כיפת קרח קוטבית

[ממוזער|[כיפות הקרח הקוטביות של מאדים|כיפות הקרח הקוטביות על מאדים, כשכל הצפון נראה, כפי שצולם דרך טלסקופ החלל האבל]]
**כיפת קרח קוטבית** או **כיפת קוטב** היא אזור בקו רוחב גבוה של כוכב לכת, כוכב לכת ננסי או לוויין טבעי המכוסה בקרח.

אין דרישות גודל או הרכב לגוף קרח שייקרא "כיפת קרח קוטבית", רק שהוא יהיה חומר פאזה מוצק באזור הקוטב. המונח לא תמיד מדויק, שכן קרח מיושם בדרך כלל על גופים מעל היבשה ומכסים פחות מ-50,000 קמ"ר. גופים גדולים יותר נקראים "יריעות קרח".

הרכב הקרח משתנה לפי כוכב הלכת. לדוגמה, כפות הקוטב של כדור הארץ מורכבות בעיקר מקרח מים, בעוד שכיפות הקרח הקוטביות של מאדים הן תערובת של פחמן דו-חמצני מוצק וקרח מים.

כיפות קרח קוטביות נוצרות כיוון שבאזורים בקווי רוחב גבוה יש פחות קרינת שמש מאזורי המשווה, מה שגורם לטמפרטורות נמוכות יותר על פני השטח.

כיפות הקרח של כדור הארץ השתנו בצורה דרמטית ב-12,000 השנים האחרונות. שינויים עונתיים בכיפות הקרח מתרחשים כתוצאה משינויים בספיגת אנרגיית השמש כאשר כוכב הלכת או הירח מקיפים את השמש. בנוסף, בסקאלות זמן גאולוגיות, כיפות הקרח עשויות לגדול או להתכווץ בשל שינויי אקלים.

## כדור הארץ

קובץ:North_pole_september_ice-pack_1978-2002.png|היקף קרח הים הארקטי בספטמבר 1978 – 2002
קובץ:North_pole_february_ice-pack_1978-2002.png|היקף קרח הים הארקטי בפברואר 1978 – 2002
קובץ:The_Earth_seen_from_Apollo_17.jpg|"The Blue Marble", כדור הארץ כפי שנראה מאפולו 17 עם כיפת הקרח הקוטבית הדרומי גלויה (באדיבות נאס"א)


### כיפת הקרח הצפונית נמסה
הקוטב הצפוני מכוסה בקרח צף מעל האוקיינוס הארקטי, עם קרח שעוביו יכול להגיע עד 3–4 מטרים. השטח המכוסה בקרח ים נע בין 9 ל-12 מיליון קמ"ר. מעטה הקרח של גרינלנד מכסה כ-1.71 מיליון קמ"ר ומכיל כ-2.6 מיליון קמ"ק של קרח. קרח שמתפרק יוצר קרחונים בצפון האוקיינוס האטלנטי.

לפי המרכז הלאומי לנתוני שלג וקרח, מאז 1979 היקף הקרח הארקטי בחורף פחת ב-4.2% כל עשור. ב-2008 ו-2009 היה היקף הקרח המינימלי גבוה מעט מ-2007, אך באופן כללי, בין השנים 1979–2000 ועד 2010, היקף הקרח פחת מ-8 מיליון קמ"ר ל-5 מיליון קמ"ר.

### הקוטב הדרומי
[ממוזער|תמונת לוויין מורכבת של [אנטארקטיקה]]
אנטארקטיקה מכוסה במעטה הקרח האנטארקטי, המשתרע על שטח של כ-14.6 מיליון קמ"ר ומכיל בין 25 ל-30 מיליון קמ"ק של קרח. כ-70% מהמים המתוקים על פני כדור הארץ נמצאים במעטפת הקרח הזו.

על פי נתונים ממרכז הנתונים הלאומי שלג וקרח, כיסוי קרח הים של אנטארקטיקה מציג מגמה חיובית קלה בשלושת העשורים האחרונים (1979–2009).

### מקרים היסטוריים
מהלך העשורים האחרונים, כיפות הקרח הקוטביות של כדור הארץ זכו לתשומת לב בשל הירידה בכמות הקרח היבשתי וקרח הים. מאז סוף שנות ה-70, הארקטיקה איבדה 53,900 קמ"ר של קרח ים בשנה, בעוד שאנטארקטיקה צברה 18,900 קמ"ר. בנוסף, הארקטי מאבד כ-50 ג'יגהטון של קרח יבשתי בשנה.

ב-19 בספטמבר 2014, היקף קרח הים באנטארקטיקה עלה על 20 מיליון קמ"ר, והישאר שם מספר ימים. עלייה זו עשויה לנבוע מהפחתת המליחות של האוקיינוס האנטארקטי עקב המסה קודמת של מעטה הקרח.

קצב הירידה של כיפות הקרח הקוטביות הביא לחקירות רבות על דינמיקת הקרחונים והשפעתם על האקלים. בשנות ה-50, מדענים ומהנדסים מצבא ארצות הברית החלו לקדוח לתוך כיפות הקרח לצורך תובנות גאולוגיות. מחקרים אלו הביאו להתפתחות טכנולוגיית קידוח ליבות קרח עמוקות, שהפכה לאמצעי חשוב לאחזור נתונים אקלימטיים. כיפות הקרח הקוטביות שימשו לעקוב אחרי דפוסי האקלים הנוכחיים והעבר, בזכות עקבות של CO2 ו-CH4 כלואים בקרח. בעשור האחרון, הן הראו ירידה מהירה בגודלן ללא סימני התאוששות. וזפינו קומיסו, מדען מחקר בכיר בנאס"א, מצא כי קצב ההתחממות בקוטב הצפוני ב-20 השנים האחרונות היה פי שמונה מקצב ההתחממות ב-100 השנים האחרונות. בספטמבר 2012, קרח הים הגיע לגודלו הקטן ביותר אי פעם. העיתונאי ג'ון וידאל הצהיר כי קרח הים היה "700,000 קמ"ר מתחת למינימום הקודם של 4.17 מיליון קמ"ר שנקבע ב-2007". באוגוסט 2013, היקף קרח הים הארקטי היה ממוצע של 6.09 מיליון קמ"ר, המייצג 1.13 מיליון קמ"ר מתחת לממוצע של 1981–2010 לאותו חודש.

## מאדים
בנוסף לכדור הארץ, לכוכב מאדים יש גם כיפות קרח קוטביות. הם מורכבים בעיקר מקרח מים עם כמה אחוזי אבק.ממוזער| תמונה המתארת את המתאן והחנקן הקפואים על פלוטו שנאספו מניו הורייזונס

תונים שנאספו בשנת 2001 ממשימות נאס"א למאדים מראים כי כיפת הקרח הדרומית של מאדים עוברת סובלימציה בין-שנתית. ההסבר המקובל ביותר הוא שתנודות במסלול כוכב הלכת גורמות לשינויים במבנה הקרח.

## פלוטו
ב-29 אפריל 2015, נאס"א הצהירה שמשימות ה"ניו הורייזונס" שלה גילו תכונה שנחשבת ככיפת קרח קוטבית על כוכב הלכת הננסי פלוטו. פליטת הגשושית של פלוטו ביולי 2015 אפשרה לספקטרומטר הדימות האולטרה-סגול של אליס לאשר שהתכונה היא כיפת קרח המורכבת מקרחי מתאן וחנקן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כיפות קרח