open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אלכס מסיס

**אלכס מסיס** (1934 – 19 בינואר 2020) היה עיתונאי, איש יחסי ציבור ומפיק סרטים ישראלי.

## ביוגרפיה
מסיס נולד בתל אביב להורים יוצאי בסרביה. למד בתיכון חדש, כנער היה פעיל בתנועת השומר הצעיר והצטרף לקיבוץ סאסא, אולם נאלץ לעזוב על רקע הפילוג של "חטיבת השמאל" במפ"ם, בראשות משה סנה, בה תמך. חזר לתל אביב ועבד כעורך לילה בסניף סוכנות הידיעות "יונייטד פרס אינטרנשיונל" בתל אביב.

לאחר השירות הצבאי עבד שנתיים כעיתונאי בשבועון "העולם הזה". בשנת 1959 ניהל את חגיגות העשור לאילת. בתחילת שנות ה-60 הקים עם שותפים משרד ליחסי ציבור בשם "ניצוץ". המשרד היה ממוקם באותו בניין בו היה המשרד של מרגוט קלאוזנר בעלת אולפני ההסרטה הרצליה והמשרד של מסיס החל בניהול יחסי ציבור עבורה. ב-1962 פעל לראשונה כמפיק בסרט "סיניה" וניהל את חברת הסרטים "קו־פרודוקציה" שהקימה קלאוזנר. אחר כך ניהל יחד עם אשר חבקין את "החברה לאירועים ויחסי ציבור בע"מ", שהוקמה בשותפות עם מספר משרדי פרסום.

בשנת 1965 הפיק את המחזמר "שלמה המלך ומלכת שבא" שכתב דידי מנוסי, הלחין מל קלר וביים פיטר פריי, בהמשך אותה שנה הקים יחד עם צבי שפילמן, שהיה נשוי לבתה של מרגוט קלאוזנר, את חברת "ישראפילם", שהתמחתה במתן שרותי הפקה בישראל לחברות זרות. במסגרת החברה, היה שותף גם להפקת כמה קופרודוקציות וסרטים מקומיים, ביניהם "השמלה", סרט הביכורים של יהודה ג'אד נאמן (1969), ו"אורח בעונה מתה", סרט הביכורים של משה מזרחי (1970). באותה תקופה גם עמד בראש "איגוד מפיקי הסרטים".

בשנת 1975 הפך לנציגה של "ישראפילם" בארצות הברית, וב-1979 השתקע סופית בניו יורק ופרש מהחברה. לאחר הפרישה, פתח חברה להפקה והפצת סרטים בניו יורק, עם התמחות בקולנוע ארטהאוס אירופאי בנוסף עסק בהפקת סרטים מצוירים. בתחילת שנות האלפיים, חזר להתגורר בישראל.

מסיס עסק גם בפעילות פוליטית. ב-1956 היה מעורב בפרסום חוברת שחשפה בפני הציבור את טבח כפר קאסם. דבר הטבח הוסתר אז מעיני הציבור בפקודת הצנזורה הצבאית. ביוזמה היו מעורבים אורי אבנרי, שמעון צבר ואורי סלע וכן פעילים מהמפלגה הקומוניסטית הישראלית. בשער החוברת הופיעה רשימה ארוכה של סופרים, משוררים, אקדמאיים שהצטרפו לתביעה לחקור את הטבח ולהעמיד לדין את האחראים לו. בשנת 1959 הצטרף לתנועת "המשטר החדש", שהקים שמואל תמיר יחד עם ישעיהו ליבוביץ ואליעזר לבנה. בשנים 1969–1973 היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות מטעם מפלגת העולם הזה - כוח חדש. בשנות ה-80 היה פעיל בתנועת "די לכיבוש".
## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים ששבו לישראל
קטגוריה:מפיקים ישראלים
קטגוריה:סגל העולם הזה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
גילמן מרסטון

**גילמן מרסטון** (באנגלית: **Gilman Marston**; 20 באוגוסט 1811 – 3 ביולי 1890) היה גנרל ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, וכסנאטור ממדינת ניו המפשייר.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
מרסטון נולד ב-20 באוגוסט 1811 בעיירה אורפורד שבניו המפשייר. הוא סיים את לימודיו בדארטמות' קולג' בשנת 1837, ואת לימודי המשפטים באוניברסיטת הרווארד בשנת 1840. בשנת 1841 הוסמך כעורך דין והחל לעסוק בעריכת דין באקסטר, ניו המפשייר. בשנים 1845–1849 כיהן כחבר בית הנבחרים של ניו המפשייר, ובשנת 1850 כיהן כציר בוועידה החוקתית של המדינה.

מרסטון נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרסים ה־36 וה־37, וכיהן מ־4 במרץ 1859 ועד 3 במרץ 1863. הוא היה תומך נלהב של הנשיא אברהם לינקולן ושל מאמץ המלחמה.

### מלחמת האזרחים
במהלך מלחמת האזרחים שירת מרסטון בצבא האיחוד. קרב האש הראשון שלו היה ביולי 1861, כאשר שימש כקולונל של רגימנט הרגלים המתנדבים השני של ניו המפשייר בקרב בול ראן הראשון. זרועו נופצה בקרב, אך הוא סירב לקטוע אותה. לאחר שהחלים, השתתף במערכת חצי האי, בקרב בול ראן השני ובקרב פרדריקסברג.

ב־29 בנובמבר 1862 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל של מתנדבי ארצות הברית. לפני מערכת צ'נסלורזוויל הוצא משירות בארמיית הפוטומק והוצב בהגנת וושינגטון, שם חזר במקביל לכהונתו בקונגרס. לאחר קרב גטיסברג הוטל עליו להקים מחנה שבויים במרילנד, שנודע לימים בשם פוינט לוקאאוט. האזור הוגדר כ'מחוז סנט מרי' בפיקודו הכללי של מייג'ור גנרל .

בשנת 1864 פיקד מרסטון על חטיבה במסגרת הקורפוס ה־18 של מייג'ור גנרל ו.פ. 'בולדי' סמית' במהלך מערכת ברמודה הנדרד. הוא השתתף בהסתערות הקשה בקולד הארבור, שבה ספגה חטיבתו אבדות כבדות. במהלך ההתקפות של צבא האיחוד על פיטרבורג קיבל מרסטון את הפיקוד על הדיוויזיה הראשונה של הקורפוס ה־18 ביום האחרון של הקרבות. לאחר מכן פיקד על כוחות האיחוד מצפון לנהר ג'יימס, כשמפקדתו בפורט פוקהונטס. לעיתים שב לפקד על הדיוויזיה הראשונה, בין היתר לתקופה קצרה בקרב פייר אוקס השני. לאחר שנבחר מחדש לקונגרס התפטר בשנת 1865, ובמעמד זה קיבל את תודת מדינת ניו המפשייר.

### כהונה בקונגרס ובסנאט
מרסטון נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־39 וכיהן מ־4 במרץ 1865 ועד 3 במרץ 1867. בשנת 1870 סירב להצעה להתמנות למושל טריטוריית איידהו. בשנים 1872, 1873 ו־1876–1878 כיהן שוב כחבר בית הנבחרים של ניו המפשייר. הוא ניסה להיבחר לקונגרס ה־45 בשנת 1876, אולם הפסיד בבחירות, ובנוסף כיהן כציר בוועידה החוקתית של המדינה באותה שנה.

ב־4 במרץ 1889 מונה מרסטון לסנאט של ארצות הברית כדי למלא מושב שהתפנה, וכיהן עד 18 ביוני 1889, עם בחירת מחליפו. הוא נפטר באקסטר ב-3 ביולי 1890, ונטמן בבית העלמין של אקסטר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:גנרלים בצבא האיחוד
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1811
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1890
הנרי ברנהאם

**הנרי אבן ברנהאם** (באנגלית: **Henry Eben Burnham**; 8 בנובמבר 1844 – 8 בפברואר 1917) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו המפשייר.

## ביוגרפיה
הנרי א'. ברנהאם נולד בדנברטון שבניו המפשייר, ב־8 בנובמבר 1844. הוא למד בבתי הספר הציבוריים ובאקדמיית קימבל יוניון, ונישא לחנה אליזבת פטרסון. ברנהאם סיים את לימודיו בדארטמות' קולג' בשנת 1865, למד משפטים, הוסמך כעורך דין בשנת 1868 והחל לעסוק בעריכת דין בעיר מנצ'סטר.

בנוסף לעיסוקו המשפטי, פעל בתחומי הבנקאות והביטוח. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ניו המפשייר בשנים 1873–1874, כגזבר מחוז הילסבורו בשנים 1875–1877, וכשופט צוואות ואפוטרופסות של מחוז הילסבורו בשנים 1876–1879. כמו כן היה חבר בוועידה החוקתית של המדינה בשנת 1889.

ברנהאם שימש כיושב ראש הוועידה המדינתית של המפלגה הרפובליקנית בשנת 1888, וכממונה על חוקי הבחירות בשנים 1892–1900. בשנת 1901 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית.

בשנת 1907 נבחר מחדש לסנאט, וכיהן בו מ־4 במרץ 1901 ועד 3 במרץ 1913. הוא לא התמודד על כהונה נוספת. במהלך כהונתו בסנאט עמד בראש הוועדה ליחסים עם קובה (בקונגרסים ה־58 עד ה־60), והיה חבר בוועדת התביעות (הקונגרס ה־61) ובוועדת החקלאות והיערות (הקונגרס ה־62).

