open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חיים כהן-מגורי

**חיים כהן-מגורי** (1 באפריל 1913 – 10 ביוני 2000) היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל.

## ביוגרפיה
כהן-מגורי נולד בצנעא, תימן ועלה לישראל לבדו ב-1921. תחילה התיישב בזכרון יעקב ולאחר עליית הוריו בתל אביב, בה למד בבית ספר "בלפור". בשנת 1927 הצטרף לתנועת הנוער בית"ר. בשנת 1934 קבע את מקום מושבו בנתניה ונמנה בין מייסדי כפר רמת טיומקין. כעבור שנה הצטרף לשורות האצ"ל, לצד פעילותו כנציגם של יוצאי תימן בפני מוסדות מושבת נתניה, תחילה באופן בלתי רשמי ולאחר מכן כנציגם במועצת המושבה.

כהן-מגורי היה חבר תנועת החרות מימיה הראשונים לאחר קום המדינה. הוא כיהן בה כחבר מרכז וחבר הנהלת התנועה ובשנת 1949 נבחר ל. כהונתו נמשכה במשך שש כנסות רצופות, למעט הכנסת השנייה, אליה נכנס רק בשנת 1953 כמחליפו של אריה בן-אליעזר.

בשנת 1969 פרש כהן-מגורי מהכנסת. הוא נבחר למועצה הדתית בנתניה ופעל במסגרתה. לאחר מות בנו וכלתו בתאונת דרכים הוא הקדיש חלק ניכר מפעילותו למען ילדים והקים בנתיבות מוסד לילדים קשיי למידה על שם אמנון וחנה כהן-מגורי (המוכר בראשי התיבות של שמם - אחכ"מ). מספר שנים עמד בראש מוסד זה.

כהן-מגורי הוכתר בתואר יקיר נתניה לשנת 1976.

נפטר ב-10 ביוני 2000 והובא למנוחות בבית העלמין הישן של נתניה. השחקן והבמאי גיא עמיר הוא נכדו.

## מפרסומיו
***הגיגים** (1995)

## קישורים חיצוניים

* 
* קורות חייו באתר המורשת של עיריית נתניה

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חירות
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:בוגרי בית הספר בלפור (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי בית"ר
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:יקירי נתניה
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:אישים הקבורים בנתניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
לפקדה

**לֶפְקָדָה** (ביוונית מודרנית: Λευκάδα, ביוונית עתיקה: Λευκάς, לֶאוּקָס, באיטלקית: Santa Maura) הוא אי יווני בים היוני, במערבה של יוון. בעבר היה זה חצי-אי, שחובר ליבשת באמצעות שרטון-יבשה של עשרות מטרים בודדות, אך זה נחפר במאה ה-8 לפנה"ס על ידי אנשי קורינתוס, על מנת לאפשר תנועת אניות. כיום האי מחובר ליבשת על ידי כביש (causeway) וגשר צף. שטחו כ-356 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 22,879 איש.

לפקדה הוא גם שמה של בירת האי, הנמצאת בחלקו הצפוני, מרחק 20 דקות נסיעה לערך מנמל התעופה אַקְטִיוֹן. היחידה האזורית של לפקדה שהיא הקטנה ביחידות האזוריות של יוון, הן בשטחה הן בגודל אוכלוסייתה, כוללת את האי לפקדה ואת האיים הקטנים הסמוכים לו: מגאניסי, קלאמוס, קסטוס, מדורי, סקורפיוס וספרטי.

במרץ 2008 נחשפה במהלך שיפוץ שגרתי בכביש באי מערכת קברים עתיקה שעוררה מחדש את הוויכוח אודות מקום מושבו של אודיסאוס.

## גלריה
מרכז|ממוזער|750px|חוף פורטו קטסיקי בלפקדה

## לקריאה נוספת
* ברכה ריבלין, "לפקדה", בתוך: הנ"ל (עורכת), **[[פנקס הקהילות]]: (10) יוון**, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 169.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* כל מה שצריך לדעת על האי לפקדה - אתר לפקדה הישראלי
* לפקדה - היעד החם של הישראלים לקיץ 2024, אתר למטייל
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:האיים היוניים
אהוד גרא

**אהוד גרא** (נולד ב-6 בדצמבר 1945) הוא עורך דין ומומחה למכרזים. כיהן כמנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון (1985–1988), סמנכ"ל משרד התחבורה (1970–1977) ומנכ"ל מבצע עצמאות (Indpendance Operation) בתל אביב ובניו יורק.

## קורות חיים

גרא נולד בישראל, בנם של יגאל גרא (בנו של גרו גרא) ועליזה (בתו של יצחק כץ). למד בבית הספר הריאלי בחיפה ובתיכון חדש בתל אביב. בשנת 1969 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, לאחריהם הוסמך לתואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב. בתקופת לימודיו בירושלים שימש עוזר הוראה לפרופסורים יצחק אנגלרד ואהרן ברק.

גרא עבד כמשפטן ברשות החברות הממשלתיות בנושאי הפרטה ובקידום חקיקת חוק החברות הממשלתיות. תקופה קצרה הורה בפקולטה למשפטים בנושאי דיני חברות ממשלתיות וחיבר את הספר "החברה הממשלתית: כללי ושיקולי פעולתה". בין השנים 1970–1977 עבד במשרד התחבורה, מהן גם בתפקיד סמנכ"ל המשרד, ועבד תחת השרים שמעון פרס וגד יעקבי, שעל ידו מונה מאוחר יותר למנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון (1985–1988). שימש בשירות המדינה בתפקידים נוספים במסגרת עבודתו והיה יועץ משפטי לעיריית נצרת עילית, מפעל הפיס, מוזיאון תל אביב לאמנות, ש.ל.ה. שירותי רפואה בע"מ, חב' פארק אריאל שרון בע"מ, וכן לרשויות מקומיות ולחברות עירוניות.

נכון ל-2008 משמש גרא כיועץ ליפעת מכרזים ולקוחותיה ומפרסם רשימות בתחום המכרזים, מכהן כסגן יו"ר הוועדה לענייני מכרזים של לשכת עורכי הדין, ומייצג עורכי מכרזים ותאגידים במכרזים ציבוריים, עתירות ומשפט מנהלי. פעילותו הציבורית נמשכת כדירקטור בחברה לפיתוח יפו העתיקה בע"מ, חברת אנליסט לניהול הנפקות בע"מ, בנק הספנות, ובעדי קרן פנסיה בע"מ. גרא שימש יושב ראש ועדת החוקה של מפלגת מרצ-יחד ומונה לחבר הוועדה למינוי דירקטורים של עיריית תל אביב-יפו. בתקופת כהונתו של גד יעקבי כיו"ר רשות הנמלים והרכבות המשיך לייעץ לו.

בשנת 2008 פרסם גרא את הספר "החברה העירונית: ייסוד, התנהלות ומכרזים". במשותף עם גד יעקבי הוציא לאור את "החופש לבחור" בנושא שינוי שיטת הבחירות בישראל.

## חיים אישיים
גרא נשוי לאילת, עובדת סוציאלית קלינית, ואב לשניים. בנו יוני הוא יוצר ובמאי טלוויזיה.

קטגוריה:מנכ"לי משרד הכלכלה והתכנון
קטגוריה:פקידים במשרדי ממשלת ישראל
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:יועצים משפטיים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי משרד האוצר
קטגוריה:משפחת קרישבסקי
קטגוריה:משפחת גרא
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
כריסטופר קין

**כריסטופר קין** (באנגלית: **Christopher Keene**; 21 בדצמבר 1946 – 8 באוקטובר 1995) היה מנצח אמריקאי.

## חייו
קין נולד בברקלי, קליפורניה ולמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. כמי שעמד בקשר עם פסטיבל ספולטו משנת 1968 (וכיהן כמנהל המוזיקלי שלו בשנים 1972 עד 1976), היה שותף לייסוד "פסטיבל ספולטו ארצות הברית", שם כיהן כמנהל מוזיקלי מ-1977 עד 1980. משנת 1969 עד 1971 היה המנהל המוזיקלי של "להקת הבלט האמריקאי" של **אליוט פלד**.

בשנת 1969 הצטרף קין לסגל האופרה של ניו יורק וכעבור שנה ניצח שם לראשונה על "דון רודריגו" של חינסטרה. בשנים הבאות ניצח בבית אופרה זה על מספר רב של אופרות, ביניהן הצגת הבכורה העולמית של "האיש החשוב ביותר" של מנוטי (עם הארי תייארד, 1971), וכן לה טרוויאטה, נישואי פיגארו (עם מיכאל דוולין בתפקיד פיגארו), "פרשת מאקרופולוס", "סוזאנה", "טוסקה" (עם מאריסה גלוואני), "ביאטריקס צ'נצ'י", "פאוסט", חליל הקסם (עם סיביל יאנג בתפקיד מלכת הלילה), "הכתרת פופיאה", "אריאדנה בנאקסוס", "מדיאה" (בגרסה האיטלקית), "הפוריטנים" (עם בוורלי סילס, "סלומה", "רומיאו ויוליה כפריים", "הנערה מן המערב", "אנדראה שנייה", "אהבה לשלושה תפוזים", "טבעת החנק" (עם פיליס טרייגל בתפקיד מיס ג'סל), "משה ואהרון" של שנברג ו"החיילים" של צימרמן.

