open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סניטר

**סניטר** (באנגלית: **Orderly** או **Hospital Attendant**) הוא עובד בתחום שירותי הבריאות, שתפקידו העיקרי הוא מתן סיוע פיזי ולוגיסטי לצוות הרפואי והסיעודי בבתי חולים, מרפאות, מוסדות גריאטריים ומתקני בריאות אחרים. תפקיד הסניטר כולל סיוע בהעברת חולים, ליווי נכים, שמירה על סדר וניקיון, ולעיתים גם עזרה בפעולות רפואיות פשוטות – בהתאם להכשרתו ולהנחיות המוסד הרפואי בו הוא מועסק.

## רקע והיסטוריה
מקצוע הסניטר (נקרא גם תברואן, עובד שינוע או עזרן) צמח מתוך הצורך בכוח עזר לא רפואי בבתי חולים, שיתמוך בעבודת הצוות הסיעודי והרפואי. מקור המונח במילה הלטינית *sanitas* שפירושה "בריאות". כבר במאה ה־19 נעשה שימוש במונח לתיאור עובדי עזר בבתי חולים צבאיים באירופה ובארצות הברית.

במהלך המאה ה־20, ובעיקר בתקופות מלחמה, הפך הסניטר לדמות מפתח בתפעול השוטף של מוסדות רפואיים. בעשורים האחרונים עבר המקצוע שינוי – במדינות רבות הוגדרו תפקידיו מחדש ולעיתים אוחדו עם תפקידי כוח עזר רפואי נוספים.

## תחומי אחריות
תפקיד הסניטר משתנה ממוסד למוסד, אך כולל בדרך כלל:
* **ליווי חולים**: העברת מטופלים בין מחלקות, לחדרי בדיקות, לניתוחים ולפיזיותרפיה.
* **עזרה פיזית לחולים**: סיוע בהושבה, השכבה או הרמה של מטופלים.
* **שמירה על ניקיון וסדר**: בעיקר סביב ציוד רפואי ומכשור קל.
* **סיוע לצוות הרפואי**: הבאת ציוד, ליווי חולים לחדרי ניתוח, ולעיתים סיוע בהחזקת מטופל במהלך טיפול.
* **תמיכה רגשית בסיסית**: יצירת תחושת ביטחון, במיוחד בקרב קשישים ומטופלים עם מוגבלות.

## הכשרה והסמכה
בישראל, אין הכשרה רשמית מחייבת לתפקיד הסניטר, אך מוסדות רפואיים מעניקים לעיתים **הכשרה פנים־ארגונית** קצרה. נדרשת לרוב כשירות פיזית ויכולת בין־אישית גבוהה.

בצה"ל ובמערכת הביטחון קיימת הבחנה בין תפקידים כמו חובש קרבי, סניטר ולוגיסטיקאי רפואי, ולעיתים מהווה הסניטר חוליה מקשרת בין התפעול לבין הרפואה.

## מעמד מקצועי ושכר
הסניטרים בישראל משתייכים לקטגוריית עובדי עזר רפואיים, ומועסקים על ידי שירותי בריאות כללית, קופות חולים, בתי חולים ממשלתיים ופרטיים, ולעיתים גם באמצעות חברות קבלן.

תנאי העסקה אלה עוררו בשנים האחרונות ביקורת ציבורית ותקשורתית, בשל **שכר נמוך**, **עומס עבודה** ו**מחסור בכוח אדם**, בעיקר במחלקות פנימיות וגריאטריה.

## הסניטר במערכת הבריאות בישראל
הסניטרים הם חלק בלתי נפרד מתפקודן של מחלקות כמו טיפול נמרץ, חדרי ניתוח, שיקום, גריאטריה ועוד.

במשבר הקורונה בישראל הובלטה חשיבות הסניטרים בתפקוד בתי החולים, במיוחד מול מחסור בצוותים סיעודיים.

## אתגרים ועתיד המקצוע
בין האתגרים המרכזיים:
* **עומס עבודה** ומחסור בכוח אדם.
* **שחיקה פיזית ונפשית**, במיוחד בטיפול יומיומי באוכלוסייה סיעודית.
* **חוסר בהסדרה מקצועית** – היעדר סטנדרט אחיד להכשרה, דירוג וקידום.
* **תדמית ציבורית ירודה** – תפיסת המקצוע כפחות מקצועי, למרות חשיבותו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בית חולים
קטגוריה:מקצועות הבריאות
קטגוריה:סיעוד
פורמולה 1 עונת 1985

במסגרת **[[פורמולה 1]] של שנת [[1985]]** נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה הצרפתי אלן פרוסט ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן-טאג. זו הייתה האליפות הראשונה של פרוסט.