לאחר סיום כהונתו חזר לעסוק בעריכת דין. הוא נפטר במנצ'סטר ב־8 בפברואר 1917, ונקבר בבית הקברות פיין גרוב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1844
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1917
שטפן

קטגוריה:שמות פרטיים גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם סטפן
1727 בצרפת

שנת **[[1727]] ב[[צרפת]]** הייתה השנה בה ציינה צרפת 740 שנות לאום.

## מנהיגים
* לואי החמישה עשר, מלך צרפת

## נולדו
[200px|ממוזער|שמאל|[ארמן-לואי קופרן]]
**([[:קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1727|קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1727]])**
* 25 בפברואר – ארמן-לואי קופרן, מלחין, נגן עוגב וצ'מבלו (נפטר ב-1789)
* 10 במאי – אן רובר ז'אק טורגו, כלכלן ומדינאי (נפטר ב-1781)
* תאריך לא ידוע – ברונו לנואר, אדם שנעצר והואשם, יחד עם ז'אן דיוט, בעבירת מעשה סדום בפריז, והאחרון שהוצא להורג בצרפת בשל כך (הוצא להורג ב-1750)

## נפטרו
* 4 במאי – לואי ארמנד השני, נסיך קונטי, נסיך קונטי וסבא רבא של לואי פיליפ, מלך הצרפתים (נולד ב-1695)

## קישורים חיצוניים

*
אקדימה

**אקדימה** היא היחידה ללימודי תעודה, הכשרה והעשרה של אוניברסיטת בר-אילן. היחידה הוקמה ב-2023 ומרכזת את כל הקורסים ותוכניות הלימודים שאינם נכללים בתוכניות לתואר ראשון או לתארים מתקדמים, לרבות לימודי תעודה, הכשרות מקצועיות, קורסי העשרה וקורסים לפיתוח אישי. 

בין תחומי הלימוד: טכנולוגיה וסייבר, פסיכולוגיה ופסיכותרפיה, משפטים, גישור ובוררות, נדל"ן ויזמות, אימון והנחיה, רפואה ובריאות, ניהול ועסקים, חינוך והוראה, ייעוץ ארגוני ומשאבי אנוש, תרבות ורוח, קיימות וסביבה, כלכלה ופיננסים, שיווק ותקשורת, יהדות, תרגום לשון ושפות.

המנהלת האקדמית של "אקדימה" היא פרופ' נעה וילצ'ינסקי.

## בית הספר להייטק וסייבר
בית הספר להייטק וסייבר פועל במסגרת "אקדימה" ומקיים לימודי תעודה והכשרה מקצועית בתחומי ההייטק, הסייבר והבינה המלאכותית.

הקורסים מתקיימים בקמפוס אוניברסיטת בר-אילן ברמת גן, ובמקביל מועברים גם באופן מקוון (למידה היברידית).

בית הספר מדגיש שיתופי פעולה עם חברות טכנולוגיה בינלאומיות וגופים מקצועיים בתחום אבטחת המידע, משמש "אקדמיה מורשית" של מספר חברות גלובליות, ומקיים הכשרות רשמיות על פי תוכניות הלימוד שלהן. בשנת 2025 הודיעה אוניברסיטת בר-אילן על שיתוף פעולה בין בית הספר להייטק וסייבר לבין חברת הסייבר "פאלו אלטו נטוורקס", במסגרתו אמורים להינתן קורסים רשמיים של החברה כחלק מתוכניות הלימוד בבית הספר. בית הספר מדווח על שיתופי פעולה עם חברות נוספות בתחום אבטחת המידע, הווירטואליזציה ומחשוב הענן, וכן על כנסים, וובינרים וימי עיון הנערכים בשיתוף חברות כמו צ'ק פוינט ואחרים.

מנהל בית הספר הוא ערן שחם, מרצה ותיק בתחום תקשורת המחשבים ואבטחת המידע. שחם משמש גם כמנהל האקדמי של תוכניות הסייבר וההייטק במסגרת המערך לתוכניות ייעודיות באוניברסיטה.

### תחומי לימוד ותוכניות
עם הקורסים בבית הספר נמנים:
* **קורס [[מדעי המידע|Data Science]] ו[[סוכן בינה מלאכותית|סוכני AI]]** – הכשרה למדעני נתונים, כולל דגש על יישומי בינה מלאכותית ולמידת מכונה.
* **קורס מבוא ל–AI לשימוש עסקי** – יישומי בינה מלאכותית למנהלים ועובדים במגזר העסקי.
* **קורס [[אבטחת מידע]] וסייבר (CISO)** – הכשרת מנהלי אבטחת מידע וקציני הגנת הנתונים (DPO), המשלבת היבטים טכנולוגיים, ניהוליים ורגולטוריים.
* **קורס DPO ([[Data Protection Officer]])** – הכשרה בתחומי פרטיות והגנת מידע, בדגש על רגולציה בישראל, באירופה (GDPR) ובארצות הברית.
* **קורסים להכשרת מפתחי תוכנה ומנהלי מוצר** – בהם קורס Fullstack AI-Driven Development למתכנתים, וקורס ניהול מוצר משולב AI ו–Data, המיועד לבעלי רקע טכנולוגי המעוניינים בהסבה לניהול מוצר בהייטק.
* **קורסים בסיסיים בסייבר ובהכנה להסמכות בינלאומיות** – כגון קורס CC (Certified in Cybersecurity) של ארגון ISC², קורסי Cisco CCNA, וקורסים בתחומי Linux ו–DevOps/DevSecOps.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוניברסיטת בר-אילן: יחידות אקדמיות
בנימין פוגרונד

ממוזער|בנימין פוגרונד (מימין) וברוברט סובוקוואה (שמאל)
**בנימין פוגרונד** (נולד ב-1933) הוא עיתונאי, סופר וממנהיגי התנועה לזכויות אדם בדרום אפריקה, המתגורר בישראל.

## ביוגרפיה
פוגרונד גדל בקייפטאון. בשנת 1958 החל לעבוד כעיתונאי עבור "הראנד דיילי מייל" ביוהנסבורג, שם הפך לסגן עורך ראשי. "הראנד דיילי מייל" היה העיתון היחיד בדרום אפריקה באותה תקופה שדיווח על אירועים בשכונות השחורות בדרום אפריקה. בתקופה זו הכיר את הדמויות החשובות במאבק נגד אפרטהייד וזכה לכבודם וליחסי אמון של מנהיגים בני תקופה כמו נלסון מנדלה.

פוגרונד היה עיתונאי בטבח שארפוויל ב-21 במרץ 1960. בשנת 1965 כתב סדרה על הכאות וייסורים של כלואים שחורים וטיפול קשה באסירים פוליטיים לבנים. במהלך קריירתו כעיתונאי בתקופת האפרטהייד נחקר על ידי המשטרה כסיכנה למדינה, הועמד למשפט מספר פעמים, נכלא פעם אחת והדרכון שלו הוחרם.

"הראנד דיילי מייל" נסגר בשנת 1985, ובשנת 1986 עזב פוגרונד ללונדון. בלונדון  כיהן כעורך בחדשות בין-לאומיות בעיתון "Today" ובהמשך כעורך משנה בכיר בחדשות בחו"ל ב"The Independent". מאוחר יותר כיהן כעורך של "The WorldPaper" בבוסטון וכתב כתבות על דרום אפריקה בשביל "The Sunday Times". פוגרונד כתב ספרים על רוברט סובוקווה, נלסון מנדלה ועל העיתונות בדרום אפריקה תחת שלטון האפרטהייד.

בשנת 1997 עלה פוגרונד לישראל. הוא התיישב בירושלים יחד עם אשתו אן, יוצרת אמנות. פוגרונד הוא מייסד מרכז יקר לצדק חברתי. הוא היה חבר בנציגות ישראל לוועידה עולמית נגד גזענות בדורבן שהתקיימה בשנת 2001.

ב-2019 פוגרונד קיבל אות כבוד בדרגת כסף ממסדר איקהמנגה מנשיא דרום אפריקה סיריל רמפוזה, בהוקרה על תרומתו המשמעותית בתחום העיתונות ובחקר המאבק על החירות בדרום אפריקה.

בשנים 2005-2006 קיבל פוגרונד את פרס הזהויות העולמיות עש ד"ר ז'אן מייר מאוניברסיטת טופטס על תרומתו לקידום זכויות אדם ודיאלוג חברתי.

## דעות וכיווני חשיבה
במשך עשרות שנים התנגד פוגרונד לשימוש במונח "אפרטהייד" בהתייחסות למדיניות ישראל. לדברי פוגרונד, השימוש במונח היה שקרי כהאשמה נגד ישראל. עם זאת, בשנת 2020 הודה שייתכן ודעתו תשתנה אם בנימין נתניהו יוביל את תוכניתו לסיפוח חד-צדדי של חלקים מהגדה המערבית. לדברי פוגרונד, אם התוכנית תיושם, שינויים אלה יהוו בדיוק את מה שכונה אפרטהייד.

בשנת 2023, לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-37, פוגרונד הודה בהארץ כי "ההאשמה מתגשמת למציאות" וכי הוא כבר לא יכול להגן על ישראל מפני טענת האפרטהייד בדרך שעשה בעבר.

