open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מארג מזון

שמאל|ממוזער|230px|מארג מזון באגמים
שמאל|ממוזער|140px|איור המתאר שרשרת מזון באגם בשוודיה
**מארג מזון** הוא מונח מתחום האקולוגיה המתאר מספר שרשרות מזון הקשורות ביניהן. בעלי חיים הנמצאים בסביבה אחת מקיימים ביניהם אינטראקציות רבות, ניזונים מתפריט מגוון ומהווים מזון להרבה יצורים חיים אחרים. לכן, לא ניתן להסתכל על שרשרת מזון בודדת, אלא על מספר שרשרות מזון בסביבה כלשהי, היוצרות מארג.

דוגמה לשרשרת מזון: עלים, המשמשים מזון לצרצרים, המשמשים מזון ללטאות, שנטרפות על ידי עופות דורסים.

דוגמה למארג מזון: עלים המשמשים כמזון לצרצרים, ארנבים ומכרסמים. הארנבות נטרפות על ידי עופות דורסים, תנים ושועלים. המכרסמים נטרפים על ידי שועלים, תנים ונחשים. בדוגמה זו ניתן לראות את הקשר בין מספר שרשרות מזון היוצרות רשת סבוכה של קשרי גומלין בין נטרפים וטורפים שונים.

בטבע כמעט ואין דוגמאות לשרשרות מזון, אלא רוב הדוגמאות הן של מארגי מזון. פגיעה ברמה טרופית כלשהי היא בעלת השלכות על מגוון היצורים החיים השייכים לאותו מארג מזון. בדוגמה שמובאת לעיל, ירידה פתאומית בגודלה של אוכלוסיית הארנבים (עקב מחלות, פיזור רעלים וכו') תגרום לטורפים הניזונים מהם לחפש מזון אחר. כך שפתאום גם אוכלוסיית המכרסמים בסכנה, לאור העובדה שהם מהווים את עיקרי התפריט כעת. ייתכן גם מצב שבו אוכלוסיית התנים, מאחר שאינה מצליחה לטרוף ארנבים, תיאלץ להגר לסביבת חיים אחרת. עזיבת התנים עשויה לגרום לשינויים רבים גם בסביבה בה היו וגם בסביבה החדשה אליה יגיעו. כלומר כל שינוי עשוי להשפיע בקנה מידה רב על מגוון גדול של יצורים חיים, הנמצאים באיזון מתמיד בנישה האקולוגית שלהם.

לעיתים מתערבים בני האדם במערכות האקולוגיות ומפירים את איזונן. התערבות זו מסוכנת ובעלת השלכות כבדות, הן על בעלי החיים והן על האדם. ניתן למצוא דוגמאות רבות שבהן האדם פוגע בנישות אקולוגיות שונות, הורס את מרקמן העדין, מכחיד חלק ממארגי מזון ולעיתים נפגע גם הוא.
בשנות השבעים אירעו אחד המקרים המפורסמים, כאשר מוסדות בריאות בארצות הברית גילו שהשומנים בגופם של האמריקאים הכילו כמויות רבות של רעל בשם די-די-טי, וגם בחלב אם של אמריקאיות רבות נמצא רעל זה בשיעור גבוה. לתופעה לא הייתה השפעה מסכנת לטווח הקרוב, אך כמויות גדולות של הרעל עשויות לגרום לבעיות במערכת הנשימה. כשחיפשו מהו מקורו של הרעל גילו ששימש להדברת חרקים שונים, כגון עש הצמר. חומר זה הפך לנפוץ מאוד בחקלאות. בניגוד לחומרים מסוימים, שלעיתים משתנים ומתפרקים בגוף החי, רעל זה בעל מבנה קבוע שאינו משתנה, ולכן קל לזיהוי. כאשר חקרו כיצד הגיע הרעל לבני אדם הועלו מספר השערות. אחת ההשערות הייתה ששדות אספסת רוססו ברעל, הפרות ניזונו מהאספסת, הרעל הגיע לכל חלקי גופן (באמצעות מערכת הדם) ובני אדם, הניזונים מבשר פרות וכן משתמשים רבות בחלב פרות (כחלב או כבסיס להכנת גבינות ומוצרים שונים) ספגו את הרעל, שהתפשט לכל חלקי גופם בעזרת מערכת הדם.

בהשאלה משתמשים בביטוי "שרשרת המזון" כדי לתאר מעמד חברתי.

## קישורים חיצוניים

* סרטון המתעד קשרי גומלין סבוכים בין תאו אפריקני, להקת כפירים ותניני יאור בפארק לאומי קרוגר בדרום אפריקה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אקולוגיה
קטגוריה:מזון
השבת בעלי חיים לטבע

[שמאל|ממוזער|250px|התאספות לצורך השבת [דלק דייג להפארק הלאומי הר ריינייר.]]
[שמאל|ממוזער|250px|השבת [עז הבר להרי האלפים באיטליה.]]
[שמאל|ממוזער|250px|[ביזון אמריקאי|ביזונים משוחררים לפארק ילוסטון.]]
[שמאל|ממוזער|250px|השבת [צבי ים צעירים לחוף בגררו.]]
[שמאל|ממוזער|250px|[דישון מקראי|דישונים בחי-בר יטבתה, בה גרעין רבייה גדול של דישונים שנועדו להשתחרר לטבע.]]

**השבת בעלי חיים לטבע** הוא תהליך של עזרה למינים בסכנת הכחדה או שנפגעו ולעיתים גם נעלמו מן בית גידולם בטבע, במטרה לשמור על המינים ועל סביבתם. לעיתים משקמים גם מינים שאינם שייכים לאזור או שאינם בסכנה עולמית, אלא רק מקומית. במקרים מסוימים מחזירים לטבע גם בעלי חיים שנלכדו למטרות סחר או בעלי חיים שהתקרבו לאזורים מיושבים וקרבתם מסכנת אדם, מה שמצריך הרחקתם לטבע.

מינים אלה מגודלים לרוב כבשבי, לעיתים בגרעיני רבייה כדי לעזור להם לשרוד עם התערבות אנושית חיונית, למשל הגנה מציידים, טורפים או מחלות. רק כשהאוכלוסייה שלהם גדלה מספיק ניתן להשיבם לטבע.

## אתגרי ההשבה לטבע
תהליך ההשבה מורכב וממושך, מכיוון שתנאי השטח הטבעיים תמיד קשים יותר מהתנאים המבוקרים בשבי. בעלי חיים הגדלים בשבי עוברים לעיתים גם תהליך של החתמה על בני האדם ויש למצוא דרכים למנוע תופעה זו ולכן תהליך גידולם בשבי חייב להיות מושכל ונבון. העיקרון בהשבת בעלי חיים שנכחדו באזור מסוים הוא להשיב תחילה את האחרונים שנעלמו, משום שתנאי הסביבה עדיין דומים לאלו שהתקיימו בעבר, לעיתים רק לפני כמה עשרות שנים.

## השבת בעלי חיים לטבע בעולם

* צב ים ירוק באורוגוואי ובריו דה לה פלטה
* בילבי ענק באוסטרליה
* מקאו ספיקס בברזיל

## השבת בעלי חיים לטבע בישראל

משנות ה-70 של המאה ה-20 החל תהליך השבה לטבע של בעלי חיים שנעלמו מהארץ. במסגרת התהליך הוקמו מרכזי רבייה, הידועים כחי ברים. מספר בעלי חיים מושבים לנוף הארץ:
* יחמור פרסי, מין של אייל, שנעלם מן הארץ בתחילת המאה ה-20 בשל ציד, ומושב בהדרגה לנוף חיותו.
* אייל הכרמל, מין של אייל שנעלם מן הארץ בתחילת המאה ה-20 בשל ציד ומושב בהדרגה לנוף חיותו.
* ראם לבן, מין של ראם, שנעלם מן הארץ בתחילת המאה ה-20 בשל ציד, ומושב בהדרגה לנוף חיותו.
* פרא, תת-מין הפרא הסורי נעלם מהארץ וכנראה נכחד. במקומו הוחזר לטבע תת-מין הפרא הפרסי, שהושב בהצלחה למכתש רמון - נוף חיותו.
* יען, תת-מין יען הנגב נכחד מהארץ. נעשה ניסיון שנכשל להשיב לדרום הארץ תת-מין אחר שמקורו במדבריות אתיופיה.

כמו כן במטרה לחזק את האוכלוסיות השרידות הקיימות בארץ מושבים לטבע:
* נשר מקראי
* בז צוקים

## ראו גם
*גרעין רבייה
*ברירה מלאכותית

## קישורים חיצוניים

* על פרויקט השבת היחמורים בישראל
* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:שמירת טבע
חי-בר

[ממוזער|250px|הכניסה לחי בר ב[הכרמל|כרמל]]
[ממוזער|250px|[דישון מקראי|דישונים אוכלים חציר בשטח השמורה הפתוחה של חמוניה יטבתה]]
[ממוזער|250px|[ראם לבן אוכל בחי בר יוטבתה]]
שמאל|ממוזער|250px|עז הבר הכרתית בחי בר כרמל
[ממוזער|250px| להקת [יען|יענים בחי בר יטבתה]]
שמאל|ממוזער|250px|מבט כללי על חי בר כרמל
**חי-בר** הוא שטח המשמש לרבייה של בעלי חיים בישראל בסביבתם הטבעית. קיימים שני אתרים כאלה, **[[חי-בר כרמל]]** בהר הכרמל ו**[[חי-בר יטבתה]]** הסמוך לקיבוץ יטבתה בערבה.

