באפלו ביל (שתיקת הכבשים)

**ג'יימ גאמב** (באנגלית: **Jame Gumb**), המכונה "**באפלו ביל**" (באנגלית: **Buffalo Bill**), הוא דמות בדיונית והאנטגוניסט הראשי ברומן "שתיקת הכבשים" מאת תומאס האריס משנת 1988, וכן בעיבודו הקולנועי משנת 1991, שבו מגלם אותו טד לוין. בסרט וברומן, גאמב הוא רוצח סדרתי שחוטף, כולא ומפשיט נשים מעורן במטרה ליצור "חליפה" שתאפשר לו להגשים את תשוקתו להפוך לאישה. בסדרת הטלוויזיה "קלריס", מגלם אותו השחקן סיימון נורת'ווד.

## ביוגרפיה בדיונית
### רקע
ג'יימ גאמב נולד בקליפורניה בשנת 1948 או 1949. לפי הרומן, האיות החריג של שמו נובע משגיאת רישום בתעודת הלידה שלו, שמעולם לא תוקנה. אמו הייתה שחקנית כושלת שנפלה לאלכוהוליזם לאחר שקריירת המשחק שלה לא המריאה, וכאשר גאמב היה בן שנתיים, הוא נשלח למשפחת אומנה. בהמשך חי בגאמב במספר בתים אומנים עד גיל 10, אז אומץ על ידי סבו וסבתו – שהפכו לשתי קורבנותיו הראשונים כאשר הרג אותם בגיל 12 באופן אימפולסיבי. לאחר מכן אושפז במוסד הפסיכיאטרי "השיקום התעסוקתי טולארה", שם למד לתפור. בשלב מאוחר יותר, ניהל גאמב מערכת יחסים עם בנג'מין רספייל, ולאחר שרספייל עזב אותו לטובת מאהב חדש בשם קלאוס, גאמב רצח את קלאוס והפשיט את עורו.

בסרט, רקע זה מושמט, אך נרמז כי לגאמב הייתה ילדות טראומטית. ד"ר חניבעל לקטר מסכם את עברו כך: "בילי שלנו לא נולד פושע, קלריס. הוא נוצר מתוך שנים של התעללות שיטתית."

הן ברומן והן בסרט מוצג גאמב כאדם השונא את זהותו העצמית, אך מספר דמויות מציינות כי הוא אינו טרנסג'נדר. ברומן מובאות דוגמאות רבות לכך שגאמב אינו תואם את הפרופיל הפסיכולוגי של אדם טרנסג'נדר אמיתי. הוא שואף להפוך לאישה – או לפחות מאמין שכך – אך נכשל שוב ושוב בניסיונותיו להתקבל לניתוח להתאמה מגדרית. הוא רוצח נשים כדי להסיר את עורן ולתפור לעצמו "חליפת אישה", ובכך להשלים את "הטרנספורמציה". הוא מתייחס אל קורבנותיו כחפצים ולא כבני אדם, ולעיתים קרובות מכנה אותן "זה". משפטו המפורסם מהסרט –  – מבטא את חוסר האנושיות שהוא מייחס להן. שתי הישויות היחידות שהוא מפגין כלפיהן חיבה אמיתית הן כלבתו, "פרשס", ועשים מסוג "רפרף גולגולת המת" שהוא מגדל באובססיביות.
### שיטת פעולה
שיטת הפעולה של גאמב מתבססת על הצגת עצמו כפצוע או חסר אונים מול נשים זרות, ובקשת עזרה מהן. ברגע שהן ניגשות לעזור לו, הוא מכה אותן במפתיע וחוטף אותן. לאחר מכן, הוא כולא את הקורבן בבאר תת-קרקעית בביתו, שם היא מוחזקת ללא אוכל במשך ימים – עד שעורה מתרכך וניתן להסרה בקלות יחסית. בשני המקרים הראשונים, הוא לקח את הקורבן לקומה העליונה, ליפף חבל סביב צווארה, ודחף אותה במדרגות, וכך חנק אותה למוות. לאחר מכן הוא הסיר חלקים מעורה (חלק שונה בכל קורבן) וזרק את גופתה לנהר מרוחק, במטרה להעלים ראיות.

שיטה זו היא שגרמה ליחידת הרצח של ה־FBI לכנות אותו בשם "באפלו ביל" – רפרנס למופעי המערב הפרוע של באפלו ביל, שנטען כי היו כוללים קרקוף גולגולותיהם של לוחמים אינדיאנים. שוטר אחד התבדח כי הכינוי נובע מכך שהוא "גודע את דבשתן". גאמב גם משאיר גולם של עש "רפרף גולגולת המת" בגרונה של כל קורבן, מתוך התפעלות מתהליך ההשתנות של החרק – תהליך שהוא עצמו מבקש לעבור דרך הפיכתו לאישה. במקרה של הקורבן הראשונה, פרדריקה בימל, הוא כרך את גופתה בעומס משקל כך שתתגלה רק שלישית. במקרה של הקורבן הרביעית, הוא ירה בה במקום לחנוק אותה.
### שתיקת הכבשים
בפתיחת הרומן, גאמב כבר רצח חמש נשים. מנהל יחידת מדעי ההתנהגות של ה-FBI, ג'ק קרופורד, שולח את קלריס סטארלינג, סוכנת מתלמדת מבריקה, לראיין את הרוצח הסדרתי הכלוא ד"ר חניבעל לקטר, במטרה לקבל מידע שיסייע בלכידת הרוצח. לקטר, שהכיר את גאמב ממפגשו עם רספייל, מציע לספק פרופיל פסיכולוגי של הרוצח בתמורה להעברה למוסד פדרלי – אך למעשה מספק רמזים מוצפנים שמובילים את סטארלינג לגלות את זהותו בכוחות עצמה.

