ", ואשר שימש בעבר את קיסרי בית זאליר הפרנקוניים. בשנת 1371 העניק הקיסר קרל הרביעי לעיר חוקה קיסרית והיילברון זכתה למעמד של עיר קיסרית. היא הייתה בעבר העיר היחידה בפרנקוניה, וכן עיר מגוריו של זיגפריד גומבל.

## יהדות היילברון

בהיילברון חיו במשך מאות שנים בנקאים יהודים ובהם אברהם גומבל ואוטו איגרסהיימר. הקהילה היהודית בהיילברון הייתה בין הנפגעות של פוגרומי ליל הבדולח. בפרעות אלו נחרבו בית אבות היילברון אשר שירת את יהודי וירטמברג ובית הכנסת היילברון. מקורו של שם המשפחה  משם העיר. בין השנים 2000–2001 הוקם בהיילברון "בית הכנסת החדש" שבו ד"ר יהודה פושקין (Jehuda Puschkin; נולד ב-1974) משמש כרב ואביטל תורן (Avital Toren; נולדה ב-1941) היא יו"ר הקהילה היהודית במקום.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* אתר העיר (בגרמנית ובאנגלית)

*
קטגוריה:באדן-וירטמברג: ערים
קומדיה שחורה

[ממוזער|"[קלאס אל האבדון". דוגמה להומור שחור. מצויר על גג אחד הבתים בברצלונה.]]
**קומדיה שחורה**, המכונה גם **הומור שחור** או **הומור גרדומים**, הוא הומור המתמקד בנושאים שהחברה מחשיבה כטאבו ובכך הוא מדגיש את חוסר ההיגיון או חוסר התוחלת של החיים. הקומדיה השחורה גורמת לצופה תחושה שאנשים הם קורבנות חסרי אונים של גורל ושל אופי. קומדיה שחורה היא תת-ז'אנר של קומדיה וסאטירה ועוסקת בנושאים ובאירועים רציניים ביותר – מוות, מלחמה וכו' – באופן הומוריסטי או סאטירי. הומור שחור מאפשר לאנשים רבים התמודדות עם מציאות קשה.

בקומדיה שחורה ישנם בדרך כלל אלמנטים של אירוניה או אפילו פטליזם, ואין לבלבל בינה לבין קומדיה גסה, שנועדה בעיקר ליצור זעזוע בקרב הקהל; או בשבירת הטאבו שבבדיחות גסות.

## היסטוריה
הקומדיה השחורה צברה פופולריות באמריקה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20. אחת הראשונות, ואף הבולטות שבהן הייתה הסאטירה של סטנלי קובריק "דוקטור סטריינג'לאב" משנת 1964, שעסקה בנושא הנשק להשמדה המונית באופן קומי. דוגמאות בולטות אחרות לקומדיה שחורה הם הסרטים "חנות קטנה ומטריפה" (1960), "אמא סדרתית" (1993) ו"עד החתונה זה יעבור" (1998). עם יוצרי הקולנוע המשתייכים לז'אנר הקומדיות השחורות נמנים: סטנלי קובריק, וס אנדרסון, דייוויד לינץ', האחים כהן, ג'ון ווטרס, לואיס בוניואל, טריי פארקר, סם ריימי, טים ברטון, דני בויל, קוונטין טרנטינו, וטרי גיליאם.

עם הקומדיות השחורות בטלוויזיה נמנים "כנופיית העץ העליז", "משפחת אדמס" ו"העשב של השכן".

## בישראל

בצבא נהוגים שירים מקאבריים כדוגמת זה:פה קבור הצוות, וואו

פה קבור הצוות, וואו

זוהי עצם של תותחן

לא, זאת עצם של טען

המט"ק כבר מת מזמן

זהו עצם העניין

בסרט של כאן דוקו "הייתם צריכים להיות שם – איך ההומור סייע ליהודים להתמודד עם זוועות השואה?" מדובר על הומור יהודי בתקופת השואה. בין שאר הדוגמאות המוזכרות בסרט אומרת השחקנית רבקה מיכאלי כך (דקה 4.3 בערך): "נניח אם אני הייתי שם בודאי ביום אחד הייתי מחקה את הקאפו. ברור לי שהייתי חוזרת על משהו שהיא אמרה... זה חזק ממך. כי אם מישהו יכול לראות בכל דבר הכי מקאברי והכי עצוב את הנקודה המצחיקה אז זה יקרה לו בכל מצב. אין מצב שלא ייפלט לו משהו נורא נורא מצחיק בתוך כל השואה הזאת."

בישראל בלט חנוך לוין ביצירת קומדיות שחורות לתיאטרון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
*
שחורה
קטגוריה:סאטירה
קטגוריה:סוגות בקולנוע
טיסה 592 של וליוג'ט

**טיסה 592 של וליוג'ט** הייתה טיסה שהתרסקה ב-11 במאי 1996 בדרכה מנמל התעופה הבינלאומי של מיאמי, פלורידה לנמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון באטלנטה, ג'ורג'יה. ההתרסקות מוטטה את האמינות של חברת התעופה הזולה וליוג'ט.

## התאונה
מטוס DC-9 בן 27 השנים במסלול זה, בבעלות קודמת של חברת התעופה דלתא, המריא לאחר עיכוב של שעה ו-4 דקות בשעה 14:04 והחל בטיפוס שגרתי. אולם, בשעה 14:10, ביקש מפיקוח הטיסה לשוב למיאמי בשל עשן בתא הטייס ובתא הנוסעים. הקברניטה קנדי קובק והקצין הראשון ריצ'רד האזן קיבלו הוראות לשוב לשדה התעופה. שניות לאחר מכן, הוקלטו קריאות "שרפה" מתוך תא הנוסעים בקופסה השחורה של המטוס. דיילת פתחה את דלת תא הטייס והודיעה לצוות הטיסה שתא הנוסעים עולה באש. פנים המטוס עלה כליל באש.

הטיסה נעלמה ממסכי המכ"ם בשעה 14:14. היא התרסקה לביצות אוורגליידס שבדרום פלורידה, קילומטרים ספורים ממערב למיאמי. כל הנוסעים וצוות הטיסה נספו בהתרסקות.

## החקירה
חקירת המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה של ארצות הברית (NTSB) העלתה שמקור הדליקה שהפילה את טיסה 592 היה בתא המטען שנמצא מתחת לתא הנוסעים במטוס. מערכת מניעת השריפות בתא המטען התבססה על היעדר חמצן - דבר הגורם לכל שרפה שעלולה לפרוץ להכבות מאליה.

החקירה העלתה שהשרפה נגרמה על ידי מחוללי חמצן כימיים שהושמו בתא המטען על ידי קבלן התחזוקה של וליוג'ט. חל איסור על הטסת המחוללים באופן שהוטסו, משום שהם נחשבים חומרים מסוכנים. יתר על כן, הנצרות של מחוללי החמצן לא נוטרלו כהלכה, והמכלים הוצהרו כריקים למרות שלא כך היה המצב.