## יצירות מפורסמות
* How Can Man Die Better: The Life of Robert Sobukwe (2001)
* Sobukwe and Apartheid (1991)
* War of Words: Memoir of a South African Journalist (2000)
* Shared Histories: A Palestinian-Israeli Dialogue (2005)
* Drawing Fire: 

קטגוריה:ילידי 1933
קטגוריה:עיתונאים יהודים דרום אפריקאים
פרסון קולבי צ'ייני

**פרסון קולבי צ'ייני** (באנגלית: **Person Colby Cheney**; 25 בפברואר 1828 – 19 ביוני 1901) היה תעשיין נייר, פעיל בביטול העבדות ופוליטיקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, אשר כיהן כמושל ניו המפשייר ה־35 ובהמשך כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו המפשייר.

## ביוגרפיה
צ'ייני נולד ב-25 בפברואר 1828 בעיירה הולדרנס שבניו המפשייר (כיום אשלאנד), להורים מתנגדי עבדות, אביגייל ומוזס צ'ייני. אחיו הבכור היה אורן ברבנק צ'ייני, מייסד קולג' בייטס. צ'ייני למד באקדמיות בפיטרבורו והנקוק, וכן בסמינר פרסונספילד שבמיין. הוא עסק בייצור נייר בפיטרבורו עד שנת 1866, וב־1854 כיהן כחבר בית הנבחרים של ניו המפשייר.

במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית שירת כלוטננט ראשון וכקצין האפסניה הגדודי ברגימנט הרגלים המתנדבים ה־13 של ניו המפשייר בשנים 1862–1863. לאחר מכן כיהן כנציב מסילות הברזל של המדינה בין השנים 1864–1867. בשנת 1867 עבר למנצ'סטר, שם עסק במסחר בנייר גולמי והמשיך בייצור נייר בעיירה גופסטאון.

### קריירה פוליטית
צ'ייני עסק גם בחקלאות, עד שנבחר לראש עיריית מנצ'סטר בשנת 1871. הוא כיהן כמושל ניו המפשייר בשנים 1875–1877. בשנת 1886 מונה מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של הסנאטור אוסטין פייק שנפטר, וכיהן מ־24 בנובמבר 1886 עד 14 ביוני 1887, אז נבחר והוסמך מחליף קבוע. הוא לא התמודד על הכהונה המלאה וחזר לעיסוקיו בתעשיית הנייר.

בשנים 1892–1893 שימש צ'ייני כציר דיפלומטי של ארצות הברית בשווייץ. הוא נפטר בעיר דובר שבניו המפשייר ב-19 ביוני 1901, ונקבר בבית העלמין פיין גרוב במנצ'סטר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:אנשי צבא האיחוד
קטגוריה:מושלי ניו המפשייר
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בשווייץ
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1828
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1901
קבוצת סוגת

**קבוצת סוגת בע"מ**, המוכרת במותג **סוגת**, היא חברה ציבורית ישראלית שמרכזה בעתלית, העוסקת בייבוא ושיווק מזון, בעיקר סוכר, קטניות ואורז. עד שנת 1979 עסקה גם בייצור סוכר. החברה הבת העיקרית שלה, שבבעלותה המלאה, היא **[[סוגת תעשיות]] בע"מ**.

תחת המותג "סוגת" משווקת החברה מגוון מוצרי מזון, בהם סוכר, קטניות, אורז, קמח על סוגיו, דגנים, מוצרי אפייה, פירורי לחם ושימורי קטניות ותירס. מותגים נוספים של החברה הם "עץ הזית", "מלח הארץ", "טחינת אל ארז", "פרג", "קפה אל נח'לה", "פופסטאר" ועוד, שבמסגרתם משווקת החברה מגוון רחב של מוצרי מזון.

## היסטוריה

קבוצת סוגת בע"מ הוקמה ביולי 1963 כחברה פרטית בשם מאגרי גיל בע"מ. בשנת 1987 שינתה החברה, שבבעלות משפחת דנקנר ועיקר פעילותה בייצור ומכירה של מלח, את שמה לשם תעשיות מלח לישראל בע"מ. בשנת 1992 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1997 רכשה החברה את השליטה בבנק הפועלים. בשנת 2007 רכשה שרי אריסון את מניות השליטה בחברה מידי משפחת דנקנר, והפכה לבעלת השליטה היחידה בבנק הפועלים. בשנת 2008 נמחקה החברה מהמסחר בבורסה לאחר שאריסון רכשה את כל מניות הציבור. בהמשך מכרה החברה את מניות בנק הפועלים, וחזרה להתמקד בעסקי המלח. בשנת 2011 שינתה החברה את שמה לשם מלח הארץ בע"מ.

בתחילת 2019 רכשה קרן ההשקעות "פורטיסימו קפיטל" את חברת "מלח הארץ" מידי שרי אריסון, תמורת כ-160 מיליון ש"ח. בשנת 2019 רכשה החברה את "סוגת תעשיות" מחברת . באמצעות "סוגת תעשיות" ביצעה "מלח הארץ" רכישות נוספות בתחום המזון.

בשנת 2021 רכשה פועלים אקוויטי 20% מ"מלח הארץ".

ביוני 2022 חתמה החברה על הסכם לרכישת חברת המידע העסקי "סטורנקסט" תמורת 180 מיליון ש"ח, אך העסקה בוטלה עקב התנגדות של רשות התחרות.

ב-5 ביוני 2024 שינתה החברה לשמה הנוכחי - קבוצת סוגת בע"מ.

מיולי 2024 מחזיקה קבוצת סוגת ב-50.1% מתשותפות המוגבלת קפה אל נח'לה (ירוק) מיסודם של בני רפיק נח'לה, שבבעלותה קפה אל נח'לה.

בימינו כוללת קבוצת סוגת את המותגים "סוגת", "מלח הארץ" (המשמש את החברות הבנות מלח הארץ עתלית בע"מ ומלח הארץ אילת בע"מ), "עץ הזית", "טחינת אל ארז", ושליטה בחברת "תבליני פרג". מוצרי סוגת משווקים הן לשוק הקמעונאי והן לשוק התעשייתי והמקצועי – מוסדות ממשלתיים, מפעלי תעשייה גדולים, בתי חולים, מסגרות חינוכיות ובתי עסק מתחום המזון.

בדצמבר 2025 גייסה החברה 360 מיליון ש"ח בבורסה לניירות ערך בתל אביב, לפי שווי חברה של כ-1.2 מיליארד ש"ח לאחר הכסף, והפכה לחברה ציבורית.

בינואר 2026 רכשה סוגת את חברת פילטונה תמורת כ־55 מיליון ש"ח

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תעשיית מזון בישראל
קטגוריה:קריית גת: חברות
קטגוריה:פורטיסימו קפיטל
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
גיל ברמינגהאם

**גילברט ברמינגהאם** (באנגלית: **Gilbert Birmingham**; נולד ב-13 ביולי 1953) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא ידוע מתפקידיו כבילי בלאק בסדרת סרטי "דמדומים" (2008–2012), ג'ורג' האנטר ב"באנשי" (2014), וירג'יל ווייט ב"קימי שמידט" (2015–2017) וצ'יף תומאס ריינווטר ב"ילוסטון" (2018–2024).

## ראשית חייו
ברמינגהאם נולד בסן אנטוניו, טקסס, לאב ממוצא קומאנצ'י ואם ממוצא ספרדי. משפחתו עברה דירה לעיתים קרובות במהלך ילדותו עקב הקריירה הצבאית של אביו. ברמינגהאם למד לנגן בגיטרה בגיל צעיר ורואה במוזיקה את "אהבתו הראשונה".

לאחר שקיבל תואר ראשון במדעים מבית ספר סול פרייס למדיניות ציבורית באוניברסיטת דרום קליפורניה, הוא עבד כמהנדס פטרוכימיה, אך מאוחר יותר החליט להיות מפתח גוף ושחקן.

## קריירה
בתחילת שנות ה-80, צייד כישרונות הבחין בברמינגהאם בחדר כושר מקומי, שם עסק בפיתוח גוף והשתתף בתחרויות וגייס אותו לחוויית המשחק הראשונה שלו, וידאו קליפ ללהיט של דיאנה רוס משנת 1982, "Muscles". לאחר הקליפ, ברמינגהאם החל לעסוק במשחק כקריירה העיקרית שלו, ולמד אצל לארי מוס וצ'ארלס קונרד.

ברמינגהאם ערך את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלו בפרק בסדרה "ריפטייד ". בשנת 2005, הוא לוהק לתפקיד דוגסטאר הבוגר במיני-סדרה בת שישה חלקים של סטיבן ספילברג, "Into the West" .

בשנת 2008, הוא לוהק לתפקיד בילי בלאק בסדרת סרטי "סאגת הדמדומים". הוא הופיע בכל חמשת הסרטים: "דמדומים", "דמדומים 2: ירח חדש", "דמדומים 3: ליקוי חמה", "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ו"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2".

ב-2016 הוא גילם את דמותו של טקסס ריינג'ר יחד עם ג'ף ברידג'ס, בסרט "באש ובמים" על שוד בנק.

ב-2017 הוא הופיע בסרט "המקום בינינו" בתור שאמאן נקה. עוד באותה שנה הוא שיחק את אביה של ילדה שמתה בשמורת אראפהו בסרט "רוחות קרות". הוא הופיע במספר סדרות טלוויזיה ביניהן "ממלכת החיות" , "באפי ציידת הערפדים", "ורוניקה מארס", "ניפ/טאק", "קאסל", "המנטליסט", "בית הקלפים", "קימי שמידט" ו"סירנה".

בשנת 2018, הוא החל לגלם את הצ'יף תומאס ריינווטר משמורת האינדיאנים הבדיונית ברוקן רוק בסדרה "ילוסטון" של רשת פרמאונט. הסדרה הסתיימה ב־2024

בשנת 2022, ברמינגהאםלוהק לתפקיד הבלש ביל טאבה במיני-סדרה "תחת נס השמיים". עוד ב-2022 שיחק בתפקיד צ'רלי באס בסדרת המותחן של נטפליקס "אני אף אחת".