קין ניצח גם במטרופוליטן אופרה במשך עונה אחת, על צמד האופרות אבירות כפרית וליצנים בערב אחד (עם טרזה סטראטאס בתפקיד נדה) בשנת 1971. מ-1974 עד 1989 היה מנהל מוזיקלי של פסטיבל ארטפארק בבאפאלו, ומ-1975 עד 1985 כיהן באותו תפקיד בתזמורת הסימפונית של סירקיוז. קין ייסד את הפילהרמונית של לונג איילנד ב-1979 וניהל אותה עד 1990. ב-1976 ניצח על הצגת הבכורה העולמית של "הבובה של בילבי" מאת קרלייל פלויד, בגראנד אופרה של יוסטון.

באופרה של ניו יורק מינתה אותו סילס למנהל מוזיקלי משנת 1982 עד 1986 והוא החליף אותה כמנהל כללי ב-1989, משרה בה החזיק עד מותו. קין אושפז לטיפול באלכוהוליזם במרכז בטי פורד ומת מלימפומה כתוצאה מאיידס בבית חולים בניו יורק בגיל ארבעים ושמונה. הופעתו האחרונה, באופרה של ניו יורק, הייתה במאטיס הצייר של הינדמית.

קין ניצח על "הקונסול" של מנוטי ב-1977 ועל "ונסה" של בארבר ב-1979 בשידורי הטלוויזיה הציבורית מפסטיבל ספוליטו האמריקאי ועל הפקות של מאדאם באטרפליי (1980) וכרמן (1984) באופרה של ניו יורק ששודרו בטלוויזיה. רשימת הקלטותיו של קין כוללת את ההקלטה הראשונה של "סאטייגראהה" מאת פיליפ גלאס (ל-CBS/סוני, 1984) ואת פסקול הסרט "מצבים משתנים" של קן ראסל שהלחין ג'ון קוריליאנו (RCA 1980).

## לקריאה נוספת

*James R. Ostreich "Christopher Keene Is Dead; Head of City Opera Was 48", *The New York Times*, October 9, 1995.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1995
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מאיידס
יוסף שופמן

**יוסף שופמן** (12 ביוני 1903 – 10 בספטמבר 1978) היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל ושגריר ישראל בוונצואלה.

## ביוגרפיה
שופמן נולד ב-1903 בעיר ורשה שבפולין. למד בחדר מתוקן, בגימנסיה הרוסית ובגימנסיית "חינוך" בוורשה. בצעירותו עבד בבית חרושת לתמרוקים שבבעלות משפחתו ובנעוריו הצטרף לתנועת "השומר הצעיר". לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת ורשה והוסמך כעורך דין. משנת 1923 היה פעיל בהסתדרות הסטודנטים הציונית "ירדניה". בשנים 1925–1926 שימש מנהל לשכת העיתונות בפולין של קרן קיימת לישראל, לאחר מכן יצא לצרפת ושימש בין 1926–1927 ככתב שטח עבור העיתון היהודי בשפה הפולנית "נאש פשגלונד" (*Nasz Przegląd*).

בשובו לפולין הצטרף שופמן לשורות התנועה הרוויזיוניסטית, ובשנת 1930 נבחר לחבר מרכז התנועה. בשנת 1937 נבחר לכהן כיושב ראש ההסתדרות הציונית החדשה בפולין, ובשנת 1940 עלה לארץ ישראל, בה הוא ניהל את המפעל הראשון לתמרוקים, מפעל "עדיף", שאותו ניהל עם גיסו (בעלה של אחותו), ד"ר שמואל אריאל (זילברדיק).
שופמן שימש גם כמנהל חברת "אוריאלי" ועמד בראש הנהלת האוצר העממי. בשנת 1946 נבחר ליושב ראש ההסתדרות הציונית החדשה בארץ ישראל והיה מראשי הצה"ר בארץ ישראל. ביוני 1946 נעצר שופמן על ידי שלטונות המנדט הבריטי. בשנת 1947 יצא בשליחות התנועה לדרום אפריקה.

בשנים 1955–1969 כיהן שופמן כחבר הכנסת, החל בכנסת השלישית ועד לתום הכנסת השישית. בשנים 1964–1966 כיהן במקביל גם כיושב ראש הנהלת תנועת החרות. לאחר תום כהונתו בכנסת, מונה שופמן לכהן כשגריר ישראל בוונצואלה, תפקיד בו שימש בשנים 1971–1974.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  (נקרולוג)
* 

קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חירות
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:שגרירי ישראל בוונצואלה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1978
נחום לוין

**נחום** (**ניומה**) **לוין** (8 ביוני 1905 – 8 ביוני 1967) היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל.

## חייו
לוין נולד ברוסיה, בה למד בגימנסיה מקומית והיה חבר מרכז הסתדרות ”החבר”. לאחר מאסרו על ידי השלטונות הסובייטיים, עלה בשנת 1924 לארץ ישראל. הוא למד הנדסת בניין בטכניון והיה יו"ר אגודת הסטודנטים של המוסד. בשנים 1924–1931 שימש מפקד פלוגה בארגון ההגנה ובמקביל החלה פעילותו במסגרת התנועה הרוויזיוניסטית.

בשנת 1931 עבר לוין לשמש מפקד בארגון ב' (ההגנה הלאומית), בו פעל עד 1937. הוא היה קצין הקומיסריון של בית"ר ארץ ישראל וסגנו של הקומיסריון בארגון ב'. חבר ההנהלה הלאומית של ברית חרות-הצה"ר ומאוחר יותר של תנועת החרות.

בשנים 1955–1965 כיהן לוין כחבר הכנסת מטעם התנועה. בכהונותיו, מהכנסת השלישית ועד לתום הכנסת החמישית, היה חבר ועדת הכספים.

לוין עמד בראש אגודת יצרני העץ ונבחר לחבר נשיאות התאחדות בעלי התעשייה בישראל.

היה נשוי להרצליה לבית רוזוב. אחד מבניו הוא עו"ד מיכאל-זאב (מייק) לוין, שהיה בעבר יו"ר ועד העובדים במשרד התחבורה. אשת בנו היא העיתונאית והכתבת לענייניי משפט טובה צימוקי לוין.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* נחום לוין למנוחות, על המשמר, 11 ביוני 1967.

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חירות
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:אסירי ציון בברית המועצות
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:נציבי בית"ר
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:סגל הירדן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
קטגוריה:חברי הכנסת: תעשיינים
אברהם טיאר

**אברהם אלברט ראול טיאר** (29 בינואר 1924 – 25 באפריל 2011) היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות.

## ביוגרפיה
טיאר נולד בגבס שבתוניסיה, וסיים בה את לימודיו בבית הספר התיכון הממלכתי-צרפתי. בגיל 13 הצטרף לתנועת בית"ר בעיר, נבחר בה בשנת 1942 לראש הקן המקומי ומשנת 1945 היה ממונה על התנועה בגבס וסביבתה. בשנים 1946–1947 כיהן כמזכ"ל תנועת בית"ר ויו"ר המפלגה הרוויזיוניסטית בתוניסיה. לאחר מכן העפיל לארץ ישראל על סיפון האנייה "בן הכט", אך הגיע רק באפריל 1948 לאחר שהות במחנות המעצר בקפריסין.

פעילותו התנועתית נמשכה בישראל כחבר תנועת החרות, שבה שימש משנת 1956 חבר מרכז התנועה ומשנת 1961 מזכיר סניף התנועה בחיפה. בשנים 1961–1969 כיהן טיאר כחבר הכנסת בכנסת החמישית והשישית. הוא היה חבר בוועדות הכנסת השונות, בהן הוועדה לענייני הרפורמה בחינוך. במקביל, בשנים 1963–1966 עמד בראש חטיבת הצעירים בתנועת החרות. כמו כן הוא היה בין מקימי סיעת תכלת לבן בהסתדרות העובדים הכללית ושימש ממלא מקום יו"ר הסיעה. בשנת 1967 התפלג טיאר אל סיעת המרכז החופשי בכנסת, ושימש מטעמה יו"ר הסיעה בהסתדרות ועורך ירחון התנועה, "עידן חדש". בשנת 1977 חזר לשורות תנועת החרות.

בשנת 1966 מונה לוועדה הציבורית לעניין ביטוח מפני אבטלה.

