open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Greatest Hits (אלבום של הדלתות)

***Greatest Hits*** הוא אלבום אוסף של להקת הרוק האמריקאית הדלתות, שיצא בשנת 1980. האלבום, יחד עם הסרט אפוקליפסה עכשיו, שיצא שנה קודם לכן, יצרו עבור הלהקה קהל חדש לגמרי של דור שלא גדל עם הדלתות. האלבום הפך לאחד האוספים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, עם 5,000,000 מכירות משולבות של תקליטורים ותקליטים בארצות הברית לבדה.

האלבום יצא מחדש באוקטובר 1996 כתקליטור משופר עם רשימת רצועות ועטיפה שונה. השירים "The Ghost Song", "The End" ו-"Love Her Madly" נוספו, ואילו "Not to Touch the Earth" הושמט.

## ביקורות
המבקר אנדי קלמן מ-AllMusic, שסקר את המהדורה המחודשת של 1996, דירג את Greatest Hits עם שלושה וחצי מתוך חמישה כוכבים, ושיבח את העובדה שהוא ליקט "כמה מהשירים המתמשכים ביותר של הלהקה", כמו "Light My Fire", "Break on Through", "Touch Me", "Hello, I Love You" ו-"Riders on the Storm". תלונותיו היחידות היו על "Not to Touch the Earth" ו-"The Ghost Song" כ"בחירות גרועות" וכי ניתן היה "להחליף אותם במספר שירים משמעותיים יותר בקטלוג הלהקה".

## רשימת רצועות

**רצועות תקליטור נוספות משנת 1996**
# "Love Her Madly" (קריגר) – 3:17
# "The Ghost Song" (מוריסון) – 4:13
# "The End" (מוריסון) – 6:28 (גרסה ערוכה מתוך "אפוקליפסה עכשיו" (1979))
# "Wintertime Love" (גרסת תקליטור יפני משנת 1995 בלבד)

## משתתפים
הערות אלבום כפי שמוצגות בכריכה האחורית:

**הדלתות**
* ג'ים מוריסון - שירה
* רובי קריגר - גיטרה
* ג'ון דנסמור - תופים
* ריי מנזרק - קלידים

**מוזיקאים נוספים**
* לוני מאק - גיטרה בס
* דאג לובאן - גיטרה בס
* ג'רי שף - גיטרה בס
* הרווי ברוקס - גיטרה בס
* ג'ון סבסטיאן - מפוחית
* קרטיס איימי - סקסופון
* מארק בנו - גיטרת קצב

**טכני**
* פול רוטשילד - הפקה, מאסטרינג מחדש
* ברוס בוטניק - הפקה (כמו גם הדלתות)
* ויליאם גאזקי - מהנדס מאסטרינג מחדש
* ג'ואל ברודסקי - צילום
* רון קורו - ניהול אמנותי מקורי
* ריי ודורותי מנזרק, רון קורו, דניס מינובה - עיצוב אלבום

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי הדלתות
קטגוריה:אלבומי אוסף שהתפרסמו לאחר מות מבצעיהם
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת אלקטרה רקורדס
מסג'ד סולימאן

**מָסגֵ'ד סוֹלימָאן** (בפרסית: **مسجدسلیمان**; תעתיק מדויק: **מסג'דסלימאן**) היא עיר במחוז ח'וזסתאן אשר באיראן, ובירת נפת מסג'ד סולימאן. במאה ה-20 העיר התפתחה בהדרגה סביב שדה הנפט שהתגלה בה והופעל בשנת 1908 (באר הנפט הראשונה במזרח התיכון). תושבי העיר הם בני העם הלורי ומשתייכים ל.

## היסטוריה
העיר מסג'ד סולימאן היא בין הערים העתיקות במסופוטמיה הקדומה של ממלכת עילם.

בשנת 1955, רומן גירשמן גילה במערת פפדה (Pepdeh) עדויות למגורים של בני אדם לפני 10,000 שנה. חפירותיו של גירשמן באזור מסג'ד סולימאן הביאו אותו למסקנה שהעיר הנוכחית נבנתה על גבי העיר העתיקה פָּרסוֹמָאש (Parsomash) שהייתה בירת הממלכה האחמנית.

בימי קדם (אין תאריך מדויק) היה במסג'ד סולימאן מקדש שבו בערה "אש תמיד" ומשערים שחומר הבעירה היה גז שיצא מן הקרקע.

ככל הנראה במהלך התקופה הסאסאנית מסג'ד סולימאן, כמו עוד מרכזים מיושבים רבים, ננטשו, או סבלו מירידה חדה במספר תושביהם.

לאחר הכיבוש המוסלמי, רבים מהמבנים המונוליתיים העתיקים של האזור נהרסו. האזור נשלט על ידי שליטים שמונו על ידי הח'ליפים האומיים, ואין מידע משמעותי עד תקופת השושלת הקאג'ארית, כאשר הוא הפך למרכז לסחר בזפת ושם העיר שונה ל-טול-גור (Tol-Ghor).

### מסג'ד סולימאן במאה ה-20
לאחר גילוי הנפט באזור, העיר קיבלה את השם "ג'האנגירי" (Jahangiri) ולאחר שהקידוח הראשון החל להפיק נפט, שונה שם העיר למידאן-נפטון (Maydan-Nafton). בשנת 1924, המועצה הלאומית של איראן באמצעות צו של מוחמד רזא פהלווי שינתה באופן רשמי את שם העיר למסג'ד סולימאן.

## דמוגרפיה
### אתניות
התושבים המקוריים של העיר מסג'ד סולימאן הם בני העם הלורי ומשתייכים לשבט בח'תיאר. עם זאת משהעיר הפכה למרכז תעשייתי התיישבו בה בני לאומים שונים.

### אוכלוסייה
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2006, היו בה 106,121 ב-22,393 משקי בית. במפקד שנת 2011 נמנו 103,369 נפשות ב-24,577 משקי בית ובמפקד האוכלוסין של 2016 נמנו בעיר כ-100,497 נפשות ב-26,502 משקי בית.

## אקלים
אזור מסג'ד סולימאן מסווג כבעל אקלים צחיח למחצה חם. הקיץ ארוך, לוהט, יבש ובהיר, והחורף קריר, יבש וברובו בהיר. במהלך השנה, הטמפרטורה נעה בדרך כלל בין7–44 מעלות צלסיוז. לעיתים רחוקות הטמפרטורה יורדת מתחת ל-3° או עולה מעל 47°.

## אישים בולטים
* **[[שאפור בח'תיאר]]** (1914 – 1991) פוליטיקאי איראני, מתנגד למשטר השאה מוחמד רזא שאה פהלווי. כיהן כראש הממשלה האחרון שמונה על ידיו בזמן המהפכה ב-1979. לאחר החלפת ממשלתו קצרת הימים, יצא לגלות בצרפת, שם נרצח.

## עיריית מסג'ד סולימאן
**עיריית מסג'ד סולימאן** נוסדה ב-1960. הסמכות הביצועית העליונה של העירייה נתונה בידי ראש העיר נבחר על ידי המועצה האיסלאמית של מסג'ד סולימאן.
## ראו גם

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:ח'וזסתאן: יישובים
פוריא זראעתי

**פוריא זראעתי** (בפרסית: **پوریا زراعتی**, נולד ב-22 בספטמבר 1987) הוא מגיש חדשות בערוץ הטלוויזיה "איראן אינטרנשיונל".

## ביוגרפיה
הוא נולד בעיר בבולסאר  שבמחוז מאזנדראן באיראן. הוא למד הנדסת מכונות באוניברסיטת ברונל . לאחר מכן הוא היה עורך מנחה וקריין ברשת מנוטו.

בשנת 2020 הוא הצטרף לערוץ "איראן אינטרנשיונל" כמגיש חדשות וכמנחה תוכניות.

בשנת 2023 ראיין את ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.

באפריל 2024, בעת שיצא מביתו בלונדון, הוא הותקף בדקירות סכין על ידי שלושה אלמונים. החשודים נמלטו מיד דרך נמל התעופה הית'רו אל מחוץ למדינה. הוא נפצע ופונה לקבלת טיפול רפואי בבית חולים.

לאחר התקיפה אמר כי התקיפה הייתה "יריית אזהרה" מצד ממשלת איראן כלפיו, וכי הוא העביר את מגוריו למקום בטוח יותר מאשר לונדון.

## חיים אישיים
זראאתי נשוי. עד לתקיפתו ב-2023 הוא התגורר בלונדון.

## קישורים חיצוניים
* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:לונדון: אישים
קטגוריה:עיתונאים איראנים
קטגוריה:עיתונאים בריטים
קטגוריה:טרור איראני
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1987
מי ידליק

"**מי ידליק**" הוא שיר לחג החנוכה שכתבה והלחינה נעמי שמר. לדברי שמר, היא כתבה את השיר בעקבות ביקורו של נשיא המדינה החמישי, יצחק נבון, בבית חינוך לעיוורים בירושלים.

## רקע
נעמי שמר סיפרה כי השיר נכתב בעקבות ביקור של הנשיא החמישי של ישראל, יצחק נבון, בבית החינוך לעיוורים בירושלים. בנעוריו, נהג לבקר בבית החינוך ולהקריא סיפורים לתלמידים. פעם אחת, תוך כדי הסיפור, הייתה הפסקת חשמל ואחד מן החניכים העוורים נחלץ לעזרתו.

## תיאור השיר
השיר נפתח בציטוט כמעט מדויק לדברי ישעיהו הנביא: "ההולכים בחושך, אור גדול יראו" ואז מוסיפה המחברת מדמיונה: "הכמהים לחופש בית ימצאו, אפלה מולכת על הפנסים, העומדים מלכת מבקשים ניסים".
בפזמון מבטיחה שמר לעיוורים ואולי לכל עם ישראל: "בלפיד של אתמול עוד תבער האש", ומסיימת בנימה אופטימית ברוח החג: "לפעמים נס גדול שב ומתרחש".