ב-2026 עתיד לחזור על תפקידו כצ'יף תומאס ריינווטר בסיקוול של "ילוסטון" "Y: Marshals".

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא ספרדי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אינדיאני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
מוצנמנדלן

טקסט=מוצנמנדלן|ממוזער|מוצנמנדלן.
ממוזער|כלי לחיתוך בצק למוצנמנדלן
**מוצנמנדלן** (בגרמנית: **Mutzenmandeln** ,**Muze(n)mandeln**, או **Mandelmutzen**) הם מאפים קטנים מטוגנים בצורת שקדים העשויים מבצק פריך. בלשון העם, הן נקראות גם "Muzen"; עם זאת, אין לבלבל אותם עם מאפי ה־Mutzen מחבל הריין. מקור המאכל בחבל הריין ובווסטפליה, ואוכלים אותו בעיקר בין הסתיו לעונת הקרנבל.

כדי להכין את המאפים, תחילה מכינים בצק פריך מקמח, שומן, סוכר, ביצים ואבקת אפייה. באזורים מסוימים, יש המכינים גרסה עשירה המכילה מרציפן. מרכיבים נוספים לטעם, כוללים שקדים או שקדים מרים טחונים, רום או ליקר. את הבצק הקר מגלגלים בעזרת כפיות ליצירת קונכיות בצק קטנות או מרדדים לעובי אצבע בערך וחותכים בעזרת חותכנים מיוחדים בצורת דמעה. לבסוף, שקדי הבצק מטוגנים בשמן עמוק, מסוננים מן השמן ומגולגלים בסוכר וקינמון או מאובקעם באבקת סוכר. בחבל הריין: קלן ודיסלדורף, וכן בווסטפאליה, הם נאכלים באופן מסורתי מהסתיו ועד עונת הקרנבל.

בגרסה הפרוסית המזרחית, היו מכינים תערובת של חמאה, חלמוני ביצה וסוכר משלבים עם חלבוני ביצה מוקצפים, ומערבבים עם קמח. חומרי טעם אופייניים לגרסה זו היו קינמון ורום.

עבור גרסת *הטיופאטי* במטבח הסנגמבי, כלומר בסנגל ובגמביה, הבצק לעיל מתובל באגוז מוסקט ומטוגן בשמן בוטנים עמוק.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הגרמני
קטגוריה:המטבח הגרמני: קינוחים
קטגוריה:קלן: תרבות
קטגוריה:טיגון עמוק
יאסוקה (דמות Assassin's Creed)

**יאסוקה** (באנגלית: **Yasuke**) הוא דמות בדיונית המופיעה בזיכיון משחקי הווידאו Assassin's creed. הוא משמש בתור אחד משני הפרוטגוניסטים הראשיים במשחק Assassin's Creed Shadows משנת 2025, ומדובב על ידי השחקן האפריקאי טונגאי צ'יריסה, שגם מגלם את הדמות באמצעות לכידת תנועה. דמותו מבוססת על דמות היסטורית באותו שם.

יאסוקה הוא סמוראי אפריקני ששירת תחת מצביא המלחמה אודה נובונאגה. במקור ממוזמביק, האימפריה הפורטוגזית, יאסוקה נולד בשם הנוצרי דיוגו ונלקח יחד עם אמו בידי הטמפלרים הפורטוגזים כעבד לחופי יפן. אחרי שנמלט מהוצאה להורג בכך שקפץ לים, קבוצה של ישועים אירופאים הצילה אותו ואילצה אותו לעבוד עבור הטמפלר אלסנדרו ואליניאנו. בשנת 1579, הם הביאו אותו לעיירת הנמל סאקאי ולקראת 1581 החל לשרת את הדאימיו אודה נובונאגה לאחר שמשך את תשומת ליבו.

בשנת 1581, יאסוקה ואדונו פלשו לפרובינציית איגה כחלק ממלחמת טנשו-איגה והמיטו הרס על האזור כולו. למרות שהרס את ביתה של הקונואיצ'י פוג'יביאשי נאוויי, השניים נהפכו לבעלי ברית ויאסוקה הצטרף ל"קאקושיבה איקי" - ליגת הלהב הנסתר ואחוות המתנקשים היפנית לעתיד. כעת סמוראי ללא אדון לאחר שנובונאגה ביצע ספוקו בעוון חרפתו, יאסוקה הצטרף אליה במשימותיה לאיסוף מודיעין ולהתנקשויות כאחד מבעלי בריתה החשובים ביותר. יחדיו, השניים צדו וחיסלו את חברי השִינְבַּקוּפוּ - ארגון סודי שהוקם בידי השוגון שסרח אשיקגה יושיאקי  כדי לשקם את מעמדו. יאסוקה גם איתר את הטמפלרים הפורטוגזים באזור, ואחרי שהרג את מנהיגם נונו קארו, הכריז מלחמה כוללת על הטמפלרים בשם הקאקושיבה איקי.

## קבלה וביקורות
### מחלוקת על הפרוטגוניסט
עם שחרורו של הקדימון הרשמי למשחק ב-15 במאי 2024, נמתחה ביקורת על כוונת החברה לבסס את התרחשות המשחק ביפן בזמן שמככבת בו גרסה בדיונית לדמותו ההיסטורית של יאסוקה האפריקני, וזאת במקום פרוטגוניסט יפני, ושהיא "הולכת בכיוון אידאולוגיית ווק" תוך נימוק העובדה שיאסוקה אינו סמוראי אמיתי. לפי טענה אחרת, חברת יוביסופט מעולם לא יצרה משחק עם גיבור ממזרח אסיה, ושהביקורת כלפי פרוטגוניסט שחור הייתה מונעת בידי גזענות. הסערה התקשורתית הובילה להטרדות ולאיומים על מפתחי המשחק, ולורנס ראסל ממגזין Wired קישר זאת עם קמפיין ההטרדה גיימרגייט והימין האלטרנטיבי. 

חברת יוביסופט ציינה שדמותו של יאסוקה נכללה משום שהצוות היצירתי היה מעוניין להכליל סמוראי שהסיפור שלו היה פתוח במידה שתאפשר חופש יצירתי, והוסיפה שעדיין יש שאלות והשערות פתוחות בכל הנוגע לדמותו. זאת ועוד, בתגובה לביקורת, החברה הגנה על עמדתה בנוגע להחלטות להוסיף את דמותו של יאסוקה. הדירקטור של המשחק, צ'ארלס בנויט, ציין שיאסוקה נבחר כדי שהשחקנים יוכלו לחוות את יפן דרך עיניו של אדם זר. מאט קים ממגזין IGN שיבח את הוספתו של יאסוקה כדי להבדיל את דמותו ממשחקי וידאו אחרים בהם נכללו פרוטגוניסטים סמוראים אסייתים, תוך ציון העובדה שמדובר בדמות היסטורית ידועה.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של Assassin's Creed

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות בדיוניות
קטגוריה:דמויות ממשחקי וידאו
קטגוריה:Assassin's Creed
The Goon Show

**The Goon Show** הייתה תוכנית רדיו ששודרה ב-BBC בין השנים 1951 ל-1960, בהשתתפות פיטר סלרס, ספייק מיליגן והארי סיקומב. כל פרק בתוכנית, ששודרה מדי שבוע, היה בן חצי שעה וכלל סיפור עלילה מופרך שנבנה כפרודיה על סוגות מוכרות כגון תוכניות בלשיות, פשע אמיתי, תוכניות היסטוריות וכדומה. בכל פרק הופיעו דמויות מומצאות שחזרו מדי תוכנית. בתוכנית שולבו שירים היתוליים, רובם ככולם פרודיות על שירים מוכרים. התוכנית הייתה רבת חשיבות בגיבוש ההומור הבריטי לאחר מלחמת העולם השנייה. אמירה נפוצה היא כ"ללא הגון שואו לא היו מונטי פייתון".

התוכניות עירבו עלילות מופרכות, חיקויים של דמויות, צלילים ורעשים שונים. התוכנית שילבה ביקורת חברתית, בעיקר על מוסדות המדינה, הצבא, המשטרה, מערכת החינוך, הבירוקרטיה והמצב החברתי לצד רעיונות סוריאליסטים ואיגיון. תערובת שתאפיין רבות מתוכניות הקומדיה הבריטיות, בהן, לצד הקרקס המעופף של מונטי פייתון, גם את חבורת הפתן השחור (רואן אטקינסון, ריצ'רד קרטיס, יו לורי, סטיבן פריי), Spitting Image ועוד. לתוכנית הייתה השפעה גם על ההומור והמשחקיות של הביטלס. פול מקרטני היה מעריץ של התוכנית ומפיקם של הביטלס, ג'ורג' מרטין, היה מפיק מוזיקלי בתוכנית. בשנת 1959 הופעו סלרס ומיליגן בסרטים קצרים בבימויו של ריצ'רד לסטר, מי שיביים גם את סרטי הביטלס.

