open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מעין שלף

**מעיין שלף** היא אוצרת וחוקרת אמנות עצמאית ישראלית. הפרויקטים שלה מתמקדים בסוגיות חברתיות ופוליטיות באמצעות שילוב פרקטיקות של אמנות וטכנולוגיה. לשלף תואר דוקטורט באוצרות מהתוכנית המשותפת של המחלקה לאמנות באוניברסיטת רדינג והתוכנית לתואר שני באוצרות באוניברסיטת ציריך לאמנויות.

## ביוגרפיה
שלף גדלה והתחנכה בקריית אונו. היא למדה אמנות פלסטית בבית הספר תלמה ילין. לשלף תואר ראשון בעיצוב תעשייתי (B.Des) מהאקדמיה לאמנויות ועיצוב בצלאל, ולאחר מכן למדה בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד ובאוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו. בהמשך למדה לימודי תואר שני בתוכנית הבינתחומית לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט שלה קיבלה מפלטפורמת האוצרות באוניברסיטת ציריך לאמנויות (ZHdK) בשיתוף אוניברסיטת רדינג, בריטניה. שלף לימדה באופן קבוע באקדמיה לאמנויות ועיצוב בצלאל במחלקה לצילום, בתוכנית הבינלאומית ללימודי אוצרות של סמינר הקיבוצים, בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ובמכללה המכללה האקדמית ספיר. היא שימשה מרצה אורחת במוסדות רבים כמו המדרשה לאמנות, ותוכנית האוצרות של החטיבה ללימודי המשך ולימודי חוץ של הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל.

## תפקידי אוצרות
* 2014– יועצת אמנותית ויו"ר ועדה אמנותית באולפני האמנים "ארט קיוב" בירושלים, ואוצרת תוכנית הרזידנסי הבינלאומית שלהם, LowRes Jerusalem
* 2009–2012 – אוצרת במרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
* 2009–2012 – עוזרת מנהל בתוכנית ללימודי אוצרות בינלאומיים של סמינר הקיבוצים ו-CCA תל אביב
* 2006–2009 – מנהלת ואוצרת ראשי של קו 16, גלריה ציבורית לאמנות עכשווית

## קישורים חיצוניים
* מעיין שלף באתר Independent Curators International
* אתר פרנקי רובוט התיעוד, פרויקט של מעיין שלף, גל אשל וערן הדס

## הערות שוליים

קטגוריה:קריית אונו: אישים
קטגוריה:אוצרות ישראליות
קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי בצלאל
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות בית הספר לעיצוב של רוד איילנד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת רדינג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך לאמנויות
קטגוריה:סגל בצלאל
שר הטבעות (משחק קופסה)

**שר הטבעות** הוא משחק קופסה שיתופי המבוסס על ספר הפנטזיה האפית "שר הטבעות" מאת ג'.ר.ר. טולקין. המשחק עוצב ותוכנן על ידי  ואויר על ידי . המשחק יצא לאור לראשונה בשנת 2000 על ידי "Kosmos" בגרמניה, "מכשפי החוף" בארצות הברית, ו"האחים פארקר" בממלכה המאוחדת. במשחק, כל שחקן משחק הוֹבִּיט, ויחד השחקנים צריכים להשמיד את הטבעת האחת. המשחק זכה בפרס בקטגוריית "המשחק המיוחד" של פרס משחק השנה. גרסה נוספת ומוגהת פורסמה על ידי "Fantasy Flight Games".

## מהלך המשחק
המשחק מורכב מסדרה של תרחישים התואמים להרפתקאות האחווה בספר. השחקנים חושפים אריחים ומשתמשים בקלפים בכדי להתקדם, בנוסף, השחקנים משתמשים בסמנים כדי למנוע את התקדמותם לעבר אדון האופל סָאוּרוֹן. בעת הצורך, ניתן אף להשתמש בסמנים בשביל להזעיק את עזרתו של גַנְדָלְף, או להשתמש בטבעת האחת כדי להאיץ את התקדמות ההוביטים במחיר התקדמות אל עבר סאורון. על הלוח הראשי ישנם שלושה מיקומים: מעון בַּג, רִיבֶנְדֶל, ולוֹרִיֵן.

המשחק מתחיל במעון באג וכל שחקן שולף קלף עם דמות ההוֹבִּיט שהשחקן ישחק במהלך המשחק, לכל אחד מהם יש יכולת מיוחדת משלו. ההוֹבִּיטִים במשחק הם: פְרוֹדוֹ בָּגִינְס, סֶמְוַּיז גַמְגִ'י, פֶּרֶגְרִין טוּק, מֶרִיאָדוֹק בְּרֶנְדִיבַּק ופְרֶדֶגָר בּוֹלְגֶ'ר.

כל שחקן מקבל קלפים המאפשרים לו לבצע פעולות שונות: מסע, הסתרה, חברות או לחימה. בתחילת המשחק הוֹבִּיט אחד מוגדר כ-"נושא הטבעת", אך לאחר כל תרחיש תואר נושא הטבעת יכול לעבור להוֹבִּיט אחר. השחקנים עוברים דרך מיקומים רבים מהספרים במהלך מהשחק כמו: רִיבֶנְדֶל, לוֹרִיֵן, מוֹרְיָה, מצולת הֶלְם, מאורת שִׁילוֹבּ ומוֹרְדוֹר; כל זאת תוך ניסיון להתרחק מסָאוּרוֹן. שחקנים יוצאים מהמשחק אם הם נמצאים באותו שטח בו נמצא סָאוּרוֹן או בשטחים שמאחוריו על הלוח הראשי.

המשחק מסתיים בניצחון כאשר האחווה מגיעה להר האבדון ומשמידה את הטבעת, ובהפסד כאשר נושא הטבעת מוצא מהמשחק, או כאשר האחווה מגיעה להר האבדון, אך כל השחקנים הוצאו מהמשחק לפני שהטבעת מושמדת.

במשחק, על שחקנים לעבוד יחדיו על מנת לנצח. אמנם שחקנים צריכים לחשוב על אסטרטגיה בכדי לנצח, אך עדיין מעורב במשחק מזל. ידע על עלילת שר הטבעות אינו נחוץ בכדי לשחק, אך עשוי לעזור במצבים מסוימים מאוד.

## הרחבות
למשחק פורסמו הרחבות מרובות. הרחבת "Friends & Foes" ("אויבים וידידים") שיצאה בשנת 2001 הציגה תרחישים נוספים עבור בְּרִי ואַיסֶנְגַרְד. כמו כן חפיסת קלפים בה 30 אויבים (כגון צַלְמֵי הַתִּלִים ווַּרְגִים), ואפשרה לשחקנים לשחק את הפסען, סָרוּמָן או עכבישי יַעַראֹפֶל.

הרחבת "סָאוּרוֹן" שיצאה בשנת 2002, נותנת לשחקן אחד לבחור בתפקידו של סָאוּרוֹן ולשחק נגד שאר השחקנים. הרחבה נוספת בשם "Battlefields" ("שדות-קרב") שיצאה בשנת 2007 הוסיפה עוד שישה לוחות אופציונליים, ואת שאר חברי האחווה כדמויות.

## מהדורות מיוחדות
ב-2001, המשחק שוחרר גם בגרסת ה-"מהדורה מוגבלת", שהוגבלה ל-750 עותקים. הסט כלל קופסה חתומה על ידי מעצב המשחק קניזיה והמאייר הוואי, כמו גם ציור מיוחד שצויר ונחתם על ידי הוואי. המהדורה המוגבלת כללה מיניאטורות פיוטר של ההוביטים ואת הטבעת האחת עשויה מ-22 קראט זהב.

ב-2020, "מהדורת יום השנה" שוחררה לרגל יום השנה ה-20 למשחק. מהדורה זו שואבת מהאלמנטים של הגרסה המקורית, אך המיניאטורות, הסמנים והקוביות שונו קמעה, ועוצבו מחדש.

## קבלה
המשחק זכה בקטגוריית "המשחק המיוחד" של פרס משחק השנה לשנת 2001, ובקטגוריית "אסטרטגיה משפחתית" קיבל מקום של כבוד ב-"מגזין משחקים" לשנת 2002.

נכון ל-2025, דירוג המשחק באתר המשחקים BoardGameGeek הוא 6.7/10.

## הערות שוליים

קטגוריה:שר הטבעות
קטגוריה:משחקי קופסה
קטגוריה:הארץ התיכונה
הבחירות לנשיאות איראן 1989

**הבחירות לנשיאות איראן 1989** נערכו ב-28 ביולי, לאחר מותו של האייתוללה רוחאללה ח'ומייני ובחירתו של האייתוללה עלי ח'אמנאי, שכיהן עד אז כנשיא השלישי של איראן, לתפקיד המנהיג העליון החדש. בעקבות כך התפנתה משרת הנשיאות.

מתוך שבעים ותשעה המועמדים שנרשמו להתמודדות, רק שניים אושרו על ידי מועצת שומרי החוקה, מה שהביא לזכייה צפויה מאוד של אכבר האשמי רפסנג'אני, שכיהן בשנים שקודם לכן בתפקיד יו"ר המג'לס והתמודד מטעם אגודת אנשי הדת הלוחמים. עלו גם טענות כי רפסנג'אני היה זה שדחף את ח'אמנאי לתפקיד המנהיג העליון, כדי לפנות לעצמו את משבצת הנשיאות.