החי-בר הראשון הוקם ביטבתה ב-1968 על ידי אברהם יפה, מנהלה הראשון של רשות שמורות הטבע, ואורי צאן. הקמתו סימנה את תחילת תהליך השבתם לטבע של בעלי חיים שנעלמו מנופי ארץ ישראל. לצורך כך הוקמו שני גרעיני הרבייה, אחד לבעלי חיים שחיו בחורש הים תיכוני ואחר לבעלי חיים מדבריים. מטרת החי-בר היא ליצור סביבה טבעית מוגנת ומבוקרת, שתאפשר להגדיל את אוכלוסיותיהם של בעלי החיים שנבחרו ולהחזיקם עד להשבתם לטבע.

בשנת 1973 החלו לגדר שטח שמורה לחי בר כרמל באגן נחל גלים. שמורת חי-בר כרמל משתרעת על שטח של כ-6,000 דונם. מחי-בר כרמל שוחררו לטבע היחמור הפרסי ואייל הכרמל שנעלמו מנוף הארץ. מחי-בר יטבתה שוחררו לטבע הפרא הפרסי, היען והראם הלבן שנעלמו גם הם. בנוסף לכך משמש חי-בר יוטבתה למרכז רבייה של בעלי חיים נכחדים שלא חיים בארץ כמו ראם סהרה ששוחרר מהחי בר למדבריות סהרה.

## מינים בחי-בר יוטבתה
בשמורה הפתוחה:
* צבי הנגב
* יען
* דישון מקראי
* ראם לבן
* ראם סהרה
* פרא פרסי 
* ערוד
* צבי השיטים

## מינים בחי-בר כרמל
*סלמנדרה
*צבי ארץ-ישראלי
*יחמור פרסי
*עז הבר הכריתית
*כבש הבר
*אייל הכרמל
*נשר מקראי
*עיטם לבן-זנב

## ראו גם
*בעלי חיים שנעלמו מארץ ישראל
*:קטגוריה:עופות שחדלו לקנן בישראל
*:קטגוריה:בעלי חיים בסכנת היעלמות מארץ ישראל
*בעלי חיים המושבים לנוף הארץ
*שמורת טבע
*השבת בעלי חיים לטבע

## לקריאה נוספת
*אורי צאן, **חלום שהתגשם**, הוצאת אר-אין, 1990

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* חי בר כרמל באתר סנונית
* תמונות וסרטים מחי-בר יוטבתה, פליקר
* סרטון אודות חי בר יטבתה, אייל ברטוב

קטגוריה:ישראל: שמורות טבע
גזעי כלבים

שמאל|ממוזער|350px|כלבים מגזעים שונים

קיימים כיום בעולם מעל 500 **גזעי כלבים** שונים, אשר מוכרים במספר איגודי כלבנים בעולם. הגזעים מחולקים בדרך כלל על פי התפקיד והייעוד אשר לשמם נוצרו, אך גם לפי משפחות כלבים (מבחינה גנטית).

גזע הוא למעשה סוג מסוים של כלב אשר לו אופי ומבנה מסוימים, שהותאמו למילוי תפקיד ספציפי, שאותו מילא הכלב בעברו ולעיתים גם היום, כגון: ציד, עזרה בציד, נשיאת משאות, הצלה, שמירה, רעיית עדרים, לוויה, שעשוע ועוד. גזע כלבים מסוים יוליד צאצאים הדומים לו בצורה ובאופי.

השוני במאפיינים החיצוניים וההתנהגותיים נובע מהייעוד השונה של הכלב. על ידי הרבעות מכוונות הצליחו לבודד תכונות אופי ותכונות פיזיות שהיו הכרחיות לתפקוד יעיל של הכלב, לדוגמה: קבוצת כלבי הפוינטרים, אשר נועדו לעזרה בציד, הכרחי שיהיו בעלי חוש ריח מפותח, יצר רדיפה, ונתונים פיזיים של אתלטיות וכוח סיבולת.

בכלב גזעי, כבר בעת רכישת הגור ידועים פרטים רבים על אופיו, צרכיו, גודלו, פרוותו וצורתו המקלים על מציאת הכלב המתאים לבעליו.
חלק גדול מהגזעים כיום אינם עובדים בייעודם המקורי, ובמקום זה הם משמשים ככלבי לוויה כמו הבולדוג אנגלי שייעודו היה להילחם בשוורים וכיום הוא כלב משפחה בעל אופי ידידותי ביותר, ישנם גם גזעים שמשתמשים בהם ליעודים עכשוויים יותר, כמו הלברדור רטריבר והגולדן רטריבר שמתפקדים ככלבי נחיה לעיוורים .

לעומת זאת היו גזעים שנכחדו כמו הגרייהאונד האוסטרלי שהיה בעצם הרבעה מכוונת בין דינגו אוסטרלי לגרייהאונד אנגלי למטרת ציד קנגורו, ולאחר שנאסר ציד הקנגורו באוסטרליה, נעלם גם הגזע.

## סיווג
הסיווג הראשון של גזעי כלבים נעשה במאה ה-18 על ידי זואולוגים צרפתים. וחולק תחילה לארבעה טיפוסים שונים של גזעי כלבים.
לכל גזע ישנו תקן גזע שכולל בתוכו תיאור מדויק על אופי וצורת הכלב לפרטי פרטים: גודל, משקל, מידות איברים, סוג פרווה, צבע פרווה, נשיאת הזנב, אוזניים וכו'. 
תקן הגזע נקבע על ידי ההתאחדות הכלבנית במדינה אשר נחשבת כמדינת המקור של הגזע. לדוגמה: תקן הגזע של הכלב הכנעני, נקבע על ידי ההתאחדות הישראלית לכלבנות.

הפדרציה הבינלאומית לכלבנות מחלקת את גזעי הכלבים לעשר קבוצות: כלבי בקר וצאן; פינצ'ר ושנאוצר, דמויי דוגה וכלבי הרים שווייצריים; טריירים; דאקלים; שפיץ וטיפוסים פרימיטיבים; ציידי ריח וקרוביהם; פוינטרים וסטרים; רטריברים, ספניאלים וכלבי מים; כלבי לוויה וזעירים; וכלבי רוח.

## ראו גם
*קבוצות הפדרציה הבינלאומית לכלבנות
*סוגי כלבים
*רשימה של גזעי כלבים

## קישורים חיצוניים

*
* 

## הערות שוליים

*
איית צרעים

[ממוזער|[ביצה של איית צרעים]]
**אַיַּת צְרָעִים** (שם מדעי: *Pernis apivorus*), עוף דורס בגודל בינוני (אורכו כ-55 סנטימטר), ממשפחת הנציים. גב האיה שחום וגחונה אפור כהה עם כתמים. רגליה קצרות ומוצקות, בהן היא חופרת קיני צרעות ודבורים. על מצחה ולחייה קשקשים המגינים עליה מפני עקיצות.

## תפוצה עולמית
מקייצת באירופה וחורפת באפריקה הטרופית ובאסיה הדרומית.

## מזון
מזונה העיקרי של האיה מתבסס על איתור קיני צרעות ודבורים, פירוקן ואכילת הזחלים והצרעות, אך היא ניזונה גם מזוחלים ומכרסמים קטנים.

## חיזור
מופע החיזור כולל סדרת צלילות, שסופן נסיקה עם מעין מחיאת כף אווירית באמצעות הכנפיים. כך, הזכרים מסמנים את הנחלה שלהם.

## מקום חיות אופייני
קרחות יער ושטחים חשופים בצד יערות.

## איית הצרעים בישראל
בישראל איית הצרעים היא חולפת מצויה, והיא הדורס השכיח מבין העופות הנודדים. מספר הפרטים בלהקותיה מגיע עד אלפי פרטים. באביב מאחרות האיות לשוב, והן המסיימות את נדידת הדורסים. בדרך כלל נעות איות הצרעים מעל ישראל בציר המזרחי. פרטים צעירים הטועים בניווט נעים מעל מישור החוף, ולעיתים נפצעים כאשר הם נחבטים בבניינים או בתשתיות אחרות.

בקיץ 2021, נצפתה בהר מירון פעילות חריגה ומיוחדת של איות צרעים, המעידה אולי, על קינון במקום, למרות, שבדרך כלל, הן רק חולפות בשמי ישראל.

## איית הצרעים בתנ"ך
העוף מוזכר מספר פעמים בתנ"ך:

* 
* 
* 
לזיהוי השם איה בתנ"ך והשמות הסמוכים בפסוקים הובאו כבר בתקופת התלמוד כמה דעות. לפי אחת הדעות, השמות איה, דאה, ראה ודיה, הם שמות נרדפים המכוונים כולם לעוף אחד. בתרגומים ובפרושים לפסוקים מופיעים מסורות זיהוי שונות הכוללות מגוון של עופות טורפים, ביניהם: כוס חרבות, דיה, נץ, בז ונשר.

## לקריאה נוספת

* אלישבע דיין, **החי במקרא:** **חולייתנים**, ירושלים תשפ"ב.