## קישורים חיצוניים

* '''מי ידליק''', באתר הספרייה הלאומית
* 
* תווים ואקורדים לשיר, באתר תו ישראלי
* 
* 

## הערות שוליים

2024 11
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי נעמי שמר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נעמי שמר
קטגוריה:שירי חנוכה
תומאס בלאונט

**תומאס בלאונט** (באנגלית: **Thomas Blount**; 10 במאי 1759 – 7 בפברואר 1812) היה חייל ופוליטיקאי אמריקאי. הוא שירת כלוטננט וכשליש למייג'ור גנרל ריצ'רד קאסוול במיליציה של קרוליינה הצפונית במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. לאחר המלחמה, הוא כיהן כנציג באספה הכללית של קרוליינה הצפונית וכיהן שלוש קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
בלאונט נולד בבלאונט הול ב-10 במאי 1759 במחוז קרייבן (בחלקו שהפך למחוז פיט ב-1760) בפרובינציית קרוליינה הצפונית. הוריו היו ג'ייקוב בלאונט ממחוז בופור וברברה גריי בלאונט. ג'ייקוב בלאונט רכש אחוזה של שישה אלפים דונם בנחל קונטניאה בין 1757 ל-1783. לתומאס היו שישה אחים: ויליאם (נולד ב-26 במרץ 1749), אן (נולדה ב-3 באוקטובר 1750), ג'ון גריי (נולד ב-21 בספטמבר 1752), לואיזה (נולדה ב-17 בינואר 1755), רידינג (נולדה ב-22 בפברואר 1757), וג'ייקוב (נולד ב-5 בנובמבר 1760). אמו של תומאס נפטרה ב-1763 ואביו נישא בשנית להאנה סלטר בייקר. תומאס התחנך בבית. הוא היה מקורב לאחיו ויליאם וג'ון גריי הן בעסקים והן בפוליטיקה. יחד הם ניהלו את עסק הסחר של האחים בלאונט, שהיה אחד הגדולים בקרוליינה הצפונית ובסיסו בוושינגטון, קרוליינה הצפונית. ג'ון גריי וויליאם היו נציגים באספה הכללית של קרוליינה הצפונית.

### קריירה
בשנת 1777 בגיל 16, בלאונט נכנס לרגימנט החמישי של קרוליינה הצפונית של הצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. הוא שירת כלוטננט תחת קפטן בנג'מין סטדמן. בינואר 1778, הוא נלכד בשבי (ככל הנראה הקרב על ג'רמנטאון). הוא היה בין אותם שבויי מלחמה שנשלחו לאנגליה למעצר. בשנת 1780, הוא חזר לקרוליינה הצפונית ושימש כשליש למייג'ור גנרל ריצ'רד קאסוול במיליציה של קרוליינה הצפונית.

הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית במהלך הקונגרסים ה-3–ה-5 מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של קרוליינה הצפונית, וכיהן מ-4 במרץ 1793 עד 3 במרץ 1799. בהמשך הוא כיהן כחבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השלישי של קרוליינה הצפונית במהלך הקונגרסים ה-9 וה-10, מ-4 במרץ 1805 עד 3 במרץ 1809, ושוב במהלך הקונגרס ה-12, מ-4 במרץ 1811 עד מותו ב-7 בפברואר 1812.

## חיים אישיים
הוא היה אח של ויליאם בלאונט וג'ון גריי בלאונט ודודו של ויליאם גריינג'ר בלאונט. אשתו, מרי ג'יי סאמנר, הייתה בתו של ג'תרו סאמנר. ביתו בטרבורו, The Grove, נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1971.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של הקונגרס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1759
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1812
יהודית מאיר

שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|מבנה הסטודיו (2017)
**יהודית מאיר** (1927 – 4 בינואר 2025) הייתה אמנית קרמיקה ישראלית. יקירת העיר באר שבע (2001).

## ביוגרפיה
יהודית מאיר נולדה בבודפשט, הונגריה, בשנת 1927 ליהודית ומיכאל מאיר. אביה, שהיה רופא במקצועו, היה פעיל ב"תנועת המזרחי" בהונגריה.

בשנים 1936–1935 התגוררה המשפחה בבאר שבע, שם קיבל אביה מבנה מנדטורי על מנת שישמש כמרפאה לתושבים הבדויים. בשנת 2005 הפך מבנה זה ל"בית האמנים בנגב". בשנת 1945 הצטרפה לקיבוץ משואות יצחק בגוש עציון. בתקופת מלחמת העצמאות נשבתה עם שאר חברי הקיבוץ, ושוחררה לאחר כחודש. 

המפגש הראשון של מאיר עם הקרמיקה היה בסטודיו של גיסתה ג'ין מאיר בעין השופט. בעקבות זאת נרשמה לשיעורי קדרות אצל חנה חר"ג צונץ בחיפה. בשנת 1952 למדה אצל הדוויג גרוסמן בירושלים. גרוסמן השפיע עליה בנטייה לשאוב מן הנוף המקומי ומהתרבות הערבית, בשימוש בגוונים טבעיים. לאחר כשנה שבה לחיפה ולהמשך לימודים אצל חר"ג צונץ. בשנים 1958–1956 למדה קרמיקה בבית-הספר לאמנויות "קמברוול", לונדון  ובבית המלאכה של פרנסיו דל פייר בפריז. 

בשנת 1958 חזרה מאיר לישראל והכירה, דרך הדוויג גרוסמן, את יוכבד מרקס. הן עברו להתגורר בבאר שבע, שם ביקש דוד טוביהו להקים מרכז לקרמיקה סביב מפעל "חרסה". בתחילה קיבלו השתיים מחסן קטן במרכז התעשייה, שהפך לסטודיו שלהן. הן רכשו תנור חשמלי מבעל בית מלאכה מקומי והחלו לעבוד עם חומר חרסית מאדמת הנגב שעורב בקש וחומרים אחרים, בהשראת הקדרות הערבית. השתים מכרו את עבודותיהן תחת השם "כדן".

במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 רכשו השתיים בית עות'מאני מראשית המאה ה-20, ששימש כמבנה מנהלה של הצבא הבריטי בכיבוש א"י וכמבנה מגורים. במבנה הקימו השתיים חדרי סטודיו נפרדים.

בעזרת אדריכלים כדורה גד וארתור גולדרייך, קיבלו השתיים הזמנות למנורות, כדים וכלים דקורטיבים אחרים עבור מלון הילטון, הכנסת ועוד.

שמשה במשך כחמש שנים כרכזת החברה להגנת הטבע בבאר שבע.

סגנונה של מאיר מאופיין במבניות כבדה, בהימנעות מעיטורים חיצוניים ובשימוש בגווני אדמה. ברבים מן הכלים נעשה שימוש באדמות הנגב לשם יצירת הכלי והזיגוג. לצד כלים, יצרה גם כמה קירות עיטוריים כגון בבית גבריאל, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועוד.

## גלריה

קובץ:Yehudit Meyer 5.jpg|תבליט קיר (1988), אודיטוריום לזכר ג'ויה זוננפלד, אוניברסיטת בן גוריון בנגב, באר שבע
קובץ:Yehudit Meyer 2.jpg|תבליט קיר (1988), אודיטוריום לזכר ג'ויה זוננפלד, אוניברסיטת בן גוריון בנגב, באר שבע
קובץ:PikiWiki Israel 80897 gabriel house.jpg|תבליט קיר (1993), בית גבריאל, צמח


## קישורים חיצוניים

* 
* יהודית מאיר באתר סקר אמנות הקיר בישראל
* 
* 
* 
* 
* 
* ניר אלון, אבל בב"ש: הלכה לעולמה אחת מהדמויות הבולטות בעיר בתחום האמנות, באתר באר שבע נט, 5 בינואר 2025
* דביר ידעי, אבל בעולם התרבות בבאר שבע: יהודית מאיר ז"ל, יקירת העיר הלכה לעולמה בגיל 97, באתר רדיו דרום, 7 בינואר 2025

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:משואות יצחק: אישים
קטגוריה:שבויי גוש עציון במלחמת העצמאות
קטגוריה:יקירות באר שבע
קטגוריה:אמניות קרמיקה ישראליות
קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:החברה להגנת הטבע: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2025
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
ויליאם גריינג'ר בלאונט

**ויליאם גריינג'ר בלאונט** (באנגלית: **William Grainger Blount**; 1784 – 21 במאי 1827) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את המחוז השני של טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1815 ל-1819. הוא בנו של מושל הטריטוריה הדרום-מערבית ויליאם בלאונט ואחיינו של מושל טנסי וילי בלאונט, שכיהן תחת האחרון כמזכיר המדינה של טנסי בין השנים 1811–1815. 

## ביוגרפיה
בלאונט נולד ב-1784 ליד ניו ברן, קרוליינה הצפונית, במחוז קרייבן, והיה בנם הבכור של ויליאם בלאונט ומרי גריינג'ר בלאונט. הוא למד באקדמיית ניו ברן. ב-1792, בעקבות מינויו של אביו כמושל הטריטוריה הדרום-מערבית, הוא עבר עם הוריו לנוקסוויל, שנבחרה כבירה הטריטוריאלית החדשה. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1805. הוא מעולם לא התחתן ולא היו לו ילדים ידועים. 

בלאנט עסק בעריכת דין בנוקסוויל. הוא עסק גם בעיסוקים חקלאיים. בשנת 1811, הוא נבחר לבית הנבחרים של טנסי. זמן קצר לאחר מכן בחרה בו האספה הכללית למזכיר המדינה של טנסי. הוא שירת לצד דודו, המושל וילי בלאונט, ועזר בתיאום מאמצי מלחמת 1812 של המדינה, והסמיך את "קו ההליכה" כגבול בין טנסי לקנטקי.