בין השמות שנפסלו היה אבראהים יזדי, סגן ראש הממשלה לשעבר ומי שעמד בהמשך בראש תנועת החירות של איראן.

רפסנג'אני היה הנשיא האיראני הראשון שסיים את כהונתו באופן רשמי עם תום הקדנציה שלו. מבין קודמיו, אבולחסן בני-סדר הודח לפני תום כהונתו, מוחמד עלי רג'אי נרצח, ועלי ח'אמנאי הועלה לדרגת המנהיג העליון.

במקביל, נערך באותו יום גם  האיראנית.

## תוצאות

## הערות שוליים

1989
קטגוריה:1989 בפוליטיקה
קטגוריה:1989 באיראן
מוזיאון פרנץ מארק

**מוזיאון פרנץ מארק** הוא מוזיאון הממוקם בעיר קוכל אם זה שבבוואריה עילית, ומוקדש לצייר האקספרסיוניסטי הגרמני פרנץ מארק. המוזיאון מציג ציורים של מארק לצד יצירות של בני דורו ואמנים בולטים נוספים מן המאה ה-20, הן בתערוכות קבועות והן בתערוכות מתחלפות.

## היסטוריה
מוזיאון פרנץ מארק הוא מוסד פרטי, אשר נוסד בשנת 1986 במטרה להציג את חייו ויצירתו של מארק, שנחשב לאחד האמנים החשובים של בוואריה במאה ה-20. המוזיאון ממוקם במקום מגוריו של מארק, אשר סיפק לו השראה רבה ליצירתו.
שמאל|ממוזער|281x281 פיקסלים| מוזיאון פרנץ מארק 
המוזיאון מציג כ-2,000 יצירות, כולל יותר מ-150 יצירות מאוסף עיזבונו של מארק, המשלימות בהשאלות שונות. בנוסף, הוא מחזיק פריטים אישיים של האמן ומסמכים כתובים, וכן יצירות אמנות של בני דורו, כגון פאול קלה, וסילי קנדינסקי, מקס פכשטיין, אריך הקל, מקס בקמן, גבריאלה מינטר ואלכסיי פון יבלנסקי. התערוכה במוזיאון ממחישה את השפעתו של פרנץ מארק ושל עמיתיו מקבוצת "הפרש הכחול" על האמנות המודרנית.

בשנת 2008 נחנך מבנה חדש בתכנון האדריכלים השווייצרים דיטהלם ושפילמן, אשר הרחיב את שטח התצוגה בכ-700 מ"ר. הרחבה זו אפשרה להציג את יצירתו של מארק בהקשר רחב יותר של אמנות המאה ה-20. לאחר צירוף אוסף קרן אטה ואוטו שטנגל לעיזבון פרנץ מארק ולקרן פרנץ מארק, התאפשרה הצגת עבודותיו לצד יצירות של אמנים מקבוצת "הגשר", וכן אמנים גרמנים וצרפתים מתקופת שלאחר מלחמת העולם השנייה, כגון יוזף בויס, פר קירקבי וגיאורג בזליץ .

המוזיאון משנה באופן תדיר את תצוגות האוסף, במטרה להציע תובנות חדשות על יצירתו של מארק והשפעתו על האמנות הגרמנית בת-זמננו.

לרגל מאה שנה למותו של האמן, ב-4 במרץ 2016, הקדיש לו המוזיאון טרילוגיית תערוכות תחת הכותרת "פרנץ מארק – בין אוטופיה לאפוקליפסה" (Franz Marc – Zwischen Utopie und Apokalypse), שכללה שלוש תערוכות נפרדות: "הארץ הענייה של טירול", "סוסים רועים" ו"צורות לוחמות". המוזיאון מארח גם תערוכות המוקדשות לאמנים עכשוויים, ובתקופה האחרונה הציג את התערוכה "הפרש הכחול – רגע ההפשטה", אשר בחנה את תרומתם של אמני "הפרש הכחול" להתפתחות ההפשטה באמנות.

מוזיאון פרנץ מארק הוא חלק מקבוצת MuSeenLandschaft Expressionismus, הכוללת גם את מוזיאון הפנטזיה בברנריד אם שטרנברגר זה , מוזיאון פנצברג, מוזיאון הטירה במורנאו והגלריה העירונית לנבכהאוס במינכן.

## אגודת ידידי מוזיאון פרנץ מארק
אגודת ידידי מוזיאון פרנץ מארק היא עמותה התומכת בתערוכות המוקדשות לפרנץ מארק, לאמני "הפרש הכחול" ו"הגשר", וכן לאמנות מופשטת של המאה ה-20, בדגש על אמנות גרמנית שלאחר מלחמת העולם השנייה. פעילות האגודה מאפשרת רכישת יצירות אמנות להרחבת אוספי המוזיאון, כמו גם פיתוח שירותי חינוך והנגשת האמנות לקהל הרחב. בנוסף, האגודה מארגנת הרצאות, אירועים וסימפוזיונים מדעיים בנושאי אמנות והיסטוריה תרבותית של המאה ה-20, וכן מפרסמת מחקרים חדשים בתחום. כמו כן, היא מקדמת אירועי תרבות כגון הקראות ספרותיות וקונצרטים, ותומכת ביוזמות להנגשת האמנות לאוכלוסיות חסרות השכלה פורמלית ולצעירים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיאונים המוקדשים לאמן אחד
קטגוריה:גרמניה: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:בוואריה: מוזיאונים
צוענייה עומדת עם ילד על זרועה

**צוענייה עומדת עם ילד על זרועה** (בגרמנית: "**Stehende Zigeunerin mit Kind auf dem Arm**") היא ליתוגרפיה צבעונית מאת הצייר והגרפיקאי הגרמני אוטו מולר, שנוצרה בשנים 1926–1927. היצירה היא חלק מסדרת הדפסים בשם "צוענים", הנחשבת לאחת מיצירות המופת של מולר בתחום ההדפסים.

## תיאור היצירה
העבודה היא ליתוגרפיה צבעונית, הכוללת גם תוספות צבע ידניות בגיר אדום. גודלה של היצירה הוא 68.9 x 50.1 ס"מ, והדף עליו הודפסה היצירה בגודל 70.6 x 50.1 ס"מ. ההדפס נעשה על נייר צהוב בעל מרקם.

באופן ייחודי, חצאיתה של הדמות המרכזית – הצוענייה – עברה עבודת צבע נוספת בגיר שמן אדום, המעניקה לה מראה עז ומובחן ביחס לשאר האלמנטים ביצירה. פרט זה הופך כל עותק של ההדפס לייחודי במידה מסוימת.

## הדפסים ומהדורה

היצירה הודפסה במהדורה מוגבלת של כ-60 עותקים. העותקים כללו חתימה של האמן, והם חלק מהסדרה הכוללת תשעה הדפסים תחת הכותרת "צוענים", אשר פורסמה על ידי גלריית נוימן-ניירנדורף בברלין.

## חשיבות

סדרת "הצוענים" של אוטו מולר נחשבת לאחת מהיצירות החשובות של האמן בתחום ההדפסים. ההדפסים מהסדרה נמנים עם היצירות המבוקשות ביותר של מולר בשוק המכירות הפומביות הבינלאומי.

## מקור והיסטוריית בעלות

עותק של יצירה זו היה שייך לאוסף הרמן גרלינגר בווירצבורג, ונשא את חותמת האוסף על גב היצירה (Lugt 6032).

## ביבליוגרפיה

* היינץ שפילמן (עורך), *Die Maler der Brücke. Sammlung Hermann Gerlinger*, שטוטגרט, 1995, עמ' 255, מס' SHG 365 (עם איור).
* הרמן גרלינגר, קטיה שניידר (עורכים), *Die Maler der Brücke. Inventory catalog Hermann Gerlinger Collection*, האלה (Saale) 2005, עמ' 416, מס' SHG 896 (עם איור).

## הערות שוליים

קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
אהבה בתענוגים (ספר)

"**אהבה בתענוגים**" הוא חיבור אנציקלופדי מדעי ויהודי שנכתב באמצע המאה ה-14, על ידי פילוסוף יהודי בשם ר' משה בן יהודה (רמב"י). הספר שרד בארבעה כתבי יד ורק חלק ממנו ראה את אור הדפוס.

## המחבר וזמנו
מחברו של אהבה בתענוגים וזמני כתיבת הספר (1355- 1356) נזכרים בתוך החיבור, אולם אין אזכורים של הספר או המחבר בספרים אחרים בני תקופתו או מאוחרים לו, ולכן לא ניתן לזהות את המחבר עם אישיות מוכרת. עם זאת, חוקרים משערים שהמחבר היה אחד מתלמידי תלמידיו של הריטב"א, ושר' חסדאי קרשקש הכיר את החיבור והושפע ממנו כשכתב את ספרו "אור השם".