## קישורים חיצוניים

* איית צרעים באתר הרשימה האדומה של IUCN

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:איות
קטגוריה:ארץ ישראל: נציים
קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
זאב היער

**זאב יער מצוי** (שם מדעי: *Speothos venaticus*) הוא המין היחיד בסוג **זאב יער** שבמשפחת הכלביים והוא מין קטן-ממדים של כלב ייחודי ליערות מרכז ודרום אמריקה, כולל פנמה, ונצואלה, בוליביה, פרו (מערב האנדים), אקוודור, גיאנה, פרגוואי, צפון־מזרח ארגנטינה (פרובינציית מיסיונס) וברזיל (מיער האמזונאס עד מדינת סנטה קטרינה). למרות תחום תפוצתו הנרחב הוא נדיר מאוד.

## תיאור
לזאב היער יש פרווה חומה־צהבהבה ארוכה, עם גוון אדמדם בהיר יותר בראש, בצוואר ובגב וזנב עבה. בחלקו התחתון צבע הפרווה כהה, לפעמים עם כתם בהיר יותר בצוואר. אורך גופו כולל הראש של זאב יער בוגר הוא בדרך כלל 55 - 75 ס"מ, אורך זנבו 13 ס"מ ומשקלו 5 - 8 ק"ג. רגליו ואפו קצרים ביחס לאורך גופו: גובהו האופייני הוא 25 - 30 ס"מ בלבד. בניגוד למיני כלבים אחרים לזאב היער רק שן טוחנת אחת בלסת העליונה ושתיים, שהאחורית מהן קטנה מאוד בלסת התחתונה. 

זאב היער צד במהלך היום. אף על פי שהוא מסוגל לצוד לבד לעיתים, זאב היער בדרך כלל מצוי בלהקות קטנות של עד 10–12 פרטים שיכולות להרוג טרף גדול בהרבה, כשלהקה גדולה במיוחד של זאבים הרגה טפיר במשקל 200 ק"ג וננדו מצוי. עם זאת לרוב כולל הטרף מכרסמים גדולים ובינוניים כמו אגוטי, פקת השפלה ואף קפיבארה בגיוון עופות, זוחלים וגם דגים במים רדודים. לזאב היער יכולת שחייה טובה. הוא משתמש בעצים חלולים ובחללים (למשל מאורות ארמדילים) למחסה.

משך ההיריון הוא 63 יום ועשויים להיוולד עד שישה גורים אפורים כהים. ההנקה נמשכת כשמונה שבועות בקירוב. זאב היער מגיע לבגרות מינית בגיל שנה וחי כ־10 שנים.

## תת-המינים
לזאב היער ישנם שלשה תת-מינים מוכרים:
* *Speothos venaticus panamensis* - נפוץ בפנמה.
* *Speothos venaticus venaticus* - נפוץ באקוודור, קולומביה (מזרחית לאנדים), צפון ונצואלה, סורינאם, גיאנה, צפון ומרכז ברזיל, ובסכנת הכחדה בפרו, בוליביה, פרגוואי וארגנטינה.
* *Speothos venaticus wingei* - בצפון מערב ברזיל.

## גלריה

קובץ:Speothos venaticus Zoo Praha 2011-3.jpg
קובץ:Bush dog at Chester Zoo 1.jpg
קובץ:Cachorro-vinagre.jpg
קובץ:Bush Dog.jpg
קובץ:Bushdogs.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

* באתר Canids 
* Morphology data from UT Austin 
* Lioncrusher's domain – carnivore info 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1842
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר וילהלם לונד
קטגוריה:כלביים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:ברזיל: יונקים
קטגוריה:ונצואלה: יונקים
קטגוריה:סורינאם: יונקים
קטגוריה:ארגנטינה: יונקים
קטגוריה:יונקים ביער האמזונאס
דול מצוי

**דּוֹל מצוי** (שם מדעי: *Cuon alpinus*) הוא מין יחיד בסוג **דול** שבמשפחת הכלביים.

## מאפיינים
פירוש שמו המדעי "כלב הרים" – פירוש Cuon הוא כלב ביוונית, ו-alpine הוא הר בלטינית. שמו השני ניתן לו בגלל נטייתו לשרוק. הדול שוכן ביערות מלזיה והודו וצד בלהקות. צבעו אדמדם, זנבו עבות ואורך גופו כ-90 ס"מ.

הדול הוכרז כמין בסכנת הכחדה על ידי איגוד השימור הבין-לאומי בעיקר עקב איבוד מתמשך של אזורי גידול טבעיים, התמעטות הטרף, תחרות עם חיות אחרות, רדיפה ומחלות מכלבים מקומיים.

הדול פעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ובערב, ולעיתים בלילה. אורך חייו עד 16 שנה בשבי, ואילו בטבע הוא חי בדרך כלל 10 שנים. יש לו 39 זוגות כרומוזומים.

אורך גופו וראשו 83–133 ס"מ, אף שבדרך כלל מגיע האורך ל-100 ס"מ. באוכלוסיות צפוניות האורך גדול בכ-20 אחוז. אורך זנבו 28–50 ס"מ, גובהו עד לכתפיו 42–55 ס"מ. משקל הנקבות 10–16 ק"ג ואילו משקל הזכרים 14–20 ק"ג בממוצע.

## תת-מינים
לדול אחד עשר תת-מינים. שניים מהם מסווגים כתחת סכנת הכחדה על ידי איגוד השימור העולמי, כלומר הם ניצבים בפני סכנת הכחדה חמורה. שניים נוספים מצויים על גבול הכחדה.
* *Cuon alpinus javanicus*, מצוי ביאווה, לו פרווה קצרה בצבע אדום בהיר, אם כי יש שוני בין פרטים מאזורים שונים.
* *Cuon alpinus sumatrensis*, מצוי בסומטרה, לו פרווה קצרה בצבע אדום בהיר ושיער כהה בפניו.
* *Cuon alpinus infuscus*, מצוי בדרום מיאנמר, מלזיה, תאילנד, ווייטנאם, פרוותו חומה כהה ולו מאפייני גולגולת שונים.
* *Cuon alpinus adjustus*, מצוי בצפון מיאנמר ובהודו-סין, פרוותו חומה אדמדמה.
* *Cuon alpinus dukhunensis*, מצוי מדרום לנהר הגנגס בהודו, לו פרווה אדומה ועל כפות רגליו שיער קצר.
* *Cuon alpinus primaevus*, מצוי באזורי ההימלאיה של נפאל, סיקים, ובהוטן, פרוותו אדומה וכהה יותר משל תת-המין dukhunensis, ולו שיער ארוך בכפות רגליו.
* *Cuon alpinus hesperius*, מצוי במזרח טורקסטן, דרום סיביר ומערב סין, לו פרווה ארוכה בצבע צהוב בהיר ובחלקו התחתון צבעה לבן.
* *Cuon alpinus laniger*, מצוי בקשמיר ודרום טיבט, פרוותו חומה-צהובה.
* *Cuon alpinus fumosus*, מצוי במערב סצ'ואן, סין ומונגוליה, פרוותו אדומה צהבהבה הצבע בגבו כהה ובצווארו אפור.
* *Cuon alpinus lepturus*, מצוי מדרום לנהר היאנגצה בסין, לו פרווה אדומה.
* *Cuon alpinus alpinus*, מצוי ברוסיה המזרחית (מזרחה מהסייאנים המזרחיים), לו פרווה עבה בצבע אדום-חום, צווארו אפרפר וחרטומו חום-צהוב.

תפוצת הדול הייתה נרחבת בכל רחבי יבשת אסיה, אולם כיום תפוצתו מקוטעת. במחקר שנעשה באוכלוסיות הקיימות, נמצא כי למין שתי קבוצות פילו-גאוגרפיות: מדרום, מרכז וצפון הודו (דרום מהגנגס) עד מיאנמר. והודו (מצפון לגנגס, צפון מזרח הודו, מיאנמר, תאילנד וחצי האי המלאי).

## גלריה

קובץ:Indian wild dog by N. A. Naseer.jpg
קובץ:Not a fox.png
קובץ:Cuon alpinus.jpg
קובץ:2012-bandipur-dhole-chital.jpg
קובץ:Cuon alpinus -Toronto Zoo, Ontario, Canada-8a.jpg
קובץ:2010-kabini-dhole.jpg
קובץ:Cuon.alpinus-ZOO.Olomouc.jpg
קובץ:Dhole.jpg
קובץ:Cuon alpinus (Dhole).jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1811
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
קטגוריה:כלביים
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:מלזיה: יונקים
קטגוריה:סין: יונקים
שועל אפור

**שועל אפור** או **שועל אמריקני** (שם מדעי: *Urocyon*) הוא סוג של טורפים קטנים דמויי-שועל ממשפחת הכלביים. הם מצויים באמריקה הצפונית והם הקדמונים ביותר מבין בני משפחת הכלביים החיים כיום. לצד שועל הרקון הם הכלביים היחידים המסוגלים לטפס על עצים, אם כי לא ביעילות כמו של חתוליים. 

שועלים אלה קטנים מאוד, בעלי פרווה כתומה-אפורה, והם אוכלי כל הניזונים בעיקר מעכברים וחרקים, אשר רבים מהם מהווים סכנה ליבול החקלאים.

## מיון
בסוג ישנם שני מינים:
*שועל אפור מצוי (*Urocyon cinereoargenteus*)
*שועל איים אפור (*Urocyon littoralis*)

מין נוסף, Urocyon progressus, נכחד במהלך הפלייסטוקן. מאובנים שלו נמצאו בחלק הצפוני של דרום אמריקה.