## היסטוריה
הרעיון לתוכנית היה של ספייק מיליגן, מתוך מוטיבציה להעלות את המורל הבריטי לאחר מלחמת העולם השנייה, שהותירה את בריטניה מדוללת ממשאבים כלכליים ועם ערים מרכזיות הרוסות ושרופות עד היסוד. התוכנית עלתה לאוויר במאי 1951 תחת השם *Crazy People*. החבורה כללה גם את פיטר סלרס, הארי סיקומב ומייקל בנטין. לאחר מספר פרקים, שונה שם התוכנית ל-The Goon Show. השם Goone נטבע בקומיקס מאת אלזי סיגר , יוצרו של פופאי המלח. לאחר מספר תוכניות התגבש הרעיון לטוות את המערכונים, השירים והדמויות החוזרות לתוך סיפור עלילה מופרך ודמיוני, לעיתים קרובות חסר הגיון. מנהלי התחנה הבינו שמדובר בתוכנית ראויה, רק בשל התגובה הציבורית האוהדת. ב-1952 עזב מייקל בנטין את החבורה. לכל אחד מהם היה תחום הצטיינות, סיקומב היה המגיש עמוק-הקול והרציני כביכול, סלרס ייצג בקולו עשרות דמויות וחיקויים ומיליגן העלה רעיונות חדשניים, כולל שימוש חלוצי באלקטרוניקה ליצירת קולות ואפקטים. 

החבורה חרתה על דגלה שאין דבר קדוש שלא ניתן לצחוק עליו, פוליטיקאים ואנשי צבא היו מושא קבוע ללעג, כמו גם הבירוקרטיה, מערכת החינוך ומערכת המעמדות. ההאזנה לתוכנית הייתה למוסד חברתי בין 1954 ל-1958, ה-BBC זכה למספר מאזינים חסר תקדים, אך בד בבד נאלץ לנהל ולגבות חבורה אנרכיסטית ופרועה ללא תקדים. רוב התוכנית שודר בשידור חי, ללא חזרות ובלי שהמשתתפים ראו את החומרים, שרובם ככולם חוברו על ידי מיליגן, לפני השידור. לפיכך, לווה פעמים רבות השידור בהתפרצות ספונטית של צחוק מצד המשתתפים עצמם. המצב, בו יש להתמיד ולהפיק מדי שבוע תוכנית מצחיקה ומקורית ובזמן אפסי לחזרות, לא יכול היה להמשך זמן רב. לאחר 1958 ביקש מיליגן להנמיך את הקצב והתוכניות ששודרו לאחר מכן היו מוצלחות פחות מאשר בימי השיא. ב-1960 החלה לפרוח הקריירה הקולנועית של סלרס, סיקומב עבר לטלוויזיה ולקריירה כזמר ומיליגן החל לחבר ספרים. התוכנית הגיעה לקיצה.

## קישורים חיצוניים

* אתר רשמי
* אתר מורשת של מעריצים

## הערות שוליים

קטגוריה:BBC: תוכניות וסדרות
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: רדיו
קטגוריה:יוצרי איגיון
קטגוריה:שנות ה-1950
די לכיבוש

250px|ממוזער|שמאל|שלט של "די לכיבוש" בכיכר צרפת בירושלים
**די לכיבוש** היא תנועת שלום ישראלית, שפעלה למען סיום הכיבוש הישראלי וליישום פתרון שתי המדינות.
## היסטוריה
התנועה הוקמה באפריל 1987, לקראת ציון יום השנה ה-20 למלחמת ששת הימים, על ידי קבוצת פעילים בהם: מיכאל ורשבסקי, אדם קלר, אמנון רז-קרקוצקין, אברהם עוז ואחרים. פעילותה הראשונה כללה פרסום עצומה עליה חתמו כ־1,500 איש וארגון הפגנה ב-6 ביוני 1987 בה השתתפו כ־3,000 איש.

בנפרד התארגנה קבוצה של אמנים יהודים וערבים וארגנה תערוכה גם בשם "די לכיבוש", לציון 20 שמה למלחמה, בגלריה "ארטיפקט" בתל אביב. בין המשתתפים בתערוכה היו: יחזקאל שטרייכמן, דגנית ברסט, רפי לביא, רות שלוס, אסד עזי, סולימאן מנסור, אבי גנור, חסן חאטר ופתחי ראבן.

ב-29 בנובמבר 1987, 40 שנה אחרי ההחלטה על תוכנית החלוקה של כ"ט בנובמבר, ארגנה התנועה מרתון סרטים על הסכסוך הישראלי־ערבי בתל אביב וכ־1,000 משתתפים יצרו שרשרת שלום לאורך קילומטר וחצי משער הגיא לכיוון ירושלים.

בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה בסוף 1987 גברה פעילות התנועה, היא החלה להפגין בקביעות מדי שבוע ברחוב אבן גבירול בתל אביב ובכיכר צרפת בירושלים. קבוצת נשים שהייתה משתתפת בהפגנה בכיכר צרפת, שהן לובשות שחור ונושאות שלטים שחורים עם הכיתוב "די לכיבוש!" התארגנה אחר כך בנפרד כתנועת "נשים בשחור". במהלך תקופה זו ניסתה התנועה להתאחד, או לכל הפחות לתאם את פעילותה, עם ארגוני שלום אחרים, בהם "יש גבול" ותנועת "המזרח אל השלום". בנוסף זכתה לתמיכה של פעילי שלום מחוץ לישראל, כולל הזמרת ג'ואן באאז שבמאי 1988 ביקרה בישראל בהזמנות התנועות "די לכיבוש" ו"שלום עכשיו". תחנת גלי צה"ל ביטלה שידור חי מהופעתה בהיכל התרבות, לאחר שהודיעה שתשיר את שירה של סי היימן, "יורים ובוכים", שנפסל לשידור.

בפברואר 1989⁩ ערכה התנועה כנס בתל אביב בהשתתפות מנהגים פלסטינים, בראשות פייסל חוסייני.
## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני שמאל בישראל
קדאווה (שיר)

"**קדוואה**" (מועתק גם כ-"**KaDaWa**"), עם הכותרת המשנית "**(ביט של מנטוס)**", הוא סינגל שהוציא ההרכב הקומי-מוזיקלי הישראלי ערוץ הכיבוד ב-18 ביולי 2017. השיר מבוצע על חברי ההרכב דור מוסקל (המכונה "לידוי"), עומר ריבק (המכונה "אסתמה") ורותם קפלינסקי (המכונה "שקד פררה"). השיר הפך לאחד מלהיטיו הוויראליים והבולטים של ההרכב.

## רקע והפקה
השיר נכתב, בוים ונערך על ידי חברי ערוץ הכיבוד, והולחן על ידי מיכאל כהן (המכונה על ידי ההרכב "מנטוס"). הקטע המוזיקלי מאופיין בקצב לטיני קליט והוא משקף את הסגנון הקומי-פרודי המאפיין את יצירת ההרכב. על ההפקה המוזיקלית והפיקוח הקולי הופקד כהן, כשלצדו בצוות ההפקה השתתפו אורי "פיקנטו" שוחט שהיה אחראי למיקס, ליאור פרלה על הגיטרות ואיתמר "ג'ודה" קליגר שהיה אחראי לבוזוקי וקולבים.

## הקליפ והמעורבים
הקליפ לשיר מציג את חברי ההרכב בריקודים ובסצנות קומיות המותאמות לאווירת הקיץ. הצילומים נערכו בעיקר באזור עמק חפר וכפר ויתקין, שהם מוקדי הפעילות המוכרים של חברי ערוץ הכיבוד. את הפקת הקליפ ניהלה מורן שלו. צוות ההפקה כלל את רועי ברקוביץ' כצלם ואת עמית לוי ככוריאוגרף. בקליפ השתתפו שחקנים רבים, ביניהם: סהר אטלס בתפקיד דולב שיפריס, ענת פירסוב בתפקיד טניה טניה, רוני שטן בתפקיד אלברט הנהג התורן, זוהר ארבל כאבא של שקד הסייר, עופר קפלינסקי כטטנקה, דני לוסקי כמלך הסופר ואלכס מוסקל בתפקיד חלילנית ומותק.

## תוכן ומילות השיר
מילות השיר, שנכתבו על ידי חברי ערוץ הכיבוד, מהוות שיר עם קומי-נוסטלגי, אשר מתבסס על זיכרונות ילדות ונעורים ישראליים. השיר מתאר חזרה אל השכונה והיזכרות בפעילויות כגון "להבריז מבית ספר" ו"להישען על קטנועים".

השיר משלב אזכורים גאוגרפיים ותיירותיים רבים המקיפים את המדינה: המילים מתוות מסע רחב ממדים מ"מעכו עד איסלה" ומ"דפנה עד דקל" וכוללות אזכורים לחצור הגלילית, ואדי ניסנאס, קריית גת, כפר בלום, רינתיה, עין גדי, נגבה, בת ים, וכן האי איביזה שבספרד. בנוסף, המילים מזכירות פריטים תרבותיים ישראליים, כגון ישיבה ב"כיכר נינט", מילוי "מנילה", קריאת ספרי ג'ינג'י והערצת סופרת הספר גלילה רון פדר עמית המוזכרת בשיר בתור "גלילה", והאזנה לשירי עילי בוטנר. מוטיב הריקוד, "קדאווה קדאווה זזים עם הבאס", ממקד את השיר סביב השמחה הבלתי נגמרת.

## הצלחה
השיר "קדוואה" דורג במקום ה-**35** במצעד השנתי של גלגלצ ו-ynet לשנת תשע"ז. בנוסף להצלחתו הרשמית, השיר צבר הצלחה ויראלית עצומה עם מיליוני צפיות בערוץ היוטיוב של ההרכב, ובוצע על ידם בשידור חי באולפן "העשירייה" של כאן גימל.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
ג'ורג' מוזס

**ג'ורג' היגינס מוזס** (באנגלית: **George Higgins Moses**; 9 בפברואר 1869 – 20 בדצמבר 1944) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו המפשייר, ואף נבחר לשמש כנשיא הזמני של הסנאט.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
מוזס נולד בלובק שבמיין, ב־9 בפברואר 1869. הוא גדל באיסטפורט שבמיין ובפרנקלין שבניו המפשייר, והשלים את לימודיו באקדמיית פיליפס אקסטר בשנת 1887. בשנת 1890 סיים לימודים בדארטמות' קולג', ובשנת 1893 קיבל תואר ראשון.