בשנים 1979–1982 היה טיאר ראש שליחי הסוכנות היהודית באירופה.

טיאר למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך לעורך דין.

נפטר ב-25 באפריל 2011, בגיל 87.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בוגרי בית"ר
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חירות
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המרכז החופשי
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:ישראלים ילידי תוניסיה
קטגוריה:גולי מחנות המעצר בקפריסין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:חברי הכנסת: משפטנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
מנחם ידיד

**מנחם ידיד** (15 בינואר 1918 - 5 במאי 2013) היה חבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד בכנסות השישית עד השמינית.
אביו הוא הרב המקובל יום טוב ידיד הלוי.

ידיד נולד בשנת 1918 בחלב שבסוריה ולמד שם בבית ספר תיכון ובישיבה. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל, הצטרף לתנועת בית"ר, בשנת 1942 היה ראש פלוגה בסניף נווה צדק ובשנת 1946 היה ראש קן ירושלים. לאחר הפילוג בתנועה היה בין פעילי האצ"ל. בשנים 1939 ו-1946 אף נעצר בגין פעילותו בארגון.

לאחר קום המדינה היה ידיד בין חבריה הראשונים של תנועת החרות, ייסד את סניף התנועה בשכונת התקווה ועמד בראשו. לצד פעילותו בחרות היה גם חבר הוועד הפועל ומזכירות ההסתדרות הלאומית ובשנים 1950–1960 עובד עיריית תל אביב. בשנת 1965 היה ראש מחלקת הנוער של עיריית תל אביב.

ידיד היה מפעילי העדה החלבית בישראל ונבחר למזכיר ועד יוצאי חלב וסוריה. שימש כחבר ועד האפוטרופסים של "כתר ארם צובא".

בשנת 1965 הוא נבחר מטעם גח"ל לכנסת השישית. כהונתו נמשכה לאורך שתי כנסות נוספות, עד 1977.

בשנת 1994 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.

בשנת 2001 פרסם את הספר "ידיד נפש" המספר על פעילותו.

בבחירות 2006 הוצב במקום ה-112 הסמלי ברשימת הליכוד לכנסת.

ידיד נפטר ב-5 במאי 2013 בגיל 95.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:פעילי תנועת החרות
קטגוריה:פעילי הסתדרות העובדים הלאומית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1994
קטגוריה:שכונת התקווה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
שבתאי שיכמן

**שבתאי שיכמן** (10 בספטמבר 1915 – 9 בינואר 1987) היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל.

## חייו
שיכמן נולד בקולקי שבפלך ווהלין בשנת 1915. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לעיר קובל שבווהלין, שם סיים את לימודיו ב"תרבות"- הגימנסיה העברית בקובל. בנעוריו היה פעיל בתנועת בית"ר, והיה מפקד קן התנועה בקובל, חבר מפקדת התנועה בווהלין ומפקד פלוגת הכשרה של התנועה. בקובל נבחר לסגן יו"ר המפלגה הרוויזיוניסטית.

בשנת 1935 עלה שיכמן לארץ ישראל, ועד 1941 שימש בתפקיד מזכיר "העובד הלאומי". בשנת 1949 נמנה עם מייסדי חברת השיכון "סלע" ועמד בראשה כמנהל כללי. פעילותו בתנועה נמשכה במסגרת תנועת החרות, שמטעמה נבחר בשנת 1959 לכהן כחבר הכנסת בכנסת הרביעית. כהונתו נמשכה לאורך הכנסת החמישית, ולאורך שנות כהונתו הוא היה חבר ועדת הכספים.

על שמו רחוב בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חירות
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
רובע

**רובע** (רבים: **רְבעים**) הוא יחידה מנהלית מקובלת במספר מדינות או ערים גדולות. המונח "רובע" מתאר מחוז בשליטה-עצמאית אף על פי שלמעשה המונח משמש לתיאור דברים שונים.

במקור, שימשה המילה 'רובע' מלשון רבע, כשנהגו לחלק את העיר לארבעה מחוזות מנהליים, כיום נעשה שימוש במונח גם כאשר ישנם יותר מארבעה חלקים.

## שכיחות
בימי הביניים, רבעים היו יישובים שלהם ניתנה רשות שלטון עצמאית. רבעים היו נפוצים במיוחד באנגליה, בגרמניה ובסקוטלנד. באנגליה של ימי הביניים, רבעים היו זכאים להציע מועמדים לפרלמנט.

פעמים רבות, רובע הוא עיר אחת עם ממשל מקומי משלה. אך עם זאת, במספר ערים הרבעים הם חלוקת המשנה של העיר – כך בלונדון, ניו יורק (שם חמשת הרבעים מכונים בּוֹרוֹז) ומונטריאול, וכן פריז עם 20 רבעיה (Arrondissements) העשויים כשבלול. במקרים כאלו, לרובע בדרך כלל יהיו כוחות אוטונומיים מוגבלים, או שלא יהיו לו כלל. בזמנים שונים, ללונדון לא היה ממשל מקיף אחיד, כי אם רבעיו שימשו יחידות עיקריות של ממשל מקומי. במקומות אחרים, לדוגמה באלסקה, רובע אינו מתאר עיירה יחידה, אלא מחוז (County) שלם. באוסטרליה, רובע מתאר לעיתים עיר יחד עם האזור שמסביבה – למשל מחוז קווינסקליף.

רבעים קיימים באירלנד ובממלכה המאוחדת, במיוחד באנגליה ובצפון אירלנד. כך גם מתקיימים רבעים בפרובינציות הקנדיות קוויבק ואונטריו, במספר מדינות בארצות הברית, בישראל, ובעבר גם בניו זילנד.

בעיר העתיקה בירושלים למשל יש חלוקה קדומה לרבעים לפי האוכלוסייה שהתגוררה בהם בימי קדם וצביונה ברובע היה השליט. למשל, הרובע המוסלמי, הרובע היהודי, הרובע הנוצרי והרובע הארמני. עד היום החלוקה של הרבעים נשמרה, ובחגים של הדתות השונות ניתן להבחין בה ביתר שאת.

## מקור השם
המילה "רובע" נגזרת מהמילה "רבע". שם זה מקורו בשיטת חלוקת הערים שהייתה נהוגה באימפריה ההלניסטית שכונתה טטריאכיה במסגרתה חולקו הערים לארבעה מחוזות מנהליים. מקור המושג הוא בתסליה שנהגה לחלק את שטחה בחלוקה מנהלית לארבעה מחוזות. לאחר כיבוש המזרח על ידי אלכסנדר מוקדון והקמת האימפריות ההלניסטיות אחרי מותו, הפכה הטטררכיה לסוג חלוקה מנהלית מקובלת, אולם בניגוד למושג המקורי הטטרכיה לא היוותה בהכרח רבע משטח המדינה.

עם כיבוש המזרח על ידי רומא המשיכה הטטררכיה להתקיים, תחילה במדינות החסות של רומא שלא נשלטו ישירות על ידיה, לעיתים שליטי הטטררכיה היו כפופים לסמכות מקומית גבוהה משלהם ולעיתים הם נחשבו כשליטים עצמאיים שחייבים בדין וחשבון רק לאדוניהם הרומאים. היוקרה של התואר טטראך הייתה פחותה מזו של וסאלים אחרים של רומא שקיבלו את התואר מלך. לבסוף שולבה השיטה עם הדרך הרומית לבניית הערים באימפריה, שחולקו לארבעה רבעים על ידי שתי שדרות מצטלבות בשם "קארדו מקסימוס" ו"דקומנוס". לכן המושג "רובע" בשפות רבות, ובמיוחד בשפות לטיניות, דומה למילה "רבע". כיום השם מתייחס לחלק בעיר גם אם ישנם בה יותר מארבעה חלקים.

## ראו גם
*צ'יינהטאון
*רובע המדינה
*מלאח

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:שכונות
קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:שלטון מקומי
קטגוריה:חלוקה מנהלית לפי סוג
קטגוריה:4 (מספר)
מנצ'סטר מטרו-לינק

שמאל|ממוזער|250px|רכבת קלה המופעלת במנצ'סטר מטרו-לינק
**מנצ'סטר מטרו-לינק** (**Manchester Metrolink**) היא מערכת רכבת קלה באזור מנצ'סטר רבתי אשר החלה לפעול באפריל 1992. המערכת נמצאת בבעלות רשות התחבורה למנצ'סטר רבתי (Transport for Greater Manchester – TfGM) ומופעלת ומתוחזקת על ידי חברת RATP.

## מאפיינים
הרכבת הקלה של מנצ'סטר פעילה בשישה קווי רכבת. אורך המסילות הוא כ-76.8 קילומטר ולאורכן 76 תחנות העלאת והורדת נוסעים. בשנת 2012 השתמשו 25 מיליון נוסעים בשירותי הרכבת.