## קישורים חיצוניים

* 

וליוג'ט, 0592
וליוג'ט, 0592
וליוג'ט, 0592
וליוג'ט, 0592
קטגוריה:1996 בארצות הברית
קטגוריה:פלורידה: היסטוריה
קטגוריה:שרפות בארצות הברית
וליוג'ט, 0592
וליוג'ט, 0592
שוריקן

שמאל|ממוזער|הירה שוריקן בעל שלושה חודים, נקרא סָאנְקוֹ שוריקן.
שמאל|ממוזער|בו שוריקן.
**שוּרִיקֵן** (ביפנית: 手裏剣; "להב יד נסתר"  או "כוכב נינג'ה" בשפת העם) הוא שמה של קבוצת כלי נשק יפנים המשמשים להטלה או דקירה. השוריקנים הם חפצים קטנים ומחודדים הניתנים להחבאה בכף היד העשויים ממגוון חומרים או חפצים כגון מסמרים, מחטים ואפילו מטבעות כבדים ופיסות מתכת שטוחות נוספות, או כלי נשק יצוקים. לרוב שימשו השוריקנים ככלי עזר או כלי נשק משני לקטאנה או ליארי. הטכניקה של השימוש בשוריקן נקראת "שוריקן-ג'וצוּ" וניתן למצוא אותה בתוכנית הלימודים של מספר אסכולות של אמנויות לחימה יפניות מסורתיות (קוריו), לדוגמה באסכולת טוֹגַקוּרֵה המשויכת היום לבוג'ינקאן, ארגון הנינג׳וּצוּ הגדול ביותר, ובבית הספר העצמאי טנשין שודן קאטורי שינטו ריו.

## שימוש קרבי של השוריקן
למרות מספר רב של כלי נשק יפניים שבמקור היו כלים חקלאיים, השוריקן הוא כלי אשר תוכנן ללחימה מראשיתו.
בשימוש נכון יכול השוריקן לגרום נזק רב. לשוריקן צורות רבות ולהן שימושים שונים. השוריקן שימש כאביזר לחימה לנינג'ות. תפקידו של השוריקן היה בעיקר להילחם כנגד סמוראי המחזיק קטאנה, ובשל היכולת לזרוק את השוריקן היה ניתן להילחם למול הסמוראי ממרחק שלא היה מסכן את המשתמש.

## הירָה שוריקן
הירה שוריקן ("שוריקן שטוח") ידוע גם כ*שאקֶן* (להב עגול, או להב גלגל) הוא שוריקן, לרוב בצורת כוכב, בעל לפחות שלושה קצוות מחודדים. לשוריקנים אלו יש לרוב חור עגול במרכז ומטרתו לתליה נוחה שלהם על מקל קטן הנתחב לחגורת הקימונו. שוריקנים אלו היו לכלי נשק רשמיים, ואף סמוראים השתמשו בהם בעת צרה.

## בוֹ שוריקן
בו שוריקן (בו: מקל או יתד) הוא יתד מחודדת עשויה מתכת או סכין אשר הוטלה לעבר האויב ללא סיבוב. שוריקנים אלו היו לכלי נשק פחות רשמיים, אם כי על פי רוב יעילים באותה מידה. בדרך כלל חפצים יום יומיים שימשו בתור בו שוריקן, מכיוון שנשק זה היה נשק להגנה עצמית. לדוגמה, רבים השתמשו בסיכות שיער כבו שוריקן. רבים אף השחיזו את מקלות האכילה שלהם על מנת שהיה להם נשק נגיש בעת צרה.

## שימוש על ידי נינג'ות
שוריקן ידוע גם ככוכב נינג'ה. נינג'ות הוא מושג מאוחר המתייחס למספר קבוצות של לוחמי גרילה ביפן העתיקה, חלקם היו סמוראים. השוריקן שימש גם בקרבות מסודרים ולא רק בלוחמת גרילה, ובתי ספר מכובדים ללחימה ביפן העתיקה לימדו את השימוש בנשק זה לסמוראים ולוחמים פשוטים כאחד. חלק לוחמים שעשו בו שימוש לא שימנו את השוריקן וכך החלודה שבו שימשה גם כנשק.

## בתרבות הפופולרית
בתרבות הפופולרית מזוהה השוריקן כנשק של נינג'ות ומכונה "כוכב נינג'ה".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נשק קר
קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:מילים וביטויים ביפנית
קטגוריה:קליעה למטרה
קטגוריה:נשק הטלה
שלמה יעקב גרוס

**שלמה יעקב גרוס** (י' בכסלו ה'תרס"ט, 6 בדצמבר 1908 – ז' בתמוז ה'תשס"ג, 7 ביולי 2003) היה חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל.

## חייו
גרוס נולד בכפר מאסיב (Moisei) ברוזנות מרמורש שבממלכת הונגריה. בצעירותו היה ממארגני צעירי אגודת ישראל בטרנסילבניה ומאוחר יותר שימש כמזכיר אגודת ישראל בטרנסילבניה וכן ערך עיתון ביידיש. בתקופת השואה הועבר לעבודה במחנה עבודה בעוד שאשתו ושני ילדיו נשלחו לאושוויץ ונספו במהלך שנת 1944. אחרי שהצבא האדום שחרר את האסירים במחנות העבודה עסק בסיוע ליתומים יהודים.

גרוס עלה לישראל ב-1950 ונישא בשנית (להניה לבית איינהורן, נפטרה ב-28 בינואר 2012). במקביל להשתלבותו בפעילות אגודת ישראל הועסק בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. הוא הושבע כח"כ בכנסת השלישית לאחר פטירתו של זלמן בן-יעקב, לכנסת הרביעית במקומו של בנימין מינץ ומאז כיהן ברצף עד הכנסת השביעית. בתאריך 27 בדצמבר 1972 הוא התפטר כדי לפנות מקום לנציג עדות המזרח, יעקב מזרחי. לכנסת השמינית נכנס גרוס רק בנובמבר 1975 לאחר שמועצת גדולי התורה כפתה על מנחם פרוש לפנות עבורו את מקומו במסגרת הסדר רוטציה. גרוס שימש במפלגה כנציג הסיעה המאוחדת.

כזכר ליהדות מרמורש היה ממקימי "בית מרמרוש" בתל אביב והיה מעורכי ספר מרמרוש. במשך שנים רבות ניהל את רשת בתי הספר הטכנולוגיים "המרכז לחינוך מקצועי", בשיתוף עם הרב דוד סלומון. מהמאבקים שהוביל: מאבק נגד חובת השבועה בבתי משפט ומאבק למען הצלת כפר גדעון אשר בעמק יזרעאל שעמד בפני התמוטטות.

## משפחתו
* בתו רחל נישאה לרב צבי יהודה וולנר, דיין בבית הדין הרבני בתל אביב ובנו של רב העיר אשקלון הרב משה דב וולנר.
* בנו נחום גרוס נישא לבתו של הרב הלל וינד, חסיד בעלז.
* בנו אברהם גרוס נישא לבתו של הרב יוסף ווייס, שהיה שו"ב באנטוורפן.

## קישורים חיצוניים
* 
* ספר מארמורש בעריכתו
*  (על הצעת החוק של גרוס בנושא)

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים ממרמורש
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם אגודת ישראל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חזית דתית תורתית
קטגוריה:חסידי ויז'ניץ
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
יונדאי

**יונדאי** הוא מותג הכולל קבוצה גדולה של חברות דרום קוריאניות הפועלות באופן עצמאי או עצמאי-למחצה. החברה המזוהה ביותר עם המותג היא יונדאי מוטור, יצרנית הרכב הרביעית בגודלה בעולם (נכון ל-2014).

חברת יונדאי הראשונה שהוקמה הייתה חברת בנייה שנוסדה על ידי צ'ונג ג'ו-יונג ב-1947, והפכה לקונצרן-ענק (צ'בול- Chaebol), הגדול ביותר בקוריאה הדרומית.