לאחר סיום לימודיו שקל קריירה בהוראת לטינית ויוונית, אך לבסוף הצטרף לעיתון Concord Monitor והפך לעורך עיתון.

בשנים 1889–1891 שימש כמזכירו האישי של מושל ניו המפשייר . לאחר מכן פנה לעיתונות, ועבד ככתב, עורך חדשות ועורך ראשי של העיתון Concord Evening Monitor בשנים 1892–1918. בשנים 1893–1907 כיהן מוזס כחבר בוועדת היערות של ניו המפשייר, ואף שימש כמזכיר הוועדה. בשנת 1908 היה ציר לוועידה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית.

בשנת 1909 מינה אותו הנשיא ויליאם הווארד טאפט לשגריר ארצות הברית ביוון ובמונטנגרו, והוא כיהן בתפקיד עד 1912. המינוי הפתיע את מוזס, שכן הוא התנגד למועמדותו של טאפט לנשיאות בוועידה של 1908. מוזס כיהן גם כציר לוועידה הלאומית הרפובליקנית בשנת 1916.

### כהונה בסנאט של ארצות הברית
בשנת 1918 נבחר מוזס לסנאט של ארצות הברית מטעם ניו המפשייר, וכיהן בו עד 1933. בשנים 1925–1933 כיהן כנשיא הזמני של הסנאט. במהלך כהונתו היה יושב ראש ועדת ההדפסה (הקונגרסים ה־66–68), ועדת הדואר ודרכי הדואר (הקונגרסים ה־69 וה־70), וועדת התקנון (הקונגרסים ה־71 וה־72).

מוזס נבחר לראשונה בבחירות מיוחדות בשנת 1918 כדי להשלים את כהונתו של ג'ייקוב גאלינגר, ונבחר מחדש ברוב נוח בשנים 1920 ו־1926. בשנת 1932 הפסיד בניסיון להיבחר מחדש, בפער קטן, למועמד הדמוקרטי ולמושל לשעבר פרד הרברט בראון, במסגרת הניצחון הסוחף של הדמוקרטים בבחירות לנשיאות שבהן הביס פרנקלין דלאנו רוזוולט את הרברט הובר. בשנת 1936 היה ציר לוועידה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית.

### בערוב ימיו
מוזס נפטר בקונקורד שבניו המפשייר ב־20 בדצמבר 1944, ונקבר בבית העלמין של פרנקלין בעיר פרנקלין, ניו המפשייר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיין
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית ביוון
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית במונטנגרו
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:נשיאים זמניים של הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1869
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1944
אירווינג דרו

**אירווינג ובסטר דרו** (באנגלית: **Irving Webster Drew**; 8 בינואר 1845 – 10 באפריל 1922) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו המפשייר.

## ביוגרפיה
דרו נולד ב-8 בינואר 1845 בקולברוק שבניו המפשייר. הוא למד באקדמיית קימבל יוניון ובשנת 1870 השלים את לימודיו בדארטמות' קולג'. לאחר מכן עבר ללנקסטר שבניו המפשייר, שם למד משפטים, הוסמך לעריכת דין בשנת 1871 והחל לעסוק במקצוע בעיר לנקסטר.

בשנת 1876 מונה לדרגת מייג'ור במשמר הלאומי של ניו המפשייר וכיהן בתפקיד זה במשך שלוש שנים. בין השנים 1883–1884 היה חבר הסנאט של ניו המפשייר. בשנת 1896 פרש מהמפלגה הדמוקרטית והצטרף למפלגה הרפובליקנית. בשנת 1899 כיהן כנשיא לשכת עורכי הדין של ניו המפשייר.

דרו היה ציר בוועידות החוקתיות של המדינה בשנים 1902 ו־1912, ועסק גם בבנקאות ובעסקי מסילות ברזל.

ב־2 בספטמבר 1918 מונה דרו, מטעם המפלגה הרפובליקנית, לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של ג'ייקוב גאלינגר שנפטר. הוא כיהן בתפקיד מ־2 בספטמבר ועד 5 בנובמבר 1918, אז נבחר לו מחליף בבחירות. דרו לא התמודד בבחירות ופרש מעיסוק פעיל בענייני עסקים.

הוא נפטר במונטקלייר שבניו ג'רזי, ב-10 באפריל 1922, ונקבר בבית העלמין סאמר סטריט בלנקסטר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1845
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1822
אוסטין פייק

**אוסטין פרנקלין פייק** (באנגלית: **Austin Franklin Pike**; 16 באוקטובר 1819 – 8 באוקטובר 1886) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מדינת ניו המפשייר.

## ביוגרפיה
פייק נולד ב-16 באוקטובר 1819 בעיירה הברון שבניו המפשייר, למד במסלול אקדמי, למד משפטים, והוסמך לעריכת דין במחוז מרימק בשנת 1845. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ניו המפשייר בשנים 1850–1852 וכן בשנים 1865–1866, ובשתי השנים האחרונות כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של המדינה.

פייק כיהן כחבר הסנאט של ניו המפשייר בשנים 1857–1858, ובשנת הכהונה האחרונה שימש כנשיא הסנאט של המדינה.

פייק נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־43, וכיהן בו מ־4 במרץ 1873 עד 3 במרץ 1875, אך נכשל בניסיונו להיבחר מחדש בשנת 1874 לקונגרס ה־44. לאחר מערכת בחירות ממושכת וללא הכרעה בבית המחוקקים של ניו המפשייר, נבחר פייק כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם המדינה, וכיהן החל מ־2 באוגוסט 1883 ועד מותו. במהלך כהונתו בסנאט שימש כיושב ראש ועדת התביעות בקונגרסים ה־48 וה־49.

אוסטין פרנקלין פייק נפטר ב-8 באוקטובר 1886 בעיר פרנקלין שבניו המפשייר ונקבר בבית העלמין של פרנקלין.

## חיים אישיים
פייק נישא פעמיים. בשנת 1850 נישא לאשתו השנייה, קרוליין וייט, ולשניים נולדו שלושה ילדים. בתו הלן נישאה לפרנק נזמית' פרסונס, שהיה שותפו של פייק למשרד עורכי דין משנת 1879 ועד מותו. פרסונס כיהן לימים כנשיא בית המשפט העליון של ניו המפשייר בשנים 1902–1924.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1819
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1886
עופר ויצמן

**עופר ויצמן** (נולד ב-1965) הוא במאי ישראלי.

## ביוגרפיה
ויצמן גדל בתל אביב. ויצמן למד קולנוע במסגרת חוגי העשרה של הצבא במהלך שירותו. לאחר שירותו הצבאי למד בבית צבי.

בשנת 1989 שימש כעוזר עריכה וכעוזר הפקה בסרט "שדות ירוקים".

בשנת 1991 מילא תפקיד עוזר במאי בסדרת הטלוויזיה "דגי דיגיטלי".

## עבודתו כבמאי

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
אדוארד רולינס

**אדוארד הנרי רולינס** (באנגלית: **Edward Henry Rollins**; 3 באוקטובר 1824 – 31 ביולי 1889) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מדינת ניו המפשייר.

## ביוגרפיה
רולינס נולד ב-3 באוקטובר 1824 באזור של סומרסוורת' שבניו המפשייר, הידוע כיום כעיר רולינספורד. הוא למד בבתי ספר ציבוריים ובאקדמיות בדובר, ניו המפשייר, ובסאות' ברוויק, מיין. לאחר מכן עסק במסחר בקונקורד, ונבחר כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר בשנים 1855–1857, ואף כיהן כיושב ראש הבית.

רולינס נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרסים ה־37, ה־38 וה־39, וכיהן בתפקיד מ־4 במרץ 1861 ועד 3 במרץ 1867. בשנת 1866 לא התמודד לכהונה נוספת. בתקופת כהונתו בבית הנבחרים כיהן כיושב ראש ועדת החשבונות בקונגרסים ה־38 וה־39.

בהמשך שימש כמזכיר וכגזבר של מסילת הרכבת יוניון פסיפיק. בשנת 1876 נבחר לסנאט של ארצות הברית, וכיהן בו מ־4 במרץ 1877 עד 3 במרץ 1883. ניסיונו להיבחר מחדש לא עלה בידו. במהלך כהונתו בסנאט שימש כיושב ראש ועדת התעשיות בקונגרס ה־45, וכן כחבר בוועדת החוקים המאושרים ובוועדת מבני הציבור והקרקעות בקונגרס ה־47.

בשנים 1886–1889 היה רולינס נשיא חברת הרכבות בוסטון–קונקורד–מונטריאול. נוסף לכך היה ממייסדי הבנק הלאומי הראשון של קונקורד, ניו המפשייר, ושל בית הבנקאות 'E. H. Rollins & Sons' בבוסטון.

רולינס נפטר ב-31 ביולי 1889 באיי שואלס שבניו המפשייר, ונקבר בבית העלמין בלוסום היל בקונקורד.