לאחר מותו של ג'ון סווייר ב-1815, בלאונט נבחר למקומו בבית הנבחרים של ארצות הברית, והביס בדוחק את ג'ון קוק בהצבעה של 1,583 מול 1,355. הוא נבחר מחדש ב-1817, ושוב ניצח את קוק בפער קטן, 3,627 קולות מול 3,429. הוא כיהן כדמוקרטי-רפובליקני בקונגרסים ה-14 וה-15,  וביקש באופן עקבי ליצור נתיבי דואר חדשים ברחבי מחוזו, כולל נתיב המחבר בין מריוויל לסביירוויל, נתיב המחבר את סביירוויל ודנדרידג', ומסלול המחבר את מורגנטון, טנסי, עם קרנסוויל, ג'ורג'יה. הוא הצביע בעד הצעת חוק משנת 1816 המאששת מחדש את הנייטרליות של האומה, והצביע נגד הצעת חוק הבונוס משנת 1817 (הוא גם הצביע בעד קיום הווטו של הנשיא ג'יימס מדיסון על הצעת חוק הבונוס).

כשהוא בחר שלא להתמודד לכהונה שלישית, בלאנט חידש את עיסוקו בעריכת דין בנוקסוויל. בשנת 1818, הוא הפך לבעלים של אחוזת בלאונט, הבית שבנה אביו בעיר. הוא עבר לפריס, טנסי, בשנת 1826, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. הוא מת ב-21 במאי 1827, ונקבר בבית הקברות העירוני בפריס, טנסי. 

## קישורים חיצוניים
*
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטנסי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1784
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1827
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (1996)

**הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור 1996** (באנגלית: **1996 United States Senate election in Delaware**) התקיימו ב-5 בנובמבר 1996. הסנאטור הדמוקרטי האמריקני המכהן ג'ו ביידן זכה בבחירה מחדש לכהונה חמישית. אלו היו הבחירות הראשונות לסנאט בקריירה שבהן מרווח הניצחון של ביידן ירד מהבחירות הקודמות.

## פריימריז רפובליקני
### מועמדים
* ריימונד קלאטוורת'י, איש עסקים,  בעל תחנת רדיו נוצרית 
* ואנס פיליפס, חקלאי
* וילפרד ג'. פלומיס, יועץ נפט וגז, מנהל מתחם דירות לשעבר 

### תוצאות

## בחירות כלליות
### קמפיין בחירות
בפברואר 1996, ביידן מכר בסופו של דבר את ביתו לג'ון קוקרן; מנהל בכיר עבור MBNA. סוקר מהקמפיין של קלאטסוורת'י בדק בסקר טלפוני האם קוקרן שילם פי שניים משווי הבית. במציאות, קוקרן שילם את 1.2 מיליון הדולרים שהיוו את מחיר הבית בשוק. "גורמים רשמיים" מ-MBNA דחו את מה שהיה לסוקר לומר וביידן בסופו של דבר השיג מסמך מ-1992 מקבוצת הערכות של דלאוור, שאמר ששווי הבית היה 1.2 מיליון דולר. המחלוקת תמשיך להידחף כאשר המגזין השמרני *The American Spectator* פרסם מאמר ב-1998 שקרא לביידן "הסנאטור מ-MBNA". 

*Libertarian Party NEWS* דיווח כי מארק ג'ונס שהיה המועמד של המפלגה הליברטריאנית יהיה המועמד הראשון מהמפלגה במדינה שיעמוד לקמפיין במשרה מלאה כשהוא התפטר מתפקידו כעוזר פרופסור במכללת Goldey-Beacom.

### מועמדים
* ג'ו ביידן, סאנטור מכהן מטעם דלאוור התמודד לכהונה חמישית ברציפות
* ריימונד קלאטוורת'י, איש עסקים
* מארק ג'ונס, עוזר פרופסור למדעי המחשב במכללת Goldey-Beacom וחבר סגל לשעבר של אוניברסיטת דלאוור. 
* ג'קלין קוסוף 

## תוצאות

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'ו ביידן
קטגוריה:1996 בארצות הברית
קטגוריה:הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:דלאוור
קטגוריה:בחירות לסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:1996 בפוליטיקה
מכון תורת הקרבנות

מכון **תורת הקרבנות** הוא מכון מחקר תורני חרדי העוסק בהפצת הלימוד והעיון בסדר קדשים, לאסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא.

המכון מפעיל רשת כוללי אברכים ברחבי הארץ (בבני ברק, ירושלים ומודיעין עילית) ומוציא לאור עלונים, חוברות וספרים של כותבים מגוונים בנושאי סדר קדשים, וכן מקיים תרגולים מעשיים של עבודת הקרבנות. בנשיאות המכון עומדים הרב ברוך שמואל דויטש, הרב דוד כהן, הרב נתן קופשיץ והרב חיים מאיר שטיינברג.

## היסטוריה
המכון הוקם בשנת תשס"ט בתמיכתם של הרב יוסף שלום אלישיב, הרב חיים קניבסקי, הרב אהרן יהודה ליב שטינמן, הרב מיכל יהודה לפקוביץ והרב ישראל אליהו ויינטרויב, שקראו להרבות בלימוד קודשים, בין היתר כמימוש קריאתו של רבי ישראל מאיר הכהן ('החפץ חיים') ללמוד את סדר קודשים בעיון ולחתור לפסיקת הלכה בו, כהכנה לבניין בית המקדש השלישי ועבודת הקרבנות. דברי תורה מרבנים אלו אף ראו אור בפרסומי המכון, וכך גם דברי תורה מהרב דוב לנדו ומהרב איתמר גרבוז.

## פרסומי המכון
מתשע"ב המכון מוציא לאור עלון חודשי בשם תורת הקרבנות. אחת לכמה חודשים המכון מוציא קובץ תורני בשם תורת הקרבנות בענייני סדר קודשים, וכן חוברות וספרים בשם 'אוצר דינים - תורת הקרבנות', ובהם פסקי הלכות. עד עתה יצאו עשרות רבות של קבצים וחוברות. 

בנוסף, המכון הוציא לאור סדרה של חוברות צבעוניות בשם 'והשב את העבודה', להמחשת נושאים בסדר קודשים באמצעות תמונות ואיורים, בין הנושאים: מסכת תמיד, מומי בהמה, סדר הקרבת קרבן תודה, סדר הקרבת מנחות, קרבן פסח, ועוד. המכון אף הוציא לאור את ספרי 'שער הקרבן' - שני כרכים המפרטים באופן מקיף את הלכות עבודת יום הכיפורים והלכות קרבן פסח - שני הספרים פורסמו בעילום שם, ולימים נודע שנכתבו על ידי הרב אהרן צבי קרפט.

המכון שם דגש על לימוד שחותר למסקנה מעשית, ורוב פרסומיו מנוסחים בפורמט של פסקי הלכות בחלקו העליון של הדף והערות שוליים בחלקו התחתון של הדף, תוך ניסיון להקיף אפשרויות שונות ולתת להן מענה, מבחינה עיונית ומבחינה יישומית.

מיזם נוסף בשם 'לגיונו של מלך' מקדם כתיבה שיתופית, שבמסגרתו מוזמנים כותבים תורניים מהציבור הרחב להקיף יחד את כלל הלכות המקדש והקרבנות, בדגש על חלקים שעדיין לא נכתבו עליהם פסקי הלכות. לצורך כל מנגיש המכון רשימת נושאים הכוללת ביבליוגרפיה עם מיון לפי הנושאים שנכתב עליהם והנושאים החסרים, וכן מאגר דיגיטלי של ספרות רלוונטית בנושא, שנכתבה במכון ומחוצה לו. מעת לעת המכון מעניק מלגות לכותבים, ומוציא לאור קבצים בשם 'לגיונו של מלך', ובהם החיבורים החדשים שנכתבו.

## תרגולים והתכוננות מעשית להקרבת קרבנות
המכון מקיים כנסים ובמרכזם תרגולים והמחשות של עבודות המקדש, כגון: שחיטת קרבן הפסח, הכנת שתי הלחם, ועוד. כנסי התרגולים מיועדים לקהל הרחב, או למוסדות חינוך שעוסקים בנושא העיוני שבו עוסק התרגול המעשי; לעיתים בנוכחות מאות משתתפים.

מדי שנה, החל משנת תשע"ז, המכון מציע לקראת חג הפסח קניית חלק בכבש המיועד לקרבן פסח מבלי להקדישו, לצורך התכוננות לתרחיש שבו ייבנה בית המקדש השלישי ויתחייבו להקריב את קרבן הפסח.

## קישורים חיצוניים
* אם המשיח יגיע מחר, איפה בדיוק נמצא כבשים כשרים לקורבן פסח?, אתר הידברות, י"ג בניסן תשע"ז
* שיעורי מכון תורת הקרבנות באתר קול הלשון
* פרסומי המכון באוצר החכמה: עלון תורת הקרבנות, אוצר דינים, קובץ תורני, לגיונו של מלך
* 
* סרטונים על פעילות המכון: סרטון ראשון, סרטון שני
* קטלוג ספרי המכון

## ראו גם
* מכון המקדש

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי הר הבית ובית המקדש
קטגוריה:מכוני מחקר תורניים
קטגוריה:בני ברק: ארגונים
קטגוריה:בית המקדש השלישי
מאיר אורקין

**מאיר אורקין-גרוסמן** (2 באוקטובר 1914 – 9 בדצמבר 2010) היה פוליטיקאי ועסקן ציבור שראלי. ראש המועצה האזורית געתון בשנים 1951–1954.