פרוסט זכה באליפות ביתרון גדול למדי (23 נקודות), כאשר בתחילת העונה עוד היווה אלבורטרו מתחרה רציני, אך בהמשך לא הייתה לפרוסט תחרות רצינית.

אירוע מעניין אירע כאשר מרוץ בלגיה נדחה מתחילת יוני לאמצע ספטמבר עקב קריסתו של ציפוי מיוחד על המסלול (שנועד לעמידה בכל מזג אוויר) בעקבות ניסויי נהיגה במסלול.

## מרוצי עונת 1985

## דירוג נהגים סופי

עוד 20 נהגים התחרו לאורך העונה אך סיימו ללא נקודות אליפות ועוד נהג אחד השתתף במוקדמות אחד המרוצים אך לא הצליח להתברג לדירוג.

הערה: התוצאה בסוגריים מציינת את סך הנקודות שצבר הנהג. התוצאה בלא סוגריים מציינת את הנקודות שנלקחו בחשבון עבור האליפות בהתאם לתקנון (11 המרוצים הטובים ביותר לכל נהג).

## דירוג קבוצות סופי

תשע קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות.

## קישורים חיצוניים

* תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com.
* סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.

קטגוריה:עונות בפורמולה 1
קטגוריה:1985 בספורט
אליעזר שפירא

**אליעזר (לייזי) מנחם שפירא** (נולד ב-13 במאי 1973) הוא במאי ותסריטאי ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה.

## ביוגרפיה
אליעזר (לייזי) שפירא נולד ברחובות וגדל ברחובות ובקרני שומרון. לייזי הוא הקטן מבין ארבעה אחים. אחיו הגדול, יוסי שפירא, הוא קצין בכיר בצבא הנשוי לסופרת טלי ברגלס-שפירא. לייזי למד בבית הספר היסודי "תחכמוני" ברחובות, בישיבת השומרון בקרני שומרון ובישיבת ההסדר "ברכת משה" במעלה אדומים. למד היסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית. הדריך במנהרות הכותל ובגן הארכאולוגי ירושלים. בתקופת לימודיו התגורר בשכונת נחלאות עם שותפיו איציק יובל וחגי שטרסברג אשר השפיעו רבות על יצירתו. שפירא הוא בוגר המחזור השמיני של בית הספר מעלה לטלוויזיה, קולנוע ואמנויות- (2001). סרט הגמר שלו "איכה", זוכה התחרות הישראלית בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בתל אביב (2002), מספר על נערה מתנחלת בשם איכה, שנולדה בתשעה באב, ובגיל שמונה עשרה מחליטה לשנות את שמה. עשייתו הטלוויזיונית של שפירא מתאפיינת בשילוב בין קומדיה לבין דרמה, בעיסוק בנושאים מחיי היום-יום של צעירים במגזר הדתי לאומי תוך נטרול היבטים אידאולוגיים ופוליטיים.

יחד עם חוה דיבון, גם היא בוגרת "מעלה", ובהפקת יונתן ארוך ודקלה ברקאי, יצר שפירא את סדרת הדרמה הטלוויזיונית "סרוגים", העוסקת בעולם הפנויים-פנויות של המגזר הדתי-לאומי בירושלים, ששודרה ב-YES. שפירא הוא גם במאי הסדרה ואחד מכותביה. הסדרה זכתה להצלחה בביקורות ובקרב קהל הצופים, במיוחד במגזר הדתי לאומי. הצלחה זו ניתן לייחס הן לאיכויותיה, והן להיותה חלוצה בהצגת העולם הדתי לאומי, ללא ההקשר הפוליטי המקובל. הסדרה ספגה ביקורת שלילית מצד זרמים שמרנים במגזר הדתי.

שפירא נשוי לשחקנית רונית אברהמוף-שפירא ואב לשלושה ילדים.

ב-1 ביולי 2013 היו שפירא ומשפחתו מטרה לפיגוע יידוי אבנים על רכבם. מחבלים פלסטינים הציבו מחסום אבנים מאולתר על כביש בשומרון ואז יידו אבנים גדולות שניפצו את שמשות הרכב. שפירא זיהה את המחסום מבעוד מועד, הורה לרונית להתכופף ולהגן על הילדים, והצליח לשמור על שליטה על המכונית למרות ניפוץ החלונות. הוא הצליח לנהוג את הרכב הפגוע למחסום צה"ל הקרוב, שם קיבלו טיפול מהחיילים.