## תכונות החיבור
שמו של הספר, "אהבה בתענוגים", לקוח מתוך הפסוק בשיר השירים "מה יפית ומה נעמת אהבה בתענוגים". האהבה בספר מכוונת אל הלימודים הפילוסופיים ומטרת החיבור היא להראות שהתורה והפילוסופיה אינן סותרות אלא משלימות זו את זו. הספר נחשב לחיבור אנציקלופדי, משום שהוא מסכם את הפיזיקה והמטאפזיקה של ימיו.

הספר כולל שלושה חלקים:
* החלק הראשון עוסק בפיזיקה, אותה מזהה המחבר, בעקבות הרמב"ם, עם "מעשה בראשית".
* החלק השני עוסק במטאפיזיקה, אותה מזהה המחבר, בעקבות הרמב"ם, עם "מעשה מרכבה".
* החלק השלישי הוא חלק תאולוגי המזוהה עם "סתרי תורה".

## עיקרי הרעיונות בחיבור
בעמדות הפילוסופיות מאמץ המחבר במוצהר את דעותיו הפילוסופיות של הפילוסוף המוסלמי אבן רשד, וגם כאשר הוא סוטה מעמדותיו הוא מציג אותן כאילו היו של אבן רשד. כך לדוגמה, הוא מציג את עמדותיהם של הרמב"ם ואבן עזרא ככאלו התואמות את אלו של אבן רשד.

בחלקים המדעיים של החיבור, המחבר מאמץ במוצהר את העמדות הפילוסופיות של הפילוסוף המוסלמי אבן רשד, אך מפרש אותן לא פעם באופן מקורי ועצמאי.

בחלקים התאולוגיים הוא מאמץ במוצהר עמדות שכלתניות מבית מדרשם של אבן עזרא ורמב"ם, אך מוסיף עליהם אלמנטים נוספים. כך בתורת האלהות מאמץ רמב"י את הגדרת אבן רשד לפיה האל הוא צורה הכוללת את כל צורות העולם. בחיבור מוצגים גם כמה מושגים קבליים ורמב"י מעניק להם פרשנות פילוסופית. בחיבורו ניכר שהוא הכיר גם מקורות סכולסטיים.

בתורת הבריאה אוחז רמב"י בתורת האצלה ניאופלאטונית נוסח אבן סינא, תוך כדי מתן פרשנות המקרבת אותה לתורת אבן רשד המתנגדת להאצלה. גם בתורת הנפש אוחז רמב"י בהגדרת הנפש של אבן רשד. בתורת הנבואה מזהה רמב"י את הנבואה עם תורת הדבקות בשכל הפועל של אבן רשד ולפיה בנבואה שכלו של האדם מתאחד עם השכל הפועל. בתורת ההשגחה מאחד רמב"י בין תורת ההשגחה השכלית של הרמב"ם ותורת ההשגחה האסטרולוגית של הראב"ע.

בסוגיית טעמי המצוות רמב"י סובר שמטרת המצוות בראש ובראשונה להקנות אמונות פילוסופיות נכונות על ידי חיקוי פעולות המרמזות על מבנה העולם. בנוסף, מטרת חלק מהמצוות היא למנוע מן האדם נזק הנובע ממדינה שאינה מתוקנת מבחינה מוסרית או מהמערך האסטרולוגי של הכוכבים.

## לקריאה נוספת
* אהבה בתענוגים לר' משה בן יהודה: חלק א, מאמרים א-ז, (ההדירה והוסיפה מבוא אסתי אייזנמן), האיגוד העולמי למדעי היהדות, ירושלים תשע"ד

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי המאה ה-14
טירת אימנדורף

**טירת אימנדורף** (בגרמנית: **Schloss Immendorf**) הייתה טירה בכפר אימנדורף, סמוך לעיירת השוק וולרסדורף  שבמחוז הולברון בצפון-מזרח אוסטריה תחתית, באזור וינפירטל .

## אחסון יצירות אמנות בתקופת מלחמת העולם השנייה
בין השנים 1942 למאי 1945 שכר המכון לשימור אתרים, כיום המשרד הפדרלי לשימור אתרים, וינה) חדרים בטירת אימנדורף לצורך אחסון יצירות אמנות. בין הפריטים שאוחסנו בטירה נמנו רהיטים מהמוזיאון לאמנות שימושית בווינה (MAK) וכן אוסף קלימט של משפחת לדרר, אשר הוחרם על ידי הנאצים.

ב-8 במאי 1945, ביום האחרון של מלחמת העולם השנייה, פרצה בטירה שרפה, ככל הנראה על ידי הצבא הגרמני הנסוג, אך לא בהכרח על ידי כוחות האס אס, כפי שסברו עד אז. כתוצאה מהשרפה אבדו יצירות אמנות גנובות וכן ציורים מאת גוסטב קלימט שאוחסנו בטירה.

## היסטוריה
בין בעלי הטירה הקדומים נמנו ברנהרד פון אימנדורף ומשפחת פאלטרנדורף. מתיאס פאלטרנדורפר מופיע ברשומות המס כבר בשנת 1529.

הטירה שימשה כמשכנם של אצילים לוחמים, אשר שינו את מבנה הבניין מספר פעמים. בשנת 1850 בוצעה ההתאמה האחרונה למתחם, שבמהלכה מולא החפיר. בשנת 1886 רכש את הטירה קרל פרייהר פון פרוידנטל, בן למשפחת אצולה שלזית ותיקה. במאה ה-20 הייתה הטירה מבנה בן שלוש קומות עם ארבעה מגדלים גבוהים.

לאחר השרפה ב-1945 נשדדו חורבות הטירה מאבני הבניין שלה, ועד שנות ה-50 נותרו ממנה רק קירות היסוד. בשנת 1955 הורתה משפחת פרוידנטל על הריסת החורבות שנותרו.

## אחסון יצירות אמנות
בין השנים 1942–1945 שכר המכון לשימור אתרים חדרים בטירה לשם אחסון יצירות אמנות מאוספים שונים, כולל חפצים מהמוזיאון לאמנות שימושית בווינה, אוסף האמנות של משפחת פון זוטנר, וכן אוסף קלימט של משפחת לדרר, שהוחרם על ידי הנאצים. ההנחה הייתה ששריפה זו הרסה את כל החפצים שהועברו לטירה לאחסון בטוח.

ב-8 במאי 1945, יום סיום המלחמה באזור, עלתה הטירה באש, ככל הנראה בעקבות הצתה של הדיוויזיה המשוריינת הגרמנית "פלדהרנהאלה". ההנחה היא שכל הפריטים שהועברו לטירה לאחסון נשרפו באותו אירוע.

בין היצירות שאבדו הייתה סדרת ציורי התקרה של גוסטב קלימט עבור אוניברסיטת וינה (1900–1907). ככל הידוע, השרידים היחידים שנותרו מסדרה זו הם רישומים מכינים, שחלקם שמור באוסף מוזיאון אלברטינה בווינה, וכן מספר תצלומים של היצירות, שהיו במקור בבעלות גלריית ולץ בזלצבורג וכיום שמורים בספרייה הלאומית של אוסטריה בווינה.

## הערות שוליים

קטגוריה:מבנים שנהרסו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוסטריה: טירות
קטגוריה:ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים
קטגוריה:אוסטריה תחתית
שגרירות ארצות הברית בברזיליה

**שגרירות ארצות הברית בברזיליה** (באנגלית: **Embassy of the United States, Brasilia**) היא הנציגות הדיפלומטית הרשמית של ארצות הברית בברזיל. השגרירות ממוקמת בבירת ברזיל, ברזיליה, ותפקידה לחזק את היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. השגרירות הייתה השגרירות הראשונה שנבנתה בעיר הבירה החדשה של ברזיל, ברזיליה.

## היסטוריה
ממשלת ברזיל תרמה את שטח השגרירות, והוא נבחר רשמית על ידי מזכיר המדינה האמריקאי ג'ון פוסטר דאלס בשנת 1958, בליווי נשיא ברזיל ז'וסלינו קוביצ'ק.

בשנת 1960 הוצב באתר מבנה מגורים זמני, וב-23 בפברואר אותה שנה הניח נשיא ארצות הברית דוויט אייזנהאואר את אבן הפינה הסמלית של מבנה השגרירות. השגרירות החלה לפעול במלון Brasília Palace Hotel בראשית 1960 ועברה למבנה הקבוע הראשון במרץ 1961. המבנה המקורי תוכנן על ידי חברת האדריכלות האמריקאית McLeod and Ferrera ונחנך רשמית באפריל 1961.

בשנת 1972 החלה בניית מבנה הצ'נסרי החדש והמורחב. המבנה, שתוכנן על ידי משרד האדריכלות Henningson, Durham, and Richardson, מאופיין בקווים מודרניים ופשוטים, עם חזית עשויה שיש לבן מוורמונט. תכנון הגנים הפנימיים והחיצוניים של השגרירות נעשה על ידי האדריכל הברזילאי רוברטו בורלה מרקס.

## פעילות דיפלומטית ושירותים קונסולריים
[ממוזער|[מזכיר המדינה של ארצות הברית|מזכיר המדינה מייק פומפיאו ומאבטחים של חיל הנחתים בשגרירות בברזיליה, 2018]]
השגרירות האמריקאית בברזיליה, יחד עם הקונסוליות הפזורות בערים שונות בברזיל, אחראית לקידום האינטרסים של ארצות הברית במדינה ולחיזוק היחסים בין שתי המדינות. הדיפלומטים המוצבים בברזיל פועלים במגוון תחומים, כולל מדיניות, כלכלה ומדע, תוך עבודה משותפת עם ממשלת ברזיל. כמו כן, נספחי הסחר והחקלאות של ארצות הברית מספקים תמיכה למאות חברות אמריקאיות הפועלות בברזיל, מספקים מידע על רגולציה מסחרית, ומנהלים תוכניות לקידום עסקים אמריקאיים במדינה.