## ביוגרפיה
אורקין נולד ב-1914 בביאליסטוק הבכור משלושת ילדיהם של קלמן וליבה אורקין. משפחתו התפרנסה ממתפרה שהייתה בביתם. הוא גדל בבית ציוני-חילוני, אך היה חשוף למסורת ולארון הספרים היהודי. בצעירותו למד בגימנסיה העברית המקומית ובגיל 9 הצטרף לקן השומר הצעיר בביאליסטוק, ובהמשך הדריך את גדוד "הסנה" שם הכיר את חייקה גרוסמן, לימים רעייתו. הוא יצא מטעם התנועה לשנה של הכשרה ב"קיבוץ למפעל" בקאליש, שם התנסה בעבודות חרושת. כאשר קיבל צו גיוס לצבא הפולני, החל להתכונן לעלייה לארץ ישראל. בעזרת שוחד של פקידים במשרד הפנים, קיבל סרטיפיקט בזהות בדויה, ועלה ארצה ב-15 במאי 1936. שאר משפחתו נותרה בפולין, הוריו ואחותו נרצחו בטרבלינקה ואחיו נפטר במחנה שבויים במינסק. הוא הצטרף לגרעין שהתיישב בראשון לציון, שם עסק בחפירת גומות לשתילה. לאחר כשנה עבר עם קבוצה של יוצאי "קיבוץ למפעל" והתיישבו בקיבוץ שריד, שם למד לנהוג על טרקטור. ב-1941 עבר לנהריה, שם עבד כנהג טרקטור. עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרף ללוחמים. ערב צאתו למלחמה, פגש את חברת-נעוריו, חייקה גרוסמן, שניצלה מהשואה ועלתה זה עתה ארצה. השניים נישאו ב-10 ביוני 1948 ועברו לגור בקיבוץ עברון (שחלק ממקימיו היו יוצאי "למפעל"). בהמשך התקבלו כחברים בקיבוץ, ושם נולדו להם שתי בנותיהם: לאה ויוספה.

בדצמבר 1951 החל לכהן (במקום רעייתו חייקה) כראש מועצה אזורית געתון. בתפקיד זה כיהן עד נובמבר 1954.

לאחר מכן היה ממקימי "יוגבי הגליל" - אגודה אזורית לתפעול ואחזקה של כלים חקלאיים, והחל מ-1960 היה חבר הנהלה שלה. בשנות ה-60 ניהל מחצבת הכורכר של הקיבוץ, וב-1970 יזם את הפיכתה למטמנה (כיום: אקופארק עברון). בשנות ה-70 היה גזבר חברת "חריש".

לאחר פטירת רעייתו ב-1996, יזם את הקמתו של "בית חייקה" סמוך לקיבוץ עברון, המשמש כמרכז חינוכי.
220px|ממוזער|בית חייקה
נפטר ב-9 בדצמבר 2010, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ עברון.

## ספריו
* **מאיר של חייקה**: תולדות, מעשים, הגות (אוטוביוגרפיה), עברון 2008, 228 עמ'.
**והגדת לבניך**: חברי עברון מספרים קורותיהם מתקופת השואה, עברון 1990, 160 עמ'.
* **ספר עברון**, 1955.
* **ספר עברון** ב: ארבעים וחמש שנים לקיום הקיבוץ (בעריכת יצחק ורהפטיג, מאיר אורקין ועמירם כהן), עברון תשמ"ג, 118 עמ'.
* **במחרוזת**: מבחר שירים מהוי הקיבוץ, בעריכת מאיר אורקין והגר ולטר, עברון תשל"א, 84 עמ'.
* **אנתולוגיה ב[[ערבית]] על תקופת השואה** בעריכת מאיר אורקין, עברון 1988.

## לקריאה נוספת
* מאיר אורקין, **מאיר של חייקה**: תולדות, מעשים, הגות (אוטוביוגרפיה), עברון 2008.

## קישורים חיצוניים
* פרקים ראשונים מהספר "מאיר של חייקה", בעריכת סימה טלמון, עברון 2008.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצות אזוריות מטה אשר, געתון וסולם צור
קטגוריה:בני זוג של ראשי מועצות אזוריות בישראל
קטגוריה:בני זוג של חברי הכנסת
קטגוריה:עברון: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפ"ם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
סכר מסג'ד סולימאן

**סכר מסג'ד סולימאן** (בפרסית: **سد مسجدسلیمان**; ידוע גם בשם: **סכר גוּדָאר לַנְדָר**, בפרסית: **سد گُدار لَندر**וכן בשם: **סכר כארון-2**, בפרסית: **سد کارون** **۲**) הוא סכר על נהר כארון במחוז ח'וזסתאן, באיראן, המשמש להשקיה ולהפקת אנרגיה הידרואלקטרית.

הסכר נבנה על ידי "Iran Water and Power Resources Development" והושלם בשנת 2002.

## מיקום
הסכר נקרא על שם העיירה מסג'ד-סולימאן, הנמצאת במרחק כ-25 קילומטרים ממנו. הסכר הוקם על נהר כארון כ-25 קילומטרים מערבית לסכר שהיד עבאספור.

## נתונים ומאפיינים
### הסכר
* סכר מילוי עפר, חלוקי נחל וסלעים.
* גובהו מעל סלע התשתית: 177 מטרים.
* גובה מעל פני הים: 382 מטרים.
* אורך הסכר ברומו: 497 מטרים.
* רוחב הסכר בבסיס: 780 מטרים.
* רוחב רום הסכר: 15 מטרים.

### הפקת חשמל
* שתי תחנות הכוח בעלו הספק ממשותף: 2,000 מגהוואט.
* טורבינות: 8 , כל אחת בהספק 250 מגהוואט.
* התחנות נבנו בשני שלבים, כל אחת בהספק 1,000 מגהוואט. הראשונה הושלמה ב-2003 והשנייה בספטמבר 2007.

### האגם
* הסכר יוצר מאגר בקיבולת מים מרבית: 228 מיליון מטרים מעוקבים.
* המאגר מספק מי שתייה לעיר מסג'ד סולימאן. לצורך כך נחפרה מנהרה באורך 1,160 מטר ונבנה צינור העברת מים באורך של 2,700 מטר מהמאגר אל מאגר מי השתייה של העיר.

## בעיות
על פי מספר דיווחים מצבו של הסכר בכי רע, בשל סחף ופגיעה בבסיס הסכר, עד כדי סכנת השבתה. בדיווח מיום 9 בפברואר 2023 נמסר שהתיקונים החלו בשנת 2021 אך מתנהלים בעצלתיים ואין בכוחה של הפרובינציה לשאת לבדה בעול התיקון הנדרש.
## ראו גם

## הערות שוליים

מסג'ד סולימאן
קטגוריה:ח'וזסתאן: מבנים
נאראגאנסט

**נָארָאגָאנְסֶט** (באנגלית: **Narragansett**) היא עיירה במחוז וושינגטון, רוד איילנד, ארצות הברית. במפקד 2020 האוכלוסייה הייתה 14,532. עם זאת, במהלך חודשי הקיץ אוכלוסיית העיירה יותר ממכפילה את עצמה לכדי קרוב ל-34,000. העיירה Narragansett תופסת רצועת אדמה צרה העוברת לאורך הגדה המזרחית של נהר Pettaquamscutt (הידוע גם בשם Narrow River) עד לחוף מפרץ נאראגאנסט באוקיינוס האטלנטי. היא הופרדה מדרום קינגסטאון בשנת 1888 והוכרה כעיירה בשנת 1901. עם מספר חופי אוקיינוס ורצועה הניתנת להליכה לאורך חזית האוקיינוס, נאראגאנסט הוא אזור נופש בעונת הקיץ, כמו גם אתר גלישה פופולרי בחוף המזרחי, עקב תכיפות גלים דרומיים מהאוקיינוס האטלנטי.

## גאוגרפיה
החלק הדרומי של העיירה הוא חצי אי, השוכן בין פתחו של מפרץ נאראגאנסט לבין מפרץ המפריד בין חלק זה של העיירה לדרום קינגסטאון.

לפי הלשכה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של 98 קמ"ר, מתוכם רק 37 קמ"ר הם קרקע ו-61 קמ"ר (62.56%) הם שטחי מים.

הכפרים והשכונות הבאים ממוקמים במלואם או בחלקם בנאראגאנסט: Saunderstown במשותף עם צפון קינגסטאון, סאות' פֶרִי, בונט שורס, נאראגאנסט פיר, פוינט ג'ודית, גלילי, גרייט אילנד, סולט פונד, Mettatuxet וירושלים במשותף עם דרום קינגסטאון.

בתקופת מלחמת העולם השנייה באזור הוקם בסיס פורט גרין.
### תיירות
[ממוזער|עמדת [תותח 6 אינץ' בפורט גרין.]]
נאראגאנסט ידועה כיעד לתיירות קיץ וחופים. פארק המדינה לזכר הדייגים, הממוקם בסמוך לגלילי, כולל מבצר צבאי לשעבר (פורט גרין) וחניון קמפינג. שלושת החופים בנאראגאנסט המפורסמים ביותר הם:
* החוף העירוני - ממוקם במרכז העיירה, אם כי הוא גובה תשלום - בעוד שחופים מקומיים אחרים (במימון המדינה) גובים על חניה בלבד. בניגוד לחופים במימון המדינה, הוא מקיים את עצמו ואינו נתמך מכספי משלמי המיסים. יש תשלום של $10.00 לחנייה ($15.00 בסופי שבוע/חגים) ודמי כניסה יומית של $10.00 להיכנס לחוף.
* ממוזער|רוג'ר ווילר סטייט ביץ'Scarborough State Beach - מתחם מורכב משני אזורים נפרדים: צפוני ודרומי. לכל אחד יש ביתן, מקלחות, 75 שולחנות פיקניק, טיילת ומגדל תצפית. יש תשלום קטן עבור חניה אם לא ניתן למצוא מקום ברחובות הסמוכים. חניה ברחובות הסמוכים עלולה לגרום לגרירת רכבים (במיוחד בחודשי הקיץ). חוף זה יושב ליד מפעל טיהור שפכים מקומי.
* רוג'ר ווילר סטייט ביץ' וסולטי בריין סטייט ביץ' - ממוקמים שניהם בפוינט ג'ודית', שהיא הנקודה הדרומית ביותר של נאראגאנסט. שני החופים מוגנים על ידי שובר הגלים המגן על נמל הגליל.
בנוסף, בשכונת נאראגאנסט פיר, יש חוף רחצה פופולרי, המשתרע לאורך החוף המחורץ, בין העיירה לשפך נהר Pettaquamscutt.