ייתכן גם שהמין שועל קוסומל (Cozumel Fox), שמעמדו הטקסונומי טרם התברר, שייך אף הוא לסוג שועל אפור. לא קיים מידע ודאי לגבי מצב שימורו של שועל קוסומל, שפרטים שלו נמצאו בעבר באי המקסיקני קוסומל, וייתכן שהוא נכחד במהלך המאה ה-20.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1857
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ספנסר פולרטון ברד
קטגוריה:כלביים
שועל אפור מצוי

**שועל אפור מצוי** (שם מדעי: *Urocyon cinereoargenteus*) הוא מין בסוג שועל אפור. קרוב למין שועל איים אפור, החבר לאותו סוג ונחשב לאחד מהכלביים הפרימיטיביים ביותר, דבר המתבלט למשל ביכולתם לטפס על עצים (אם כי לא כמתמחים), יכולת הייחודית להם ולשועל הרקון (שני הסוגים הם דמויי-שועל).

## מאפיינים
לשועל אפור מצוי פרווה אפורה וזהובה-בהירה עם חזה לבן ורגליים קדמיות בעלות פנים לבן. ראשו אפור עם סימני "מסיכה" לצד העיניים והחוטם והלחיים לבנות. מגיע לאורך 76–112 ס"מ ולמשקל 3.6–7 ק"ג ועד ל-9 ק"ג מרבי.

השועל אוכל-כול וניזון מגרגרים, פירות יער, דבש, חרקים וחולייתנים שונים עד גודל ארנבת, אך הוא אוהב בעיקר יונקים קטנים. אחד המינים האהובים עליו הוא ארנב כותנה מזרחי וארנבים דומים וכן נברנים וחולדות.

התפוצה של שועל זה היא מדרום קנדה וארצות הברית, דרומה לעבר מקסיקו ואמריקה המרכזית ועד הקצה הצפוני של קולומביה וונצואלה.

## גלריה

Urocyon cinereoargenteus grayFox fullFace.jpg
Urocyon cinereoargenteus grayFox cameo.jpg
Red Fox on beach (6074192856).jpg
GrayFoxApr04NFla.jpg
Gray Fox II - Red Rock Canyon, Nevada.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן כריסטיאן דניאל פון שרבר
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1775
קטגוריה:כלביים
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
קטגוריה:קולומביה: יונקים
קטגוריה:מקסיקו: יונקים
שועל דרום-אמריקני

**שועל דרום-אמריקני** (שם מדעי: *Lycalopex*, בעבר-*Pseudalopex*) סוג של דמויי-שועל במשפחת הכלביים. המינים השייכים לסוג זה חיים ביבשת אמריקה הדרומית.

## מינים
הסוג הכולל את המינים:
* שועל הפמפס (*Lycalopex gymnocercus*)
* שועל ארגנטינאי אפור (*Lycalopex griseus*)
* שועל ארגנטינאי לבן (*Lycalopex vetulus*)
* שועל דרווין (*Lycalopex fulvipes*)
* שועל ערבות פרואני (*Lycalopex sechurae*)
* שועל קולפאו (*Lycalopex culpaeus*)

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1854
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הרמן בורמייסטר
שועל ארגנטינאי אפור

**שועל ארגנטינאי אפור** (שם מדעי: *Lycalopex griseus*, בעבר: *Pseudalopex griseus*), מין בסוג שועל דרום-אמריקני. דמוי-שועל זה נפוץ באמריקה הדרומית ובפרט בארגנטינה, בצ'ילה וכנראה שגם בפרו, ובמספר איים באזור כגון איי פוקלנד. הם חיים בערבות, בפמפס, במדבריות ובהרים נמוכים.

## מאפיינים
לשועל הארגנטינאי האפור פרווה אפורה, וצבעה חיוור יותר בחלקיו התחתונים. זנבו עבה וארוך, ומגיע לאורך של 30 עד 36 ס"מ. שועל זה בעל אוזניים גדולות. משקלו 2 עד 4 ק"ג. גובהו עד המותן 40-45 ס"מ. אורך גופו וראשו 42-68 ס"מ.

שועל זה פעיל במהלך הלילה. תזונתו מבוססת בעיקר על מכרסמים, ציפורים וארנבות. גרגרים מהווים מרכיב חשוב נוסף בתזונתם בעונת הסתיו. הם מתרבים לקראת סוף הסתיו, כשההמלטה נעשית בסביבות אוקטובר. משכו של ההיריון כ-2 חודשים. הנקבה ממליטה בין 2 ל-4 גורים במאורה והם מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה.

השועל הארגנטינאי האפור ניצוד בשל פרוותו. מוערך כי במהלך שנות השמונים נהרגו למעלה ממיליון פרטים בשביל פרוותם. מקורן של רוב הפרוות מארגנטינה ורובן מיוצאות. בצ'ילה מין זה מוגדר כמין מוגן, אך החוק לא נאכף בקפידה.

### תת-מינים
**L. g. domeykoanus*
**L. g. fulvipes* - יש שמסווגים אותו כמין נפרד.
**L. g. gracilis*
**L. g. griseus*
**L. g. maullinicus*

## קישורים חיצוניים

* Lioncrusher's Domain -- Grey Zorro

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1837
קטגוריה:שועל דרום-אמריקני
קטגוריה:בעלי חיים בפמפס
קטגוריה:בעלי חיים במדבר אטקמה
קטגוריה:ארגנטינה: יונקים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
שועל קולפאו

**שועל קולפאו** (שם מדעי: *Lycalopex culpaeus*, בעבר - *Pseudalopex culpaeus*), מין בסוג שועל דרום-אמריקני. שועל הקולפאו נפוץ בדרום אמריקה. דמוי שועל זה הוא בן משפחת הכלביים השני בגודלו בדרום אמריקה אחרי זאב הרעמה. מבחינת מראהו, דומה שועל הקולפאו לשועל. לו פרווה אפורה, סנטר לבן, רגליים אדמדמות, ורצועה על גבו שעשויה בקושי להראות.

הוא נפוץ מאקוודור ופרו לפטגוניה וארץ האש.

תזונתו כוללת מכרסמים, ארנבים, ציפורים, לטאות, פודו ובמידה פחותה גם צמחים ופגרים. לעיתים ניצוד או מורעל שועל הקולפאו כיוון שנטען שהוא הורג כבשים.

## קישורים חיצוניים

* שועל קולפאו באתר הרשימה האדומה של IUCN

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1782
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי חואן איגנסיו מולינה
קטגוריה:שועל דרום-אמריקני
קטגוריה:בעלי חיים בפמפס
קטגוריה:ארגנטינה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים במדבר אטקמה
שועל ערבות פרואני

**שועל ערבות פרואני** (שם מדעי: *Lycalopex sechurae*, בעבר ***Pseudalopex sechurae***), מין בסוג שועל דרום-אמריקני. שועל זה נפוץ בדרום אמריקה והוא הקטן שבדמויי-השועל ביבשת זו. הוא נפוץ בדרום אקוודור ובצפון פרו.
## מאפיינים
צבע פרוותו הוא אפור לבן ובחלקיו התחתונים צבעו חיוור יותר. אורך גופו וראשו 53-59 סנטימטרים, אורך זנבו 25 סנטימטרים ומשקלו 3 קילוגרם. נקרא לעיתים בטעות "שועל ערבות ארגנטינאי".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:שועל דרום-אמריקני
קטגוריה:פרו: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1900
שועל זאבי

**שועל זאבי** (שם מדעי: *Dusicyon*) הוא סוג דמוי-שועל נכחד ממשפחת הכלביים שהכיל 3 מינים. מינים אלה חיו בדרום אמריקה הדרומית, בין אורוגוואי, צ'ילה וארגנטינה עד לארץ האש, והם התקיימו בין סוף הפליוקן ועד להולוקן. המין הידוע ביותר בסוג הוא שועל פוקלנדי, שהתקיים באיי פוקלנד עד שנכחד לחלוטין ב-1876. בעבר הוא נחשב למין היחיד בסוג עד לגילוי מאובני 2 מינים חדשים בארגנטינה במהלך המאה ה-17.

השועל הזאבי הוא סוג הקרוב לסוג שועל דרום-אמריקני בו מינים החיים לאורך פטגוניה ובסביבות הרי האנדים, וכן לסוגים שועל הסרטנים, שועל קטן-אוזן וזאב היער, אשר כולם משתייכים לתת-השבט  (*Cerdocyonina*). מספר חוקרים רואים בו קרוב מעט לסוג כלב, אך ישנן מחלוקות משמעותיות לגבי סיווגו. במראהו הוא נראה דומה לזאב או תן אך קטן בהרבה.

השועלים האחרונים מהסוג נכחדו בידי המתיישבים של איי פוקלנד, אשר הרגו אותם מחשש שיטרפו את חיות המשק שלהם ועקב התפשטות החקלאות על חשבון אזורי המחיה שלהם.

## מינים
* שועל פוקלנדי (*Dusicyon australis*)
* *Dusicyon avus*
* *Dusicyon cultridens*

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי צ'ארלס המילטון סמית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1839
קטגוריה:כלביים פרהיסטוריים
קטגוריה:אמריקה הדרומית: יונקים שנכחדו
שועל הסרטנים

**שועל הסרטנים** (שם מדעי: *Cerdocyon thous*) הוא דמוי-שועל בינוני בגודלו הנפוץ במרכזה של אמריקה הדרומית, שהנו מין יחיד בסוגו (*Cerdocyon*). בעבר התקיים מין נוסף שנכחד אשר השתייך לסוג זה, ה-*Cerdocyon avius*, אשר חי בעידן הפליסטוקן. צבעו הבולט של שועל הסרטנים הוא חום–אפרפר, אולם הוא בעל אזורים אדומים בפנים וברגליים. אוזניו וזנבו שחורים בקצותיהם. רגליו קצרות וחזקות, וזנבו ארוך ובעל פרווה סבוכה. משקלו בבגרות נע בין 4.5 ל-7.8 קילוגרמים.