המערכת כוללת שילוב של רכבת קלה ייעודית (בה הפרדה מתנועה אחרת) וחשמלית (Tram) ברחוב (משותפת עם הולכי רגל וכלי רכב).

## מפעיל
בין השנים 2007–2011 היה הזיכיון לתפעול מערכת המטרו-לינק בידי תאגיד Stagecoach Group אשר מפעיל רכבות, רכבות קלות, אוטובוסים וספינות מעבורת בכל רחבי בריטניה. בחודש אוגוסט 2011 נמסר הזיכיון לחברת RATP (האיגוד האוטונומי של התחבורה הפריזאית), מפעילת המטרו ושל התחבורה הפנימית בפריז.

## היסטוריה
מערכת הרכבת קלה למנצ'סטר רבתי נולדה מרצון של מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי לפתח "מערכת משולבת ויעילה של תחבורה ציבורית". רשת מסילות הברזל של מנצ'סטר רבתי סבלה מחוסר חיבוריות בין צפון לדרום הרשת, עקב המיקום של שתי תחנות הרכבת המרכזיות של מנצ'סטר, פיקדילי וויקטוריה, שממוקמים בקצוות מנוגדים של מרכז העיר. פיקדילי וויקטוריה נבנו בשנות הארבעים של המאה ה-19 על ידי חברות יריבות על קרקע זולה יותר בשולי מרכז העיר, שהתפתחה למרכז העסקים הראשי של המטרופולין. כבר בשנת 1839, בזמן בניית התחנות, הוצעה לבנות מנהרת רכבת מתחת לעיר שתחבר ביניהם. אך הרעיון ננטש מטעמים כלכליים.

ב-1974 הציגה מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי טיוטת הצעה למנהרת Picc-Vick, תוואי מוצע לרכבת מתחת למרכז העיר שתהיה במרכזה של רשת רכבות חשמלית חדשה לאזור. אך מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי לא הצליחה להשיג את המימון הדרוש, והפרויקט ננטש על רקע כלכלי, והתוכניות בוטלו בשנת 1977.

בשנת 1982 הגיעה רשות התחבורה למנצ'סטר רבתי למסקנה כי מערכת רכבת קלה עילית שתחליף או תשלים את מערכת מסילות הברזל הכבדות במטרופולין היא הפתרון החסכוני ביותר לשיפור רשת התחבורה הציבורית של מנצ'סטר רבתי, שסבלה מחיבוריות גרועה ותשתיות מיושנות.

מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי אישרה את התוכנית באופן רשמי בשנת 1984 והחליטה שהמערכת תיבנה בשלבים. שלב א' נחנך ב-15 ביוני 1992 על ידי המרה של שני קווי רכבת כבדים מצפון ומדרום למרכז מנצ'סטר לרכבת קלה וחיבור ביניהם במפלס הרחוב במרכז העיר כחשמלית, כך שיפעלו כקו אחד באורך 30.9 קילומטר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: רכבות קלות
קטגוריה:מנצ'סטר
קטגוריה:אנגליה: רכבות
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: תחבורה ציבורית
נורת'רן

[ממוזער|רכבת של חברת נורת'רן ב[יורק]]
[ממוזער|רכבת של נורת'רן ב[לידס]]
**נורת'רן** (באנגלית: **Northern Rail**) הייתה חברה שהפעילה רכבות באזור צפון אנגליה בשנים 2004 עד 2016. 
החברה היא איחוד בין שתי חברות: "NedRailways" - חברת רכבות בהולנד; ו-"Serco", המפעילה רכבות באוסטרליה ורכבת קלה בלונדון וקופנהגן. 

החברה הפעילה רכבות דיזל וחשמל למרחקים ארוכים וכן רכבות פרברים. הרכבות הופעלו בכל אזור המטרופולין של הערים מנצ'סטר, ניוקאסל, מידלסברו, בלקברן, וויגן, ליברפול, בולטון, שפילד, האדרספילד, אולדהאם, לידס, בלקפול, יורק, דונקסטר, האל, סקיפטון וברנסלי. כן פעלו רכבות החברה במחוזות קאמבריה, צ'שייר, לנקשייר, מרזיסייד, יורקשייר ועוד, בצפון אנגליה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברות בריטיות
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: חברות רכבות
הפארק הלאומי דסאמבארקו דל גראנמה

**הפארק הלאומי דסאמברקו דל גראנמה** (בספרדית: **Parque Nacional Desembarco del Granma**) משתרע על פני 261.80 קמ"ר בחופה הדרום מזרחי של קובה, בתחום מחוז גראנמה. הוא הוכרז כפארק לאומי ב-1986. פירוש שמו של הפארק הוא "נחיתת הגראנמה". הוא ניתן לו משום שבשנת 1956 עגנה במקום בו הוקם מאוחר יותר היאכטה "גראנמה", שעל סיפונה 82 מורדים וגולים קובנים, ובראשם פידל קסטרו, אחיו ראול, קמילו סיינפואגוס וצ'ה גווארה. בשנת 1999 הכריז אונסק"ו על הפארק כאתר מורשת עולמית. 

נופי הפארק מאופיינים בתופעות קרסטיות. סלעי הגיר יוצרים מצוקים מעל החופים, ושוניות ומדרגות טבעיות מתחת לפני הים.

בתחומי הפארק חיים 196 מינים בעלי חיים ו-612 מינים של צמחים. עם בעלי החיים האופייניים לחופי הפארק נמנים תחש הנהרות, צב הים החום וצב הים הירוק. הצמחייה בפארק כוללת כמה מאחרוני יערות הגשם של קובה, לצד קקטוסים בני למעלה מ-400 שנה. עשרה מהצמחים הגדלים בפארק מצויים רק בו, תשעה מהם בסכנת הכחדה. על אף הקמתו של הפארק, בעלי החיים והצמחייה עדיין סובלים מציד, כריתת עצים, ורעייה שמביאה עימה מינים פולשים.

במקום המדויק בו נחתה הגראנמה, חוף לאס קולורדאס שבקצהו הצפון-מערבי של הפארק, הוקם מוזיאון (Museo Las Coloradas) הסוקר את מסעה. במוזיאון גם העתק של היאכטה בקנה מידה של 1:1 (המקורית מוצגת בהוואנה). אחד השבילים הפופולריים בפארק מוביל לאידולו דל אגואה (Ídolo del Agua), פסל עשוי נטיפים מעשה ידיהם של תושבים מקומיים בתקופה הטרום-קולומביאנית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
דסאמברקו דל גראנמה
קטגוריה:קובה: גאוגרפיה
קטגוריה:אמריקה הצפונית: פארקים לאומיים
בן-ציון קשת

**בן-ציון קשת** (5 באוגוסט 1914 – 8 באוגוסט 1984) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד.

## חייו
קשת נולד בשם בן-ציון קצנלנבוגן בריגה שבלטביה ולמד שם בבית ספר עברי. הוא נמנה בין פעילי בית"ר בריגה ובשנת 1932 מייסדי התנועה באסטוניה. לאחר עלייתו לארץ ישראל היה חבר פלוגות הגיוס של התנועה (1935–1939) וחבר נציבות התנועה (1935 - 1937).

בשנים 1939–1942 היה קשת חבר מרכז ההסתדרות הציונית הלאומית. במהלך תקופה זו הוא הצטרף לאצ"ל, היה חבר מטה הארגון (1942 - 1943) ובשנת 1944 הוגלה עם חברי ארגון נוספים לאריתריאה. קשת נותר בגלות עד 1948 ובשובו לישראל נמנה בין מייסדי תנועת החרות.

בשנים שלאחר קום המדינה היה קשת מנהל "שיקום לוחמי חופש (של"ח)" יו"ר המועצה הציבורית למען יהדות ברית המועצות ויו"ר ועדת הביקורת של משרד הבינוי והשיכון. בתנועת החרות הוא עמד בראש האגף המוניציפלי ובשנת 1969 נבחר מטעמה לכנסת השביעית. כהונתו נמשכה עד 1977 ובמהלך הכנסת השמינית הוא כיהן כסגן יושב ראש הכנסת ישראל ישעיהו-שרעבי ועמד בראש ועדת המשנה לבתי סוהר, סוהרים ושוטרים.

באוקטובר 1973 הוא הכה וסילק בכוח מדוכן הנואמים את מאיר וילנר לאחר שזה האשים את גח"ל באחריות למלחמת יום הכיפורים. ועדת הכנסת הביעה צער על התקרית ועל דבריו של וילנר.

לאחר פרישתו עמד קשת בראש מכון ז'בוטינסקי, משנת 1981 ועד פטירתו. בן-ציון הוא נכדו של הרב דוד יעקובסון.