### תחבורה
[ממוזער|המעבורת המהירה ל[בלוק איילנד ברציף בפוינט ג'ודית שבעיירה.]]
העיירה מחוברת בתחנת קינגסטאון, כ-14.5 קמ' מצפון מערב לה, על ידי מסילת הרכבת נאראגאנסט פיר עם קו החוף הרכבת החוף של רכבת ניו יורק, ניו הייבן והארטפורד. כמו כן קיים קו רכבת בין העיירה לפרובידנס.

#### פעילות מעבורות
בפוינט ג'ודית שבדרום העיירה, הממוקמת בכניסה המערבית למפרץ נאראגאנסט, יוצאות ונכנסות המעבורות לבלוק איילנד וממנו. המעבורת המסורתית שטה כשעה כדי להגיע לאי מפוינט ג'ודית, והיא הדרך היחידה להביא כלי רכב לאי. מעבורת מהירה באותו מסלול אורכת 35 דקות (ללא אפשרות לכלי רכב).

## ראו גם
* מפרץ נאראגאנסט

## קישורים חיצוניים
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:רוד איילנד: גאוגרפיה
את חירותי

"**את חירותי**" הוא במקור שיר בצרפתית בשם "**Ma liberté**" שכתב והלחין ז'ורז' מוסטקי. השיר תורגם בידי יורם טהרלב ובוצע לראשונה על ידי חוה אלברשטיין בשנת 1971 ב"ערב חוה אלברשטיין" בתיאטרון בימות.

## רקע
ז'ורז' מוסטקי, מגדולי היוצרים הצרפתים, נולד במצרים בשנת 1934, להורים יהודים ממוצא יווני, שהיגרו למצרים מהאי היווני קורפו. שמו המקורי היה, יוסף. כשהיה בן 17 עברה המשפחה לפריז, וכבר אז ידע שהוא רוצה לכתוב ולשיר. בעקבות הערצתו לז'ורז' ברסנס אימץ לעצמו את שמו הפרטי.
תחילה כתב לזמרים אחרים, בהם איב מונטאן, ברברה, ז'ולייט גרקו ואדית פיאף.
בגיל 30 החל לשיר בעצמו את שיריו והיה מחלוצי הזמרים-יוצרים. עד פטירתו בשנת 2013 כתב מאות שירים והקליט עשרות תקליטים, כתב ספרים ומוזיקה לסרטים וזכה להוקרה ולאהבה בכל העולם.
אחד מבני משפחתו הוא המוזיקאי יוסף מוסטקי, שכתב שירים מוכרים כמו "זמר נוגה", "הינך יפה רעיתי", ו"ים ושקיעה".
בראשית שנות ה-60, עם הפריצה העולמית של מוסטקי, תורגמו חלק משיריו לעברית. שירו "La Dame Brune" תורגם לעברית על ידי יעקב שבתאי, ונקרא בשם "הגבירה בחום", והשיר "Meteque" תורגם על ידי נסים אלוני ל-"פרצוף של צועני". בביקורו האחרון בארץ הקליט את "Mes Meres Juives" בצרפתית, עברית ויידיש.
על הרקע הזה בא גם התרגום של השיר "Ma Liberte" הוא "את חירותי". חוה אלברשטיין פנתה אל יורם טהרלב, השמיעה לו את השיר וביקשה שיתרגם אותו עבורה. לטהרלב יש כמה שירים שמקורם בשפות אחרות, אך על השיר הזה הוא מעיד שחוה אלברשטין ביקשה שיתרגם אותו מילה במילה. "זה כמעט השיר היחיד בחיי שבו ניסיתי לעשות תרגום מדויק לשיר לועזי, כי מאוד אהבתי את השיר ואת הרעיון שלו" אמר.

## מילות השיר

בשיר מתואר עלם צעיר וחופשי, ששמר שנים על חירותו "כמו כוכב בסער", לפתע הוא החליט לבגוד בה, ו"בלילה קר אחד" הפר את בריתו ובחר ב"כלא החם אשר שמו אהבה", "וסוהרת יפה בתנועה רחבה, נעלה את השער". מן השיר נובע מסר של התמסרות לכלא ושעבוד, מסר שמנוגד לכותרת השיר. מן השיר עולה המסר של הדובר, שבעבור האהבה הגדולה, הוא מוכן לוותר על חירותו האישית שהייתה חשובה לו כל כך.

## ביצועים נוספים
* **[[רוני גינוסר]]**, מתוך האלבום "**חיוכים**", **2011**.
* **[[דקלון]]** מתוך האלבום "**האוסף המשולש**" (דיסק מס' 3), **2012**.
* **[[סי היימן]]** - שיר הנושא מתוך הסרט "**הבית**" של אסף לביא הראל ואורן כהנוביץ', **2015**.
* **חוה אלברשטיין ו[[שלומי שבן]]**, מתוך האלבום "**חוה שרה ושלומי מנגן**" שהוקלט בהופעה חיה, **2019.**
* **[[ברי סחרוף]]** ביצע גרסה משלו של השיר, מתוך המיזם המוזיקלי "**צו השעה – צו ראשון**", **2020**.

## קישורים חיצוניים
* **[https://www.nli.org.il/he/systemlibrary/umbracoitempage?type=items&docId=NNL_MUSIC_AL997009938563405171&lang=en&vid=NLI את חירותי]**, באתר הספרייה הלאומית
* 
* אקורדים לשיר "את חירותי", באתר Tab4u
* את חירותי?... האמנם?, באתר של עפר גביש
* למה לוותר על החופש? סיפורו של השיר "את חירותי", באתר של ד"ר איתי פלאות
* את חירותי - זה לא חג החירות, באתר יוסמיוסיק של יוסי חרסונסקי
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1967
קטגוריה:שירי חוה אלברשטיין
קטגוריה:שירי ברי סחרוף
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שתורגמו מצרפתית לעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי יורם טהרלב
מרזובאן

**מרזובאן** או **מרזובאן בן רוסתם פרימי** (בפרסית: **مرزبان بن رستم پریمی**) היה השליט השלושה-עשר של השושלת הבוונדית בין השנים 979–986 ולאחר מכן כווסאל של הזיארים עד 1006. הוא היה בנו ויורשו של **[[רוסתם]] השני** . בכמה מקורות, שמו שונה **לרוסתם בן אל-מרזובאן**, מה שגרם לבלבול בקרב ההיסטוריונים, וגרם להם לחשוב שאלו שני אנשים שונים. הוא נודע בזכות יצירתו, **מרזובאן-נאמה** המספרת את ההיסטוריה של מלכי איראן הקדם-אסלאמיים ואשר שימש בסיס ליצירה בשם זה מהמאה ה-13, המספרת סיפורי פולקלור וחכמה קדם-אסלאמיים.

## ביוגרפיה
שמאל|ממוזער|300x300 פיקסלים| מפת צפון איראן
לפי ההיסטוריון הערבי בן המאה ה-10, **הילאל אל-סאבי**, אל-מרזובאן היה אחיה של סיידה שירין, אשת השליט הבוויהי פח'ר א-דוולה ואמו של מג'ד א-דוולה. עם זאת, על פי הקאבוס נאמה שמיוחס לשליט הזיארי **כאי-קאבוס** (שהיה ממוצא בוונדי), הוא היה דודה של אשתו של פח'ר א-דוולה.  היה חוסר בהירות לגבי שלטונם של המלכים של השושלת הבוונדית לאחר מותו של רוסתם השני. בשנת 986, מרזובאן כבר לא מוזכר כשליט השושלת, ובמקום זאת מוזכר שרווין השלישי שכל הידוע עליו הוא שהיה אחיו של מרזובאן ובכך יורש פוטנציאלי של השלטון לאחר רוסתם השני.

שליט השושלת הבוונדית נוסף בשם שהריאר השלישי מוזכר מאוחר יותר כשליט בשנה שלאחר מכן. לאחר מכן, מרזובאן מוזכר שוב במקורות, כמי שהדיח את שהריאר השלישי, והחזיר לעצמו את השלטון על השושלת. בשנת 998, חזר שהריאר השלישי לטברסטן בסיוע השליט הזיארי, ותפס את עיר הבירה **פרים.** בהמשך, מרזובאן, בסיוע הבויהים, הצליח להדוף אותו במהירות מהעיר. שהריאר השלישי ביצע תוך זמן קצר התקפת נגד נוספת, והביס את מרזובאן. לאחר מכן עלה שהריאר השלישי על כס המלכות הבוונדי, והכריז על עצמאות משלטון הזיארים. מרזובאן ניצל את ההזדמנות הזו כדי להפוך לווסאל של הזיארים, ולהחזיר לעצמו את כסאו. לאחר מכן נמלט שהריאר השלישי לריי, שם מת בשנת 1000. בשנת 999, המלומד הפרסי המפורסם אל-בירוני, ביקר בחצרו של מרזובאן.