## פילמוגרפיה
* **להציל את טוראי פינקלשטיין**, תיעודי, 2001
* **איכה**, עלילתי, 2001
* **הסרט של מנוחה**, תיעודי, ערוץ 8, 2004
* **[[סרוגים (סדרת טלוויזיה)|סרוגים]]**, סדרת דרמה טלוויזיונית, שודר ב-yes ב-2008
* **מקדש מעט**, סדרה תיעודית, ערוץ 1, 2015
* **[[שטיסל]]**, סדרת דרמה, שודר ב-yes ב-2021
* **[[בני מצווה (סדרת טלוויזיה)|בני מצווה]]**, סדרה לילדים ונוער, שודר בכאן חינוכית, 2023
* **[[התנתקות (סדרת טלוויזיה)|התנתקות]]**, כאן 11, 2025

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תסריטאים
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (רחובות)
קטגוריה:בוגרי ישיבת השומרון
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי מעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה
קטגוריה:בוגרי ישיבת ברכת משה
קטגוריה:קרני שומרון: אישים
קטגוריה:פצועי טרור ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
לאו הקדוש

**לאו הקדוש** (באיטלקית: **San Leone**) הוא קדוש נוצרי והקדוש מגן של העיירה סן לאו (San Leo) במחוז מארקה באיטליה, הנקראת על שמו.

## תולדות חייו
לאו הקדוש היה ידידו של מרינוס הקדוש, והשניים היו סתתים. לפי המסורת המקובלת מקורם של השניים באי ראב בדלמטיה, כיום בקרואטיה, והם נמלטו מארץ מולדתם כדי להציל עצמם מרדיפות הקיסר דיוקלטיאנוס. הם הגיעו לרימיני באיטליה והמשיכו בעבודתם כסתתי אבן. את האבן לצורכי מלאכתם חצבו בהר טיטאנו (Monte Titano) השוכן כיום בעיר סן מרינו. לאחר מכן נפרדה דרכם של שני הקדושים, ובעוד שמרינוס התיישב בהר טיטאנו, והעניק את שמו לסן מרינו ולבירתה, התיישב לאו בהר פליצ'יאנו (Monte Feliciano) הסמוך. יחד עם קהל מאמיניו, חצב לאו את מגוריו בצוק והקים בו קפלה. הוא מת ב-1 באוגוסט 360, ויום זה היה ליום חגו.

## פולחן ואגדה
גופתו של הקדוש הופקדה בסרקופג אבן, והמכסה שלו שמור בקתדרלה בעיר סן לאו, הנקראת על שמו (Cattedrale di San Leone). לפי המסורת נחשב לאו הקדוש לבישוף הראשון של מונטפלטרו (Montefeltro), שמה הקודם של סן לאו, אף שהדיוקסיה של סן מרינו-מונטפלטרו (לטינית Dioecesis Sammarinensis-Feretrana), השייכת לארכיבישופות רוונה, הוקמה רק בשנת 826. הקתדרלה בסן לאו משמשת כקתדרלת משנה בדיוקסיה יחד עם בזיליקת סן מרינו.

לפי המסורת, בשנת 1014 ניסה היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להעביר את הגופה לשפייר, אך סמוך לווגנצה שליד פרארה החלו הסוסים שהובילו את העגלה להתפרע, ואילצו את הקיסר להותיר את הגופה באתר. המקום נקרה "סן לאו די ווגנצה" (San Leo di Voghenza).

## קישורים חיצוניים
* היסטוריה של סן לאו באתר מחוז מארקה
* האתר הרשמי של הדיוקסיה של סן מרינו-מונטפלטרו

## הערות שוליים

קטגוריה:קדושים נוצרים
מנואל אלמוניה

**מנואל ריברו אלמוניה** (מספרדית: **Manuel Almunia Rivero**, נולד ב-19 במאי 1977 בפמפלונה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק כשוער.

## קריירה
את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית עשה אלמוניה עם קבוצת הכדורגל הספרדית רקראטיבו ולבה. לאחר מכן, עבר אלמוניה לסלטה ויגו, שם במהלך יותר משנה לא שיחק עד שהושאל לאלבסטה ב-1 בנובמבר 2003, בעוד הוא מבסס את מעמדו בהרכב הפותח ומשלים 24 הופעות בלה ליגה.