המחלקה הקונסולרית בשגרירות מספקת שירותים לאזרחי ארצות הברית השוהים בברזיל, כולל שירותי חירום, הנפקת דרכונים, מידע בנוגע לדיווחי מס, וסיוע בהשתתפות בבחירות בארצות הברית בזמן שהותם מחוץ למדינה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

ברזיליה
קטגוריה:ברזיל: יחסי חוץ
קטגוריה:ברזיליה: מבנים
Hermetico

"**Hermetico**" הוא שיר של הרכב מוזיקת העולם הישראלי בלקן ביט בוקס. השיר נכתב על ידי חברי הלהקה תמיר מוסקט, אורי קפלן ותומר יוסף, ונכלל באלבומה השני של הלהקה "Nu Med" שיצא בשנת 2007, והפך במהרה ללחן המזוהה עם הלהקה.

## סימפול
השיר זכה לפופולריות רבה לאחר שהזמר ג'ייסון דירולו סימפל חלק מהשיר בסינגל שלו משנת 2013 "Talk Dirty" עם המפיק ריקי ריד (הידוע גם בשם Wallpaper) ששילב את הקטע המוזיקלי הבלקני הייחודי לשיר של דרולו.

להיט נוסף, שהשתמש בדגימה מהשיר הוא "Worth It" של להקת הבנות האמריקאית פיפת' הרמוני, בהשתתפות הראפר האמריקאי קיד אינק. השיר יצא לתחנות הרדיו האמריקאיות ב-2 במרץ 2015.

## קישורים חיצוניים
* 20px Hermetico, במסד הנתונים המוזיקלי AllMusic
* 20px Hermetico, במסד הנתונים המוזיקלי MusicBrainz
* 20px Hermetico, במסד הנתונים המוזיקלי Discogs
* 30px Hermetico, במסד הנתונים המוזיקלי Genius
* 15px Hermetico, באתר המוזיקה Spotify
* 44px Hermetico, באתר המוזיקה אפל מיוזיק
* 44px Hermetico, באתר המוזיקה Deezer
* 20px Hermetico, באתר המוזיקה Last.fm
* 20px Hermetico, באתר המוזיקה SoundCloud
* 20px Hermetico, באתר המוזיקה Musixmatch
* 55px Hermetico, באתר המוזיקה Tidal
* Hermetico, באתר המוזיקה SecondHandSongs
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי בלקן ביט בוקס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי היפ הופ
קטגוריה:שירי פאנק (Funk)
שגרירות ארצות הברית בקנברה

**שגרירות ארצות הברית בקנברה** (באנגלית: **Embassy of the United States, Canberra**) היא הנציגות הדיפלומטית העליונה של ארצות הברית באוסטרליה.

## בניין השגרירות
בעת תכנון השגרירות בקנברה, ביקשה ארצות הברית להציג אדריכלות אמריקאית מובהקת, שתשתלב היטב עם האווירה של קנברה. הסגנון הנבחר היה ג'ורג'יאני מותאם, אשר היה נפוץ בדרום ארצות הברית בתקופה הקולוניאלית של המאות ה-17 וה-18. מבני השגרירות בהשראת האדריכלות של וירג'יניה משקפים את הסגנון האדריכלי של זמנם של ג'ורג' וושינגטון ותומאס ג'פרסון. תכנון המבנים נשען על הסגנון של כריסטופר רן, אשר השפיע על עיצוב העיר הקולוניאלית ויליאמסבורג, ששימשה בירת וירג'יניה בין 1699 ל-1779.

האדריכלות מעניקה לשגרירות מראה המזכיר את ויליאמסבורג הקולוניאלית, אשר שיקפה את רוח הרפובליקה האמריקאית החדשה ונחשבה למרכז תרבותי, חברתי ופוליטי לצד בוסטון, פילדלפיה וצ'ארלסטון. השגרירות משלבת חומרים מקומיים אוסטרליים עם אדריכלות אמריקאית: הכניסה הראשית והמסדרונות רוצפו בשיש אוסטרלי לבן שנחצב בחוף הדרומי של ניו סאות' ויילס ובאזורים נוספים, החדרים פנימיים רוצפו בעץ טאלו אוסטרלי, מרבית הלבנים נשרפו בקנברה אך במהלך הרחבת בניין הצ'נסרי בשנת 1959 לא ניתן היה למצוא התאמה מדויקת ללבנים המקוריות באוסטרליה לפיכך הובאו לבנים מאזור ויליאמסבורג בארצות הברית כתוצאה מכך מבנה השגרירות מהווה שילוב ייחודי של חומרים ומיומנויות בנייה אמריקאיות ואוסטרליות המשקף את הקשרים ההדוקים בין המדינות.

## מעון השגריר
ממוזער|188x188 פיקסלים|מעון שגריר ארצות הברית באוסטרליה
מעון השגריר של ארצות הברית באוסטרליה נבנה במהלך מלחמת העולם השנייה. אבן הפינה הונחה ב-4 ביולי 1942 על ידי ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון קרטין, הסנאטור קולינגס, ונציג ארצות הברית באוסטרליה, נלסון ט. ג'ונסון. בשל מחסור בחומרי בנייה בתקופת המלחמה, השלמת המבנה התעכבה, אך עד חג המולד 1943, הוא אוכלס באופן רשמי. המעון ממוקם בנקודה גבוהה עם נוף פנורמי לעיר ולהרים שמסביב. מבנה הצ'נסרי, השוכן בחלקו הנמוך של השטח, אינו חוסם את קו הרקיע הנשקף מהמעון.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קנברה
קטגוריה:יחסי אוסטרליה – ארצות הברית
קטגוריה:קנברה: מבנים
מיכל אדר

**מיכל אדר** (8 ביוני 1946 – 21 באוקטובר 2021) הייתה דוגמנית, דיילת, יועצת תקשורת ואשת ציבור ישראלית. התפרסמה כדוגמנית על בשנות ה-60 וה-70, ולאחר מכן כדיילת "אל על" שהייתה בצוות טיסת אל על 219 בעת ניסיון החטיפה על ידי מחבלים בספטמבר 1970. בהמשך הייתה יועצת תקשורת ודוברת תנועת "אומ"ץ".

## ביוגרפיה
אדר נולדה בחיפה. בצעירותה החלה לדגמן, ובגיל 16 כבר הצטלמה. לאחר שירותה הצבאי, החלה לעבוד כדוגמנית מקצועית והייתה מהראשונות שייצגו את חברת "קסטרו". במרץ 1970 החלה לעבוד כדיילת ב"אל על". ניסיון חטיפת מטוס אל על, ב-6 בספטמבר 1970, הייתה אדר חלק מצוות טיסה 219 של "אל על", בטיסה מאמסטרדם לניו יורק, כאשר זוג מחבלים לילה חאלד ופטריק ארגואלו ניסו לחטוף את המטוס. אדר ישבה במושב צוות (jump seat) ליד דלת תא הטייס כאשר המחבלים ניסו לפרוץ לתא. המחבלים איימו לפוצץ את המטוס אם לא תפתח את הדלת, ואף הכו אותה. הטייס ביצע תמרון שגרם למטוס לאבד גובה במהירות, והדייל הראשי שלמה וידר התנפל על המחבל.

## קריירה ציבורית
בנוסף לקריירת הדוגמנות והדיילות, הייתה אדר יועצת תקשורת ויחסי ציבור, וייעצה לפוליטיקאים רבים. היא שימשה כדוברת וחברת מועצה ציבורית בתנועת "אומ"ץ" – אזרחים למען מנהל תקין וצדק חברתי ומשפטי. במסגרת פעילותה באומ"ץ, פעלה אדר למען הקניית ערכי מנהל תקין, טוהר מידות ודמוקרטיה, וכן למען צדק חברתי ומשפטי.

## פרשת הברחת הזהב
בשנת 1979, הייתה אדר מעורבת בפרשת הברחת זהב יחד עם בן זוגה, קברניט "אל על" עקיבא פרסמן. על פי החשד, פרסמן הבריח זהב לישראל תוך ניצול מעמדו, ואדר הייתה שותפה לעבירה. היא נעצרה ל-16 ימים. לאחר חקירה, הוגש נגד אדר כתב אישום בגין שותפות להברחת זהב ועבירות מטבע זר. בנובמבר 1980, זיכה בית המשפט המחוזי בתל אביב את מיכל אדר מכל אשמה בפרשה. השופט קבע כי אף שייתכן שידעה על מעשיו של פרסמן, לא הובאו די ראיות כדי להרשיעה. לעומת זאת, הורשע פרסמן בעבירות שונות, לרבות הברחת זהב, החזקת זהב ללא היתר ועבירות מטבע חוץ.

## "בואו לאכול איתי"
אדר השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה "בואו לאכול איתי" ששודרה בשנת 2012 בערוץ הראשון.