מרזובאן שלט ככל הנראה עד 1006, כאשר שלטון השושלת הבוונדית הופסק על ידי השליט הזיארי קאבוס .

## עבודותיו
ידוע כי מרזובאן כתב במאזנדראנית. מייחסים לו את היצירה **מרזובאן-נאמה**, המספרת על ההיסטוריה של מלכי איראן הפרה-אסלאמיים וששימשה בסיס ליצירה מאוחרת יותר, במאה ה-13, בשם זה.

## הערות שוליים

קטגוריה:שושלות איראניות
קטגוריה:אסיה: היסטוריה
קטגוריה:שושלות מוסלמיות
קטגוריה:נפטרים ב-1006
רוזה שור

**רוזה שור** הייתה מנהלת בית המזיגה הראשון בארץ ישראל ולאחר מות בעלה ניהלה גם את יקב שור בירושלים.

## ביוגרפיה
נולדה בעיר צפת ונישאה לשמואל שור, בנו של יצחק שור, מנהל יקב שור ששכן בירושלים. לאחר מותו של יצחק ירש את העסק בנו שמואל, וניהל אותו בסיוע רוזה אשתו.

עד שנת 1870 נמכרו חלק מיינות היקב בחנות משפחת טפרברג, עד שבשנה זו הקימו שמואל ורוזה את בית המזיגה הראשון בארץ, אשר שכן במתחם חצר ראנד וכונה "חמארה רוזה" (בארמית: "היקב של רוזה"). קיומה של חנות אלכוהול, בלב הרובע המוסלמי, בהנהלתה של אישה, לא התקבלה יפה בהתחלה מצד תושביה המוסלמים של הרובע, אך העסק שגשג עקב הודות לאופייה התקיף, שכלל גם הכאת אנשים שבאו לאיים עליה והציקו לבאי המקום.

לשמואל ורוזה נולדו 13 ילדים אך רק 3 מהם נותרו בחיים לאחר שכל השאר מתו בינקותם ממחלות ילדות שהיו נפוצות אז בירושלים. הגדול שבאחים היה משה שלום שור, שלאחר חתונתו עם פראדל רכטמן נכנס לעסוק בעסקי היקב וכונה בפי התושבים "איבן רוזה" (מערבית: הבן של רוזה). באותו זמן הועבר גם היקב לחצר ראנד, בסמוך לבית המזיגה.

רוזה שור לקחה על עצמה את ניהול היקב לאחר שבעלה שמואל הלך לעולמו בשנת 1921, והייתה האישה הראשונה שניהלה יקב בישראל. בנוסף לייצור היין, רכשה רוזה מזקקה לייצור ברנדי וערק שכונה בפי התושבים בתור "הערק הטוב ביותר במזרח התיכון".

## עץ משפחת שור

## ראו גם
* משפחת שור (יצרני יינות)

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:הרובע המוסלמי: אישים
קטגוריה:משפחת שור (יצרני יינות)
קטגוריה:צפת: אישים
קטגוריה:תעשיינים ארץ-ישראלים
פטלאבור

**פטלאבור** (ביפנית: **機動警察パトレイバー**) הוא זיכיון מדע בדיוני יפני שנוצר על ידי צוות יוצרים הכולל את אמן המאנגה מסאמי יוקי, הבמאי מאמורו אושי, הכותב קאזונורי איטו, המעצב יוטאקה איזובוצ'י, ומעצב הדמויות אקמי טאקאדה.

הזיכיון הפופולרי כולל סדרת מאנגה, סדרת אנימה, שתי סדרות OVA, שלושה סרטי קולנוע, שני רומנים ואוסף סרטים קצרים. בנוסף לכך לאורך השנים נוצרו גם משחקי וידאו וצעצועים שונים המבוססים על הסדרה.

## תקציר העלילה
העלילה מתרחשת בעתיד הלא רחוק בו רובוטים מתקדמים משמשים את האנושות ביישומים תעשייתיים ובשירותים ציבוריים שונים. העלילות בסדרות ובסרטי פטלאבור מתמקדות במשטרת המטרופולין של טוקיו אשר משתמשת ברובוטים על מנת להילחם בפושעים.

## פיתוח
פיתוח הזיכיון החל החל בשנת 1988 כאשר בתחילה אמן המאנגה מסאמי יוקי הוציא לשווקים את סדרת המאנגה של פטלאבור. בהמשך יצאה לשווקים סדרת OVA באותה הפיקו החברות Sunrise ו-Bandai Visual.

הצלחת הזיכיון הובילה לאורך השנים לעיבודים של מדיות שונות בזיכיון, כולל סרטים עלילתיים בבימויו של מאמורו אושי.

## מדיות
### מאנגה
סדרת המאנגה המקורית של פטלאבור הופקה על ידי אמן המאנגה מסאמי יוקי ופורסם במקור בין השנים 1988 עד 1994 ב-22 כרכים שונים.

### אנימה
* סדרת ה-OVA הראשונה של פטלאבור, אשר ידועה בשם "Patlabor: The Early Days", יצאה לשווקים בשנת 1988 וכללה שבעה סרטי OVA.
* סדרת האנימה של פטלאבור , אשר כללה 47 פרקים, שודרה במקור בין השנים 1989 ל-1990.
* סדרת ה-OVA השנייה של פטלאבור, אשר נקראת " Patlabor: The New Files" יצאה לשווקים בתחילת שנות התשעים והיא היוותה המשך לעלילת סדרת האנימה.

### סרטי קולנוע
* פטלאבור: הסרט (1989) - סרט הקולנוע הראשון בזיכיון בבימויו של מאמורו אושי.
* פטלאבור 2: הסרט  (1993) - סרט הקולנוע השני בזיכיון בבימויו של מאמורו אושי.
* פטלאבור 3: הסרט  (2002) - סרט הקולנוע השלישי בזיכיון בבימויו של טאקוג'י אנדו ופומיהיקו טקיאמה.

### עיבוד לייב אקשן
בבין השנים 2014 ל-2015 שודרה ביפן סדרת הלייב אקשן "The Next Generation: Patlabor". ב-1 במאי 2015 יצא לאקרנים גם סרט הלייב אקשן "THE NEXT GENERATION Patlabor: Shuto Kessen" שבוים על ידי מאמורו אושי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שונן
קטגוריה:אנימות ומאנגות מדע בדיוני
קטגוריה:אנימות ומאנגות קומדיה
קטגוריה:אנימות ומאנגות פעולה
קטגוריה:סדרות מאנגה
קטגוריה:זיכיונות אנימה ומאנגה
קטגוריה:זיכיונות: סרטים וסדרות
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1980
נג'ווא ברכאת

**נג'ווא ברכאת** (בערבית: نجوى بركات، נולדה ב־1960 בביירות). היא סופרת, עיתונאית ובמאית לבנונית.

## ביוגרפיה
נג'ווא ברכאת נולדה ב-1960 בביירות. היא סיימה תואר מוסמך בלימודי תיאטרון בפקולטה לאמנויות היפות. בשנת 1985, היא היגרה לפריז בעקבות מלחמת לבנון הראשונה. בפריז קיבלה תעודה בלימודי קולנוע מאוניברסיטת סורבון וכן תעודה ממכון החופש לקולנוע צרפתי. מאז פועלת ברכאת בתחום העיתונות הכתובה, ברדיו ובמדיה האודיו-ויזואלית, במספר עיתונים ומגזינים ערביים. בנוסף, הכינה והגישה תוכניות תרבות שהופקו על ידי רדיו צרפת הבינלאומי, ה-BBC וערוץ אל ג'זירה. כמו כן, כתבה והפיקה תסריטים עלילתיים ודוקומנטריים, והובילה יוזמות שונות לקידום התמקצעות בכתיבה במדינות ערביות ואירופיות. בַּרַכַּאת הכינה וביימה את חמש עשרה התוכניות הראשונים של הסדרה "פגישה בגלות"(موعد في المهجر)" בערוץ אל ג'זירה התרבותי. היא נחשבת לדמות מרכזית בקרב בני דורה בספרות הערבית. מכון גתה במזרח התיכון בחר בה לייצג את מדינתה במסגרת פרויקט "מידאד" (בערבית: **مداد**, "סגנון").

## יצירותיה
לסופרת נג'ווא ברכאת ישנן מספר יצירות, בשפות הערבית והצרפתית. היא כתבה חמישה רומנים בערבית, רובם ראו אור בהוצאת דאר אל-אדב בביירות:
* "שפת הסוד" (لغة السر) יצא לאור בשנת 2004.
* "הו שלום" Oh, Salaam! יצא לאור בערבית בשנת 1999 (يا سلام).
* "אוטובוס של אנשים טובים" (باص الأوادم) יצא לאור בשנת 1997.
* "חיי וכאבי חמד אבן סילאנה" (حياة وآلام حمد ابن سيلانة) יצא לאור בשנת 1995.* *
* "משחק הקלפים והאור" (لعبة الأوراق و النور) יצא לאור בשנת 1962.

### רומן שפת הסוד
"שפת הסוד" הוא רומן מתח פילוסופי שיצא לאור בשנת 2004 בהוצאת דאר אל-אדב. הספר תורגם לעברית על ידי כפאח עבד אלחלים וברוריה הורביץ וראה לאור בשנת 2022 במסגרת פרויקט מַכְּתוּבּ. ברומן זה מתעמקת נג'ווה ברכאת מתעמקת במופעי השפה, ומספרת, דרך עלילה בלשית מורכבת, על מה שהיא מכירה בעצמה ועל הסודות שחשפו בפניה מתוך ספרי המיסטיקה האסלאמית. ברכאת בוחנת את גבולות השפה, את האמונה בהתגלות אלוהית מתוך המעשיות, את המסתורין המיסטי, התאולוגיה, הבלשנות והפילולוגיה. כל אלו מהווים את עמוד השדרה של רומן מודרני, שבו השפה אינה רק כלי להעברת הסיפור אלא הופכת לנושאו המרכזי. בבסיס הרומן עומדת השאלה: האם קיימת שפה שבאמצעותה ניתן לדבר על השפה?