ב-14 ביוני 2004 הוחתם לארסנל עבור סכום לא ידוע. את הופעתו הראשונה בארסנל עשה אלמוניה בניצחון 2-1 על מנצ'סטר סיטי במסגרת גביע הפוטבול ליג ב-27 באוקטובר 2004. באותה עונה, שותף אלמוניה בכל משחקי התותחנים (כינויים של שחקני ארסנל) בגביע הפוטבול ליג, כולל משחק רבע הגמר מול מנצ'סטר יונייטד ב-1 בדצמבר 2004; אלמוניה לא הצליח לשמור על שער נקי, לאחר שדויד בלין כבש את השער היחיד במשחק לטובת מנצ'סטר יונייטד.

קודם לכן, שימש אלמוניה בדרך כלל כשוער ארסנל במשחקי הגביע בלבד, שם ניתנה ההזדמנות לבסס את מעמדו כשוער, כולל בניצחון על שפילד יונייטד במסגרת גביע ה-FA, שם ביצע שתי הצלות בקרב הפנדלים אחרי משחק בן 120 דקות שתוצאתו הייתה 0-0, והביא את התותחנים לרבע גמר הטורניר. את גמר ליגת האלופות, בשנת 2006, נגד ברצלונה, התחיל אלמוניה בישיבה על הספסל אך נכנס כמחליף לאחר שהשוער הגרמני, להאמן, הורחק עקב הכשלה של חלוץ ברצלונה, סמואל אטו. במחצית השנייה, עשר דקות לפני סוף המשחק, כשהתוצאה הייתה 1-1, הכריע ז'וליאנו בלטי את המשחק לטובת ברצלונה. למרות ההפסד לברצלונה, קיבל אלמוניה מקום קבוע בהרכב הפותח של ארסנל לעונת 2007/8, עקב טעויות חוזרת ונשנות של השוער הגרמני, להאמן.

בעונת 2006/7, בעודו משמש כמחליפו של להאמן בארסנל, שותף אלמוניה במשחק נגד ליברפול, משום שלהאמן היה חולה, ושמר על רשת נקייה. בתחילתה של עונת 2007/8, נפצע להאמן רבות וניתנו לאלמוניה הזדמנויות רבות בליגה. לאחר כמה משחקים, הפך אלמוניה לבחירתו הטבעית של ארסן ונגר בשער.

בספטמבר 2011 הושאל לשישה שבועות לווסטהאם יונייטד. ביולי 2012 חתם בווטפורד מליגת המשנה. באוגוסט 2014 פרש ממשחק פעיל בשל בעיות שהתגלו בלבו בעת בדיקות רפואיות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:שוערי כדורגל ספרדים
קטגוריה:פמפלונה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני קרטחנה
קטגוריה:כדורגלני אוססונה
קטגוריה:כדורגלני סבאדל
קטגוריה:כדורגלני סלטה ויגו
קטגוריה:כדורגלני אייבר
קטגוריה:כדורגלני רקראטיבו ולבה
קטגוריה:כדורגלני אלבסטה
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ווטפורד
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:ספורטאים ספרדים באנגליה
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1977
טרואר

[שמאל|ממוזער|250px|טרואר של [כרם גרמני המתאפיין במדרון תלול, קרבה לנהר והרכב קרקע ייחודי]]
**טרואר** (בצרפתית: **Terroir**) הוא מונח המתאר מכלול של תנאי סביבה לגידול חקלאי. מקור המונח הוא במילה "Terre" - "אדמה" בצרפתית - אך הוא כולל לא רק את אופי האדמה (הרכבה, הקושי שלה, כושר הספיגה שלה וכו') אלא גם את האקלים לפרטיו, שיפוע המדרונות, ובעלי חיים וצמחים במרחב הגידול.

במקורו היה המונח בשימוש לאפיון סביבות הגידול של יין, קפה ותה, ולתמצות כל השפעת הגאוגרפיה על טעמו ואיכותו של המוצר הסופי. המונח יכול להיתרגם בחופשיות כ"הרגשה של מקום" שמתבטאת באיכויות מסוימות, וסכום כל ההשפעות שיש לסביבה על ייצור המוצר. בשפה האנגלית מושג זה קיים רק באופן מושאל מצרפתית. מושג הטרואר הוא הבסיס למערכת שמות היין הצרפתית שהייתה לדוגמה למערכות בקרת שמות יין בעולם כולו. ההנחה הבסיסית היא שהאדמה בה הענבים גדלים מעניקה איכות ייחודית קשורה לאותו אזור. מידת ההשפעה ומהות התוכן של הטרואר הם נושאים לדיון מתמשך בתעשיית היין.