קבוצת יונדאי הייתה עד המשבר הכלכלי באסיה ב-1997, תאגיד ענק של חברות העוסקות בתחומים מגוונים כגון ייצור מכוניות         וספינות, תעשייה כבדה, ביטוח, מסחר, נדל"ן, רשתות שיווק ועוד. לאחר פירוק הקבוצה נותרו חברות רבות הנושאות את השם "יונדאי" המנותקות מבחינה משפטית מ"קבוצת יונדאי". החברה הנושאת שם זה הצטמצמה לעיסוק בתחומי ייצור מעליות, שרותי שינוע סחורות ותיור.

4 שנים לאחר מכן, בשנת 2001, התפצלה מקבוצת יונדאי "יונדאי אלקטרוניקה" ושינתה את שמה להייניקס.

## ראו גם
*יונדאי מוטור
*איוניק

## קישורים חיצוניים

* אתר קבוצת יונדאי 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:חברות דרום קוריאניות
קטגוריה:חברות שהוקמו בשנות ה-1940
קטגוריה:צ'בולים
קראטילוס

**קראטילוס** (ביוונית: **Κρατυλος**) הוא סופיסט המופיע בדיאלוג של אפלטון הנושא את שמו. אפלטון היה תלמידו, ולפי הפילוסוף דייוויד סדלי היווה את מקור ההשפעה האינטלקטואלית הראשונית עליו.

קראטילוס היה תלמידו של הרקליטוס ועל פי אריסטו בחיבורו "מטאפיזיקה", קראטילוס הרחיב את הנחתו של הרקליטוס - שלא ניתן להיכנס לאותו נהר פעמיים - וטען שאף לא ניתן להיכנס לאותו נהר פעם אחת, בשל תפיסת המציאות השונה והמשתנה. כאשר מציאות משתנה בכל רגע, גם השפה משתנה עימה. בשל השתנות השפה, שהיא לדידו תוצר טבעי של המציאות, חדל קראטילוס מלדבר ותיקשר באמצעות הזזת אצבעו בלבד.

הדיאלוג קראטילוס נכתב בשנת 360 לפנה"ס בקירוב. בדיאלוג, סוקרטס מתבקש על ידי שני אנשים קראטילוס והרמוגינס לענות על השאלה, האם שמות הם "קונבנציונליים" או "טבעיים". הווה אומר האם הלשון היא מערכת שרירותית של סימנים או המילים מכילות קשר פנימי לדברים שהן מציינות. הדיאלוג הנ"ל הופך לאחד הטקסטים הפילוסופיים המוקדמים של התקופה הקלאסית היוונית והוא עוסק בשאלות של אטימולוגיה ולינגוויסטיקה. המחלוקות הפילוסופיות בנושא טבע או הסכמה בלשון נמשכות עד לפילוסופיה המודרנית.

## לקריאה נוספת
* נחום שטיינברג, אפלטון / קראטילוס חלק ראשון, חלק שני, חלק שלישי, חלק רביעי  אימגו, 2006-2007.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קצרמר יוונים
קראטילוס
קטגוריה:סופיסטים
יונדאי אקסנט

**יונדאי אקסנט** (אנגלית: **Hyundai Accent**) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יונדאי מוטור הדרום קוריאנית.

האקסנט מיוצרת החל משנת 1995. בשנת 2008 היא הוכרזה כמכונית קומפקטית האמינה ביותר על ידי המגזין הכלכלי J.D.Power and Associates. היא שווקה ברוב העולם כיונדאי אקסנט אך לעיתים שווקה תחת שם אחר ואף יצרן אחר. בסין ובהודו היא משווקת בשם יונדאי ורנה, ברוסיה כיונדאי סולאריס, במקסיקו תחת השם דודג' אטיטיוד ובוונצואלה כדודג' בריזה. מאז הצגתה היו לאקסנט חמישה דורות. הדור הרביעי שווק בישראל תחת השם i25. כחלק ממתיחת הפנים של אותו דור שהוצגה ב-2015, בישראל הוצע כסטנדרט מסך מגע לתפעול הרדיו ומערכת השמע, כחלופה לרוב הכפתורים במרכז הקונסולה.

## מבנה
אקסנט היא מכונית סופרמיני בתצורת סדאן או האצ'בק עם ארבע או חמש דלתות, המיועדת בעיקר לשווקים מתפתחים. בדורות המאוחרים היא חולקת את הפלטפורמה עם קיה ריו. הדור הרביעי הוצג בשנת 2010. הוא שווק בישראל תחת השם i25 אקסנט, וכך גם בקולומביה. הוא מגיע עם מנוע בנזין בנפח 1.4 ליטר ו-1.6 ליטר המפיקים 109 ו-126 כ"ס בהתאמה, ותיבת הילוכים ידנית בעלת 5 או 6 הילוכים ותיבה אוטומטית בעלת 4 או 6 הילוכים. ב-2015, הספק שני המנועים הופחת מעט בהתאם לדרישות סף הזיהום של הרכב – מנוע ה-1.4 שהפיק 109 כ"ס כעת מפיק 100 כ"ס, והספק ה-1.6 ירד מ-126 ל-124.

## בטיחות
ממוזער|יונדאי אקסנט 2010 בריאד, ערב הסעודית
לדור הרביעי לא נערכו מבחני ריסוק ביורו NCAP, אך במבחני הריסוק של ארצות הברית (NHTSA) היא קיבלה 4 כוכבים מתוך 5 בכל הקטגוריות ובמבחני הריסוק הסינים (China NCAP) היא קיבלה חמישה כוכבים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מכוניות סופרמיני
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1994
אקסנט
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בקוריאה הדרומית
Abandonware

**Abandonware** הוא כינוי לתוכנות מחשב או משחקי מחשב שאינן נמכרות יותר או נתמכות על ידי בעלי זכויות היוצרים שלהן. לעיתים, קטגוריה זו משויכת לכל תוכנה מעל גיל מסוים, כשפרק הזמן המוסכם הוא לרוב ארבע שנים.

למונח אין בסיס חוקי; הגדרתה של תוכנה כלשהי כ-Abandonware לא הופכת את העתקתה או הפצתה בחינם לחוקית. אלמלא היוצרים המקוריים הגדירו את התוכנה ברשות הכלל, תוכנות הנקראות Abandonware נחשבות בעיני החוק כקניין רוחני של יוצריה ומכוסות תחת חוק זכויות היוצרים עד שזכות היוצרים עליה פגה.

הסוג השכיח ביותר של Abandonware הוא משחקי מחשב ומשחקי קונסולות. עבור רוב המשחקים הללו יש להשתמש באמולטור מתאים מכיוון שאמולציית ה-DOS של כל משפחות ה-Windows לאחר Windows ME אינה טובה מספיק.

מוזיאונים, ארגונים עצמאיים כגון ארכיון האינטרנט, פורומי מעריצים, ואתרי אינטרנט כדוגמת מסע אל העבר מפיצים ומספקים תמיכה טכנית לתוכנות Abandonware כדרך לשמר אותן לדורות הבאים.

בישראל נהוג לכנות משחקי Abandonware בכינוי "משחקי נוסטלגיה", אף על פי שמשחקי נוסטלגיה רבים עדיין נמכרים. 

## הערות שוליים

קטגוריה:תרבות משחקי הווידאו
קטגוריה:תחזוקת תוכנה
ירון טראוב

**ירון טראוב** (נולד ב-1964) הוא מנצח ופסנתרן ישראלי.

## ביוגרפיה
ירון טראוב הוא בנם של חיים טאוב, שהיה כנר ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ושל יהודית טאוב לבית שריג. הוא למד נגינה בפסנתר אצל פרופסור עמנואל קרסובסקי, והשתתף בתחרויות בינלאומיות וניגן בפסטיבלים למוזיקה קאמרית.