סטארלינג מגלה שהרוצח הכיר את קורבנו הראשון, פרדריקה בימל, ונוסעת לעיירת הולדתה בלוודיר, אוהיו. באותו זמן, קרופורד והכוחות המיוחדים כבר חושפים את זהותו האמיתית של הרוצח, אך מגיעים לכתובת עסקית בלבד. במקביל, סטארלינג מגיעה לבית מעסיקתה לשעבר של בימל, גברת ליפמן, ומגלה כי גאמב – המתחזה ל"ג'ק גורדון" – מתגורר שם לאחר שרצח את בעלת הבית.

כאשר סטארלינג מבחינה בעש מעופף, היא מבינה שמצאה את הרוצח, ומורה לו להיכנע. גאמב נמלט למרתף, מכבה את האורות ועוקב אחריה עם אקדח ומשקפי ראיית לילה. רגע לפני שהוא יורה בה, היא שומעת אותו מאחור, מסתובבת, ויורה בו למוות. ברומן, דבריו האחרונים לסטארלינג הם: "איך זה מרגיש להיות כל כך יפה?" – לפני שהוא נחנק למוות מדמו.

## מקורות השראה
תומאס האריס ביסס מספר אלמנטים משיטת הפעולה של גאמב על שלושה רוצחים סדרתיים אמיתיים:
* אד גין – שיצר מזכרות וגביעים מעצמות ועור של גופות שחפר מקברים, וכן משתי נשים שרצח. גין גם יצר "חליפת עור" נשית ומסכות עשויות עור.
* טד בנדי – שנהג להעמיד פני פצוע (באמצעות קביים או גבס) במטרה לגרום לקורבנותיו להציע לו עזרה, ואז היה תוקף והורג אותן.
* גארי מ. היידניק – שחטף, אנס ועינה שש נשים תוך שהחזיק אותן בשבי בבור תת-קרקעי; שתיים מהן מצאו את מותן שם.

## ניתוח וביקורת
עיבוד הקולנועי של "שתיקת הכבשים" עורר ביקורת מצד עיתונאים מהקהילה הלהט"בית, בשל אופן הצגת דמותו של גאמב.

מרג'ורי גרבר, מחברת הספר "Vested Interests: Cross-Dressing and Cultural Anxiety", טענה כי אף על פי שהרומן והסרט מדגישים שגאמב אינו טרנסג'נדר, הם עדיין יוצרים הקשרים שליליים סביב זהות מגדרית טרנסית. לדבריה, "הספר של האריס מבטא חרדה תרבותית באמצעות ברוקיות דרמטית של העלילה" ומכנה אותו "משל על דיספוריה מגדרית שיצאה מכלל שליטה".
ברברה קריד, בספרה "Screening the Male: Exploring Masculinities in the Hollywood Cinema", כתבה כי גאמב שואף להפוך לאישה "כנראה משום שהוא רואה בנשיות מצב רצוי יותר, אולי אף נעלה יותר". עבורו, דמות האישה היא "טוטם" – לא רק שהוא רוצה ללבוש את עורן של נשים, אלא גם להפוך לאחת מהן. הוא לובש בגדי נשים ודוחק את איבר מינו בין רגליו כדי להיראות נשי. קריד טענה כי כדי להיוולד מחדש כאישה, באפלו ביל עוטה את עור האישה לא רק כדי לעבור טרנספורמציה פיזית, אלא גם כדי לאמץ את "כוח השינוי" הקשור ליכולתה של אישה ללדת.

ג'ק הלברסטם, מחבר הספר "Skin Shows: Gothic Horror and the Technology of Monsters", כתב כי מקור האלימות הקיצונית של גאמב כלפי נשים אינו טמון בבלבול מגדרי או בנטייה מינית, אלא בהנחה ההומניסטית לפיה המין, המגדר והנטייה המינית צריכים כולם להתאים ל"נורמה מיתית" של גבריות הטרוסקסואלית לבנה. לדבריו, גאמב מסמל חוסר נחת מהעור שהוא לובש – תרתי משמע. הוא גם שילוב של ויקטור פרנקנשטיין והיצור שיצר – יוצר שמרכיב חלקי גוף ומנסה לבצע ניסויים על עצמו. לטענתו, גאמב אינו רואה במגדר תכונה פנימית מולדת, אלא כסממן חיצוני, תוצר של הופעה בלבד – "ייצוג על פני השטח". גאמב מערער על רעיון "הפנימיות של המגדר" כשהוא לוקח עור ומעצב אותו כתלבושת.

הבמאית לילי וצ'אוסקי, שבמרץ 2016 יצאה מהארון כטרנסג'נדרית, ציינה בריאיון ל-Windy City Times את "שתיקת הכבשים" כדוגמה בולטת ל"דמוניזציה והשמצה" של קהילת הטרנס'נדרים במדיה, דרך דמותו של באפלו ביל. לדבריה, הדמות שימשה בסיס לפרסומות תקשורתיות נגד טרנסג'נדרים המציגות אותם כטורפים מיניים הפועלים נגד נשים במרחבים ציבוריים.

דמותו של גאמב והטענה כי הוא "אינו באמת טרנסג'נדר" זכו לביקורת כטרנספוביות. מבקרים רואים בה אחת הדוגמאות הבולטות והמזיקות ביותר לטרנסמיזוגיניה בתרבות הפופולרית, אשר לטענתם "מעודדת זלזול בזהותם העצמית של אנשים טרנסיים".

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות להט"ביות בטלוויזיה
קטגוריה:דמויות ספרותיות
קטגוריה:דמויות להט"ביות בקולנוע
קטגוריה:רוצחים סדרתיים בדיוניים