מושג הטרואר התפתח משך מאות שנים של ייצור יין בצרפת, תוך ההבחנה מה גרם לשוני הגדול בין יינות מאזורים שונים, כרמים שונים או אפילו אזורים שונים באותו הכרם. הצרפתים החלו לגבש את מושג הטרואר כדרך לתאר את המאפיינים הייחודיים של מקום מסוים המשפיעים ומעצבים את היין המיוצר שם. הרבה לפניהם, יצרני היין של העולם העתיק כבר פיתחו תפיסה הגורסת שלאזורים שונים יש את האפשרות לייצר יינות מיוחדים ושונים, אפילו מאותם זני הענבים. ביוון העתיקה נהגו לסמן על הכדים את האזור ממנו ייצרו את היין, ואזורים מסוימים קיבלו מוניטין מיוחד בזכות איכות היין שלהם. במשך רוב הזמן, אזור בורגון היה מעובד בידי חברי המסדרים הבנדיקטינים והציסטרציאנים, שהיו משכילים ומסודרים. בהיותם בעלי שטחי אדמה נרחבים, יכלו הנזירים לבצע הבחנות בקנה מידה גדול בקשר להשפעות של סוגי קרקע שונים על היין המיוצר. כמה אגדות הגיעו עד לתיאור של נזיר ה"טועם" את הקרקע.

## קישורים חיצוניים
* עמוס הדס, מורה נבוכים למהדסים בשבילי הטרואר, "יין, גורמה ואלכוהול" גיליון 159, ספטמבר 2011

קטגוריה:חקלאות
קטגוריה:יין
אמריקן פאי מציגים: בית בטא

**אמריקן פאי מציגים: בית בטא** (באנגלית: **American Pie Presents: Beta House**) הוא סרט קומדיית-נעורים מ-2007 שצולם בטורונטו ובהמילטון, אונטריו (כמה סצנות באוניברסיטת מקמאסטר). הסרט הוא השלישי בסדרת "אמריקן פאי מציגים", והשישי בכל סדרת אמריקן פאי.

## עלילה
"בית בטא" ממשיך עם רוב שחקני "המייל העירום" אך הפעם בקולג', שם הם עובדים כדי להגן על אחוות בטא דלתא קסי (ΒΔΞ) של **דוויט** סטיפלר (סטיב טולי) נגד האחווה היריבה (החנונים) - אפסילון סיגמא קפא (GΕΣΚ). בזמן שהיא מגינה על הבית, אהבתו החדשה של **אריק** סטיפלר (ג'ון וייט), **אשלי** (מגהן הפרן) מרגישה שהאחווה היא כלום, חוץ מצרות.

"בית בטא" ממשיכה במקום בו "המייל העירום" נגמר. אריק וקוז נמצאים בשנתם הראשונה בקולג', ודוויט סטיפלר מכניס את הבנים לאחוות בטא. בסרט הזה אריק כבר לא עם טרייסי, חברתו בסרט הקודם, היא עזבה אותו למען טרנט והוא לא מופיע בסרט הזה. הבנים מתנסים ברשימה של 50 משימות כדי להיכנס לאחוות הבטא. כשהם משלימים את כולם, החנונים מזמינים אותם להתמודד ב"אולימפיאדה היוונית", סדרת משחקים פרועה שהאחווה שתנצח בהם תזכה בבית האחווה השנייה. דוויט רוצה לשים סוף לאחוות החנונים, שמתעסקים עם המסורת של אחוות בטא ומסכים להשתתף בתחרות. לבסוף, אחוות בטא מנצחים את אחוות החנונים ומקבלים את ביתם, והופכים לאחווה השולטת פעם נוספת. מר לוינשטיין (יוג'ין לוי) הוא עורך הדין של דוויט וחבר בבטא לשעבר, לכן הוא מופיע בסרט, והוא השופט של ה"אולימפיאדה היוונית".