בהמשך דרכו התמנה טראוב למנצח עמית בתזמורת הסימפונית של שיקגו ולאחר שזכה בתחרות הניצוח הבינלאומית על שם קונדראשין באמסטרדם, הוזמן לנצח על תזמורות הולנדיות - התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, תזמורת הרדיו ההולנדית והתזמורת הפילהרמונית ההולנדית.

בראשית שנות ה-2000 ניצח על תזמורות בספרד ובאוסטרליה, על תזמורת ליון הצרפתית, על הפילהרמונית של הלסינקי, התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועל תזמורות בריטיות שונות. בארצות הברית ניצח על תזמורת סיינט פול.

משנת 2002 עד 2005 היה טראוב המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע ובין השנים 2005 - 2017 הוא שימש כמנהל האמנותי של תזמורת ולנסיה שבספרד.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
תזמורת סיינט פול

**תזמורת סיינט פול** (באנגלית: **Saint Paul Chamber Orchestra**) היא תזמורת קאמרית היושבת דרך קבע בסיינט פול (בירתה של מדינת מינסוטה), ארצות הברית. היא התזמורת הקאמרית המקצועית היחידה באמריקה, ונחשבת למעולה בסוגה. 35 נגניה הווירטואוזיים פועלים בשיתוף עם שישה שותפים אמנותיים - רוברטו אבאדו, פייר-לורן איימר, ג'ושוע בל, דגלס בויד, ניקולס מקגגאן וסטיבן פרוטסמן ומופיעים בלמעלה מ-150 קונצרטים ותוכניות  חינוכיות מדי שנה. הם מגיעים גם אל יותר מ-65,000 מאזינים בכל שבוע באמצעות שידור ב-63 רשתות רדיו ציבוריות ברחבי ארצות הברית. 

הקלטת התזמורת ל"אביב באפאלאצ'ים" של אהרן קופלנד הייתה אחת מהקלטות השמע הדיגיטליות הראשונות, שיצאו להפצה מסחרית.

החל בעונת 2004-2005 מגשימה תזמורת סיינט פול מודל אמנותי חדש, המתבטא בוויתור על משרת מנהל מוזיקלי ויצירת כמה שותפים אמנותיים (ביניהם, בשלב זה, הכנר ג'ושוע בל. לפי מודל זה נהנים הנגנים ממידה רבה פי כמה של שליטה אמנותית.

במהלך עונת 2005-2006 יצרה תזמורת סיינט פול שתי שותפויות חדשות: חוזה הופעות בן שלוש שנים עם אוניברסיטת שיקגו ושיתוף פעולה רב-צדדי עם בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת מינסוטה. התוכנית החינוכית של תזמורת סיינט פול, "קונקט" שמה, זכתה בפרס והיא מגיעה אל 6,000 תלמידים בשנה, ב-16 בתי ספר במיניאפוליס ובסיינט פול.

## הנהגת הקבוצה

* ליאופולד זיפה (1959-1971)
* דניס ראסל דייוויס (1972-1980)
* פנחס צוקרמן (1980-1987)
* סטניסלב סקרובצ'בסקי (יועץ מוזיקלי זמני, 1987-1988)
* כריסטופר הוגווד (מנהל מוזיקלי, 1988-1992), יו וולף, (מנצח ראשי, 1988-1992)
* יו וולף (1992-2000)
* אנדריאס דלפס (2001-2004)

* בובי מקפרין משמש יושב ראש יצירתי מאז 1994.

## שותפים אמנותיים

* ניקולאס מקגגאן (2004 - נוכחי)
* ג'ושוע בל (2004 - נוכחי)
* דגלס בויד (2004 - נוכחי)
* סטיבן פרוטסמן 2004 - נוכחי)
* רוברטו אבאדו (2005 - נוכחי)
* פייר-לורן איימר (החל בעונת 2006-2007)

## פרסים ואותות הוקרה
פרס גראמי לביצוע מצטיין של מוזיקה קאמרית:
* דניס ראסל דייוויס (מנצח) ותזמורת סיינט פול על: קופלנד: אביב בהרי האפלצ'ים (1980)

## קישורים חיצוניים
* 

סיינט פול
סיינט פול
תזמורת סיינט פול
סיינט פול
הליט

**הַלִיט** (מיוונית "הלוס" – מלח ו"ליתוס" – אבן) הוא צורת המינרל של מלח הבישול (נוסחתו NaCl) והוא שייך למשפחת ההלואידים. גבישי ההליט הם קובייתיים, צבעם לבן עד חסר צבע, אך הם עשויים להיות גם בגווני תכלת, כחול וורוד. המינרל שוקע יחד עם מינרלים אוואפוריטיים אחרים, הלואידים, סולפטים ובוראטים.

להליט ולסילביט (KCl) מבנה גבישי דומה (נתרן מחליף אשלגן בסריג הקובייתי), אולם בגלל הגודל השונה של האטומים התמיסה מוצקה בין השניים מוגבלת. התכונות הדומות מקשות על הזיהוי ביניהם. מבחן טעם יעיד שטעמו של הסילביט מר יותר מההליט. מבחן יעיל נוסף הוא חריטה  של הדוגמה בעזרת סכין - ההליט יפיק אבקה והסילביט לא.

הליט מתגבש בשכבות נרחבות של סלעי התאדות כתוצאה מהתייבשות של ימות או אגמים סגורים. שכבות המלח עשויות להיות בעובי של עד 350 מטר ועשויות להימצא מתחת לשטחים נרחבים. בארצות הברית וקנדה משתרעות שכבות מלח נרחבות תת-קרקעיות החל באגן הרי האפלצ'ים של מערב מדינת ניו יורק, דרך חלקים מאונטריו ותחת רוב אגן מישיגן. הערים קליבלנד ודטרויט בנויות מעל שכבת מלח עבה אותה כורים לשימוש בהפשרת קרח מכבישים. מרבצים נוספים מצויים באוהיו, קנזס, ניו מקסיקו, נובה סקוטיה וססקצ'ואן.

פקקי מלח הם דיאפירים (מחדרים) אנכיים או גושים דמויי צינורות של מלח שנוצרו כאשר לחצים ליתוסטאטיים וטקטוניים גרמו למלח "לזרום" כלפי מעלה ממרבצי המלח שמתחת לסלעים. עליית פקקי המלח גורמת להתקמרות השכבות שמעליהן ולהתבקעותן. פקק המלח מכיל אנהידריט, גבס וגופרית טבעית, בנוסף להליט וסילביט. פקקי המלח נפוצים לאורך חופי מפרץ מקסיקו במדינות טקסס ולואיזיאנה. פקק מלח יוצר לעיתים מלכודת מבנה שבו ניתן למצוא נפט. מקומות נוספים בהם ניתן למצוא פקקי מלח הם גרמניה, ספרד, הולנד, רומניה ואיראן. גם הר סדום שבדרום ים המלח הוא פקק מלח. "קרחוני" מלח קיימים באיראן הצחיחה שבה מלח שפרץ מעל לפני השטח בגובה רב "זורם" במורד. במקרים הללו מתגלה בהליט תכונת פלסטיות המתגברת ככל שהלחץ המופעל עליו גדול יותר.