## ראו גם
* לילא בעלבכי
* הרומן הערבי

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* נג'ווא ברכאת, שפת הסוד
* 
* The secret language 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות לבנוניות
קטגוריה:עיתונאיות לבנוניות
קטגוריה:במאיות קולנוע לבנוניות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פריז
קטגוריה:נשים בספרות
קטגוריה:ביירות: אישים
קטגוריה:ילידות 1960
סגן היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית

**סגן היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית** (באנגלית: **United States Deputy National Security Advisor**) הוא תפקיד בכיר בממשל הפדרלי, שנמצא תחת המשרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית ובמועצה לביטחון לאומי (NSC). סגן היועץ פועל תחת היועץ לביטחון לאומי, ומסייע בניהול ובתיאום מדיניות הביטחון הלאומי של ארצות הברית.

## מהות התפקיד
סגן היועץ לביטחון לאומי אחראי למספר תפקידים עיקריים במועצה לביטחון לאומי ובקרב מערכת הביטחון הלאומי של ארצות הברית. בין תחומי אחריותו:
* **מזכיר ביצועי של ועדת הבכירים**: סגן היועץ משמש בדרך כלל כמזכיר ביצועי בוועדת הבכירים של המועצה לביטחון לאומי, שהיא גוף מרכזי שבו דנים נושאים אסטרטגיים וביטחוניים עקרוניים.
* **יו"ר ועדת הסגנים של המועצה לביטחון לאומי**: תפקיד נוסף של סגן היועץ הוא יושב ראש ועדת הסגנים של המועצה לביטחון לאומי, שבה דנים הסגנים הבכירים בממשל בנושאים ביטחוניים וצבאיים.
* **תיאום מדיניות ביטחונית**: סגן היועץ אחראי לתיאום בין גופי הביטחון השונים של הממשל, כגון מחלקת ההגנה, מחלקת המדינה, סוכנויות המודיעין וגופים אחרים.
* **ייעוץ לנשיא ולצוותו**: סגן היועץ מספק ייעוץ בתחום הביטחון הלאומי לנשיא ארצות הברית ולחברי הצוות הבכיר בממשל.

תפקיד סגן היועץ משתנה בין ממשלים, בהתאם לצרכים האסטרטגיים של כל נשיא והפילוסופיה הארגונית של צוות הבית הלבן.

## סגני היועץ לביטחון לאומי

## ראו גם
* היועץ לביטחון לאומי
* המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל הבית הלבן
קטגוריה:משרות פוליטיות בארצות הברית
קטגוריה:ביטחון לאומי
ההסכם בדבר השבת מצב השלום בין גרמניה לסין

**הסכם בדבר השבת מצב השלום בין גרמניה לסין** הוא מסמך שנחתם בבייג'ינג ב-20 במאי 1921 בין ממשלת גרמניה לממשלת סין, במטרה לחדש את יחסי השלום בין המדינות לאחר מלחמת העולם הראשונה. הסכם זה היה בעל משמעות אסטרטגית עבור שתי המדינות, והוא סלל את הדרך לשיתוף פעולה בתחומים דיפלומטיים וצבאיים, שנמשך עד ערב מלחמת העולם השנייה. האמנה נרשמה באופן רשמי בסדרת הסכמי חבר הלאומים ב-15 במאי 1922.

## רקע
במלחמת העולם הראשונה, ב-14 באוגוסט 1917, ממשלת סין הכריזה מלחמה על האימפריה הגרמנית והצטרפה למעצמות ההסכמה. הכרזה זו הייתה סמלית בעיקרה, ונועדה לאפשר את השתתפות סין בוועידת השלום בפריז, שלאחרי המלחמה. עם סיום המלחמה, נחתם הסכם ורסאי ב-28 ביוני 1919, אך המשלחת הסינית קיבלה הוראה מהממשלה שלא לחתום עליו. זאת בשל התנגדותה להעברת שטחים סיניים שהיו בשליטת גרמניה – ובעיקר חבל שאנדונג – ליפן. בעקבות זאת, נותרה סין, מבחינה דיפלומטית, במצב מלחמה עם גרמניה. ב-15 בספטמבר 1919 הוציא נשיא סין שו שה-צ'אנג צו המבטל את ההגבלות שהוטלו על גרמניה כ"מדינת אויב". לבסוף, ב-20 במאי 1921, חתמו גרמניה וסין על הסכם עצמאי שהחזיר את מצב השלום בין המדינות, תוך שמירה על עקרונות מרכזיים מהסכם ורסאי, אך מבלי להכיר בהעברת המושבות הגרמניות לשעבר לשליטת יפן.

## עיקרי ההסכם
* חידוש היחסים הדיפלומטיים והמסחריים בין גרמניה לסין.
* ביטול הגבלות שהוטלו על גרמניה בזמן המלחמה.
* סיום סמכות השיפוט הקונסולרית הגרמנית על אזרחים גרמנים בסין, שהייתה נהוגה לפני המלחמה.
* אי-הכרה בהעברת שטחים סיניים, לרבות שאנדונג, לשליטת יפן.

להסכם צורפה הצהרה משותפת שבה הבהירו שתי הממשלות כי יחסיהן ינוהלו בהתאם לעקרונות המרכזיים של הסכם ורסאי, אך תוך שמירה על זכויותיה של סין בשטחים שנמצאו בשליטת גרמניה טרם המלחמה.

## תוצאות
האמנה נרשמה באופן רשמי בסדרת הסכמי חבר הלאומים ב-15 במאי 1922.

ההסכם חיזק את היציבות ביחסי גרמניה-סין והיווה בסיס לשיתוף פעולה צבאי נרחב, שהלך והתחזק עד סוף שנות ה-30. עם זאת, שיתוף פעולה זה הופסק כשגרמניה חברה ליפן במסגרת הסכם אנטי-קומינטרן ערב מלחמת העולם השנייה.

הסכם השלום הסינו-גרמני היה אחד הזריזים להסכם תשע המעצמות שהביא את יפן לסגת מהשטחים שכבשה בסין.

## הערות שוליים

קטגוריה:רפובליקת ויימאר: אמנות והסכמים
קטגוריה:יחסי גרמניה – סין
קטגוריה:סין: אמנות והסכמים
קטגוריה:1921
גסטרליה

[ממוזער|250x250 פיקסלים| גסטרליה של ''[טירנוזאורוס*]] 
*'גסטרליה''' (צלעות בטן) הן עצמות גרמיות (עצמות שמתפתחות בתוך העור) הנמצאות בבטן של תנינים מודרניים וספנודונים והולכי על ארבע פרהיסטוריים רבים. הם נמצאים בין עצם החזה והאגן, ואינם מחוברים לעמוד השדרה. אצל זוחלים אלו, הגסטרליה מספקת תמיכה לבטן ואתרי חיבור לשרירי הבטן.
ממוזער|250x250 פיקסלים| לתנינים יש צלעות הבטן שהותאמו להיות גסטרליה
גסטרליה נוכחו גם במגוון בעלי חיים שנכחדו, כולל דינוזאורים תרופודים ופרוזאורופודים, פטרוזאורים, פלזיוזאורים, כוריסטודרים וכמה פליקוזאורים פרימיטיביים.

יש משערים שגסטרליה התפתחו מקשקשי הגחון שנמצאו בבעלי חיים כמו ריפידיסטים, מבוכים ואקנתוסטגה. הם הומולוגיים עם חלקים של הצד התחתית של צבים.

## הערות שוליים

קטגוריה:בית החזה
קטגוריה:אנטומיה של חולייתנים
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (2002)

**הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור 2002** (באנגלית: **2002 United States Senate election in Delaware**) התקיימו ב-5 בנובמבר 2002. הסנאטור הדמוקרטי האמריקני המכהן ג'ו ביידן זכה בבחירה מחדש לקדנציה שישית, והביס את ריימונד קלאטוורת'י במרוץ חוזר. אלו הן הבחירות האחרונות לסנאט שבהן הפחית ביידן את אחוז הקולות שלו מאז הבחירות הקודמות והפעם היחידה שבה ביידן הפסיד את מחוז קנט בשבע בחירותיו לסנאט.

עם בחירות אלו, ביידן הפך לסנאטור הראשון בדלאוור שזוכה בשש קדנציות והפך לסנאטור המכהן למשך הזמן הארוך ביותר במדינה.

## בחירות כלליות

### מועמדים

* ג'ו ביידן (D), סנאטור מכהן בדלאוור התמודד לקדנציה שישית ברציפות
* ריימונד קלאטוורתי (R), איש עסקים ומועמד לסנאט האמריקאי ב-1996 
* מוריס בארוס (IPoD), מנהל חנות כלבו לשעבר. 
* ריימונד טי בוראנלו (L)
* רוברט א. מטסון (NLP)

### תוצאות

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'ו ביידן
קטגוריה:2002 בארצות הברית
קטגוריה:הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:דלאוור
קטגוריה:בחירות לסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:2002 בפוליטיקה
קשר הפסחא

**קשר חג הפסח** (באנגלית: **The Passover Plot**) הוא סרט דרמה היסטורי משנת 1976 המעובד מהספר העיוני רב המכר מ-1965 באותו שם  מאת יו ג'יי שונפילד . המפיק שלו היה הישראלי מנחם גולן, הוא בוים על ידי מייקל קמפוס ומככבים בו זלמן קינג בתפקיד ישוע (ישו), הארי אנדרוז, יו גריפית', דן הדאיה, דונלד פלזנס בתפקיד פונטיוס פילאטוס וסקוט ווילסון.