## קישורים חיצוניים
* 
* נפטר בן-ציון קשת, מעריב, 9 באוגוסט 1984.

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:פקידים במשרדי ממשלת ישראל
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:גולי אפריקה
קטגוריה:פעילי תנועת החרות
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:פעילים ציונים בלטביה
קטגוריה:ריגה: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השמינית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
יעקב שמאי

**יעקב שמאי** (22 במאי 1940 – 4 באוקטובר 2016) היה פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד.

## ביוגרפיה
שמאי נולד בירושלים. שירת בצה"ל בשנים 1958–1961.

פעילותו הציבורית החלה כחבר הסתדרות העובדים הכללית בסיעת "תכלת לבן" של תנועת החרות. החל משנת 1982 שימש כראש סיעת הליכוד בהסתדרות ומחזיק מטעם המפלגה בתפקידים שונים, בהם: ממלא מקום יו"ר ההסתדרות (משנת 1998), ראש אגף מנהל משאבי אנוש (1998–2002) ויו"ר רשת "עמל" (2002–2008). בין השנים 1997–1999 כיהן גם כחבר דירקטוריון חברת החשמל.

בשנת 1985 נבחר לכנסת ה-11 במקומו של יצחק זיגר שנפטר. כהונתו נמשכה לאורך הכנסת ה-12 וה-13, במהלכן היה חבר בוועדת הכספים וועדת העבודה והרווחה.

יעקב שמאי נפטר בראש השנה תשע"ז, 4 באוקטובר 2016. נקבר בבית העלמין בגבעת עדה.

## חיים אישיים
שמאי היה נשוי למרים ולהם שלוש בנות. בתו, יפעת, נשואה לשר המשפטים, ח"כ יריב לוין, שמכהן אף הוא בכנסת מטעם הליכוד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:פעילי תנועת החרות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
בוליד

**בוליד** או **כדור אש** (מיוונית **βολις** - "הבזק") הוא מטאור גדול באופן יחסי למרבית המטאורים, אולם, אין הגדרה מוחלטת המבדילה בין מטאור לבוליד.

לבוליד גודל אופייני של אבן חצץ (רדיוס של כ-2 ס"מ), בהירותם האופיינית גבוהה למדי. מקובל להגדיר כבוליד (או בכינויו באנגלית, כדור-אש - Fireball) כל מטאור הבהיר מבהירותו של כוכב הלכת נוגה (בערך 4-). בבולידים ניתן להבחין בכל לילה, אולם בדומה למטאורים ישנן תקופות ולילות בשנה בהם יראו בולידים רבים יותר. חלק מהבולידים מתפוצצים, תוך גרימת רעש רב.

למושג בוליד שימוש גם בגאולוגיה לתיאור גוף מטאוריט הנחשב גדול למדי.
מרכז|ממוזער|400px|שני מופעים של בוליד
## בולידים במטרי מטאורים
חלק ממטרי המטאורים מתאפיינים בכמות בולידים גבוהה יחסית, הבולט מכולם הוא מטר הפרסאידים המתרחש באוגוסט כל שנה. אז ניתן להבחין בבולידים רבים שחלקם אף מותירים שובל אור אשר נותר למספר שניות עד מספר דקות לאחר הופעת הבוליד. במהלך מטר הג'מינידים, בעיקר מיד לאחר השיא, ניתן להבחין בבולידים בהירים רבים.
## קישורים חיצוניים

* על הבוליד הגדול של חודש יולי 2008 בישראל. מאתר האגודה הישראלית לאסטרונומיה.
* סרטון של בוליד גדול מאוד שנראה בקנדה ב-20 בנובמבר 2008. מתוך אתר תמונת האסטרונומיה היומית של נאס"א.

## הערות שוליים

קטגוריה:מטאוריטים
טקטיט

ממוזער|200px|טקטיט כדורי
ממוזער|200px|טקטיטים

**טקטיט** (מיוונית עתיקה: **Tektos**, מותך) היא חומר סיליקטי אשר הותך לאחר פגיעת מטאוריט בפני השטח של כדור הארץ והתמצק שוב לאחר מכן לחומר זכוכיתי בשל האימפקט ובשל נוכחות הסיליקטים.

טקטיטים לעיתים נמכרים כ"מטאוריטים" אולם אין בהם חומר מטאוריטי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זכוכית
קטגוריה:סלעים
אמפולי (כדורגל)

**מועדון הכדורגל אמפולי** (באיטלקית: **Empoli Football** **Club**) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר אמפולי. הקבוצה משחקת בסרייה ב'. אצטדיונה הביתי הוא קארלו קסטלאני אשר מכיל כ-20,000 מקומות ונחנך ב-1989.
## היסטוריה
המועדון נוסד ב-1 בדצמבר 1920 באמפולי. בשנת 1921 שיחקה הקבוצה לראשונה במסגרת ליגה, ומשחקה הראשון היה מול פיזה. ברוב תקופת קיומה שיחקה הקבוצה בסרייה ב' ובסרייה ג'. בעונת 2003/2004 עלתה לראשונה לסרייה א', אך בסוף אותה עונה ירדה בחזרה לסרייה ב'. בעונת 2005/2006 חזרה לסרייה א', אך ירדה שוב לסרייה ב' בעונת 2007/2008. הקבוצה שיחקה בליגה השנייה 6 עונות ברציפות ובסוף עונת 2013/2014 העפילה לליגת העל האיטלקית, בה שיחקה ברציפות עד עונת 2016/17, בה חזרה לליגה השנייה.

בעונת 2007/2006 השתתפה בגביע אופ"א, אף על פי שסיימה את העונה הקודמת במקום העשירי, וזאת עקב פרשת הטיית המשחקים. הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון 4-2 בסיכום כולל של שני משחקים לפ.צ ציריך משווייץ והודחה מהמפעל.

בסיום עונת 2020/2021 שבה הקבוצה לסרייה א' לאחר שסיימה במקום הראשון בסרייה ב'. בעונה שלאחר מכן סיימה במקום ה-14 ונשארה בליגה עונה נוספת. בעונת 2024/2025 ירדה לליגה השנייה.

## סגל שחקנים
נכון ל-17 בספטמבר 2025

 
 (בהשאלה מנאפולי)
 
 
 (קפטן)
 (בהשאלה מטורינו)
  (בהשאלה מניס)
 
 
 
 
 (בהשאלה מססאולו)
 (בהשאלה מקרמונזה)
 (בהשאלה מסלרניטנה)
 (בהשאלה מקרמונזה)

 

 (בהשאלה מיובנטוס)

 
  

 
 
 
 (בהשאלה מאינטר)
 
 
 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל איטלקיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1920
קטגוריה:טוסקנה
נחל יבוק

שמאל|ממוזער|250px|האגם שיצר סכר המלך טלאל
שמאל|ממוזער|250px|מראה לאורך הנחל
**יַבּוֹק**, או **נחל זַרְקָאא**' (בערבית: **نهر الزرقاء** – "הנחל הכחול") הוא נחל איתן בירדן ואחד מיובליו החשובים של נהר הירדן. ייתכן ששמו של הנחל בערבית נובע מהעובדה כי הוא זורם דרך העיר זרקא. היישוב חמדת נקרא בראשית דרכו "נח"ל יבוק", בשל התצפית ממנו על היבוק.

## מאפיינים
אורכו של הנחל הוא 105 ק"מ, ומקורו במעיין עין ע'אזל שבצפון-מזרח עמאן, בגובה של 776 מטרים מעל פני הים. כיוון זרימתו הראשוני של הנחל הוא צפונה ובהמשך הוא פונה מערבה. מימיו נאספים בסכר המלך טלאל שהושלם בשנת 1977 דרומית-מערבית לעיר ג'רש, ומשם הוא זורם ונשפך אל הירדן סמוך לכפר דאמיה ולגשר אדם, בגובה של 313 מטרים מתחת לפני הים.

היבוק הוא נחל איתן, אך קיימים הבדלים קיצוניים בין שפיעת מימיו בעונה השחונה, עד 3 מיליון ממ"ק בחודש שעיקרם מי שפכים, לעומת ספיקתו החודשית בעונה הגשומה המגיעה לכ-5 עד 8 מיליון ממ"ק. ספיקת מימיו השנתית של הנחל מגיעה לכ-63.3 מיליון ממ"ק בממוצע, והוא השני בהיקף שפיעת מימיו בין הנחלים המתנקזים אל הירדן הדרומי (לאחר הירמוך).