## משתתפים
* סטיב טולי - דוויט סטיפלר
* ג'ון וייט - אריק סטיפלר
* כריסטופר מקדונלד - מר סטיפלר
* ג'ייק סיגל - מייק "קוז" קוזמן
* יוג'ין לוי - מר לוינשטיין
* דן פטרוניביץ'- בול
* מייגן הפרן - אשלי
* פילר קזארס - פיצ'ז
* ג'ו איגו - דקסטר לי
* ניק נקוטרה - בובי
* קריסטין ברגר - מרג'י
* ג'ונת'ן קלץ - ווסלי
* איטליה ריצ'י - לורה ג'ונסון
* אנג'לה בשרה - אירן רייט
* טיירון סייבג' - אדגר וויליס
* ג'קלין א. סמית - ג'יל
* רובי אמל - ניק אנדרסון
* שרה פאוור - דניס

## מקומות צילום
* חדר הדולר הכסוף ממוקם בשדרות ספדינה 486 בהצטלבות של שדרות ספדינה ורחוב קולג' בטורונטו, קנדה. מועדון חשפנות באותו שם נמצא בסרט, למרות שהוא באמת מועדון ופאב בלוז. בעברו הוא היה מועדון חשפנות, על פי אתר המועדון.
* כמה מהסצנות צולמו באוניברסיטת מקמאסטר בהמילטון ובאוניברסיטת טורונטו.

## פסקול

* Sound Experience - "Don't fight the Feelin"
* God Made Me Funky - "Luv T'day"
* God Made Me Funky - "Won More Time"
* MOBONIX - "What Chu Wanna Do (Ladies In The Club)"
* Daphne Loves Derby - "Cue the Sun"


## ראו גם
* אמריקן פאי (סדרת סרטים)

## קישורים חיצוניים
* 

בית בטא, אמריקן פאי מציגים
קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:סרטי נעורים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים שיצאו ישירות בפורמט לצפייה ביתית
ג'בע

**ג'בע** (בערבית: **جبع**) הוא כפר פלסטיני גדול בצפון השומרון, לרגלי שלוחת חומש, סמוך לפתח בקעת סנור.
## היסטוריה
ההיסטוריה של היישוב במקום מתחילה בתקופת הברונזה התיכונה: 1500-2200 לפני הספירה. לאורך כל התקופות ממנה והלאה התקיים במקום ישוב, ונשתמרו ממנו חורבות לאורך הדורות. בסקר ארכאולוגי שנעשה בג'בע לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו במקום חרסים מהתקופה הכנענית התיכונה, תקופת הברזל I ו-II, התקופה הפרסית, ההלניסטית, הרומית-ביזנטית, ימי הביניים ומן התקופה העות'מאנית.

שמו העברי של המקום, גבע, מוזכר לראשונה בחרסי שומרון. הכפר מוזכר במשנה כגבע של כותים, ובאונומסטיקון של אוסביוס (וייתכן שגם הוזכר אצל פליניוס הזקן והפך בעקבות טעות סופר ל"גמלא").

בדומה לכפרים רבים באזור השומרון, בג'בע התגוררה אוכלוסייה שומרונית בתקופה הרומית, וייתכן שגם לפני כן.

במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס (Throne Villages) שבהם שלטו מוח'תארים חצי-פיאודאליים וכל מוח'תאר בנה את ביתו כמצודה בלב הכפר.

### המאה ה-20
בפרעות תרצ"ו - תרצ"ט מיקם פאוזי קאוקג'י את מפקדתו במקום ובשנת 1948 התמקמה בכפר מפקדת צבא ההצלה בפיקודו של קאוקג'י ללא התנגדות בריטית. ברוך מזרחי, גר, לוחם האצ"ל, שנשלח לאסוף מודיעין בג'נין, נתפס, נרצח, ונקבר במערה ליד ג'בע.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:השומרון: יישובים
קטגוריה:נפת ג'נין
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:יישובים שומרוניים לשעבר
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
מקדש יופיטר הקפיטוליני

[שמאל|ממוזער|250px|איור מ[המאה ה-19 המתאר את העיר רומא בתקופת הרפובליקה הרומית. בשמאל התמונה - נהר הטיבר ובראש גבעת הקפיטולין, במרכז האיור - המקדש.]]
שמאל|ממוזער|250px|שרידי יסודות המקדש (2005).
שמאל|ממוזער|250px|תרשים של מבנה המקדש.
**מקדש יופיטר אופטימוס מקסימוס** או **מקדש יופיטר הקפיטוליני** (בלטינית:** Aedes Iovis Optimi Maximi Capitolini**) היה מקדש לאל יופיטר שניצב בראש גבעת הקפיטולין ברומא העתיקה.