שועל הסרטנים חי בסוואנות ובשטחים מיוערים, וכן באדמות הליאנוס שבדרום אמריקה. שועל הסרטנים הוא בעל חיים אוכל כל, ומעדיף חרקים או את בשרם של מכרסמים או עופות, כאשר אלו זמינים. כמו כן, הוא יאכל ביצי צבים, פגרים וצמחים. כפי ששמו רומז, לעיתים קרובות יאכל סרטנים שונים. על פי רוב הוא פעיל לילה, בצוצו ממקום שהותו לעת דמדומים. נקבה בוגרת ממליטה גור אחד או שניים בכל שנה. שועל הסרטנים הוא בעל חיים מונוגמי.

לעיתים ניצוד שועל הסרטנים, אולם פרוותו אינה בעלת ערך רב. שועל הסרטנים אינו מהווה סכנה למשק חי. כיום, אין דאגה באשר למצבו של המין, אף על פי שבתי הגידול שלו מצטמצמים באיטיות בשל השפעת האדם, המתבטאת בהפניית שטחים טבעיים לחקלאות, וכן בהבאת כלבי בר לתחומי מחייתו.

## תת-מינים
קיימים חמישה תת-מינים במין זה:
* *C. t. thous*, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גיאנה הצרפתית צפון ברזיל.
* *C. t. azarae*, צפון ברזיל.
* *C. t. entrerianus*, ברזיל, בוליביה, אורוגוואי, פרגוואי וארגנטינה.
* *C. t. aquilus*, צפון ונצואלה וקולומביה.
* *C. t. germanus*, אזור בוגוטה (קולומביה).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

[מרכז|250px|ממוזער|שועל סרטנים מאחורי עץ ב[מאטו גרוסו.]]

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:כלביים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:ברזיל: יונקים
קטגוריה:קולומביה: יונקים
קטגוריה:אורוגוואי: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
קטגוריה:בעלי חיים בסראדו
ספגת המוח

**סַפֶּגֶת המוח של הבקר** (או חֹלִי הַמּוֹחַ הַסְּפוֹגָנִי .; או **מחלת הפרה המשוגעת**; באנגלית: **Bovine Spongiform Encephalopathy**, ובראשי תיבות: **BSE**) היא מחלת בקר, שכאשר היא מועברת לאדם היא גורמת למחלה דמוית **[[מחלת קרויצפלד-יעקב]]** (**CJD**).

זוהי אחת המחלות הבודדות הנגרמות על ידי פריונים - חלבונים אשר בשל פגם בקונפורמציה שלהם יוצרים משקע עמילואידי. זהו משקע רעיל הגורם לתמותת נוירונים וכתוצאה מכך להיווצרות חללים ברקמת המוח עד שהיא הופכת ספוגית (ומכאן שם המחלה). ספגת המוח, ככל מחלות הפריונים, היא חשוכת מרפא וגורמת למוות תוך כמה חודשים מהופעת התסמינים הראשונים.

באמצע שנות ה-90 חלה התפרצות של מחלת הפרה המשוגעת בבריטניה (משערים שהמגפה החלה כבר באמצע שנות ה-80). המחלה התפשטה בקרב אוכלוסיית הפרות של בריטניה בשל הנוהג להאכילן בבשר טחון העשוי מבשר פרות, שחלקן היו חולות במחלה זו. פרות שמוחן הכיל את הפריון, ואשר בשרן נטחן והפך למזון, העבירו בקלות את המחלה לפרות שניזונו ממנו. להתפרצות בבריטניה היו השלכות כלכליות חמורות (יצוא הבשר מבריטניה הופסק לחלוטין למשך כמה חודשים) ואלפי פרות הושמדו בניסיון למגר את המחלה.

ביקורת הושמעה בעקבות התפרצות המחלה. האכלת פרות בבשר טחון החליפה את הנוהג הקודם, להאכילן בסויה, זאת משיקולים כלכליים. בארצות הברית מואכלות רוב הפרות בסויה, כיוון שגידול צמח זה בכמויות גדולות אפשרי; בצפון אירופה קיימים תנאים המקשים על גידול סויה. באוסטרליה ובניו זילנד לא נרשם אף לא מקרה אחד של BSE. הפרות במדינות אלו רועות בצורה חופשית וניזונות מעשב.

משערים כי כ-400,000 פרות נגועות חדרו לשוק המזון מאז פרוץ המגפה. בני אדם אשר צרכו מוצרי בשר חלו בזן חדש של מחלת קרויצפלד-יעקב (**CJD**). מאז פרוץ המגפה בבריטניה חלו במחלה 148 איש במדינה זו, וכן 6 בצרפת ואחד באיטליה. היות שהמחלה דוגרת בגוף האדם במשך שנים ארוכות לפני שהיא פורצת, גם נכון לשנת 2015, לאחר מיגור המגפה, מתגלים מדי פעם אנשים החולים במחלה - כך שטרם ניתן להעריך את מידת הנזק הכולל שנגרם.

## ראו גם

* מחלת קרויצפלד-יעקב
* מחלות הקשורות לחלבון הפריון
* חוסר שינה תורשתי קטלני
* קניבליזם
* מחלת קורו

## קישורים חיצוניים

* 
* אביב שחק, "מי משוגע?"  באתר האוניברסיטה הפתוחה. פורסם במקור ב"גליליאו" גיליון 43, עמ' 25-22, ינואר-פברואר 2001.
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מחלות פריוניות
קטגוריה:מחלות בעלי חיים
קטגוריה:הרעלת מזון
קטגוריה:פרות בתרבות
קטגוריה:מחלות חשוכות מרפא
שועל פוקלנדי

**שועל פוקלנדי**, **שועל מאלוויני** או **וארה** (שם מדעי: *Dusicyon australis*) הוא מין נכחד של טורף ממשפחת הכלביים מהסוג שועל זאבי. השועל הפוקלנדי היה נפוץ באיי פוקלנד ונכחד בשנת 1876. 

השועל הפוקלנדי נתגלה על ידי צ'ארלס דרווין בשנת 1833. פרוותו הייתה בצבע חום-צהוב וקצה זנבו לבן. נראה שניזון מעופות ופרוקי רגליים. המתיישבים הלבנים באי חששו שהשועלים יפגעו בעדרי הכבשים שגידלו ועל כן היו מרעילים אותם או יורים בהם. בהיעדר יערות באיים, נכחד השועל הפוקלנדי שהיה היונק היחיד שגדל באותה עת באיים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1792
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רוברט קר
קטגוריה:כלביים
קטגוריה:יונקים שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:אמריקה הדרומית: יונקים שנכחדו
שועל הכף

**שועל הכֵּף** (שם מדעי: *Vulpes chama*; שמות נוספים: **שועל כסוף-גב**, **cama fox** ו-**asse**) הוא מין בסוג שועל שהוא אנדמי לדרום יבשת אפריקה.
המונח "כֵּף" (באנגלית Cape, לְשׁוֹן יַבָּשָׁה) מתייחס לשטחי הכֵּף בדרום–מערב דרום אפריקה בהם השועל נפוץ במיוחד, הקרויים על שם כֵּף התקווה הטובה.

מין זה משמר תכונות קדומות של הסוג שועל (שועלים אמיתיים), מכיוון שהתפצל מיתר מיני הקבוצה בשלב אבולוציוני מוקדם.

## מראה
שועל הכף הוא שועל קטן. פרוותו כסופה, אפורה או שחורה, עם גוון צהבהב בצדי הגוף ובבטן. קצה זנבו תמיד שחור. אורכם של שועלי הכף הוא 45-61 ס"מ, לא כולל הזנב שאורכו 30-40 ס"מ. גובהם 28–33 ס"מ ומשקלם בדרך כלל 3.6 עד 5 ק"ג. לרוב הזכר גדול מהנקבה.

שועל הכף מותאם למחיה באזורים צחיחים, והדבר ניכר בגופו הקטן ובאוזניו הגדולות. מסיבה זו יש הרואים בו "גרסה דרום-אפריקאית של שועל הפנק".

## תפוצה
שועל הכֵּף הוא השועל היחיד המצוי באפריקה שמדרום לסהרה.

המדינות בהן שועלי הכף נפוצים במיוחד הן דרום אפריקה (ברוב חלקי הכף המערבי והכף הצפוני, וב למעט בדרום-מזרחו), ומצפון-מערב לה במדינות בוטסואנה ונמיביה. בנוסף מצויים שועלי כף בלֶסוּטוּ (המדינה ההררית הקטנה המובלעת בשטח דרום אפריקה ממזרח), ובשטחים מצומצמים בדרום-מערב אנגולה (מצפון לנמיביה) ובדרום זימבבואה (מצפון-מזרח לדרום אפריקה).

על אף שהוא מותאם לאזורים צחיחים וצחיחים-למחצה ונפוץ בעיקר בהם, ניתן למצוא את שועל הכף גם באזורים מסוימים שהם גבוהים ולכן גשומים יותר ועשירים יותר בצמחייה, כמו בנופת  ב של דרום אפריקה.