הליט סיבי סגול נדיר הממלא עורקים בסלע, מצוי ליד מילוז שבצרפת ובמקומות מעטים נוספים. גבישי הליט המכונים "גבישי חגבים" נראים כ"שלדים" של הקוביות הטיפוסיות, כשהצלעות קיימות אבל במרכז הפאות יש שקעים. בסביבה מתגבשת במהירות צלעות הקוביות צומחות מהר יותר ממרכז הפאות. גבישי הליט נוצרים במהירות באגמים בהם יש התאדות מהירה ולכן נוצרת שכבה של גבישי הליט סביב חפצים מודרניים. "פרחי הליט" הם זקיפים נדירים של סיבי הליט מתפתלים המצויים בכמה מערות יבשות במישור נלארבור באוסטרליה. זקיפי הליט וקרומי הליט קיימים גם במכרה הנחושת הטבעי "קווינסי" שבהנקוק, מישיגן.

## שימושי ההליט
*תיבול (מלח בישול).
*אמצעי להפשרת שלג וקרח מכבישים.
*כגושים על מנת שבקר ילחך אותם (אמצעי לספק לבקר מלח החיוני לבריאותם).
*למטרות רפואיות.

## גלריה

קובץ:Salt glas hg.jpg|הליט (במרכז) ומינרלי מלח אחרים
קובץ:Halite crystal.jpg|גביש הליט מגרמניה
קובץ:RockSaltCardona.jpg|מכרה הליט בעיירה Cardona (ספרד)
קובץ:Rock Salt in Mount Sodom closeup.jpg|תקריב על סלע מלח בהר סדום


## קישורים חיצוניים

* 

* Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., John Wiley and Sons, New York 
* הליט באתר Mineral Galleries
* הליט באתר webmineral
* הליט באתר Minerals.net
* הליט באתר Desert USA
* זקיפים של הליט

קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
פרידריך אברט הבן

**פרידריך אברט הבן** (בגרמנית: **Friedrich Ebert Junior**; 12 בספטמבר 1894 – 4 בדצמבר 1979) היה מדינאי מזרח-גרמני, ראש עיריית ברלין המזרחית בין 1950–1967.

## שנותיו הראשונות
אברט נולד בברמן בשנת 1894. אביו היה חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, פרידריך אברט, שעתיד היה להיות הקנצלר האחרון של האימפריה הגרמנית ונשיאה הראשון של רפובליקת ויימאר.

בשנת 1909 החל אברט להתמחות כמדפיס. בשנת 1910 הוא הצטרף לתנועת הנוער העובדים הסוציאליסטים, ובשנת 1913 סיים את התמחותו והצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית.

בשנת 1915 גויס לצבא הגרמני ושירת במלחמת העולם הראשונה. עם תום המלחמה עבד בעיתונים שונים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.

הוא נעצר על ידי הנאצים בשנת 1933 באשמת פעילות פוליטית בלתי חוקית. הוא הוחזק במשך שמונה חודשים במספר מחנות ריכוז. בשנת 1939 גויס מחדש לוורמאכט, ובשנת 1940 שוחרר. הוא התחיל לעבוד בהוצאה לאור, ועד נפילת גרמניה הנאצית היה תחת מעקב של המשטר.

## אחרי המלחמה
אחרי המלחמה נבחר אברט ליושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במחוז ברנדנבורג של פרוסיה. בזכות מוצאו נהנה מיוקרה פוליטית גדולה ונחשב לאחד המנהיגים הבולטים בשטח הכיבוש הסובייטי של גרמניה. המפלגה הקומוניסטית של גרמניה חיזרה אחריו במטרה ליצור איחוד של שתי המפלגות.

בשנת 1946, תחת לחצם הכבד של שלטונות הכיבוש הסובייטיים, שתי המפלגות התאחדו והקימו את מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. אברט נבחר לחברות בוועד המרכזי, ומאז שנת 1949 היה חבר הפוליטביורו.

עם דעיכת שיתוף הפעולה בין בעלות הברית וחלוקת ברלין הפך אברט לראש העירייה הראשון של ברלין המזרחית, תפקיד שהחזיק בו עד שנת 1967.

אברט היה בין מנסחיה של חוקת גרמניה המזרחית. בשנת 1949 הפך לחבר בפולקסקאמר, הפרלמנט המזרח-גרמני. עד שנת 1971 שימש כסגן נשיא הפרלמנט, ומשנה זאת היה יושב ראש סיעת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי בפרלמנט.

אברט עוטר במספר עיטורים גבוהים מטעם גרמניה המזרחית. אחרי פרישתו מראשות עיריית ברלין המזרחית הוענקה לו אזרחות כבוד מטעם העיר, אולם היא בוטלה בשנת 1992.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פוליטיקאים מזרח גרמנים
קטגוריה:ראשי עיריית ברלין
קטגוריה:חברי הרייכסטאג
קטגוריה:מעוטרי עיטור קרל מרקס
קטגוריה:חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה
קטגוריה:מעוטרי גיבור עמל של גרמניה המזרחית
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:מעוטרי עיטור דגל העמל
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי הוורמאכט
קטגוריה:אסירים במחנות ריכוז
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פרידריכספלדה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1894
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1979
רלה א שאטו

ממוזער|שמאל|250px|מלון "אמריקן קולוני" בירושלים
שמאל|ממוזער|200px|שאטו דה מיראמבו במיראמבו, שארנט מאריטים, צרפת
**רלה א שאטו** (בצרפתית: Relais & Chateaux) היא רשת מלונות ומסעדות יוקרה, שנוסדה בשנת 1954. ברשת חברים כחמש מאות אתרים, הפרוסים בחמש יבשות ומשתרעים על פני חמישים וארבע ארצות ברחבי תבל (נכון ל-2011), על פי רוב בסביבה פסטורלית בחיק הטבע. הרשת מוציאה לאור מדריך מלונות בוטיק יוקרתי תחת שם זה. חברות בה רבות מהמסעדות בנות השנים והשלושה כוכבים במדריך מישלן, השוכנות פעמים רבות באכסניית פאר. בכל מלון בממוצע עשרים ותשעה חדרים.

מקור המדריך הוא בצרפת ומרכזו הוא בפריז. בשביל להתקבל כחבר באגודת רלה א שאטו, צריך קודם כל לפנות ולבקש. אפשרות השנייה היא המלצה מבחוץ. בעקבות זאת נערכת בדיקה סמויה על פי קריטריונים שהאגודה מקדשת. למשל, מלון, עד 30 חדרים. רלה גורמאן רק מכוכב - פעם, לפחות שני כוכבים. היום הדבר אינו נדרש;
אבל העיקר - רמת השירות, הנעימות, האדיבות, העידון וכן הלאה, התאמה ל"אספרי" של רלה א שאטו שהוא מובהק וברור: FINESSE, ללא סנוביזם. אם הבדיקה מוצלחת, המלון או המסעדה מצטרף ומשלם דמי חבר שנתיים; בשנה הראשונה התשלום גבוה מאוד ובשנים הבאות נמוך יותר. תלונות גוררות בדיקות סמויות ולא פעם מפסיקים חברות של מלון או מסעדה בגלל ירידה באיכות. אנשי המדריך ובעיקר הנשיא נוסעים כל השנה ברחבי העולם ויודעים איך מתפתח כל מקום.

היתרון הגדול של החבר באגודה הוא השימוש במותג המאוד יוקרתי רלה א שאטו, כולל שלט שיש בכניסה ושימוש בכל פרסומיו וכמובן, עמוד שלם במדריך השנתי שמופיע באנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית ורואה אור ביותר ממיליון עותקים בשנה וכן הופעה באתר האגודה. החבר גם נכלל במערכת ההזמנות הממוחשבת של האגודה.

המדריך מגדיר את המשותף לכל חברי האגודה ב"האהבה שבה הם מנהלים את עסקיהם". הם אמונים על שמירת חמשת חוקי הרשת במידה האופטימלית: Charactere (אופי), Courtoisie (אדיבות), Calme (שלווה), Charme (קסם), Cuisine (מטבח).