## היסטוריה
על פי המסורות הרומאיות (אשר אינן מגובות בממצאים ארכאולוגיים) נוסד המקדש הראשון באתר ב-13 בספטמבר, בשנה הראשונה של הרפובליקה הרומית (בשנת 509 לפנה"ס). המקדש הוקדש לשלשה הקפיטולינית (יופיטר, יונו ומינרווה). על פי מסורת זו, הוקם המקדש על ידי לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, לאחר שזה נשבע להקים מקדש במהלך הקרב מול הסבינים. פריסקוס הניח את אבן הפינה למקדש, אולם היה זה לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס שבנה את מרבית חלקיו והשלימו.

על פי המסורת הרומית, נבנה המקדש באתר בו עמדו קודם לכן מזבחות לשלישייה הקפיטולנית ואלים רבים נוספים. על פי המסורות הרומאיות - קודם להקמת המקדש נערך טקס בו ביקשו אוגורים את רשות האלים להזזת המזבחות. שני אלים בלבד טרמינוס ויוונטאס סירבו, ולכן שולבו מזבחותיהם במבנה. העובדה שהאל טרמינוס - אל הגבולות - סירב להזזת מזבחו נחשבה לסימן טוב, ולאות לכך שהמקדש לא יזוז ממקומו.

נערכה הגרלה בין אצילי רומא, בה נקבע כי מרקוס הורטיוס פולוילוס, אחד מקונסולי רומא, יחנוך את המקדש.

במקדש, שגודלו היה 60 על 60 מטרים, היה חדר מקודש נפרד לכל אחד מאלי השלשה הקפיטלונית - יונו משמאל, מינרווה מימין ויופיטר במרכז. המקדש עוטר בפסלי טרה קוטה רבים, שהידוע בהם הוא פסל המתאר את יופיטר רוכב על קוודריגה.

מקדש זה נהרס ב-6 ביולי 83 לפנה"ס במהלך המלחמה שהתרחשה בתקופת שלטונו של הדיקטטור לוקיוס קורנליוס סולה. בשריפה זו, על פי המסורת הרומית, נשרפו ספרי הסיבילות שנשמרו במקדש.

מקדש שני באתר נבנה על ידי קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס ושופץ על ידי הקיסר אוגוסטוס. מקדש זה נהרס בשנת 69 בעת שאספסיאנוס כבש את העיר. המקדש שוקם על ידי אספסיאנוס, ולימים על ידי טיטוס ודומיטיאנוס (אשר כיסה את גג המקדש בזהב). המקדש השלישי שבאתר שרד כ-400 שנים, ונהרס במהלך ביזות רומא במאה החמישית.

## שרידי המבנה
שרידים מועטים של המבנה ניצבים כיום בסמוך לארמון הקונסרבאטורי. השרידים מהווים חלק מהמוזיאונים הקפיטוליניים.

## קישורים חיצוניים

* תיאור המקדש

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
יופיטר
קטגוריה:המוזיאונים הקפיטוליניים
קטגוריה:יופיטר
Happy hour

[שמאל|ממוזער|250px|שלט "Happy Hour" על [פאב בירושלים]]
[ממוזער|פוסטר של Happy hour ב[אשדוד במהלך מלחמת חרבות ברזל]]

**Happy hour** (מבוטא: **הֶפִּי הַוּאֶר**; בתרגום לעברית: "שעה שמחה") הוא פרק זמן ביממה שבו מסעדות ובארים מסוימים מעניקים הנחות על משקאות, לרוב אלכוהוליים. הרעיון הוא מתן הנחות בשעות החלשות יותר של בית העסק. לרוב, מתקיים ה"Happy hour" בשעות אחר הצהריים המאוחרות במהלך ימות השבוע.

## מקור השם

מקור המונח הוא בחיל הים האמריקאי בשנות ה־20 של המאה ה־20, שם הייתה משמעות המונח הופעה על גבי הספינה.

## היסטוריית ה־Happy hour

שורשי הרעיון של שתייה לפני ארוחת הערב מגיע מעידן איסור שתיית האלכוהול בארצות הברית, שם היו אירועי ה"Happy hour" אירועים מחתרתיים אשר התרחשו לפני הסעידה במסעדות (שבהן הייתה השתייה אסורה). המונח נכנס לשימוש בעגה האזרחית בשנות ה־6 והפך למסורת עבור פועלים רבים, בזמן בין סיום עבודתם לחזרה לביתם לארוחת הערב.