## מותה
אדר נפטרה במפתיע בשנתה בביתה ברעננה ב-21 באוקטובר 2021, בגיל 75. השאירה אחריה 2 בנים. הלווייתה התקיימה בבית העלמין ברעננה.

## קישורים חיצוניים
* הצצה לעולם התחתון, העולם הזה
* יומן אבו כביר, העולם הזה
* פצצה במטוס
* אלון פרג, דיילת בטיסה 219 - מיכל אדר, אתר יוטיוב, 3 באוק׳ 2020
* יאיר קלייבאום, מיכל אדר, אשת התקשורת והיועצת הפוליטית ששרדה את חטיפת מטוס אל-על הלכה לעולמה, דפי אמריקה
* מרדכי רוזנבלום, אשתו של הקברניט פרסמן מדידתו חשודות במעורבות בהברחות הזהב, הספרייה הלאומית של ישראל ⁨,⁨מעריב⁩ 18 יולי 1979
* איה אורנשטיין, הורשע "קברניט הזהב" פרסמן, זוכתה חברתו מיכל אדר, הספרייה הלאומית של ישראל ⁨,⁨מעריב⁩ 30 יולי 1979
* 
* גיא גפן, אבל כבד: הלכה לעולמה מיכל אדר. "אישה מיוחדת עם אישיות מעוררת הערכה", אתר צומת השרון, 24 באוקטובר 2021
* 
* מירב זיגלמן, על מסלול הדוגמנות בגיל 60, אתר צומת השרון, 22 ביולי 2017

## הערות שוליים

קטגוריה:דיילות אל על
קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:יועצי תקשורת ישראלים
קטגוריה:חטיפות מטוסים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן של רעננה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2021
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:משתתפי בואו לאכול איתי (ישראל)
נתיבי התהילה (כריסטופר נבינסון)

**נתיבי התהילה** הוא ציור משנת 1917 מאת האמן הבריטי כריסטופר נבינסון. כותרתו מצטטת שורה משירו של תומאס גריי משנת 1750, "אלגיה שנכתבה בבית קברות כפרי": "נתיבי התהילה מובילים אך לקבר". היצירה נמצאת באוסף מוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון, המתאר אותה כאחד הציורים המפורסמים ביותר של נבינסון. 

נבינסון שירת כנהג אמבולנס מתנדב בשירות האמבולנסים של אגודת הידידים בחזית המערבית בראשית מלחמת העולם הראשונה, מנובמבר 1914 ועד ינואר 1915, ולאחר מכן חזר לאנגליה. הוא שירת כסניטר בחיל הרפואה של הצבא המלכותי בלונדון, אך שוחרר בסוף 1915 עקב קדחת שיגרונית. בתקופה זו צייר מספר ציורים, ובהם "לה מיטרייוז" (1915) ו-"הרופא" (1916).

בשנת 1917 מונה כאמן מלחמה ונשלח לצרפת על ידי לשכת התעמולה המלחמתית הבריטית. בסגנונו האמנותי הוא פנה לריאליזם במטרה לתאר את זוועות המלחמה, תוך נטישת הסגנונות המודרניזם והוורטיציזם בהם נהג להשתמש קודם לכן..

## הציור
הציור, שגודלו 45.7 × 60.9 ס"מ, מתאר שני חיילים בריטים הרוגים השרועים עם פניהם כלפי מטה בשדה קרב בחזית המערבית. הם שוכבים לא קבורים בנוף בוצי וריק, מלבד מחסומי תיל ופסולת מלחמה.

הציור צונזר על ידי הצנזור הרשמי של ציורים ושרטוטים בצרפת, לוטננט קולונל א. נ. לי, בטענה שהצגת גופות עלולה לפגוע במאמץ המלחמתי. למרות זאת, נווינסון הציג את היצירה בתערוכה הרשמית שלו בגלריות לסטר במרץ 1918, אך על הגופות הונחה רצועת נייר חום עם הכיתוב "צונזר". בעקבות זאת ננזף על ידי משרד המלחמה על הצגת תמונה מצונזרת ועל השימוש במילה "צונזר" בפומבי ללא אישור. עם זאת, המקרה עורר הד תקשורתי רחב, במיוחד לאור העובדה כי ב-4 במרץ נפתחה התערוכה הראשונה של תצלומים צבעוניים רשמיים מהחזית, שכללה גם תיעוד של גופות ממשיות. הציור נרכש ישירות מהתערוכה על ידי מוזיאון המלחמה האימפריאלי, שכן היצירה הוזמנה במקור על ידי משרד המידע.

## הערות שוליים

קטגוריה:צנזורה באמנויות
קטגוריה:יצירות שצונזרו
קטגוריה:ריאליזם
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה: 1917
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה בתרבות
קטגוריה:ציורי היסטוריה
קטגוריה:ציורי מלחמה
לה מיטרייוז

**לה מיטרייוז** (בצרפתית: **La Mitrailleuse**) הוא ציור של האמן הפוטוריסטי הבריטי כריסטופר נבינסון, שנוצר בשנת 1915 בזמן חופשת ירח הדבש שלו משירותו כנהג אמבולנס ב (RAMC) בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. במאמר שפורסם ב-1916 בכתב העת "*The Burlington Magazine*", כינה האמן וולטר סיקרט את היצירה "הביטוי הסמכותי והממוקד ביותר על המלחמה בתולדות הציור". בתקופה זו צייר כמה מציוריו המפורסמים בהם "נתיבי התהילה".

המילה *Mitrailleuse* בצרפתית משמעה מקלע, והיא נובעת משמו של רובה המטח הצרפתי מן המאה ה-19, ה-*mitrailleuse*. הציור מתאר שלושה חיילים בתעלות, חובשים קסדות מתכת מדגם , כאשר אחד מהם יורה במקלע. חייל רביעי מוטל מת לצידם. סביבם פזורים קורות עץ ותיל דוקרני. הדמויות בציור מופשטות לצורות גאומטריות זוויתיות בצבעים חדים, והופכות למרכיבים מכניים בתוך "מכונת מוות" חסרת אנושיות. נווינסון כתב לימים: "עבורי, החייל הלך ונשלט על ידי המכונה... הייתי הראשון שהביע תחושה זו על גבי קנבס".

ממדיו של הציור הם 61×51 ס"מ (24×20 אינץ'). הוא הוצג ב ו בשנת 1916, ונמסר לגלריית טייט על ידי  (CAS) בשנת 1917. כיום הוא מוצג במוזיאון טייט בריטניה.

## קישורים חיצוניים
* ''La Mitrailleuse'', גלריית טייט
* ''La Mitrailleuse'' : כניסה לקטלוג, גלריית טייט
* "דינמיקה של הרס: תרבות והרג המוני במלחמת העולם הראשונה", פרופסור אלן קרמר, עמ' 170–172
* "עתיד המלחמה: הקסם מחדש של המלחמה במאה העשרים ואחת", כריסטופר קוקר, עמ' 64
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה: 1915
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה בתרבות
קטגוריה:גלריית טייט
קטגוריה:ציורי מלחמה
נשמתה של העיר חסרת הנשמה

**נשמתה של העיר חסרת הנשמה** (באנגלית: **The Soul of the Soulless City**), במקור בשם ***New York – an Abstraction***, הוא ציור משנת 1920 מאת האמן האנגלי כריסטופר נבינסון. הציור מתאר חלק בדיוני של מסילת הרכבת העילית במנהטן, בסגנון המשלב השפעות של קוביזם ופוטוריזם.

## היצירה
נבינסון ביקר לראשונה בעיר ניו יורק בשנת 1919 והתרשם עמוקות מהמראות העירוניים. במהלך ביקורו, הוא יצר רישומים רבים, שחלקם שימשו בסיס לציוריו. את *New York – an Abstraction* צייר לאחר ששב ללונדון ולפני ביקורו השני בניו יורק באוקטובר 1920. עם זאת, ביקורו השני בעיר הותיר אותו מאוכזב ומריר, ככל הנראה בעקבות הביקורות השליליות שקיבל בתערוכתו בגלריה Frederick" "Keppel & Co.

## בעלות ותצוגה
היצירה הוצגה לראשונה בשנת 1920 בגלריות "Bourgeois Galleries" בניו יורק. כאשר הוצגה שוב בשנת 1925 בתערוכת "Faculty of Arts" בלונדון, נבינסון, שהתאכזב מהעיר, שינה את שמה ל-"נשמתה של העיר חסרת הנשמה".

בשנת 1998 נרכשה היצירה על ידי גלריית טייט והיא מוצגת במוזיאון טייט בריטניה. בשנת 2014 יצר המוזיאון גרסה וירטואלית של הציור במשחק הווידאו מיינקראפט.

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהטן: תרבות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:גלריית טייט
קטגוריה:ניו יורק: יצירות אמנות
הילנד הול

**הילנד הול** (באנגלית: **Hiland Hall**; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו ב-1827, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1833–1843, וכמושל ורמונט ה-25 בשנים 1858–1860.
## ראשית חייו
הילנד הול נולד בבנינגטון שבוורמונט, כבנם של נתניאל הול ושל אביגיל (לבית האברד) הול. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים, למד משפטים בהדרכתו של הפרקליט של בנינגטון מרשל קרטר, ב-1819 התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק במקצוע בבנינגטון.
## קריירה פוליטית
ב-1827 היה הול חבר בית הנבחרים של ורמונט. בשנים 1828–1829 הוא היה פקיד המחוז של מחוז בנינגטון. בשנים 1828 - 1831 הוא היה פרקליט המדינה במחוז.