## התנהגות
שועלי הכף פעילים בלילה, וחיים כיחידים או בזוגות בסוואנות ובערבות. כמו רוב השועלים, שועל הכף הוא אוכל-כול. הוא מעדיף יונקים קטנים, זוחלים ופגרים, אך יכול לאכול גם חרקים ופירות.

שועל הכף מזדווג במהלך כל השנה. ההיריון נמשך 51-53 יום. בתחילת תהליך הגידול של הגורים משתתף גם הזכר. הגורים נגמלים בגיל 6-8 שבועות ומגיעים לבגרות בסביבות גיל שנה. משקלם הממוצע של הגורים בלידתם 50–100 גרם. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 9 חודשים. אורך חייהם עשוי להגיע ל-10 שנים.

## קישורים חיצוניים

* Cape Fox באתר canids.org (באנגלית)

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנדרו סמית
כף
קטגוריה:דרום אפריקה: יונקים
קטגוריה:יונקים בסוואנה האפריקנית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1833
שועל החולות

**שועל החולות**, **שועל הנגב** או **שועל רוּפֶּל** (שם מדעי: ***Vulpes rueppellii***) הוא מין בסוג שועל.

## מאפיינים
שועל החולות הוא בעל חיים קטן (יותר קטן מהשועל המצוי) עם אוזניים ארוכות (10 סנטימטר). צבעו הכללי צהבהב בהיר וצבע גחונו לבן. כפות רגליו מכוסות בשיער צפוף ועדין המונע ממנו שקיעה בחול ומגן על רגליו מפני להט החול ואורך כפות רגליו הוא 11 סנטימטרים. גופו יכול להגיע לאורך של 40–52 ס"מ וזנבו לאורך של 25–39 ס"מ. שועל בוגר שוקל 1.5-3 ק"ג.

שועל החולות נפוץ באזור צפון אפריקה ובמזרח התיכון, ממרוקו ואזור סאהל ועד אפגניסטן בארץ ישראל שועל החולות נפוץ מבאר שבע מערבה עד גבול ישראל מצרים ובמזרח הוא חי בערבה קרוב לגבול ירדן ישראל וליד דרום ים המלח.

תוחלת החיים שלו בטבע היא 6–7 שנים אך בשבי יכול לחיות כ־12 שנים.

הוא ניזון בעיקר ממכרסמים, פרוקי רגליים, בעלי כנף שאותם הוא מצליח לצוד כגון חוגלות, שלוים, צוצלות ועוד. ולפעמים אפילו זוחלים.

שועל החולות מגיע לבגרות מינית בגיל 10 חודשים, כשתקופת ההיריון היא חודשיים. מתרבה בדצמבר, בפברואר ובתחילת מרץ, הנקבה ממליטה 1–4 גורים. משקל הגורים הנולדים בהמלטה הוא כ-100 גרם. הגורים נגמלים מיניקה בגיל חודשיים, ובגיל חמישה חודשים הם עצמאיים.

שועל החולות פעיל בעיקר בלילה. במהלך היום הוא מתחבא במחילתו. שועל החולות חי בזוגות ובעונת הרבייה שוכנים בני הזוג באותה המחילה.

## תת-מינים
לשועל החולות 5 תת-מינים:
**Vulpes rueppellii rueppelli*
**Vulpes rueppellii caesia*
**Vulpes rueppellii cyrenaica*
**Vulpes rueppellii sabaea*
**Vulpes rueppellii zarudneyi*

## קישורים חיצוניים

* "שׁוּעַל-הַנֶּגֶב (שועל חולות)", מתוך הספר האדום של החולייתנים בישראל. "אתר החברה להגנת הטבע"
* שועל חולות באתר עמותת מן השדה
* יונקים בסכנת הכחדה באזור הים התיכון 2009 באתר IUCN 
* שועל הצוקים באתר ה-IUCN 
*מתוך סדרת הספרים החי והצומח של ארץ ישראל כרך 7-היונקים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי היינריך רודולף שינץ
חולות
קטגוריה:ארץ ישראל: כלביים
קטגוריה:ערב הסעודית: יונקים
קטגוריה:ירדן: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1825
שועל צוקים

**שועל צוקים** (שם מדעי: *Vulpes cana*) הוא מין בסוג שועל.

## מאפיינים
מבנה גופו של שועל זה קטן יחסית. השועל נפוץ באיחוד האמירויות הערביות, איראן, אפגניסטן, טורקמניסטן, ירדן, ישראל, מצרים (בחצי האי סיני), עומאן, ערב הסעודית, פקיסטן ותימן.

שועל הצוקים הוא הנדיר שבשועלי ישראל ושוכן במדבר יהודה, בנגב ובערבה. זוהה לראשונה בישראל על ידי הזואולוג גיורא אילני ב-1981, ושב ונצפה בחורף 2013 במצוק עין גדי, במפתיע, מאחר שנחשב ליונק שנכחד מהנוף הארצישראלי. ניצפה ותועד על ידי צוות משולב של מרכז יונקים של החברה להגנת הטבע ופקחי רשות הטבע והגנים בחורף 2017.

לשועל הצוקים אוזניים גדולות. כפות רגליו אינן מכוסות בשער. אורך גופו וראשו כ-42 ס"מ בממוצע. אורך זנבו כ-30 ס"מ בממוצע, כמעט שווה באורכו לאורך גופו. פרוותו חומה צהבהבה, עם חלקים תחתונים בצבע לבן וקצה זנבו בצבע שחור. משקלו של השועל 1.5-3 ק"ג. שועל הצוקים הוא אוכל-כול. שועלי צוקים מסוגלים לשרוד הרחק ממקורות מים ולהתקיים לאורך זמן רק מהנוזלים המגיעים ממזונם, שועלי צוקים נצפו שותים רק לעיתים נדירות.

תקופת ההזדווגות היא בין דצמבר לינואר. משך ההיריון 50-60 יום ובסופו נולדים בדרך כלל 1 עד 3 גורים. הגורים יונקים במשך כ-60 יום ומגיעים לבגרות מינית בגיל 8–12 חודשים. אורך חייו של השועל 4–5 שנים.

## קישורים חיצוניים

* שועל הצוקים באתר ה-IUCN 
* יונקים בסכנת הכחדה באזור הים התיכון 2009 באתר IUCN 
* שועל צוקים באתר עמותת מן השדה

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם תומאס בלנפורד
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1877
צוקים
קטגוריה:ארץ ישראל: כלביים
קטגוריה:בעלי חיים במדבריות המזרח התיכון
קטגוריה:ערב הסעודית: יונקים
קטגוריה:תימן: יונקים
קטגוריה:עומאן: יונקים
קטגוריה:ירדן: יונקים
שועל קורסאקי

**שועל קוֹרְסַאקִי** (שם מדעי: *Vulpes corsac*), מין בסוג שועל. השועל הקורסאקי חי בערבות ובספר המדבר במרכז וצפון מזרח אסיה; תחום תפוצתו כולל את טורקסטן, איראן, פקיסטן, מונגוליה, צפון מזרח סין, וחלקים מרוסיה.

## מאפיינים
צבע פרוותו של השועל הקורסקי אפור עד אפור-אדום. תחת הסנטר צבע פרוותו לבן. אורך גופו וראשו 50-60 ס"מ, ואורך זנבו 22-35 ס"מ. לו שיניים קטנות יחסית לשועלים אחרים.

השועל הקורסאקי הוא אוכל-כול וניזון הן מבעלי חיים קטנים, ציפורים, זוחלים וחרקים והן מצמחים.

תקופת הרבייה של השועל הקורסאקי היא מינואר ועד מרץ. ההיריון נמשך שמונה שבועות, ובסופו נולדים בין שניים לשישה גורים. משך חייהם כ-12 שנים.

## קישורים חיצוניים

ימין|ממוזער|שועל קורסאקי
* IUCN Red List of Threatened Species
* Blueplanetbiomes
* Lioncrusher's Domain - Corsac Fox

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קורסאקי
קטגוריה:רוסיה: יונקים
קטגוריה:מונגוליה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1768
קטגוריה:קירגיזסטן: יונקים
שועל מהיר

**שועל מהיר** (שם מדעי: *Vulpes velox*) הוא מין בסוג שועל. השועל נקרא "מהיר" (גם בשפות אחרות) משום שהוא מסוגל לפתח מהירות גבוהה מאוד: מעל 50 קמ"ש ולעיתים אף קרוב ל-60 קמ"ש. מהירות זו נחוצה הן משום שתחום מחייתו הטבעי הוא בעמקים הגדולים בארצות הברית, והן כדי לחמוק מטורפים מהירים כמו זאבי ערבות ("קויוטים").

השועל המהיר הוא מין קרוב לשועל מקרוטיס (קיימים חוקרים שמתייחסים אליהם כשני תת-מינים של אותו מין), והכינוי "שועל קִיט" (Kit Fox, מ-Kitten, "חתלתול", או מ-Kit, גור שועלים) שימש בעבר לתיאור שניהם, מכיוון ששניהם קטנים (כיום הוא משמש לתיאור שועל מקרוטיס במספר שפות).