הרשת עורכת תחרויות בין חבריה על פרס האירוח המופתי, ארוחת הבוקר הטובה ביותר, פרס לספא, פרס לסביבה, פרס לאווירה, פרס לשירות המצטיין, פרס לטרקלין האירוח, פרס לבית הספר לבישול (ברבים מן הרלה א שאטו ניתנים קורסים ברזי הבישול).

במדריך הכתוב מוקדש עמוד לכל אחוזה ובו תמונות, כתובת, מספר טלפון, מפה, דרכי הגעה, ורשימת פעילויות מגוונות הנערכות במקום.

בישראל היו בעבר שני מלונות רלה א שאטו: "מצפה הימים" בראש פינה ו"אמריקן קולוני" בירושלים, שזכה בשנת 2005 בפרס שירות מטעם הרשת.
החל מחודש אוקטובר 2023, מלון היוקרה דריסקו תל אביב, www.thedrisco.co.il ומסעדת השף ג'ורג וג'ון, www.gandj.co.il, הפכו לחברים בארגון והם, נכון לרגע זה, היחידים הנמנים בישראל ברשימה המכובדת והיוקרתית של הארגון.

## קישורים חיצוניים

* 

* Relais & Chateaux Recruits
* 
* 

קטגוריה:רשתות בתי מלון
קטגוריה:מסעדות
עובדיה הררי

**עובדיה הררי** (3 בספטמבר 1943 – 15 ביולי 2012) היה מהנדס ישראלי, איש התעשייה האווירית, חתן פרס ביטחון ישראל (פעמיים) ופרס ישראל. מנהל פרויקט הלביא.

## ביוגרפיה
נולד בקהיר בירת מצרים למשפחה שמוצאה מחלב. עלה לישראל עם משפחתו לאחר מבצע סיני, כשהיה בן ארבע-עשרה. סיים את לימודיו בבית-ספר תיכון בתל אביב והתקבל לעתודה האקדמית, במסגרתה קיבל תואר ראשון ושני בהנדסה אווירונאוטית בטכניון שבחיפה. עשה את שירותו הצבאי בחיל האוויר.

קיבל תואר MBA למנהלים מאוניברסיטת אינסאד שבצרפת. סיים את לימודיו ב-1967.

ב-1970 הצטרף לתעשייה האווירית, כמהנדס פיתוח ותכנון מוקדם. ב-1975 מונה לראש צוות-משימה לתכנון מטוס קרב חדש. בשנת 1980 מונה למנהל ומהנדס ראשי של מטוס הקרב "לביא", תפקיד בו כיהן שמונה שנים.

ב-1988, לאחר שהופסק פרויקט הלביא, מונה הררי למנהל מפעל "להב" בחטיבת כלי טיס צבאיים של החברה, שעיסוקו השבחת מטוסי קרב. ב-1992 מונה למנהלו של "מפעל מלמ" שייצר את הטיל נגד טילים "חץ 2". ב-1994 מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית ומנהל חטיבת כלי טיס צבאיים. בשנת 1997 מונה למשנה למנכ"ל לתפעול.

בנובמבר 2005 מונה לממלא-מקום מנכ"ל התעשייה האווירית, זאת לאחר שהמנכ"ל משה קרת נחקר עקב חשד לביצוע עבירות פליליות במסגרת תפקידו.
בשנת 2006 פרש מהחברה. הוא מונה ליו"ר חברת "אורבן אירונאוטיקס" והצטרף כפרופסור אורח לסגל הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. באוקטובר 2010 פרש מהטכניון. בנוסף גם כיהן כחבר דירקטוריון בחברת רפאל, וכמנהל הצד הטכני של רישוי אזרחי לכטב"מים ברשות התעופה האזרחית (רת"א).

החל מיוני 2009 כהן כיו"ר ועד האגודה למדעי התעופה והחלל בישראל.

הררי היה חתן פרס ביטחון ישראל לשנים 1969 ו-1975. ב-1969 קיבל את פרס ביטחון ישראל על פרויקט הסבת מטוסי הסופר מיסטר למטוסי סער, שכלל השתלת מנוע אמריקני במטוס הקרב הצרפתי. ב-1975 קיבל את הפרס על חלקו בפרויקט הכפיר. בשנת 1985 השיא משואה ביום העצמאות כהוקרה על תרומתו לתעשייה האווירית בישראל. ב-1987 היה חתן פרס ישראל לטכנולוגיה ולהנדסה בשנת התשמ"ז עבור תרומתו לפרויקט הלביא.

נפטר ב-15 ביולי 2012 בהוד השרון, והובא למנוחות בבית העלמין נווה הדר בעיר.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה של עובדיה הררי, באתר התעשייה האווירית
* ביוגרפיה של עובדיה הררי, בירחון אלקטרוניקה
* 
* ביוגרפיה של עובדיה הררי, באתר האגודה הישראלית למדעי התעופה והחלל
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס ישראל להנדסה
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: חיילי צה"ל
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: עובדי התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 1985
קטגוריה:מנכ"לי חברות ממשלתיות בישראל
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:סגל הטכניון: הנדסת אווירונאוטיקה וחלל
קטגוריה:מהנדסי אווירונאוטיקה ישראלים
קטגוריה:התעשייה האווירית לישראל: מנהלי מפעלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:מפעל מלמ: אישים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת אווירונאוטיקה
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים
קטגוריה:אישים הקבורים בהוד השרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
ארבייטסדורף

ממוזער|250px|שמאל|מפת מחנות ריכוז והשמדה באירופה
**ארבייטסדורף** (בגרמנית: **Arbeitsdorf**, בתרגום לעברית: "כפר עבודה") היה מחנה עבודה שהוקם על ידי הנאצים בשנת 1942.

בשנת 1936 עיצב מהנדס מכוניות גרמני בשם פרדיננד פורשה אבטיפוס של רכב אשר מחירו היה שווה לכל כיס בגרמניה. הוא הציג את רעיונו בפני אדולף היטלר. הרעיון מצא חן בעיני הפיהרר והוא הורה לייצר את המכונית, אשר הייתה ידועה כדגם קה-דה-אף (KdF-Wagen) ומאוחר יותר כרכב פולקסווגן.

באישורו של היטלר, הקימו פורשה ושותפו העסקי אלברט שפר מפעל בפאלרסלבן (כיום בתחומי וולפסבורג), עיירה הממוקמת 30 מייל צפון-מזרחית לעיר בראונשוייג. בשל המלחמה, תועל כל הייצור מהמחנה לשימושים צבאיים בלבד. בשנת 1942 השיקו פורשה ושפר פרויקט שבמסגרתו בחנו כיצד יוכלו לנצל את אסירי מחנות הריכוז לצורך ייצור זול והמוני של כלי הרכב ולתועלת התעשייה שלהם. זו הייתה העילה לכך שב-8 באפריל 1942 נפתח מחנה ארבייטסדורף על מנת לייצר את דגם קה-דה-אף.

מבין 800 העובדים שהגיעו ממחנה הריכוז נוינגמה (Neuengamme) ועובדים נוספים מבוכנוואלד ומזקסנהאוזן, לפחות שישה מתו בנסיבות שונות במחנה העבודה. סיבות המוות צוינו בין השאר כ"התקף לב", "תאונה" ו"התאבדות".