ב-1833 נבחר הול מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית כדי לאייש את המושב של ג'ונתן האנט שנפטר. הוא נבחר עוד פעמיים מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית ועוד פעמיים מטעם המפלגה הוויגית, ובסך הכול כיהן בבית הנבחרים מינואר 1833 ועד מרץ 1843. בעת כהונתו בבית הנבחרים הוא היה יושב הראש של הוועדה לתביעות מלחמת העצמאות. ב-1842 הוא לא היה מועמד לתקופת כהונה נוספת.

בשנים 1843–1846 שימש הול כנציב הבנקים של ורמונט. לאחר מכן ועד 1850 הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט. בשנה שלאחר מכן הוא היה המבקר השני של מחלקת האוצר של ארצות הברית. התפקיד הבא שלו, שבו הוא שימש עד 1854 היה נציב הקרקעות של ארצות הברית בקליפורניה. לאחר מכן הוא שב לוורמונט.

בשנים 1858–1860 כיהן הול כמושל ורמונט ה-25. ב-1861 הוא היה נציג לוועידת השלום שהתקיימה כמאמץ למנוע את פריצתה של מלחמת האזרחים האמריקאית.

## חיים אישיים
ב-1818 נשא הול לאישה את דולי טאטל דייוויס, ולשניים נולדו שבעה ילדים. בתם לאורה, נישאה לאיש העסקים, עורך הדין והפוליטיקאי טרנור ו. פארק. בתם של לאורה וטרנור פארק, אליזבת הול פארק, נישאה לג'ון מקאלה, שכיהן כמושל ורמונט בשנים 1902–1904.

הול היה מלכתחילה הבעלים של הקרקע שכיום ניצב עליה הבית ההיסטורי פארק-מקאלה , ומכר אותה לחתנו טרנור פארק בשנות ה-60 של המאה ה-19 כדי שפארק ייבנה עליה את ביתו. ב-1972 הוכנס הבית אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.

הילנד הול נפטר בספרינגפילד, מסצ'וסטס ב-18 בדצמבר 1885. הוא נטמן בבית הקברות הישן של בנינגטון. על שמו קרוי בית ספר בעיירה שפטסברי שבמחוז בנינגטון.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1579-1580


## קישורים חיצוניים
* הילנד הול באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* הילנד הול באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ורמונט
קטגוריה:מושלי ורמונט
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מוורמונט
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של ורמונט
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת ורמונט
קטגוריה:תובעים אמריקאים
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1795
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1885
ג'ון ריקרדס

**ג'ון עזרא ריקרדס** (באנגלית: **John Ezra Rickards**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת מונטנה, שכיהן כסגן המושל הראשון שלה בין השנים 1889–1893, ולאחר מכן כמושל מונטנה השני בין השנים 1893–1897.

## ראשית חייו
ריקרדס נולד בדלאוור סיטי שבדלאוור, בנם של דייוויד ט. ריקרדס ואשתו השנייה, מרי בריס. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של דלאוור. אמו נפטרה כשהיה ילד. בשנת 1867 התמנה ריקרדס לפקיד בפילדלפיה שבפנסילבניה, שם התגורר אביו עם אשתו השלישית ושתי בנותיהם.

ריקרדס עבר לפואבלו שבקולורדו בשנת 1870, שם עבד כפקיד וכמנהל חשבונות עד 1873. ב-5 ביולי 1876 נישא לליזי מ. וילסון, שנולדה ב-19 באפריל 1848 בניוארק שבדלאוור. לזוג נולדו שלושה בנים: הומר קרארי (1877–1907), ארל מריט (1878–1884) וסיוורד אדמס (1880–1964). בשנת 1880 עברה המשפחה לאוקלנד שבקליפורניה. ליזי נפטרה בסן פרנסיסקו בגיל 33 ב-18 במאי 1881.

## תחילת דרכו המקצועית
ריקרדס עבד כסוכן מכירות בתחום המסחר, וכן עסק בנדל"ן, בביטוח ובתעשיית הנפט. בספטמבר 1882, לאחר מות אשתו, עבר לביוט שבמונטנה, שם הפך לאיש עסקים מצליח בתחומים אלו. ב-18 ביוני 1883 נישא לאלייזה אן (אליס) בושר, ילידת קנדה, והשניים התיישבו באוגדן שביוטה. אלייזה הביאה עמה לנישואין בת, הארייט אליס בושר, ולזוג נולדו חמישה ילדים נוספים: הווארד בריס (1884–1952), קרלייל (1885–1958), "בייבי" (1886), ג'ון עזרא (נולד ונפטר ב-1889) ורייצ'ל (1891–1954). בני הזוג ריקרדס היו מנהיגים פעילים בקהילה המתודיסטית-אפיסקופלית.

## קריירה פוליטית
בשנת 1885 נבחר ריקרדס לחבר מועצת העיר ביוט. הוא כיהן כחבר בבית המחוקקים הטריטוריאלי בשנים 1888–1889, והיה ציר בוועידת החוקה המדינתית של מונטנה בשנת 1889. ריקרדס, חבר המפלגה הרפובליקנית, נבחר ב-1888 לסגן מושל מונטנה הראשון, כעמיתו למרוץ של ג'וזף טול הדמוקרט שנבחר למושל מונטנה. הוא כיהן בתפקיד זה בשנים 1889–1893. לאחר מכן כיהן כמושל השני של מונטנה בשנים 1893–1897. במהלך כהונתו המשיך לפתח את תשתיות המדינה, והוא זכור בזכות פיקוחו על יצירת הקודקס המשפטי של המדינה, הקמת מועצת החינוך המדינתית, ואישור חוק נגד הימורים.

## בערוב ימיו
לאחר כהונתו כמושל עבר ריקרדס עם אשתו וילדיהם בחזרה לביוט. עד 1908 התגוררו ריקרדס בברקלי שבקליפורניה. בשנת 1914 היו רשומים בני משפחתו כחברי המפלגה הפרוגרסיבית, אך עד 1916 שבו לשורות המפלגה הרפובליקנית. הוא מונה לתפקיד במשרד המפקד על מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בסן פרנסיסקו, בו כיהן במשך 18 שנים.

ריקרדס נפטר ב-26 בדצמבר 1927 בביתו שבברקלי, כתוצאה מתעוקת לב ודלקת שריר הלב. על פי תעודת הפטירה שלו, הוא היה בגמלאות לאחר תפקיד מיוחד בלשכת מזכיר החקלאות של ארצות הברית. אפרו נטמן ב"קפלת הצ'יימס"  באוקלנד שבקליפורניה.

## קישורים חיצוניים

* ג'ון ריקרדס, באתר אגודת המושלים הלאומית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי דלאוור
קטגוריה:סגני מושלי מונטנה
קטגוריה:מושלי מונטנה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1848
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1927
1996 בטלוויזיה

בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1996 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.

## אירועים בולטים

* 22 במרץ – תחרות האירוויזיון התקיימה באוסלו שבנורווגיה. בתחרות זכתה הולנד, עם השיר "The Voice" ("הקול") בביצוע הזמרת האירית איימר קווין.
* 15 ביולי – ערוץ הטלוויזיה MSNBC מתחיל את שידוריו בארצות הברית.
* 7 באוקטובר – ערוץ הטלוויזיה פוקס ניוז מתחיל את שידוריו בארצות הברית.

## סדרות ותוכניות טלוויזיה חדשות ב-1996

;**בארצות הברית**
להלן כמה מההפקות הטלוויזיוניות האמריקאיות הבולטות ביותר ששודרו לראשונה בארצות הברית במהלך שנת 1996. תאריך העלייה לשידור שמצוין בטבלה מתייחס לתאריך בו הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית. לרשימה מקיפה יותר של סדרות טלוויזיה אמריקאיות ששודרו בארצות הברית לראשונה בשנה זו, ראו **[[:קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1996]]**.

;**בישראל**
להלן כמה מההפקות הטלוויזיוניות הישראליות הבולטות ביותר ששודרו לראשונה בישראל במהלך שנת 1996. לרשימה מקיפה יותר של סדרות טלוויזיה ישראליות ששודרו בישראל לראשונה בשנה זו, ראו **[[:קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1996]]**.