## מראה חיצוני
השועל המהיר הוא שועל אפור עם פנים קצרות ורחבות. גובהו מגיע ל-30 ס"מ, אורכו 37–53 ס"מ, אורך הזנב 22-35 ס"מ ומשקלו הכולל 2–3 ק"ג. הזכרים גדולים במעט מהנקבות. הפרווה צפופה והזנב קצר ומפואר. בדרך כלל צבע הפרווה אפור בגב, כתום בצדדים וברגליים ובהיר באזור הבטן. בקיץ הוא מקבל גוון כתום יותר. קצה הזנב תמיד שחור, וכך גם שני צדי אפו.

## תחום תפוצה
בעבר תחום המחיה של השועל המהיר התפרש מדרום מערב קנדה ועד טקסס, אך כבר בשנות ה-30 הוא נכחד בשטח קנדה. כיום הוא נפוץ בוויומינג, קולורדו, קנזס וניו מקסיקו. מצוי גם במנהטן, דקוטה הדרומית והצפונית, נברסקה, אוקלהומה וצפון-מערב טקסס. נדיר אך קיים גם באיידהו ואורגון.

## אורח חיים
השועל המהיר מנהל אורח חיים לילי בקיץ, אך בחורף יכול לצאת גם ביום. את שאר הזמן הוא מבלה במחילות תת-קרקעיות ארוכות, אותן לרוב הוא חופר בעצמו, אך לעיתים יורש אותן מבעלי חיים אחרים כמו גיריות. תחת בעלות שועל אחד יכולות להיות עד 13 מחילות.

השועלים המהירים אינם יצורים טריטוריאליים, ולכן תחומי הציד שלהם, שגודלם 1.5-5 קמ"ר, יכולים לחפוף, כאשר שטח המחיה מצומצם.

## תזונה
מזונם של שועלים אלו הוא מכרסמים וארנבאים, וכמו כן הם ניזונים מעופות שמקננים באדמה. בחורף הם אוכלים נבלות משאריות ארוחת הטורפים הגדולים, ובקיץ הם מתכלכלים עד 50% מחרקים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי תומאס סיי
מהיר
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1823
דוב המשקפיים

**דוב המשקפיים** הקרוי גם **דוב האנדים**, **אוּקוקו**, **ג'וקומארי**, או **אוקומארי** (שם מדעי: *Tremarctos ornatus*) הוא מין של יונק ממשפחת הדוביים והמין היחיד ששרד בסוג טרמרקטוס (*Tremarctos*). זהו הדוב היחיד בעולם החי באמריקה הדרומית והיחיד שחי בחצי הכדור הדרומי.

## מאפיינים
דוב המשקפיים נפוץ בדרום אמריקה בהרי האנדים בוונצואלה, בקולומביה, באקוודור, בבוליביה ובפרו. זהו המין היחיד במשפחה הדוביים שאנדמי לאמריקה הדרומית, ואחד משני המינים עם התפוצתם  המגיעה דרומית לקו המשווה.

דוב המשקפיים במצב שימור פגיע בעיקר בגלל פגיעה באזורי המחיה שלו ומעריכים כי נותרו פחות מ-2,000 פריטים בבר. הוא גם ניצוד בשל פרוותו ובשרו ומשתמשים בחלקי גופו ל"רפואה מסורתית".

משך חייו של דוב משקפיים בשבי יכול להגיע ל-25 שנה.

זכרים בוגרים שוקלים 100–155 ק"ג ונקבות בוגרות 64–82 ק"ג.
דוב המשקפיים הוא קטן ושעיר. יש לו סימנים לבנים צהבהבים הדומים למשקפיים סביב עיניו ועד לבית החזה. סימנים אלו מיוחדים במינם לכל אחד. שאר פרוותם עשויה להיות בצבע חום כהה עד שחור. לו חוש ריח חד ואף גדול למציאת מזון בחרכי קרקע קטנים ועל עצים גבוהים. כמו כן יש לו טפרים חדים וארוכים לחפירת מערכות שורשים ועקירת צמחים.

דובי המשקפיים פעילים בלילה ובין הערביים. הם אוכלי כול, אך צמחים מהווים את עיקר מזונם. המזון המועדף עליהם הוא פירות, אך הם ניזונים ממגוון גדול של מזונות כגון עשבים ודבש. הם יכולים גם להסתפק במכרסמים קטנים, עופות וחרקים.

הם מפזרים זרעים ובכך תורמים תרומה ישירה לצמיחת היערות שבהם הם חיים.

ההזדווגות נעשית בדרך כלל בין אפריל ליוני. הזוג נשאר ביחד במשך מספר ימים במהלך עונת הרבייה ומזדווג פעמים רבות. הזכר אינו משתתף בגידול הגורים. אחד עד שלושה גורים נולדים בין נובמבר לפברואר. משך ההיריון בשבי הוא בסביבות 8 חודשים. בלידה הגורים עיוורים ושוקלים 300 עד 360 גרם. האם שומרת על גוריה ולאחר כחודש הגורים מסוגלים לחפש אוכל יחד עם אמם. לאחר 6–8 חודשים הם יכולים להסתדר בעצמם.

על אף שהם נוטים להתבודד אחד מהשני כדי להימנע מתחרות, הם אינם טריטוריאליים.

כאשר נפגשים בבני אדם או בדובי משקפיים אחרים, הם יגיבו בצייתנות אבל באופן זהיר, אלא אם כן בן האדם נראה כאיום או כמסכן את גורי האם. אמהות תועדו תוקפות ציידים באופן ברוטלי ביותר, אך שום מיתה לא תועדה על ידי ממשלות דרום אמריקה.

## גלריה

Tremarctos ornatus Zoo Rio03.jpg
Tremarctos ornatus 25.jpg
Brillenbär (Tremarctos ornatus)3.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרדריק קיוויה
משקפיים
קטגוריה:בעלי חיים בהרי האנדים
קטגוריה:קולומביה: יונקים
קטגוריה:בוליביה: יונקים
קטגוריה:אקוודור: יונקים
קטגוריה:יונקים: טורפי-על
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הדרומית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1825
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
דוב שחור אסייתי

**דוב שחור אסייתי** או **דֹּב הַהִימָלָאִים** (שם מדעי: *Ursus thibetanus*) הוא מין בסוג דוב. הדוב השחור האסייתי חי ביערות הרריים במזרח אסיה, כולל טאיוואן ויפן. הדוב השחור האסייתי המצוי בטאיוואן הוא מתת המין U. t. Formosanus.

## מאפיינים
אורכו של הדוב השחור האסייתי 130 עד 190 ס"מ. הזכרים שוקלים בדרך כלל 110 עד 150 ק"ג בעוד שהנקבות שוקלות בין 65 ל-90 ק"ג.

פרוותו שחורה בצורה אחידה, עם חרטום חום בהיר וכתם לבן בצורת קשת בבית החזה. יש לו אוזניים חומות מעוגלות הקבועות נמוך בראשו ועיניים קטנות. שיער קצר באופן יחסי מכסה כמעט את כל גופו. יש לו זנב קצר (6.5-10.6 ס"מ) ועבה. רגליו עבות וחזקות וכפות רגליו רחבות.

הדוב השחור האסייתי מגיע לבגרות מינית בגיל 3-4 שנים.

עונת ההזדווגות נמשכת מיוני ליולי, אך באזורים דרומיים עונת ההזדווגות יכולה להימשך עד אוגוסט. הזוג נשאר ביחד במשך מספר ימים במהלך עונת הרבייה ומזדווג פעמים רבות. בינואר ובפברואר נולדים במאורה 1-4 גורים עיוורים שמשקלם כ-300 גרם. לאחר שבוע הגורים פותחים את עיניהם ולאחר 3 חודשים הם נגמלים מיניקה. הגורים ממשיכים לחיות עם אמם עד לגיל 2-3 שנים.

הדוב השחור האסייתי הוא אוכל-כול, אך ניזון בעיקר מצמחים. הוא צורך מגוון רחב של מזונות כולל פירות, גרגרים, עשבים, זרעים אגוזים, חסרי חוליות, דבש ומיני בשר שונים: דגים, ציפורים, מכרסמים, יונקים קטנים אחרים ואף גוויות.

## תת-מינים
* דוב שחור פורמוסני (*Ursus thibetanus formosanus*) - בטאיוואן
* דוב בלוצ'יסטן (*Ursus thibetanus gedrosianus*) - באיראן ופקיסטן
* דוב שחור יפני (*Urus thibetanus japonica*) - ביפן
* דוב שחור ההימלאיה *(Ursus thibetanus laniger)* - ההימלאיה של טיבט, נפאל, סין והודו.
* דוב שחור הודו-סין *(Ursus thibetanus mupinensis)* - בהימלאיה והודו-סין
* דוב שחור טיבטי (*Ursus thibetanus thibetanus*) - באסאם, נפאל, מיאנמר ותאילנד
* דוב שחור אוסורי (*Ursus thibetanus ussuricu*) - בדרום סיביר, צפון מזרח סין ובחצי האי קוריאה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ז'ורז' קיווייה
שחור אסיאתי
קטגוריה:ההימלאיה: בעלי חיים
קטגוריה:בעלי חיים בהרי פקיסטן
קטגוריה:יפן: יונקים
קטגוריה:רוסיה: יונקים
קטגוריה:קוריאה הצפונית: יונקים
קטגוריה:קוריאה הדרומית: יונקים
קטגוריה:יונקים: טורפי-על
קטגוריה:מגה-פאונה של צפון אסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1823
שועל מקרוטיס

**שועל מַקְרוֹטִיס** (שם מדעי: *Vulpes macrotis*, נקרא גם **שועל קִיט**) הוא מין בסוג שועל החי בדרום-מערב ארצות הברית ובצפון מקסיקו. 