גליל מימיו של הנהר משתרע על-פני שטח של כ-3,900 קמ"ר:
*שטח של 600 קמ"ר מנוקזים על ידי חלקו העליון של הנחל המכונה "זרקא-עמאן", וזהו האזור המאוכלס והמתועש ביותר בירדן;
*שטח של 1,732 קמ"ר מנוקז על ידי יובלו העיקרי של הנחל "א-דוליל" (الضليل);
*שטח של 825 קמ"ר מנוקז על ידי הנחל בין נקודת המפגש של שני היובלים הנ"ל וסכר המלך טלאל;
*שטח של 750 קמ"ר מנוקז על ידי הנחל התחתון שלאורכו שטחים חקלאיים נרחבים.
כ-70% מתושבי ירדן מתגוררים בשטח הניקוז של היבוק, ומימיו מזוהמים במידה שאינה מאפשרת שתייה מהם, אלא השקיה בלבד.

באזור מעין עין ע'זאל התגלה בשנת 1974 האתר הארכאולוגי עין ע'זאל, אתר מהתקופה הנאוליתית.

## בתנ"ך
ליד מעבר היבוק נאבק יעקב עם המלאך ושינה לאחר מכן את שמו לישראל:

נחל יבוק מוזכר במקורות כנחל ששימש גבול בין האמורי לארץ עמון:

לאחר שהכו בני ישראל את האמורי בחרב, ירשו את ארצו מהארנון עד היבוק. לאחר כיבוש הארץ והתנחלות השבטים, היווה הנחל גבול טבעי בין נחלת חצי שבט מנשה בצפון ונחלת שבט גד מדרום לו.

## קישורים חיצוניים

* יבוק, אנציקלופדיית דעת

## הערות שוליים

קטגוריה:ירדן: נהרות ונחלים
קטגוריה:נחלים ונהרות במקרא
קטגוריה:עבר הירדן המזרחי
קטגוריה:יובלי הירדן
קטגוריה:בני עמון
קטגוריה:נחלת שבט גד
וזוביאניט

**וזוביאניט** או גם **אידוקראס** – מינרל בגוונים של ירוק, חום, צהוב או כחול השייך לקבוצת המינרלים הסורוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה של טטרהדרונים כפולים). הווזוביאניט מופיע כגבישים טטרגונליים במרבצים בסלעי הסקארן ובאבני גיר שעברו התמרה של מגע. הווזוביאניט נתגלה לראשונה בשנת 1795 כשהוא כלוא בתוך גושי סלע בסמוך לשפכי הלבה של הר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה שבאיטליה ומכאן מקור שמו.

מבחינת תכונותיו האופטיות הווזוביאניט הוא חד-צירי, והוא ניחן בפלאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש בדגימות הצבעוניות.

## סוגי הווזוביאניט
***סייפרין** (cyprine) – סוג נדיר יחסית של וזוביאניט בעל גוון כחול חיוור. מקור הצבע הוא בכמויות זעירות של נחושת הכלולות במינרל. המינרל תואר לראשונה ב-1820 על ידי יונס יעקב ברצליוס על סמך דגימה שהגיעה ממחוז טלמרק בנורווגיה. מקום נוסף בו נתגלה סייפרין הוא באתר המינרלים בפרנקלין בניו ג'רזי שבארצות הברית.
***קליפורניט** - (Californite) הוא כינוי לווזוביאניט דמוי ירקן, המינרל גם מכונה "ירקן-קליפורניה", "ירקן-אמריקני" או "ירקן-וזוביאניט".
***קסנתיט** - (Xanthite) הוא סוג עשיר במנגן.
***וילואיט** (Wiluite) סוג וזוביאניט מווילואי שבסיביר.
***אידוקראס** (Idocrase – מיוונית יוצר תערובת - בהתייחס לכך שהוא נראה כתערובת של מינרלים שונים) – כינוי קודם למינרל שבו נעשה שימוש לעיתים על מנת לתאר וזוביאניט באיכות של אבן חן.

## תפוצה
ניתן למצוא גבישים מפותחים של וזוביאניט במקומות רבים בעולם. באיטליה סביב הר וזוב והר סומה המקיף אותו בקמפניה, בוואל די פאסה (Val di Fassa) שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה ובמקומות נוספים. בסמוך לצרמט שבשווייץ, בארנדל שבנורווגיה, במכרה אחמטובסק שבהרי אורל שברוסיה, בבלוצ'יסטן בפקיסטן, במדינות ניו יורק, מיין, נבדה וקליפורניה שבארצות הברית, באסבטוס ובהר סנט-אילר שבקוויבק שבקנדה, ובמדינת צ'יוואווה שבמקסיקו.

## לקריאה נוספת

* Deere, W. A. et al., 1962, *Rock Forming Minerals:* Vol. 1 *Ortho- and Ring Silicates*, pp. 113 - 120


## קישורים חיצוניים

שמאל|ממוזער|150px|וזוביאניט באיכות של אבן חן
* אתר Mineral galleries
* אתר Webmineral
* אתר Mindat.org – האתר כולל את רשימת האתרים בעולם בהם ניתן למצוא וזוביאניט
* וזוביאניט - אתר המוקדש למינרלים המצויים בגבעת פרנקלין וסטרלינג בניו ג'רזי
* סייפרין באתר Mindat.org
* וזוביאניט באתר Handbook Of Mineralogy
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סורוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלי מגנזיום
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:אבני חן
ישעיהו פורדר

**ישעיהו (הרברט) פורדֶר** (לעיתים **פֶרדֶר**; בגרמנית: Foerder; 25 במרץ 1901 – 9 ביוני 1970) היה איש ציבור, כלכלן ובנקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם המפלגה הפרוגרסיבית ומנכ"ל ויו"ר מועצת המנהלים של בנק לאומי.

## קורות חיים
פורדר נולד בשנת 1901 בשרלוטנבורג שבברלין בירת גרמניה. למד באוניברסיטאות פרייבורג, היידלברג וקניגסברג, בהן השלים תארים בכלכלה ובשנת 1923 קיבל תואר דוקטור למשפטים. משנת 1926 עבד לפרנסתו כעורך דין, לצד ראשית פעילותו הציבורית כמזכיר המדיני של ההסתדרות הציונית בגרמניה וחבר נשיאות התאחדות עולי גרמניה (1932–1935).

בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה פורדר לארץ ישראל. נמנה בין מייסדי חברת "רסקו" ושימש כמנהלה. בשנת 1944 נבחר מטעם מפלגת עלייה חדשה, מייסודה של התאחדות עולי גרמניה, לחבר באספת הנבחרים הרביעית והיה חבר הוועד הלאומי.

עם קום המדינה מונה פורדר למפקח על המזונות בממשלה הזמנית ועם עריכת הבחירות לאספה המכוננת התמודד אליה מטעם המפלגה הפרוגרסיבית.  נבחר לכנסת הראשונה. לכנסת השנייה נכנס לאחר פרישתו של אברהם גרנות, והמשיך עד הכנסת השלישית בשנת 1957 כדי לעמוד בראש בנק לאומי לישראל. היה חבר ועדת הכספים וועדת הכלכלה.

משנת 1957, עמד פורדר בראש בנק לאומי לישראל.

משנת 1926 היה נשוי לגרטרוד לבית סימון. היה אב לבת, מרים.

נפטר בשנת 1970 מסרטן.

לאחר מותו נקראו על שמו מכון למחקר כלכלי באוניברסיטת תל אביב והמדרשה הליברלית בתל אביב.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הפרוגרסיבית
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:פעילים ציונים בגרמניה
קטגוריה:חברי הוועד הלאומי
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:יושבי ראש בנק לאומי
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1901
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1970
הספרה 5 בזהב

"**הספרה 5 בזהב**" (באנגלית: The Figure 5 in Gold), הוא שמו של ציור שמן על קרטון מאת הצייר האמריקאי צ'ארלס דמוט (Charles Demuth).

הציור, המתאר את ידידו של דמוט ביל צ'ארלס, הוא חלק מסדרה של שמונה ציורי דיוקנאות של ידידיו של דמוט. שמו של צ'ארלס אף מופיע בציור. הציור בעל הסגנון המופשט והקוביסטי, שואב את השראתו משירו של המשורר האמריקאי ויליאם קרלוס ויליאמס, המתאר חוויה של צפייה בקטר רכבת המתקרב.

בעזרת השפה הקוביסטית מתאר דמוט את תנועת הקטר כתנועה מורכבת, הנקלטת בעיני הצופה באופן מקוטע וסימולטני (באופן המאזכר תפיסה פנומנולוגית). תנועה זו באה לביטוי גם בחזרה על הספרה 5, אשר מופיעה ביצירה שלוש פעמים בשינויי גודל וגוון. חזרה זו יוצרת תחושה של התקרבות שלא על ידי פרספקטיבה אשלייתית. גם הפנס של קטר הרכבת מופיע מספר פעמים.

## שימוש בציור
הציור "הספרה 5 בזהב" מופיע על עטיפת המהדורה החמישית של הספר Compensation Management: Rewarding Performance מאת ריצ'רד הנדרסון, לציון העובדה שזו מהדורה חמישית של הספר.  