;**במדינות אחרות**

## סדרות ותוכניות בולטות שבוטלו או הסתיימו ב-1996

;**בארצות הברית**

## נולדו

* 17 בפברואר – סשה פיטרס, שחקנית וזמרת-יוצרת אמריקאית ילידת-דרום אפריקה.
* 21 בפברואר – סופי טרנר, שחקנית קולנוע טלוויזיה בריטית. התפרסמה בדמותה של סאנסה סטארק בסדרה "משחקי הכס"
* 16 באפריל – אניה טיילור-ג'וי, שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית
* 1 ביוני – טום הולנד, שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי
* 1 בספטמבר – זנדאיה קולמן, זמרת, שחקנית, רקדנית ודוגמנית אמריקאית
* 13 בספטמבר – לילי ריינהרט, שחקנית אמריקאית
* 11 בדצמבר – היילי סטיינפלד, זמרת ושחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית

## נפטרו

## פרסים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים
אל-ג'וובארי

**עַבְּד אַלרַחְמָן אִבְּן עֻמַר אַל גַ'וְבַּרִי** (בערבית: **الجوبري, عبد الرحمن بن عمر الدمشقي**; ראשית המאה ה־13) היה מלומד וסופר ימי־ביניימי ממוצא סורי. בין היתר, נודע בשל הוקעתו את האלכימיה.

## ביוגרפיה
נולד בכפר ג'ובר שבע'וטה הסמוכה לדמשק. נדד ברחבי האימפריה המוסלמית, בין היתר עבר ב: מערב מרוקו, הודו, תוניס, מצרים (שם היה מעורב בחיפוש אוצרות), קפריסין, סוריה, אנטוליה, חג'אז, תימן. בין מקומות מגוריו נמנים חרן (1216), קוניה (1219) וחצר הסולטן אל מלכ אל מסעוד  (1222~).

## חיבוריו
ממוזער|פתיחת "מבחר בגילוי הסודות וקריעת המסכים", מכתב יד מהמאה ה־14.
לבקשת אל מסעוד, שבחצרו ישב, חיבר ג'וברי, ככל הנראה בין 1222 - 1232 את **כתאב אל-מוח'תאר פי כשף אל-אסראר והיתך אל-אסתאר** (בעברית: **מבחר בגילוי הסודות וקריעת המסכים**), ובו פירוט הזיופים, והשיטות בהם נהגו השרלטנים ואוחזי העיניים בתקופתו, כמו האלכימיה, האסטרולוגיה, אבני חן מזויפות ועוד. הספר היה אמור להיות קיצור ברור יותר של ספרו של אבן שוהאיד, שממנו התרשם אל מסעוד. אל ג'וברי מתמקד בקבוצות שונות של רמאים מהעולם התחתון, כקלנדרים והחידרים, ובספר גם פרק המוקדש לזיופים הייחודיים ליהודים. על אף הרתיעה של המחבר מקסמים וממבצעיהם, לא אחת הוא מייחס להם חכמה ומתפעל מהם. בכך, הפך הספר לתעודה היסטורית חשובה בהיקפה, להבנת תרבות האזור בזמן המחבר.

נדפס לראשונה ב־1880 בדמשק. חלקים מהספר תורגמו לשפות שונות, בהן גרמנית. ב־2020 יצא לאור הספר במהדורה דו לשונית (אנגלית-ערבית) בהוצאת אוניברסיטת ניו יורק בשם: **The book of charlatans**, ושנתיים לאחר מכן גם במהדורת אנגלית בלבד.

לדברי אל ג'וברי בחיבורו, הוא כתב שני ספרים נוספים: "הנתיב הישר למדע של הגופים השמימיים ומלאכת האסטרולוגים" ומסכת קצרה על הגאומנסיה. על קיום שניהם אין כל עדות אחרת.

## לקריאה נוספת

* 
* 

## קישורים חיצוניים

* כתב יד של "מבחר בגילוי הסודות וקריעת המסכים", באתר אוניברסיטת ליידן.

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים סורים
קטגוריה:מלומדים מוסלמים סונים
רוברט ברנס סמית'

**רוברט ברנס סמית**' (באנגלית: **Robert Burns Smith**; ) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל מונטנה השלישי בין השנים 1901–1897.

## ביוגרפיה
סמית' נולד בחווה חקלאית במחוז היקמן שבקנטקי, והתחנך בבתי הספר המקומיים שבמחוז. בגיל 20 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון במילבורן שבקנטקי, ולאחר מכן לימד שם במשך שנה אחת. בספטמבר 1876 עבר לצ'ארלסטון שבמיזורי, ונבחר למנהל האקדמיה הקלאסית של צ'ארלסטון עד יוני 1877.

ביוני 1877 החל סמית' ללמוד משפטים במשרדו של קולונל אדוארד קרוסלנד במייפילד, קנטקי. באוקטובר של אותה שנה התקבל ללשכת עורכי הדין במייפילד והחל לעסוק בעריכת דין. הוא נישא לקתרין קרוסלנד, ולשניים נולדו שני ילדים.

סמית' עבר לדילון שבמונטנה, ועסק שם בעריכת דין בין ספטמבר 1882 ל-1889. לאחר מכן עבר לבירת המדינה הלנה, וייסד שותפות משפטית עם עמיתו עורך הדין סמואל וורד. הוא היה חבר בוועידת החוקה של מונטנה בשנת 1884, שימש כתובע פדרלי מחוזי בשנים 1885–1889, וכיהן כתובע העירוני של הלנה בשנת 1890.

בבחירות בנובמבר 1896, התמודד סמית' לתפקיד מושל מונטנה מטעם המפלגה הדמוקרטית, כחלק מקואליציה של דמוקרטים ופופוליסטים. הוא נבחר לתפקיד וכיהן בו בין השנים 1897–1901. בתקופת כהונתו החלה בניית קפיטול מדינת מונטנה, ושופרו תשתיות הכבישים במדינה. כמו כן, נוסדו תחת שלטונו אוניברסיטת המדינה במיזולה, המכללה החקלאית של המדינה בבוזמן, ובית הספר להכשרת מורים בדילון. בתום כהונתו שב לעסוק בעריכת דין בעיר ביוט.

חמש שנים לאחר מכן, בשל בריאותו המתדרדרת, עבר סמית' לגור בחוף המזרחי של ימת פלאטהד , שם עסק בגידול מטעים. הוא נפטר ב-16 בנובמבר 1908 ונטמן בבית הקברות קונרד ממוריאל בעיר קאלספל שבמחוז פלאטהד, מונטנה.

## קישורים חיצוניים

* רוברט ברנס סמית', באתר אגודת המושלים הלאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:מושלי מונטנה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1854
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1908
הבחירות לנשיאות איראן 1993

**הבחירות לנשיאות איראן 1993** נערכו ב-11 ביוני 1993, והם הביאו לבחירתו מחדש של הנשיא המכהן אכבר האשמי רפסנג'אני.

התמיכה ברפסנג'אני ביחס לפעם הקודמת בה נבחר, בבחירות לנשיאות ב-1989, צנחה דרמטית בשני פרמטרים - אחוז ההצבעה הכולל ומספר הקולות שקיבל רפסנג'אני, שהסתפק בכ-10.5 מיליון קולות לעומת 15.5 מיליון בפעם הראשונה.

כמו בסבבי הבחירות הקודמים, מועצת שומרי החוקה סיננה משמעותית את רשימת המועמדים, ומתוך 128 מועמדים שנרשמו, רק ארבעה אושרו. פחות מ-17 מיליון איש הגיעו לממש את זכות ההצבעה, מעט יותר ממחצית הבוחרים הרשומים.

הסיבות לכך נבעו ככל הנראה מחוסר שביעות רצון מהמצב הכלכלי ומאדישות ותחושה שאין הבדל של ממש בין המועמדים. כך פורסם בסוכנות יונייטד פרס אינטרנשיונל כי בין אלה שלא הצביעו, רבים אמרו לכתבים שהם מאמינים שהתוצאות יזויפו, או שהם איבדו אמון במערכת. אחרים פשוט כעסו על הממשלה. בנוסף, דווח שם כי על פי סקר עצמאי שנערך, "חלק הארי של אלה שלא הצביעו, עשו זאת משום שלא היו מרוצים מאנשי הדת או לא האמינו שהצבעתם תשנה משהו לממשלה".

## קמפיין הבחירות
שלושת המועמדים שאושרו מלבד הנשיא המכהן, לא היו מתחרים של ממש ואף אחד מהם לא החזיק במעמד שהיה עשוי לאיים עליו. המועמד שסיים שני, אחמד תווכולי, כיהן קודם לכן כשר העבודה ונחשב שמרן באופן יחסי, הוא הסתפק בפחות מרבע מהקולות.

כאמור, המצב הכלכלי היה הנושא המרכזי בבחירות. רפסנג'אני, שמדיניות הליברליזציה וההפרטה הכלכלית שלו נמשכה, אמר כי הוא יתרכז בכלכלה וב"מאמץ לבנייה מחדש", למרות ההידרדרות במצב. מנגד, תווכולי הבטיח רפורמה כלכלית והטבות נוספות למעמד הפועלים.

המנהיג העליון, עלי ח'אמנאי, לא הביע תמיכה רשמית באחד מהמועמדים, אבל קרא לאיראנים לצאת ולהצביע, כדי להפריך את השמועות של "האימפריאליסטים והציונים" שהמהפכה האסלאמית מתה.

תנועת החירות של איראן ו, קראו להחרים את הבחירות בשל "חוסר של חירויות יסוד ושלילת ההכרה הרשמית מרוב המפלגות הפוליטיות".

בין המועמדים שנפסלו על ידי מועצת השומרים, היה גם אבראהים יזדי, שנפסל גם בסבב הבחירות הקודם ב-1989.