בנו, , כיהן כמושל ניו המפשייר בשנים 1899–1901.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:נשיאים זמניים של הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1824
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1889
כתוב בכוכבים

**כתוב בכוכבים** (באנגלית: **Under the Stars**) הוא סרט רומנטי משנת 2025 בבימוי מישל דאנר , עם אלכס פטיפר, אווה דה דומיניצ'י, אנדי גרסיה וטוני קולט בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על סופר רומנטי צעיר שנוסע לאיטליה כדי להתגבר על משבר זוגיות ומחסום כתיבה ומוצא שם אהבה המעניקה לו השראה לספרו החדש.

הסרט צולם במחוז פוליה בעיירה אוטרנטו וסביבתה ומציג נופים איטלקיים מרהיבים.

## תקציר העלילה
איאן פרימן (אלכס פטיפר) הוא סופר בריטי צעיר שעובד כעת על ספרו השני. לפרנסתו הוא כותב בכתב עט לענייני תיירות וננזף בגלל סגנונו הספרותי שלא מתאים לכתב העט הקליל. הסוכן שלו אנדרו (רוב אסטס) נותן לו דדליין לסיום ספרו השני. איאן נמצא בזוגיות עם קייט (ג'סיקה סרפתי) ועומד להציע לה נישואים עד שהוא מוצא אותה מתנשקת עם גבר ברחוב ומנתק את הקשר איתה.

הוא משוחח על בעיותיו עם דודתו הגרושה אודרי (טוני קולט) שהיא כותבת ספרים רומנטיים. הוא מוצא במחשבו סרטון פרסומת של חווה תיירותית בשם "Masseria sotto le stelle" (מתחת לכוכבים) במחוז פוליה באיטליה וחליט לטוס לשם.

הוא ופוגש את בעל החווה ג'אקומו (אנדי גרסיה) ובתו אריאנה (אווה דה דומיניצ'י). לאריאנה יש חבר ילדות בשם אנצו (אליה טדסקו) שרוצה להתחתן אתה ולגור ברומא אך אריאנה אינה רוצה לעזוב את אביה האלמן. בינה לאיאן מתפתח רומן אהבה עם עליות וירידות.

למקום מגיעה גם הדודה אודרי ומתפתח רומן אהבה בינה לג'אקומו שמסתיים בחתונה. איאן חוזר ללונדון ומסיים את ספרו שנכתב בהשראת שהייתו באיטליה. הוא חוזר לאיטליה והאהבה עם אריאנה שוב פורחת.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

*קדימון לכתוב בכוכבים, באתר יוטיוב
*כתוב בכוכבים, באתר אידיבי

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי 2025
קטגוריה:סרטים רומנטיים
קטגוריה:איטליה בקולנוע
לידינגה

**לידינגה** (בשוודית: **Lidingö**) היא עיר במחוז סטוקהולם, שוודיה. העיר שוכנת על אי בעל שם זהה, והיא חלק מחבל הארץ אופלנד.

על סמך ממצאים רוניים מהתקופה הוויקינגית ניתן לשער שההתיישבות בלידינגו החלה לפחות במאה השביעית לספירה.

לאחר מלחמת העולם השנייה הקים בעיר הרב בנימין זאב יעקבזון פנימייה לבנות ניצולות שואה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שוודיה: ערים
בית כנסת בית יעקב/רבי מאיר

**בית הכנסת בית יעקב/רבי מאיר** (בפורטוגזית: **Sinagoga Beth Yaacov/Rebi Meir**) היא קהילה ובית כנסת יהודי מסורתי, הממוקם במנאוס, אמזונס, ברזיל. הקהילה היא מיזוג של שתי קהילות קודמות שמקורן בשנות ה-20 של המאה ה-20. זוהי אחת מהקהילות הגדולות והמשפיעות ביותר של יהודי אמזונס בצפון ברזיל. בניין בית הכנסת הנוכחי הושלם בשנת 1962-תשכ"ב.

## היסטוריה
כ-1400 ק״מ מן האוקיינוס האטלנטי, מנאוס היא בירת מדינת אמזונס בצפון-מערב ברזיל. לפי מפקד קהילתי משנת 2006-תשס"ו, חיו בעיר כ-850 יהודים מתוך כשני מיליון תושבים, לפי דבריו של שליח הציבור המקומי, יצחק שלום דהאן.

הקהילה היהודית של מנאוס נוסדה בערך בשנת 1890-תר"צ, כאשר יהודים נמלטו מעוני ומחיי אי-ודאות במרוקו, ובאותה עת ברזיל חוותה את פריחת תעשיית הגומי. הברחת זרעי עץ הגומי מברזיל לאנגליה בשנת 1876-תרל"ו והצלחת השתילתם באינדונזיה ובציילון סייעו בסופו של דבר להתפוצצות הבועה. הוועד הישראלי של אמזונס (Comitê Israelita do Amazonas) הוקם ב-13 ביוני 1929 (ה' בסיוון תרפ"ט), כאשר כבר פעל בעיר בית הכנסת הראשון, בית יעקב, שנוסד ב-1925-תרפ"ה. לאחר מכן נוסד בית הכנסת רבי מאיר בשנת 1937-תרצ"ז. שני בתי הכנסת הללו התאחדו לבית כנסת אחד גדול בינואר 1962-תשכ"ב. בשנות ה־60 הייתה גל חדש של הגירה למנאוס, בעיקר של אנשי עסקים יהודים מדרום ברזיל וקהילות יהודיות מדרום אמריקה. בנייתו של בית הכנסת הנוכחי, שנחנך ב-1962-תשכ"ב, מומנה על ידי אנשי העסקים המקומיים יצחק בניוֹן סאבח (Isaac Benayon Sabbá), שמואל בן-שימוֹל (Samuel Benchimol), יוסף בן-זקן (José Benzaken) ומשה בן-חרוֹש ישראל (Moysés Benarrós Israel). בית הכנסת מכונה מקומית "אֵשׁנוֹגָה", מהשורש בלאדינו למילה בית כנסת, שמקורו במילים העבריות אֶשׁ ונֹגָּהּ.

תנועת הנוער הציונית-סוציאליסטית הבונים דרור הוקמה במנאוס והייתה חלק מן הקהילה, ופעלה שנים רבות עד שהוחלפה בתנועת הנוער הציונית הרוויזיוניסטית בית״ר, שפועלת בקהילה מאז תחילת 2025 ומעוררת עניין גובר ביהדות ובציונות בקרב בני הנוער של הקהילה.

## שעות תפילה
בית הכנסת בית יעקב/רבי מאיר מקיים תפילות שבת מדי שבוע – בלילי שישי ובשבת בבוקר. התפילות נערכות בדרך כלל בשעה 18:30 ביום שישי ובשעה 9:00 בבוקר ביום שבת. בית הכנסת מקיים תפילות גם בכל חג, כולל ראש השנה, יום הכיפורים ושלושת הרגלים.

הקהילה חוגגת גם את יום העצמאות, יום השואה, יום הזיכרון, יום ירושלים, המימונה וההילולות – חגיגות הקשורות להנצחת רבנים וצדיקים ממרוקו ומהמסורת היהודית.

מטעמי ביטחון, תיירים יהודים וקבוצות תיירים יהודים (עם או בלי מדריך) המבקשים להשתתף בתפילות חייבים ליידע את הנהלת הקהילה מראש.

## ה"קדוש היהודי"
בשנת 1908-תרס"ח, על פי הנחיותיו של הרב הראשי של מרוקו באותה תקופה, הרב רפאל אנקאווה, נסע הרב שלום עמנואל מויאל לאמזונס כדי לבדוק את מצבם של מאות משפחות יהודים ממרוקו שהחלו להגר מאז 1810-תק"ע. בשנת 1910-תר"ע נפטר הרב שלום עמנואל מויאל ממחלת הקדחת הצהובה ונקבר בבית העלמין הקתולי במנאוס עם מחיצה להבדיל בין שטח הקבורה לבין שאר הקברות, כי אז עוד לא היה אישור מהרשויות לבית החיים היהודי. הוא נחשב לקדוש בעיני רבים גם מבני האוכלוסייה הלא-יהודית המקומית, המבקרים בקביעות בקברו.

נוצרים מקומיים בעיר האמזונית נוהגים להגיע לקברו בבית העלמין ז'ואו באטיסטה כדי להתפלל למעשי ניסים. כאשר תפילותיהם נענות, הם מציבים שלטי תודה קטנים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:בתי כנסת ספרדיים
וולפגנג מאיר-מיכאל

[250px|שמאל|ממוזער|"ציפייה לציון" ב[גן האם, בחיפה]]
**וולפגנג לודוויג מאיר-מיכאל** (14 באפריל 1890 – 3 באוגוסט 1976 בלונדון) היה פסל וצייר ישראלי, יליד גרמניה. נחשב לאחד מחלוצי אמנות הקרמיקה בארץ-ישראל. פסלו המפורסם "ציפייה" מוצג בגן האם בחיפה משנת 1955.

## ביוגרפיה
מאיר מיכאל נולד ברדה , בילפלד, במדינת נורדריין-וסטפאליה, גרמניה. בנם של סוזן מאייר (1861–1934) וגאורג לוי מאייר (1850–1929). הוא גדל בברלין, גרמניה. למד בבית הספר הגבוה לאומנויות בברלין בהדרכת לואי טואיון . בשנים 1915–1919 כחייל במלחמת העולם הראשונה הוא יצר ליתוגרפיות שונות שפורסמו ב"מלחמה ואמנות פרישת ברלין". למד תצריב בהדרכת האמן היהודי הרמן שטרוק וקרמיקה בשנות ה-20. הוא הקים סטודיו ב"ברלינר אקדמי". הוא עלה לישראל בשנת 1935 עם משפחתו והקים את מחלקת הקרמיקה ב"נעמן", בקיבוץ כפר מסריק. הוא לימד עיצוב בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, חיפה, הקים מחלקה לקרמיקה בבית ספר בחיפה ולימד מודלים ותבניות גבס לתלמידי ארכיטקטורה.