## קישורים חיצוניים

* הספרה 5 בזהב, באתר מוזיאון המטרופוליטן (באנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קטגוריה:ציור קוביסטי
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים משנות ה-1920
קטגוריה:מתמטיקה בתרבות
פארק פורט טריון

ממוזער|פארק פורט טיירון
ממוזער|מצודת טיירון
ממוזער|מבט מכיוון נהר ההדסון
**פארק פורט טריון** (באנגלית: **Fort Tryon Park**) הוא פארק ציבורי הממוקם בשכונת הדסון הייטס שבאזור וושינגטון הייטס של רובע מנהטן בעיר ניו יורק. הפארק ממוקם בראש רכס באזור אפר מנהטן (מנהטן העליונה), שטחו 270,000 מ"ר, והוא נמצא בסמוך לנהר ההדסון ולגשר ג'ורג' וושינגטון. בפארק ממוקם מוזיאון הקלויסטרס - סניף של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות המציג את אמנות ימי הביניים.

## היסטוריה
קודם להתיישבות האירופאית באי מנהטן, היה האזור מיושב על ידי אינדיאנים משבט צ'קווסגק. האזור נקרא "הגבעה הארוכה" ("לאנג' ברג") על ידי המתיישבים ההולנדים שהתיישבו במנהטן.

באזור בו נמצא כיום הפארק, נערכה במהפכה האמריקאית ב-16 בנובמבר 1776 קרב מצודת וושינגטון בין 2,900 חיילים אמריקאים לבין 8,000 לוחמים הסיאנים שנשכרו על ידי הממלכה המאוחדת. בעקבות ניצחון הבריטים בקרב, שונה שם האזור ל"פורט טריון" על שמו של סר ויליאם טריון, המושל הבריטי של ניו יורק.

לאחר תום מלחמת העצמאות האמריקאית הפכה המצודה לשטח פרטי שהיה בעלות ד"ר סמיואל ווטקינס, הגנרל גניאל בטרפילד, בוס טוויד וסי. קי. ג'י. בילינגס. בשנת 1917 רכש ג'ון ד. רוקפלר את מבנה המצודה והאזור סביבה, ושכר את פרדריק לו אולמסטד הבן, בנו של מתכנן סנטרל פארק, על מנת לתכנן במקום פארק, במטרה להעניק את הפארק במתנה לתושבי העיר ניו יורק. הפארק נבנה על פי תוכניותיו של אולמסטד במהלך השפל הכלכלי הגדול (ובכך אפשר תעסוקה לרבים מתושבי האזור). הפארק הושלם בשנת 1935, ובו מסלולי הליכה רבים ותצפיות נוף לעבר נהר ההדסון ונהר הארלם. במסגרת העבודות הוקם גם מבנה הקלויסטרס שנבנה משילוב של ארבעה מנזרים שהובאו מאירופה.

בתקופה שבין שתי מלחמות העולם נקראה השכונה שמדרום לפארק על שם הפארק "פורט טריון", והמרכז היהודי בשכונה נקרא גם כיום "מרכז מצודת טריון.

בשנות ה-70 של המאה ה-20, בשל גירעון תקציבי, הפסיקה עיריית ניו יורק לתחזק את הפארק והגן הפך לגן פרא ולמוקד לפעילות פשיעה. בשנת 1983, קרן גרינאייקר, בשיתוף עם מחלקת הפארקים והנופש של עירית ניו יורק, שכרה את חברת אדריכלי הנוף קוונל רוטשילד ושות' על מנת להכין תוכנית לשיקום הפארק. עבודות השיקום נמשכו שלוש שנים.

בפארק צולמו סצנות מסרטו של קלינט איסטווד "Coogan's Bluff".

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר קרן הנאמנות של הפארק
* אתר אגודת חברי פארק טריון
* פסטיבל ימי הביניים השנתי שנערך בפארק
* תמונות הפארק

## הערות שוליים

טריון
קטגוריה:מנהטן: פארקים
קטגוריה:וושינגטון הייטס
מקדש דנדור

[שמאל|250px|ממוזער|מקדש דנדור, ב[מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק]]
[שמאל|ממוזער|250px|המקדש במיקומו המקורי, איור מעשה ידי [הנרי סאלט]]
**מקדש דנדור** הוא מקדש נובי שנבנה בראשית תקופת האימפריה הרומית עבור האלים איסיס, חר־פא־חֿרד (הרפוקרטס) ואוסיריס וכן שני אלים נוביים מקומיים – פדסי ופיחור. המקדש נבנה בנוביה, דרומה של מצרים של ימינו, סמוך לאסואן. כיום המבנה ממוקם באגף סאקלר של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.

## היסטוריה
המבנה הוקם בשנת 15 לפנה"ס בדנדור (שנקראה בעבר טוטזיס – כ-80 ק"מ דרומית לאסואן) בהוראת אוגוסטוס ושימש מקדש מצרי עד הפיכתו, בשנת 577 לכנסייה קופטית. כתובת המנציחה את הקדשת המבנה ככנסייה מופיעה על חזית המבנה. 
במהלך המאה ה-19 הותירו תיירים אירופים שביקרו במבנה כתובות גרפיטי על קירותיו.

בשנת 1963 בשל בניית סכר אסואן היה המבנה צפוי להיות מוצף במי האגם שדרומית לסכר, ולכן הוחלט להעביר את המקדש ממקומו. לאות תודה על המימון והעזרה שנתנה ארצות הברית לממשלת מצרים להעתקת מקדשים ואנדרטאות מצריות ממקומם ולהצילם מהצפה, החליטה ממשלת מצרים בשנת 1965 לתת את המקדש במתנה לארצות הברית. המבנה פורק, אבניו במשקל כולל של 800 טונות סומנו (הגדולות שבהן שקלו 6.5 טונות כל אחת), ונשלחו לארצות הברית באונייה קונדורדיה סטאר. בארצות הברית נערך מכרז בין 661 מוסדות שונים אשר רצו להציג את המקדש. כמו כן נשקלו הצעות להקים את המקדש על גדת נהר הפוטומק בוושינגטון הבירה או על גדת נהר צ'ארלס בבוסטון, אולם בשל חשש מפגיעת מזג האוויר באבן החול של המקדש הוחלט כי המבנה יינתן למי שיוכל לבנותו בתוך מבנה המסוגל לשמר אותו בתנאים אקלימיים מתאימים. ב-27 באפריל 1967 הוחלט להעניק את המבנה למוזיאון המטרופוליטן לאמנות. המקדש נבנה מחדש בתוך אגף סאקלר של המוזיאון בשנת 1978 באולם שתוכנן על ידי משרד האדריכלים קווין רוש, ג'ון דינקלו ושות'. באולם נבנתה בריכת השתקפות וקיר מוטה מאחורי המקדש מסמלים יחד את מיקום המקדש ביחס לנילוס ולצוקים שניצבו מאחורי המקדש במקומו המקורי. קירות הזכוכית של האולם נועדו להראות את המקדש בתאורה טבעית.

## תיאור המקדש
המקדש בנוי אבן חול, אורכו 25 מטרים משער המקדש ועד חלקו האחורי (קודש הקודשים), וגובהו 8 מטרים בנקודה הגבוהה ביותר. המקדש מעוטר בכתב חרטומים ובתחריטים אשר היו צבועים (כיום הצבע דהה ואינו נראה). בין התחריטים המופיעים על קירות המקדש ניתן לראות גומא הפפירוס ופרחי לוטוס. על שער המקדש הראשי ושער הכניסה למבנה הראשי תחריטים של השמש וכנפיים המסמלים את אל השמים הורוס. על הקירות החיצוניים של המבנה מופיעה דמותו של אוגוסטוס בדמות פרעה המביא מנחות לאלים איסיס, אוסיריס ובנם הורוס. בחדר הראשון של המקדש (האולם) תגליפים של אוגוסטוס מתפלל. החדר האמצעי של המקדש (הקודש) בו הוקרבו המנחות, והחדר הפנימי (קודש הקודשים) אינם מעוטרים.