## תוצאות
קיימות שתי גרסאות ביחס למספר המדויק של הקולות שקיבל כל מועמד, כפי שפורסמו על ידי גופים שונים.

## הערות שוליים

1993
קטגוריה:1993 בפוליטיקה
בסער

**בסער: מאסף - מוגש לחייל ולחיילת העברים מאת סופרי ארץ ישראל** היא אנתולוגיה ספרותית שפורסמה ב-1943, אשר כללה יצירות פרי עטם של סופרים ומשוררים בני הישוב היהודי בארץ ישראל ונועדה לחזק את רוחם של הלוחמים העברים בצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה. המאסף פורסם על ידי אגודת הסופרים העברים בארץ ישראל, ביוזמתם של ר' בנימין והסופר אהרון זאב אשכולי, ונערך על ידי יעקב פיכמן. היוזמה לפרסום המאסף נולדה על רקע הדיון הציבורי בצורך בהתגייסות הסופרים העברים, והישוב בכלל, למאמץ המלחמתי; הוא משקף גם תגובות ראשוניות של היישוב היהודי לשואת יהודי אירופה, שממדיה החלו להתברר אז בארץ.

הדפסת המאסף, שהיוזמה לפרסומו עלתה במהלך 1942, הייתה כרוכה בקשיים ובדחיות רבות לאור ההגבלות על הנייר שחלו בארץ בזמן המלחמה. לבסוף נדפס הקובץ בקיץ 1943 בסיוע כמה בתי דפוס, תוך שהדפים האחרונים נמכרים כשטחי פרסום. הדחיות בפרסום הביאו לשינוי ביחס לאופי המקורי שתוכנן לקובץ: במהלך תקופה זו חל המפנה במלחמה באירופה, שצמצם את החשש המיידי לחיי היישוב היהודי, ומנגד החלו לחלחל ביישוב הידיעות על מאורעות השואה. מרבית היצירות בקובץ עוסקות לפיכך במישרין או בעקיפין בשואה; במקום מאסף של ספרות מלחמה מן העבר נדפסו בו בעיקר יצירות בנות התקופה.

בפתח המאסף כתב העורך פיכמן:

לחלק מהיצירות נודעה בדיעבד חשיבות בשדה הספרות העברית; בין היתר נכללו במאסף השיר "את תלכי בשדה" ("האמנם") מאת לאה גולדברג והסיפור האדונית והרוכל מאת עגנון. לצדם נדפסו יצירות מאת אברהם שלונסקי, יהודה קרני, אביגדור המאירי, יצחק למדן, ש. שלום, נח שטרן, גרשון שופמן, ואף שירים פרי עטה של זלדה, שאז טרם הייתה מוכרת.

## ראו גם
* תגובת היישוב היהודי בארץ ישראל לשואה

## קישורים חיצוניים
* האדונית והרוכל - אלגוריה ופשרה, פוסט בבלוג הספרנים של הספרייה הלאומית
יצירות שפורסמו במאסף "בסער" וזמינות בפרויקט בן-יהודה:

* עמנואל בן גריון (ברדיצ'בסקי), משהו על רמרק (ביקורת)
* אביגדור המאירי, מזבח האבן (שיר)
* יהודה קרני, עלו מים ויבשה (שיר)

## ביבליוגרפיה
* רחל ורדיגר סטפק, סופרים במדים: התגייסות סופרים עברים לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, בתוך: **ישראל - כתב עת לחקר הציונות ומדינת ישראל**, חוברת 24, אוניברסיטת תל אביב תשע"ז, 2016, עורכת: רונה יונה
* רחל ורדיגר סטפק, **[https://humanities.m.tau.ac.il/sites/humanities.tau.ac.il/files/media_server/all-units/בית%20ספר%20למדעי%20היהדות/עבודות%20דוקטורט/רחל%20ורדיגר-סטפק-%20דוקטורט.pdf קהילת הסופרים העברים בארץ-ישראל ותגובתה לנוכח השואה (1939–1945)]**, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב, מנחה: דן לאור, מאי 2011; עמודים 141-145
* זאב גריס, "נשק רוחני ספרותי - 'בסער - מאסף לחייל ולחיילת העבריים מאת סופרי ארץ ישראל", **עת-מול 205**, סיון תשס"ט, עמ' 25-22

קטגוריה:ספרים ארץ-ישראליים
קטגוריה:ספרי 1943
קטגוריה:ספרי צבא ומלחמה
קטגוריה:ספרים על השואה
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:אגודת הסופרים העברים
קטגוריה:היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מתנדבי היישוב
פארג (זמר)

**פארגב וארדניאן** (בארמנית: **Պարգեւ Վարդանեան**; נולד ב-7 ביוני 1996), ידוע בשם הבמה שלו **פארג** (בארמנית: **ՊԱՐԳ**), הוא זמר-יוצר ארמני. בשנת 2021 הוציא פארג את סינגל הבכורה שלו, "Ginin U Grely". הוא ייצג את  באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ, עם השיר "Survivor".

## ביוגרפיה
עד גיל 6 החל פארג להופיע במקהלה כנסייתית מקומית בעיר הולדתו. מאוחר יותר עבר עם משפחתו לוולגוגרד שברוסיה, שם למד בבית הספר הממלכתי לתיאטרון ולקולנוע. אחר-כך השלים תואר ראשון במשחק. במקביל הקים להקה בשם "דה אדג'". בין השנים 2017–2019 הופיעה הלהקה בארמניה, רוסיה, גאורגיה ואוקראינה.

בשנת 2022 שב פארג לארמניה. ביוני היה מופע החימום של הזמרת הצרפתייה זאז בפסטיבל "HAYA" בירוואן. מאז הוציא כמה גרסאות כיסוי לשירים רבים, בעיקר של רוזה לין. הוא אף הוציא דואט עם ברונט.

פארג התחרה ב-*Depi Evratesil 2025*, הקדם הארמני לאירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ, עם השיר "Survivor". בין מפיקיו המוזיקליים של השיר נמנה ינון יהל הישראלי. ב-16 בפברואר נערך אירוע הגמר של הקדם. הוא דורג במקום השני בהצבעות השופטים המקומיים והבין-לאומיים, ובמקום הראשון בהצבעות הקהל. לאחר זכייתו נבחר לייצג את ארמניה באירוויזיון. ארמניה התחרתה בחצי הגמר השני של התחרות, היא הייתה ההופעה ה-5. פארג הצליח להעפיל לגמר. מאוחר יותר התברר שהוא הגיע למקום ה-10 בחצי הגמר עם 51 נקודות. בגמר, ארמניה הייתה ההופעה ה-18. פארג הגיע למקום ה-20 עם 72 נקודות, כאשר 42 נקודות הגיעו מהשופטים ו-30 נקודות מהקהל.

### חיים אישיים
פארג מתגורר בירוואן, בירת ארמניה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים ארמנים
קטגוריה:נציגי ארמניה באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2025
קטגוריה:ארמנים שנולדו ב-1996
Survivor (שיר של פארג)

"**Survivor**" (בעברית: "**שורד**") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הארמני פארג. הוא יצא לאור ב-9 בפברואר 2025, ולאחר זכייתו ב-*Depi Evratesil 2025* נבחר לייצג את  באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ.

## תחרות הזמר של האירוויזיון
### ''Depi Evratesil 2025''
*Depi Evratesil 2025* הייתה המהדורה הרביעית של תחרות *Depi Evratesil*, המשמשת את תאגיד השידור הארמני (AMPTV) לבחירת נציגותו לאירוויזיון. התחרות התקיימה ב-16 בפברואר 2025 במתחם הספורט והקונצרטים קרן דמירצ'יאן שבירוואן. היא שודרה בערוץ ארמניה 1, וכן באופן מקוון באתר הרשמי 1tv.am ובערוץ היוטיוב הרשמי של תחרות האירוויזיון.

פארג היה אחד מ-12 המשתתפים בתחרות, שצלחו את שלבי מבחני הבד מול מפיקי האירוע. שמותיהם נחשפו במלואם ב-6 בפברואר 2025. שירו, "Survivor", היה אמור להתפרסם ביום הגמר, אך לבסוף יצא ב-9 בפברואר. השיר דורג במקום השני על ידי חברי השיפוט הלאומיים והבין-לאומיים, ובמקום הראשון בהצבעות הקהל, ובכך זכה בתחרות ונבחר לייצג את ארמניה באירוויזיון 2025.

### באירוויזיון
 ארמניה הוגרלה לחלקו הראשון של חצי הגמר השני שהתקיים ב-15 במאי.

לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2025 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. ארמניה הופיעה חמישית, אחרי  ולפני . בסוף הערב הוכרזה ארמניה כאחת מעשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר. מאוחר יותר התברר כי ארמניה דורגה במקום העשירי עם 51 נקודות.

זמן קצר לאחר שידור חצי הגמר השני נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. ארמניה שובצה להופיע במחצית השנייה. ב-16 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. ארמניה שובצה כהופעה ה-18, אחרי  ולפני . ארמניה דורגה במקום ה-20 עם 72 נקודות; 42 נקודות מהשופטים, ו-30 נקודות מהקהל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אירוויזיון 2025
קטגוריה:שירי ארמניה באירוויזיון
קטגוריה:שירים באנגלית