ב-11 באוקטובר 1942, כשישה חודשים לאחר שהמחנה הוקם, הופסק הייצור של הרכב והמחנה נסגר.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:מחנות ריכוז בגרמניה
קטגוריה:סקסוניה התחתונה
קטגוריה:גרמניה הנאצית: תעשייה
קטגוריה:וולפסבורג
גלריית דגלי אירופה

רשימה זו כוללת את הדגלים שבהם נעשה שימוש באירופה לפי קטגוריות ולפי סדר הא'-ב':

## דגלים בינלאומיים

### דגלי לאומים וקבוצות אתניות

## דגלי מדינות עצמאיות

## דגלי מדינות מוכרות חלקית או שאינן מוכרות

## ראו גם

* גלריית סמלי אירופה
* דגל אירופה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אירופה
* אירופה
דגל נאט"ו

**דגל נאט"ו** הוא דגלו הרשמי של ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (נאט"ו). עיצובו כולל רקע כחול (פנטון 280) ובמרכזו מוטענת שושנת רוחות לבנה, עיגול לבן סביבה וארבעה קווים לבנים היוצאים ממנה.

אף שזהותו של מעצב הדגל אינה ידועה, ידוע כי הוא עוצב בידי חבר המטה הבינלאומי של הארגון, ואושר על ידי מועצת נאט"ו ב-14 באוקטובר 1953. הדגל משמש את חברות הארגון, מונף בבסיסי כוחות המשימה ומול מטות ומפקדות הארגון ברחבי העולם, אולם לדגל אין כל קדימות על פני הדגלים הלאומיים של חברות הארגון. עיצובו דגל כחול המסמל את האוקיינוס האטלנטי, שושנת הרוחות הלבנה מסמלת את שאיפת הארגון לשלום עולמי והעיגול הלבן שסביבה מסמל את אחדותה של הברית.

## עיצובו של הדגל
הדגל מתואר כדגל כחול כהה (קוד פנטון 280) עליו שושנת רוחות לבנה, סביבה עיגול לבן ומתוך קודקודיה יוצאים 4 קווים לבנים. 

## קישורים חיצוניים

*
*דף הדגל באתר הארגון 

## הערות שוליים

קטגוריה:נאט"ו
נאט"ו
*
*
נאט"ו
אדוארד לי תורנדייק

**אדוארד לי תורנדייק** (31 באוגוסט 1874 - 9 באוגוסט 1949) היה פסיכולוג אמריקני. היה מחלוצי הפסיכולוגים שעסקו בעקרונות ותהליכי למידה, שהיוו את היסוד לתחום הפסיכולוגיה החינוכית המודרנית.

## ביוגרפיה
תורנדייק נולד במסצ'וסטס, ארצות הברית. הוא בנם השני של אדוארד רוברטס תורנדייק ואביגיל לאד תורנדייק ואחיו הגדול של היסטוריון המדע לין תורנדייק. בשנת 1900 נישא לאליזבת מולטון, ולהם חמישה ילדים.

תורנדייק למד באוניברסיטת הרווארד, והיה תלמידו של ויליאם ג'יימס, מראשי הפונקציונליסטים. עבודת הדוקטורט שלו משנת 1898 הייתה בנושא האינטליגנציה של בעלי חיים, ונכתבה בהנחייתו של ג'יימס מק'ין קטל מאוניברסיטת קולומביה. עבודה זו נחשבת לראשיתו של המחקר המדעי בתחום התנהגות בעלי חיים.

אדוארד לי תורנדייק פרסם למעלה מ-500 ספרים וחיבורים במהלך חייו. ב-1912 כיהן כנשיא האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.

## מחקרים
תורנדייק עסק כל חייו המקצועיים בחקר התנהגות בעלי חיים ובני אדם, באוניברסיטת קולומביה. אחד ממחקריו המפורסמים הוא מחקר התנהגות אצל חתולים, לפי רעיון ההתניה האופרנטית. הוא בנה קופסה בשם "תיבת חידה" - קופסה סגורה עם דלת וידית. הוא הכניס לקופסה חתול רעב, ושם מחוץ לקופסה צלחת עם מזון. החתול היה צריך ללחוץ על דוושה שנמצאת בתוך הקופסה כדי לפתוח את הדלת. החתול שוטט והשתולל בקופסה, ואז לפתע במקרה לחץ על הדוושה ופתח את הדלת. לאחר מכן הוא הכניס את החתול שוב לתוך הקופסה וגילה שהזמן שנדרש לחתול לצאת התקצר. לאחר מספר פעמים למד החתול ללחוץ מיד על הדוושה וכך לצאת מהקופסה. 

מסקנותיו היו כי למידה היא למעשה למידת הקשר בין גירוי לתגובה - החתול למד לקשר בין רעב (גירוי) לבין לחיצה על הדוושה (תגובה). הוא למד קשר זה על פי "חוק התוצאה", לפיו תוצאות התגובה הן שיקבעו אם הקשר בין הגירוי לתגובה יתחזק או ייחלש. אם בעקבות התוצאה יש תגמול חיובי (מזון) - הקשר יתחזק. אם לא יופיע גמול בכלל או שהגמול יהיה שלילי - הקשר בין הגמול לתגובה ייחלש, והאדם או החיה לא יחזרו על אותה תגובה.

החוקר פרדריק סקינר אימץ את חוק התוצאה של תורנדייק ואת רעיון הגמול, וכינה אותו בשם חיזוק. הגמול מחזק את הקשר בין הגירוי שרואים לבין לחיצה על הדוושה. אצל סקינר הגמול (החיזוק) מקושר לתגובה שאחריה הוא הגיע, ולפיכך מחזק ומגביר את התגובה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:פסיכולוגים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1874
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1949
שמש מאי

**שמש מאי** (בספרדית: **Sol de Mayo**) היא אחד הסמלים הלאומיים המופיעים על דגל ארגנטינה ועל דגל אורוגוואי. מקור הסמל באינטי, אל השמש של האינקה.

בדגל ארגנטינה, מהשמש זורחות לסירוגין 16 קרניים ישרות ו-16 קרניים גליות (כלהבות). בדגל אורוגוואי זורחות מהשמש לסירוגין שמונה קרניים ישירות ושמונה קרניים גליות. בשני הדגלים, במרכז השמש מצוירים פנים.

שם הסמל מתייחס לחודש בו אירעה מהפכת מאי בשנת 1810, התאריך בו החלה מלחמת העצמאות של המדינות שעד אז היוו חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה (Virreinato del Río de la Plata) כנגד  ספרד.


קובץ:Sol de Mayo-Bandera de Argentina.svg|שמש מאי בגרסת דגל ארגנטינה, 1818
קובץ:Sol de Mayo-Bandera de Uruguay.svg|שמש מאי בגרסת דגל אורוגוואי, 1828
קובץ:Flag of Argentina.svg|שמש מאי במרכז דגל ארגנטינה
קובץ:Flag of Uruguay.svg|שמש מאי בקנטון דגל אורוגוואי


## ראו גם
* שמש (סמל)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קצרמר אורוגוואי
קטגוריה:אורוגוואי: סמלים לאומיים
קטגוריה:ארגנטינה: סמלים לאומיים
קטגוריה:מטענים הרלדיים
בובי ג'ונס

**רוברט טייר "בובי" ג'ונס** (באנגלית: **.Robert Tyre "Bobby" Jones Jr**; (17 במרץ 1902 - 18 בדצמבר 1971) היה שחקן גולף חובבן אמריקאי אשר נחשב לאחד הטובים בכל הזמנים.

## ביוגרפיה
ג'ונס נולד באטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה, והחל לשחק גולף בגיל צעיר. כשהיה בן 6 זכה בטורניר הגולף לילדים, וכשהיה בן 14 הגיע לסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית לחובבים.