זהו אולי הסרט היחיד שנעשה על חיי ישוע הנוצרי מבין המאות שנוצרו בעולם שבו ישוע מוצג כנוכל שפיברק את הניסים שלו מסיבות פוליטיות על מנת לשכנע את הציבור היהודי למרוד ברומאים.

הסרט ידוע גם בכך שלמרות תקציבו הנמוך ניסה לתאר את התקופה בריאליזם היסטורי. הדמויות בניגוד למקובל בסרטים מסוג זה נקראו בשמותיהם העבריים ולא בשמותיהם הלועזיים הידועים.

## הקרנת הסרט
הסרט נאסר להקרנה בישראל בטענה שהקרנתו תפגע ברגשות מאמינים נוצריים. אך הוקרן ללא בעיות מיוחדות בארצות הברית ובמקומות אחרים כמו גרמניה. סביב האיסור בישראל נוצר ויכוח סוער בעיתונות הישראלית ועד היום הפרשה נחשבת לאבן דרך בתולדות הצנזורה הישראלית.

## פרסים
קשר חג הפסח היה מועמד לאוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (מרי ווילס).

## קישורים חיצוניים
* 
* קשר חג הפסח – סיפורו של סרט ישראלי על ישוע הנוצרי שנאסר להקרנה בידי הצנזורה הישראלית.בלוג המולטי יקום של אלי אשד - דיון על הפרשה וניתוח של הסרט יש במאמרו של ד"ר אלי אשד שאוסף גם את המאמרים הקשורים לפרשה.

קטגוריה:סרטי 1976
קטגוריה:סרטים שצונזרו בישראל
דייוויד פטרסון

**דייוויד טרוטר פטרסון** (באנגלית: **David Trotter Patterson**; 28 בפברואר 1818 – 3 בנובמבר 1891) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת טנסי במהלך תקופת השיקום.

כתומך מושבע של האיחוד (כמו רוב חבריו במזרח טנסי), הוא נבחר על ידי האספה הכללית של טנסי לסנאט האמריקאי כאשר טנסי התקבלה מחדש לאיחוד ב-24 ביולי 1866, המדינה הראשונה של הקונפדרציה לשעבר שעשתה זאת. הוא הציג את המינוי שלו לסנאט ב-26 ביולי, אך הוא נדחה ולא הורשה להישבע עד 28 ביולי.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה
דייוויד טרוטר פטרסון נולד בסידר קריק, ליד גרינוויל, טנסי, ב-28 בפברואר 1818. הוא למד בבתי הספר הציבוריים ולאחר מכן למד בגרינוויל קולג' במשך שנתיים. הוא למד משפטים אצל עורך דין מקומי כדי להתכונן לקריירה משפטית.

### קריירה
לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1841, פטרסון עסק בעריכת דין בגרינוויל. הוא עסק גם בייצור. היו בבעלותו עבדים. הוא מונה כשופט בבית המשפט המחוזי הראשון של טנסי וכיהן מ-1854 עד 1863. בנוסף, הוא רכש שטחי קרקע רבים במזרח טנסי וגידל בהם גידולים שונים.

### נישואים ומשפחה
ב-13 בדצמבר 1855, פטרסון התחתן עם מרתה ג'ונסון, בתם של אנדרו ג'ונסון ואלייזה מקרדל. נולדו להם שני ילדים, בן בשם אנדרו (1857–1932), ובת בשם מרי (1859–1891).

### קריירה פוליטית
פטרסון, יוניוניסט ממזרח טנסי, נבחר על ידי האספה הכללית של טנסי לסנאט האמריקאי כאשר טנסי הפכה למדינת הקונפדרציה הראשונה שהתקבלה מחדש לאיחוד ב-24 ביולי 1866. חמו אנדרו ג'ונסון הפך לנשיא ארצות הברית בעקבות רצח לינקולן שנה קודם לכן.

ג'ונסון הודח על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית בפברואר 1868, מה שגרם לקונפליקט אישי עבור פטרסון. על פי החוקה האמריקנית, על הסנאט הייתה החובה לשפוט את ג'ונסון בהאשמות, והוא אכן עשה זאת ממרץ עד מאי 1868. ההצבעה שלהם הייתה פחותה מהדרישה החוקתית של רוב של שני שלישים להרשעה. פטרסון האמין כי חמו אינו אשם וכי האישומים נגדו היו מומצאים. בעשרות השנים שחלפו מאז ההדחה, היסטוריונים בדרך כלל הסכימו עם אותה מסקנה, אך חלק מהם לא הסכימו וסברו כי ההאשמות היו מוצדקות.

### קריירה לאחר מכן
פטרסון פרש מהחיים הציבוריים כאשר כהונתו בסנאט הסתיימה ב-3 במרץ 1869. הוא חזר למזרח טנסי כדי לנהל את האינטרסים החקלאיים העצומים יחסית שלו.

ב-3 בנובמבר 1891, מת פטרסון בקהילה הקטנה של אפטון. הוא נקבר עם משפחת ג'ונסון בבית הקברות הלאומי אנדרו ג'ונסון בגרינוויל.

## קישורים חיצוניים

*
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מטנסי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1818
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1891
איון איי.או

**איון איי.או בע"מ** (באנגלית: **EON IO**) היא חברת הזנק ישראלית בתחום התוכנה, העוסקת בגיבוי תשתיות ענן.

## היסטוריה
חברת איון איי.או הוקמה בינואר 2024 על-ידי שלושה יוצאי Amazon Web Services - אופיר ארליך (מנכ"ל), רון קמחי (CTO) וגונן שטיין (CRO). ארליך נמנה קודם לכן עם מייסדי חברת ההזנק CloudEndure, שנמכרה ל-Amazon Web Services. איון איי.או עוסקת בגיבוי תשתיות תשתיות ענן מרכז הפיתוח של החברה שוכן בתל אביב, ומרכז המכירות שלה שוכן בניו יורק. 

פירוש שם החברה הוא פרק זמן ארוך במיוחד (αἰών ביוונית, שהוא גם שמו של ), או כפי שהמנכ"ל אופיר ארליך הגדיר זאת "רמה אחת מתחת לנצח", וזאת משום שהחברה מיועדת לאחסון מידע במשך זמן רב.

את גיוס ההון הראשון של החברה, שבו גייסה 20 מיליון דולר, הובילה קרן Sequoia Capital. בסבב גיוס שני, בהובלת קרן לייטספיד, גייסה החברה 30 מיליון דולר לפי שווי של 215 מיליון דולר. בסבב גיוס שלישי, בספטמבר 2024, בהובלת קרן גרינאוקס, גייסה החברה 77 מיליון דולר לפי שווי של 750 מיליון דולר. גיוסים אלה נערכו עוד לפני השלמת פיתוח של מוצר ראשון בחברה והתבססו על המוניטין של מייסדיה.

בנובמבר 2024 גייסה החברה 70 מיליון דולר לפי שווי של כ-1.4 מיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן. 

בנובמבר 2025 גייסה החברה 300 מיליון דולר לפי שווי של 4 מיליארד דולר.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תוכנה ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:חברות חד-קרן ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2024
סטויקוביץ'

קטגוריה:שמות משפחה סרביים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
אליפות ישראל בשחמט 2022

**אליפות ישראל בשחמט 2022** הייתה אליפות ישראל ה-36 בשחמט, שהחלה ב-5 בדצמבר והסתיימה ב-13 בדצמבר 2022 בערד.

התחרות אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט בשיתוף ובתמיכת מפעל הפיס.

באליפות הנשים זכתה יוליה שוויגר (שדורגה ראשונה גם בתחילת התחרות), בעלת דרגת אמן בינלאומי, שצברה 7.5 נקודות מ-9 אפשריות. זה היה הניצחון השני ברציפות של שוויגר.

האליפות הפתוחה הסתיימה בניצחונו של עידו גורשטיין (שדורג שביעי בתחילת התחרות לפי מד כושר, בזמן התחרות היה בדרגת אמן בין-לאומי) שצבר 7.5 נקודות מ-9 אפשריות. זה היה הניצחון הראשון של גורשטיין באליפויות ישראל.

## כללי
באליפויות הפתוחה התקיימו 9 סיבובים לפי השיטה השווייצרית. בתחרות נשים בה השתתפו 10 שחמטאיות התקיימו 9 סיבובים.

קצב המשחקים היה: 40 מסעים ראשונים ל-90 דקות ועוד 30 דקות לסיום המשחק, עם תוספת של 30 שניות לכל מסע, החל מהמסע הראשון.

התרת שוויון הנקודות התבצעה לפי שיטת בוכהולץ.

## אליפות הנשים
### משתתפות
בתחרות השתתפו 10 שחמטאיות. סך הפרסים היה 25 אלף שקל, הזוכה בפרס הראשון קיבלה 10 אלף שקל.

### תוצאות התחרות
טבלת התוצאות בצמרת התחרות :

## התחרות הפתוחה
### משתתפים
עם 32 המשתתפים בתחרות הפתוחה נמנו 7 רבי אמנים. סך הפרסים היה 85 אלף שקל, הזוכה בפרס הראשון קיבל 20 אלף שקל.
### תוצאות התחרות
טבלת הנקודות בצמרת התחרות (מד הכושר נכון לתחילת התחרות):

## קישורים חיצוניים
* תוצאות התחרות הפתוחה, באתר האיגוד הישראלי לשחמט
* תוצאות אליפות הנשים
* תוצאות תחרות הנשים באתר צ'ס רזאלטס
* תוצאות תחרות הפתוחה באתר צ'ס רזאלטס
* נתונים באתר פיד"ה

קטגוריה:תחרויות שחמט ב-2022
קטגוריה:אליפויות ישראל בשחמט
קטגוריה:2022 בישראל: ספורט