## גלריה

Graffiti on Temple of Dendur.JPG|גרפיטי מהמאה ה-19 
Isis sitting-Temple of Dendur in Metropolitan Museum of Art.jpg|אוגוסטוס מגיש מנחה לאיסיס
Making an offering to Horus at Temple of Dendur in Metropolitan Museum of Art.jpg|פרעה מגיש מנחה להורוס
Making an offering to Osiris at Temple of Dendur in Metropolitan Museum of Art.jpg|הגשת מנחה לאוסיריס
Pedesi and Pihor, deified sons of a local Nubian chieftain at Temple of Dendur in Metropolitan Museum of Art.jpg|פדסי ופיחור - שני אלים נוביים מקומיים 
Temple of Dendur--Detail-Metropolitan Museum of Art.jpg|פילון


## קישורים חיצוניים

*אתר רשמי של המקדש באתר מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
*תיאור שחזור המקדש

קטגוריה:מקדשים במצרים העתיקה
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
יצחק גולן (חבר הכנסת)

**יצחק גולן** (27 באוגוסט 1912 – 14 באוקטובר 1991) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בשנים 1959–1977.

## ביוגרפיה
גולן נולד בחודורוב שבפולין בשם יצחק גולדשטיין. בלבוב למד בגמנסיה העברית והחל לימודי משפטים באוניברסיטה. במקביל היה פעיל בתנועת "הנוער הציוני" ונבחר להנהגת התנועה הראשית בפולין. כן שימש גולן חבר המועצה הארצית של ההסתדרות הציונית בגליציה המזרחית. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והיה מבין מייסדי קיבוץ אושה, מטעם התנועה שב בשליחות לפולין בשנת 1938 ובשנית ב-1947.

בארץ החל גולן לפעול כחבר הוועד הפועל והוועדה המרכזת של "העובד הציוני". בשנים 1944–1960 היה חבר המרכז החקלאי ומשנת 1947 כיהן גם בוועד הפועל הציוני. משנת 1949 שימש חבר מרכז, הנהלת ומזכירות המפלגה הפרוגרסיבית, מטעמה נבחר לכנסת הרביעית בשנת 1959.

כהונתו בכנסת נמשכה לאורך חמש כנסות רצופות, למעט תקופה קצרה בראשית הכנסת השישית עד להתפטרותו של משה קול ובראשית הכנסת השמינית, עד להתפטרותו של גדעון האוזנר. בשנת 1965 פרש מהמפלגה אל ליברלים עצמאיים, בה כיהן בשנים 1968–1974 כיו"ר הנהלת המפלגה ובשנת 1977 נבחר ליו"ר מרכז המפלגה. לאורך כהונתו בכנסת היה גולן חבר ועדת הכספים, ועדת הכלכלה, ועדת הכנסת, ועדת הפנים וועדת העבודה.

נפטר בשנת 1991 והובא למנוחות בבית העלמין המשותף לקיבוצים אושה, כפר המכבי ורמת יוחנן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברי העובד הציוני
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הפרוגרסיבית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ליברלים עצמאיים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הליברלית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אושה (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המשותף לרמת יוחנן, כפר המכבי ואושה
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1991
מסעד קסיס

**מסעד קסיס** (בערבית: **مسعد قسيس**; 1 בנובמבר 1918 – 25 בדצמבר 1989) היה חבר הכנסת בכנסות השנייה והשלישית מטעם הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל.
## ביוגרפיה
קסיס נולד במעיליא למשפחה קתולית. בן דודו היה ארכימנדריט בצור. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר התיכון של העדה הקתולית-יוונית בחיפה ובבית הספר החקלאי כדורי.

פעילותו הציבורית החלה בשנת 1945 כשהיה בין מייסדי האגודה השיתופית לשיווק טבק ובכהונתו כמזכיר האגודה הראשון. בשנת 1950 היה שותף להסתדרות העובדים הכללית בייסוד אגודה שיתופית לשיווק ירקות. לקראת הבחירות לכנסת השנייה, היה קסיס בין מקימי הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, מטעמה כיהן כחבר הכנסת בין השנים 1951–1959 והיה חבר בוועדת הכלכלה ובוועדת החוקה, חוק ומשפט.

בבחירות לכנסת הרביעית נתנו מנהיגי העדה את תמיכתם לאליאס נח'לה וקסיס הוסר מרשימת מועמדי המפלגה. בבחירות אלו התמודד בראש רשימה עצמאית, אך לא עבר את אחוז החסימה והגיש תלונה לוועדת הבחירות המרכזית בדבר התערבות של בכירים בממשל הצבאי בבחירות. לאחר כהונתו בכנסת נותר פעיל פוליטית ובשנת 1969 נבחר לראשות המועצה המקומית מעיליא. בשנת 1976 היה בין מקימי הוועד להגנה על האדמה בישראל.

בשנת 1955 נישא לבת דודו, לואזיה נג'יב לאיוס, בטקס שערך הבישוף ג'ורג' חכים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:ראשי מועצות מקומיות בישראל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל
קטגוריה:בוגרי בית הספר כדורי
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:חברי כנסת נוצרים
קטגוריה:מעיליא: אישים
קטגוריה:ערבים בראשות רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
אליהו מזור

**אליהו מָזוּר** (**מאזוּר**; ט' בסיוון ה'תרמ"ט, 8 ביוני 1889 – 24 בספטמבר 1973) היה מאנשי אגודת ישראל, נשיא הקהילה היהודית בוורשה, סוחר, יהלומן וחבר הכנסת בכנסת הראשונה מטעם החזית הדתית המאוחדת.

## ביוגרפיה
אליהו (אליאש) מָזוּר (Eljasz Mazur) נולד בזגורוב שבפולין, בן למשפחת רבנים: אביו הרב מאיר צבי מזור היה רב בזגורוב, ברדזיוב (Radziejow) ובוורשה, ומעשירי ורשה, ואמו רחל הייתה בתו של הרב אברהם אבא גרינפלד, רב בזגורוב. למד בעירו בבית המדרש. בשנת 1912 נישא לזהבה (גולדה) קלינגר (1888–1958).

בשנת 1914 עבר להתגורר בקאליש ולאחר מכן עבר לוולדבק, בה היה בין מקימי סניף תנועת "המזרחי". בשנת 1917 עבר לוורשה. סמוך למלחמת העולם הראשונה הקימו האחים – אליהו, אליעזר ואהרון, ביחד עם האב – מאיר צבי, את חברת "אחים מזור" ליבוא, שהייתה מהחברות הגדולות והמסועפות בפולין.כחבר "אגודת ישראל" נבחר מזור לחבר הוועד הפועל של התנועה בפולין, ובשנת 1924 לחבר הוועד העולמי. בשנת 1931 נבחר מטעם התנועה לנשיא הקהילה היהודית בוורשה ולצורך אישור מינויו הבטיחו לשלטונות פולין שיחל ללמוד פולנית. כמו כן הוא היה חבר הוועד הפועל של הסוחרים היהודים בפולין ובשנים 1929–1939 שימש נשיא הוועד. במקביל היה מזור בין השנים 1934–1939 נשיא ישיבת חכמי לובלין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצליח לברוח מוורשה דרך לבוב לוילנה ומשם עלה לארץ ישראל במרץ 1940.

בארץ, המשיכו האחים מזור להפעיל את חברת "אחים מזור" בשותפות עם הדוד יהושע. ב-1941 יסדה השותפות בית חרושת ליהלומים, שהיה מראשונים והבולטים בתעשיית היהלומים באותה העת. הוא נבחר במרוצת השנים לחבר הוועד הפועל של התאחדות תעשייני היהלומים בישראל ולחבר הוועד הפועל של התאחדות התעשיינים בישראל. אחיו, אליעזר מזור, כיהן כנשיא התאחדות תעשייני היהלומים בישראל מ-1951 -עד לפטירתו ב-1970. לאחר מלחמת העולם השנייה היה אליהו מזור פעיל בוועד ההצלה של היישוב למען הפליטים היהודים מאירופה.

במערכת הבחירות לאספה המכוננת הועמד מזור כמועמד לכנסת מטעם רשימת החזית הדתית המאוחדת. לאחר שאגודת ישראל קיבלה רק שני נציגים בבחירות הם דרשו מהפועל המזרחי שנציג שלהם יתפטר מהכנסת כדי לאפשר לנציג שלישי של אגודת ישראל להיכנס לכנסת. משה קלמר נענה לדרישה והתפטר ב-11 במרץ 1949, ובעקבות זאת היה מזור לחבר הכנסת והיה פעיל במהלך הכנסת הראשונה במספר ועדות.

בכנסת הביע מזור תמיכה בהזדהות עם המערב במאבק הבין-גושי ויצא חוצץ נגד חלקים ממדיניות הקיצוב, למרות שכחבר הקואליציה הצביע בעדה.

נפטר בשנת 1973.

## חיים אישיים
אחיהם הצעיר של אליהו ויהושע מזור, משה מזור (יליד 1909), היה פסיכיאטר, בוגר לימודי פילוסופיה ורפואה. מפעילי חיי הציבור היהודי בפולין, כתב בעיתון הציוני הפולני Opinia, היה מרצה לפסיכולוגיית מעמקים באוניברסיטת ורשה; בסוף שנות ה-50 עלה לישראל והיה לרופא בקופת חולים בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חזית דתית מאוחדת
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ורשה: אישים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:יהלומנים ישראלים
קטגוריה:אנשי עסקים חרדים
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פעילי אגודת ישראל
אליהו
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:חברי הכנסת: תעשיינים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1889
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973