## שמותיו
"מקרוטיס", מ-μακρώτις ביוונית, פירושו "גדול-אוזניים". באנגלית "Kit fox", כינוי שמקורו ב-Kitten, "חתלתול", או ב-Kit, גור שועלים, משום שהוא קטן (שמות דומים קיימים גם בשפות אחרות).

## מיון
חוקרי יונקים אחדים תמכו במיון שועל המקרוטיס תחת אותו המין עם השועל המהיר (Vulpes velox), ועקב כך בעבר שניהם כונו "שועל קִיט". אולם, מחקרים מולקולריים מרמזים כי אלו שני מינים נפרדים.

## מאפיינים
גופו של שועל המקרוטיס אפור ברובו. יש לו אזורים עם גוון דהוי יותר, וקצה זנבו הוא שחור. בניגוד לשועל האפור המצוי (שאינו שועל אמיתי), לשועל המקרוטיס אין פס לאורך הזנב.

שועלי מקרוטיס בדרך-כלל חיים במדבר פתוח או בערבות רחבות ידיים, בהעדיפם אזורים יבשים. הם חופרים מאורה קטנה, ממנה הם יוצאים למרחקים קצרים, שלרוב אינם עולים על קילומטרים בודדים. הם פעילי לילה, אף שלעיתים ניתן למצוא אותם יוצאים ממאורתם גם ביום. הם יוצאים לצוד מעט אחרי השקיעה, והם ניזונים מחיות קטנות כמו עכבר קנגורו (*Dipodomys*), ארנבות, חרקים, דגים וציפורים קטנות. קבוצות של שועלי מקרוטיס יכולות לאכלס את אותו אזור מחיה וציד, אך במצב זה הן נוטות לצוד בזמנים שונים. שועלי המקרוטיס אינם פוחדים מהאדם.

שועלי המקרוטיס מוצאים לעצמם בני זוג בחודשים אוקטובר ונובמבר. הזוגות יכולים להשתנות משנה לשנה. הם מזדווגים בין דצמבר לינואר, לרוב במאורות גדולות יותר ממאורות המחיה הרגילות. הגורים יוצאים לאוויר העולם בסביבות החודשים מרץ ואפריל. הנקבה ממליטה שלושה עד שבעה גורים בכל פעם.

### תת-מינים
שועלי המקרוטיס מתחלקים לשלושה תת-מינים מוכרים:
* **שועל המקרוטיס ה[[סאן חואקין|סאן חואקיני]]** (*Vulpes macrotis mutica*) - בעבר חי בעמק סאן חואקין שבקליפורניה. תפוצתו הצטמצמה וב-1990 נאמדה אוכלוסייתו בכ-7,000 פרטים. הוא נחשב לתת-מין המאוים בסכנת הכחדה.
* **שועל המקרוטיס המדברי** (*Vulpes macrotis arsipus*) - נפוץ במדבר מוהאבי, קליפורניה.
* **שועל המקרוטיס הדרום קליפורני** (*Vulpes macrotis macrotis*) - אוכלוסייה של שועלי מקרוטיס שהייתה נפוצה באזורי המדבר בדרום קליפורניה, אולם היא נכחדה ב-1903.

## קישורים חיצוניים

* שועל המקרוטיס באתר ה-IUCN
* על שועל המקרוטיס הסאן ג'ואקיני

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קלינטון הארט מריאם
מקרוטיס
קטגוריה:בעלי חיים במדבר קולורדו
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1888
A

האות **A** (באנגלית נהגית אֵי; בצרפתית, בספרדית ובגרמנית: אַה) היא האות הראשונה באלפבית הלטיני. מקור האות בלטינית והיא התפתחה מהאות היוונית אלפא, אשר התפתחה מהאות הפרוטו-שמית אלף. מאוחר יותר הפכה לאות גם באלפבית הקירילי, А.

באנגלית ובשפות נוספות, האות משמשת לציון תנועה פתוחה כגון קמץ (לדוגמה במילה *father*), או צירי, כאשר זה בתוספת תנועה נוספת (לדוגמה במילה *ace*).

## תפוצת השימוש באות
A היא האות השלישית הנפוצה ביותר בשפה האנגלית, והשנייה הכי נפוצה בצרפתית ובספרדית. בממוצע A מהווה 3.6% מהאותיות בשפה האנגלית הכתובה לעומת 6.2% בספרדית ו-4% בצרפתית.

## ייצוגים שונים
[שמאל|ממוזער|100px|[דגלי הקוד הבינלאומי|דגל הקוד הבינלאומי של האות A]]

באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה "**[[אלפא]]**" (**Alfa** או **Alpha**)

ב-ASCII מיוצגת האות על ידי 65 (A) ו-97 (a).

בקוד מורס מיוצגת האות על ידי נקודה וקו:
· -

ובכתב ברייל:
:60px

## התפתחות האות A

## משמעויות של האות
שמאל|ממוזער|250px|גופנים שונים של האות A
בהקשרים מסוימים, ל-**A** משמעויות שונות:
* במוזיקה – התו לה.
* בפיזיקה:
** במכניקה, a מייצגת תאוצה ו־A משרעת (אמפליטודה).
** בחשמל: פוטנציאל וקטורי ויחידת המידה אמפר.
** בצירוף עיגול קטן מעליה (Å), מסמנת האות את יחידת המידה אנגסטרום: עשירית הנאנומטר.
** לפעמים בתרמודינמיקה – אנרגיה חופשית של הלמהולץ.
* בביולוגיה – אדנין (אחת מארבע אבני היסוד של ה-DNA).
* סוג הדם A.
* אלבום של ג'ת'רו טאל נקרא "A".
* סרט איטלקי שנקרא "A" יצא בשנת 1969.
* בראיית עולם אנרכיסטית, כאשר האות מוקפת בעיגול, היא מסמלת אנרכיה, משום שבאופן זה היא מייצגת את אמרתו של פרודון "אנרכיה היא סדר".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלפבית לטיני
אנקונדה

**האנקונדה** (שם מדעי: *Eunectes*) הוא סוג של נחש חנק, הכולל את אחד הנחשים הגדולים בעולם, המין אנקונדה כהה (או אנקונדה ירוקה) שעשויה להגיע לאורך של כ-10 מטרים. סוג זה כולל ארבעה מינים שונים, ותפוצתו היא בדרום אמריקה. נחשים אלו ניזונים לרוב ממכרסמים אף על פי שלפעמים הם ניזונים מקיימנים, יגוארים ואפילו תועדו תקיפות בני אדם.

## אטימולוגיה
השם *Eunectes* מגיע במקור מיוונית עתיקה: εὐνήκτης - "שחיין טוב".

## מינים
*אנקונדה כהה או אנקונדה ירוקה (*Eunectes murinus*)
*אנקונדה צהובה (*Eunectes notaeus*)
*אנקונדה כהת נקודות (*Eunectes deschauenseei*)
*אנקונדה בוליביאנית (*Eunectes beniensis*)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן גאורג ווגלר
קטגוריה:חנקיים
קטגוריה:זוחלים מימיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1830
בית גידול

[ממוזער|300x300 פיקסלים|[פינגווין אדלי|פינגוויני אדלי על קרחון אנטארקטיקה.]]
[ממוזער|300px|בור מים ב[סוואנה בנמיביה, בה זברות, ג'ירפה, יען ודלגנים שותים.]]
**בֵּית גִּידּוּל**, ובלועזית **הַבִּיטָט** (**Habitat**), הוא סך כל תנאי הסביבה שמשפיעים על התפוצה ועל ההשפעה של אורגניזם במקום מחייתו הטבעי.

בית-גידול כולל את המקום הפיזי (האתר) בו חיים האורגניזמים ואת כל המשתנים (ביוטיים וא-ביוטיים) והגורמים הקבועים שמשפיעים על אורגניזמים במקום חיותם הטבעי. קשה ואף בלתי אפשרי, לבודד כל אחד מהגורמים שמשפיעים על האורגניזם ולכן משתמשים לעיתים קרובות במושג זה כביטוי כללי לתיאור של סביבת החיים, כגון 'סוואנה' או 'חורש ים-תיכוני'.

חלק גדול מבתי הגידול מבודדים ולכן נוצר מטען גנטי מיוחד ליצורים הרבים החיים בתוכם. בעקבות פגיעה בבית גידול טבעי, נפגעים יצורים שצברו מטען גנטי המותאם אליו. ככל שבית הגידול רגיש יותר לאיומים חיצוניים (כמו איתני הטבע) ופגיע יותר, כך עולה רמת הסיכון של מינים המשתייכים לאותו בית גידול. כאשר בית גידול לח, כמו שלולית חורף, נפגע בשל הצטברות רעלים, אין ליצורים החיים בו אפשרות לחמוק מן הזיהום ולעבור למקום אחר כיוון שבית גידול זה הוא סביבה סגורה המוקפת בגבולות ברורים, ולכן, בסופו של דבר, היצורים החיים בו נעלמים.

בהשאלה, הביטאט נזכר בהקשרים של מגורים מבודדים מתנאי הסביבה החיצונית, למשל באנטארקטיקה, במשימות אנלוגיות, ואף בדיבור על אפשרות לחיים בגרמי שמיים אחרים (למשל על הירח או על התיישבות על מאדים).

## ראו גם
* אקוטופ

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אקולוגיה
קטגוריה:סביבה