ב-1934 יצר את פסלו "ציפייה לציון" בגרמניה. תחילה הוצג הפסל במוזיאון היהודי בברלין. עם עלייתו של הפסל לארץ ישראל הוצג הפסל במוזיאון העירוני של תל אביב וזכה להערכה ולפרסום. בשנת 1939 נשלח לתצוגה בביתן הארצישראלי ב. בגלל מלחמת העולם השנייה נסגרה התערוכה והפסל נעלם. לאחר כעשר שנים נמצא הפסל במחסן נטוש של קרן היסוד בניו יורק. בשנת 1954 הפסל נרכש על ידי עיריית חיפה והוחזר לישראל. בשנת 1955 הוצב בגן האם בחיפה.

בדצמבר 1935 הציג תערוכה בגלריה סטימצקי בירושלים ביחד עם גרטה וולף קרקואר.

עיזבונו של האמן מנוהל על ידי מכון ליאו בק, ניו יורק.

## חיים אישיים
מאיר-מיכאל נישא לאליס (עליזה) ולזוג נולדו שתי בנות, סוזנה (נולדה ב-1923) וסבינה (1925–2006). ביחד עם אשתו הקימו את "פנסיון עליזה" ברחוב תל מנה 40 בשכונת אחוזה בחיפה. בשנת 1946 עבר עם משפחתו לקריית טבעון. בשנות ה-50 היגרו בנותיו ללונדון. בשנת 1963 נפטרה אשתו והוא הצטרף אל בנותיו ובשנת 1976 נפטר בלונדון.

## יצירותיו
* **זיקנה** - אגרטל עשוי בבניית יד מחומר קרמי. האגרטל עבר עיבוד ידני שהקטין את נפחו ונתן לו מראה של דמות שפופה. חלקו הפנימי מזוגג בזיגוג בהיר מבריק. בצידו החיצוני זיגוג אפור כהה מתכתי משחק ומבריק, 1955.
* **חייל** - ליתוגרפיה בשחור, על נייר רך וצהבהב עשוי במכונה. הדפס מקורי, 1915.
* **[[לודוויג ואן בטהובן]]** - תחריט, 32.4 ס"מ 22.9 ס"מ (לפני 1923)
* **[[פרוטומה]] עצמית** - גבס, חתימה חרוטה ותאריך "MMW 1916" בבסיס, כנראה דיוקן עצמי. גובה כ-62 ס"מ. 1916.
* **פרוטומה של מקס ורבה**,  פסל ברונזה 37.5 ס"מ (ללא בסיס) (1920 בקירוב)
* **אייל** - פסלון נמצא במוזיאון ההיסטוריה של בילפילד, גרמניה
* **רובינזון קרוזו** - פסל ברונזה, ניצב על בסיס שיש, גובה: 12.5 ס"מ, חתום.

## קישורים חיצוניים

* Wolfgang Ludwig Meyer-Michael (1890 - 1976), באתר geni 
* מאיר מיכאל וולפגאנג, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
* חיפה ביטאון העמותה לתולדות חיפה, גיליון 14, עמוד 35, דצמבר 2016
* גדעון עפרת, ביתני ארץ-ישראל בתערוכות הבינלאומיות 1939-1936, 17 באוגוסט 2020

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לממלכה המאוחדת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976
מרוץ המכוניות בשבת באשקלון

**פרשת מרוץ המכוניות באשקלון** (נובמבר 1970) הייתה אירוע ציבורי ופוליטי סוער בישראל, שעסק בניסיון הראשון לקיים מרוץ מכוניות בינלאומי ("גרנד פרי") בעיר אשקלון. האירוע נחרט בזיכרון הציבורי בשל המאבק הדתי העיקש שמנע את קיומו בשבת, ובמיוחד בשל הלוחמה הפסיכולוגית ואיומי החבלה שליוו אותו.

## רקע
בנובמבר 1970, יזמה חברת "אירא" הגרמנית, בראשות וולפגנג דימר, מרוץ מכוניות בינלאומי באשקלון. המרוץ נועד למשוך תיירים ולמתג את ישראל כמדינה מודרנית ותיירותית. האירוע תוכנן להתקיים בימים שישי ושבת, 20–21 בנובמבר 1970. ראש עיריית אשקלון דאז, רחביה אדיבי, תמך ביוזמה כחלק מתוכנית לפיתוח העיר.

## המאבק על השבת ואיום המסמרים
לקראת המרוץ, התעוררה התנגדות עזה מצד המפלגות החרדיות והדתיות, שראו בקיום האירוע בשבת חילול שבת המוני בפרהסיה. ח"כ מנחם פרוש מאגודת ישראל הוביל את הקו הפוליטי התקיף והזהיר מפני חילול שבת המוני, כשהוא מאיים במשבר קואליציוני.

במקביל למאבק הפוליטי, התנהלה פעילות שטח נמרצת ולוחמה פסיכולוגית, שדמות המפתח בה היה הפעיל החרדי הרב שלמה שטנצל, יו"ר ארגון "משמרת השבת". שטנצל נקט בטקטיקה של הפחדה ותחבולה: הוא התקשר באופן אנונימי למערכות העיתונים ולתחנת הרדיו "קול ישראל", והשמיע איום כי "קבוצות דתיות יפזרו **מסמרים ושמן** על מסלול המרוצים" אם ההזנקה תתבצע בשבת.

האיום הטלפוני עשה את שלו: החשש המוחשי מפני התהפכות מכוניות ופגיעה בחיי הנהגים הזרים והישראלים זרע בהלה בקרב המארגנים והמשטרה, שנאלצה לבצע סריקות דקדקניות לאורך המסלול.

## הדחייה והכישלון
תחת הלחץ הכבד של האיומים, ובתיווכם של ראש עיריית נתניה לשעבר עובד בן עמי והאמרגן גיורא גודיק, נכנעו המארגנים ברגע האחרון. ביום שישי בצהריים הושג הסכם לפיו המרוץ יידחה ליום ראשון (יום חול), והמארגנים יפוצו כספית על הפסדי הכרטיסים של יום השבת.

דחיית המרוץ ליום ראשון יצרה כאוס ארגוני. הקהל הרב שהגיע לאזור, יחד עם חוסר הסדר שנוצר עקב השינויים בלוח הזמנים, הובילו לפריצת גדרות ולכניסת צופים למסלול. המשטרה התקשתה להשתלט על ההמון, נהגים זרים סירבו לזנק מחשש לבטיחותם, והאירוע הסתיים בכישלון ספורטיבי וארגוני צורב, שכונה בעיתונות "פרשה מכוערת".

## השלכות
האירוע נחשב לאבן דרך ביחסי דת ומדינה בישראל, והדגים את כוחם של איומים ופעולות מחאה מתוחכמות בשיבוש אירועי תרבות וספורט מתוכננים. הכישלון באשקלון 1970, יחד עם הזיכרון של "איום המסמרים", הטיל צל כבד על ענף הספורט המוטורי בישראל ועיכב את התפתחותו למשך שנים רבות.

## לקריאה נוספת
* ארכיון עיתון "הארץ", 22-23 בנובמבר 1970.
* פרוטוקולים של הכנסת בנושא חילול שבת באשקלון, נובמבר 1970.

## הערות שוליים

קטגוריה:אשקלון: היסטוריה
קטגוריה:ישראל: ספורט מוטורי
קטגוריה:1970 בישראל
קטגוריה:ישראל: יחסי דת ומדינה
קטגוריה:שבת
קטגוריה:יהדות חרדית בישראל
קטגוריה:מהומות בישראל
קטגוריה:מחלוקות ופולמוסים ביהדות
הפסקת האש בת שתים עשרה השנים

[ציור מאת הצייר הפמלי [אברהם יאנסנס שנועד לסמל את הרווחה שנוצרה הודות להפסקת האש בת שתים עשרה השנים|ממוזער|שמאל|250px]]
**הפסקת האש בת שתים עשרה השנים** הייתה הפסקת אש שנתקיימה במהלך המרד ההולנדי בין ספרד ההבסבורגית לבין הרפובליקה ההולנדית.

## הפסקת האש
ההסכם שהוביל לתחילתה של הפסקת האש נחתם באנטוורפן ב-9 באפריל 1609. היא החזיקה מעמד עד 9 באפריל 1621. במהלך אותה התקופה החלו מדינות שונות באירופה, לרבות ממלכת צרפת, להתייחס להולנד כמדינה ריבונית. הספרדים ראו בהפסקת אש מצב זמני גרידא שנועד לטפל בבעיותיהם הפנימיות. ספרד לא הכירה בעצמאותה של הולנד עד לחתימתו של שלום וסטפאליה ב-1648. הפסקת האש איפשרה לפליפה השלישי, מלך ספרד, לרכז את מאמציו המדיניים במקומות אחרים, בעוד אלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה ואיזבלה, נסיכת ספרד, השתמשו בה כדי לחזק את שלטונו של בית הבסבורג ולהחיל את הקונטרה-רפורמציה בארצות השפלה הדרומיות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:המשטר הישן (צרפת): הסכמי שלום
קטגוריה:הרפובליקה ההולנדית: אמנות והסכמים