בזמן השיא שלו בתור שחקן גולף, בין השנים 1923-1930, ג'ונס שיחק הן בתחרויות החובבנים התחרה בהצלחה לא מועטה גם בתחרויות המקצועניות. לעיתים, הוא הצליח לנצח כוכבי גולף כמו: וולטר הייגן וג'ין סאראזן (Gene Sarazen), שזו הייתה גם תקופת השיא שלהם. גם בתקופת השיא שלו, עבד ג'ונס כעורך דין במשרה חלקית.

בשנת 1923 זכה בתואר החשוב הראשון שלו - אליפות ארצות הברית הפתוחה. הוא ניצח בתחרויות רבות באותה התקופה. כמו כן, הוא שחקן הגולף היחיד שזכה ב"גראנד סלאם" - זכייה בארבעת הטורנירים הגדולים באותה השנה (1930). בסך הכל, השתתף ג'ונס ב-31 טורנירי מייג'ור, מתוכם זכה ב-13 והתמקם בעשירייה הראשונה ב-14 אחרים.

בגיל 28 פרש ממשחק הגולף והשקיע את עיקר זמנו בעריכת דין, וזאת אף על פי שהרוויח כסף רב ממשחק והדרכת גולף וכן מעיצוב ציוד.

כשהסביר את החלטתו לפרוש אמר ג'ונס: "זה (אליפות בגולף) כמו כלוב. ראשית, אתה מצפה להיכנס לשם ואחר כך אתה מצפה להישאר, אבל כמובן שאף אחד לא יכול להישאר" .
ג'ונס ייסד מגרש גולף על שם העיר בה הוא חי, ואף הקים טורניר שנתי בינלאומי בשם המאסטרס.

הוא נפטר בגיל 68 מסירינגומיאליה (מחלה בעמוד השדרה) בביתו שבאטלנטה.

## תארים שזכה בהם
תחרויות מקצוענים:
* אליפות ארצות הברית הפתוחה - 1923, 1926, 1929, 1930.
* האליפות הפתוחה - 1926, 1927, 1930.

תחרויות חובבים:
* אליפות ארצות הברית הפתוחה לחובבים - 1924, 1925, 1927, 1928, 1930.
* אליפות בריטניה לחובבים - 1930.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ג'ורג'יה
קטגוריה:אטלנטה: אישים
קטגוריה:ג'ורג'יה: ספורטאים
קטגוריה:שחקני גולף אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס ג'יימס סאליבן
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמורי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1971
מיקנית

ממוזער|טבלה מפילוס בכתב ליניארי ב' ב
**מיקנית** היא הצורה המתועדת העתיקה ביותר של השפה היוונית, שדוברה ביוון ובכרתים בין המאות ה-16 וה-11 לפנה"ס (בתקופה המיקנית ביוון). שפה זו הועלתה על הכתב באמצעות כתב ליניארי ב', כתב שהומצא בכרתים לפני המאה ה-14 לפנה"ס. רוב הכיתובים המתועדים במיקנית נכתבו על לוחות חימר שנמצאו בקנוסוס ופילוס. שם השפה נובע משם האתר הארכאולוגי הראשון שנחפר בהקשר לתקופה המיקנית - מיקנה, שגם בו נמצאו לוחות כתובות מיקנית. 

הלוחות נשארו בלתי-מפוענחים במשך זמן רב, ושפות רבות הוצעו כצורה המדוברת של כתב זה. בשנת 1952, בהתבסס על עבודה נרחבת של אליס קובר, פיענח מייקל ונטריס את הכתב והוכיח מעבר לכל ספק שהטקסטים הכתובים בו מגלמים צורה מוקדמת של יוונית. 

רוב הטקסטים שבלוחות הם רשימות, ולא נמצאו סיפורים, אגדות או שירה שנכתבו בשפה זו. עם זאת, הלוחות מאפשרים להבין דברים רבים על אודות כותביהם ועל אודות התרבות המיקנית בסוף תקופתה. 

## פונולוגיה ואורתוגרפיה

השפה המיקנית נשמרה בצורת הכתיבה שלה בתור הכתב הקווי השני (קווי ב'), שכולל בערך 200 סימני הברות ולוגוגרמות. מכיוון שקווי ב' נגזרו מקווי א' (הכתב של שפה מינואית קדומה בלתי-מפוענחת, שלא קשורה ליוונית) הם לא משקפים במלואם את הפונטיקה של השפה המיקנית בצורת הדיבור שלה, וזה מתבטא בכך שקבוצות עיצורים נעלמו בכתיב מדויק. 

הכתב מבדיל בין חמש תנועות:
/a/, /e/, /i/, /o/, /u/; שני חצאי-תנועות - /w/ ו-/j/; שלושה עיצורים נמשכים (סונורנט) - /m/, /n/ ו-/r/; עיצור שורק אחד - /s/; שישה עיצורים אוטמים - /p/, /t/, /d/, /k/, /q/; ו-/z/.

השפה המיקנית שימרה מספר מרכיבים ארכאיים של השפות ההודו-אירופיות, כמו העיצורים השפתיים-וילוניים (Labiovelar) שעברו מספר שינויי-קול עד שהאלפבית היווני הומצא, מספר מאות אחר כך.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יוונית
קטגוריה:שפות עתיקות
קטגוריה:יוון המיקנית
קטגוריה:ניבי היוונית העתיקה
מקדונית עתיקה

**מקדונית עתיקה** היא הלשון שדוברה על ידי תושבי מקדוניה העתיקה בזמן האלף ה-1 לפנה"ס. לקראת המאה ה-5 לפנה"ס, החלה השפה לדעוך בהדרגה, והוחלפה בשפת הקוינה. השפה דוברה בעיקר באזורים היבשתיים הרחוקים מן החוף. עדיין לא הוחלט האם שפה זו היא חלק מהניבים היווניים העתיקים, שפת-אחות ליוונית עתיקה, או שפה הודו-אירופית עצמאית שקרובה ליוונית ותראקית.

מידע על השפה הוא מועט מאוד מפני שאין טקסטים שנכתבו בוודאות בשפה זו, אף על פי שגוש של מילים מקדוניות הורכבו ממקורות עתיקים, בעיקר מחריטות על מטבעות, ומהלקסיקון שנכתב על ידי הסיכיוס מאלכסנדריה במאה החמישית, שבו כ-700 מילים. את רוב המילים ניתן לזהות בוודאות כיווניות, אבל חלקן לא מתאימות לפונולוגיה היוונית הרגילה.

טבלת הקללה מפֶּלָה (Pella), טקסט שנכתב בניב יווני נפרד, הניב הדורי, נמצא בפלה ב-1986, ותוארך בין המאה ה-3 לפנה"ס וה-4 לפנה"ס, הפך לעדות שמקדונית עתיקה היא ניב יווני דורי צפון-מערבי. לפני תגלית הטקסט, הוצע שמקדונית עתיקה היא צורה עתיקה של יוונית, שדוברה באותה עת עם היוונית הדורית.

400 px|ימין|ממוזער|טבלת הקללה מפלה - ''katadesmos''.

קטגוריה:יוונית
קטגוריה:שפות עתיקות
קטגוריה:ניבי היוונית העתיקה
אתלט השנה בעולם

התארים **אתלטית השנה בעולם** ו**אתלט השנה בעולם** מוענקים מדי שנה מאז 1988 על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF), לאתלטית ולאתלט הטובים ביותר בעולם.

## קישורים חיצוניים
* 

*
קטגוריה:פרסי ספורט