כיום מקובל ה"Happy hour" במסעדות ובבארים במקומות רבים בעולם המערבי, ובפרט בארצות הברית, באירופה וביפן.

## סוגי הנחות ומבצעים נפוצים ב־Happy hour
* 1+1 – ברכישת משקה אחד, קבלת משקה זהה נוסף
* אחוז הנחה מסוים על כל תפריט האלכוהול
* מוצר מסוים הנמכר במחיר קבוע ומופחת, לדוגמה: "כל הבירות ב־15 ש"ח"
* משקה מסוים הנמכר במחיר מופחת
* "אפרטיבו" – מושג שמקורו בצפון איטליה: מוצע מזנון אוכל חופשי ברכישת משקה

## ראו גם
* בוטיון – תופעת שתית אלכוהול בשטחים ציבוריים בספרד.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תרבות שתיית אלכוהול
אולימפיאדת השחמט 1936

**[[אולימפיאדת השחמט]] הלא רשמית השלישית** התקיימה במקביל לאולימפיאדת ברלין (1936) ואורגנה על ידי האיגוד השחמט הגרמני הגדול (Grossdeutscher Schachbund).
האירוע התקיים במינכן בין 17 באוגוסט ל-1 בספטמבר 1936.

## תוצאות הגמר

## מדליות אישיות
* **הלוח הראשון:**
** מדליית זהב - פאול קרס (אסטוניה) עם תוצאה 15.5 מ-20 (77.5%)
** מדליית כסף - וואסיה פירק (יוגוסלביה) עם תוצאה 12 מ-17 (70.6%)
** מדליית ארד - גדעון סטולברג (שוודיה) עם תוצאה 11.5 מ-17 (67.6%)
* **הלוח השני:**
** מדליית זהב - מיגל ניידורף (פולין) עם תוצאה 16 מ-20 (80%)
** מדליית כסף - לאיוש שטיינר (הונגריה) עם תוצאה 15.5 מ-20 (77.5%)
** מדליית ארד - אלברט בקר (אוסטריה) עם תוצאה 13.5 מ-18 (75%)
* **הלוח השלישי:**
** מדליית זהב - ביורן נילסן (דנמרק) עם תוצאה 11.5 מ-15 (76.7%)
** מדליית כסף - מובשה פייגין (לטביה) עם תוצאה 14.5 מ-19 (76.3%)
** מדליית ארד - אמיל זינר (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 14.5 מ-20 (72.5%)
* **הלוח הרביעי:**
** מדליית זהב - קארל הרומאדקה (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 14 מ-20 (70%)
** מדליית כסף - גוסטה דניאלסון (שוודיה) עם תוצאה 13.5 מ-20 (67.5%)
** מדליית ארד - מרקוס לוצקיס (ליטא) עם תוצאה 13.5 מ-20 (67.5%)
* **הלוח השישי:**
** מדליית זהב - בוריסלב קוסטיץ' (יוגוסלביה) עם תוצאה 16 מ-19 (84.2%)
** מדליית כסף - לאון קרמר (פולין) עם תוצאה 15 מ-20 (75%)
** מדליית ארד - פליקס ווילרד (אסטוניה) עם תוצאה 13 מ-19 (68.4%)
* **הלוח השביעי:**
** מדליית זהב - לודביק ריודל (גרמניה) עם תוצאה 11 מ-16 (68.8%)
** מדליית כסף - אלפרד קריסטנסן (דנמרק) עם תוצאה 13 מ-19 (68.4%)
** מדליית ארד - הנריק פוגורלי (פולין) עם תוצאה 13.5 מ-20 (67.5%)
* **הלוח השמיני:**
** מדליית זהב - וולפגנג וויל (אוסטריה) עם תוצאה 12.5 מ-17 (73.5%)
** מדליית כסף - הרברט הייניקה (גרמניה) עם תוצאה 13 מ-18 (72.2%)
** מדליית ארד - קארליס אוזולס (לטביה) עם תוצאה 10.5 מ-15 (70%)
* **לוח עתודה הראשון:**
** מדליית זהב - פרנטישר זיטה (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 7.5 מ-11 (68.2%)
** מדליית כסף - ווילהלם ארנסט (גרמניה) עם תוצאה 9.5 מ-14 (67.9%)
** מדליית ארד - יאנוש בלוג (הונגריה) עם תוצאה 8.5 מ-13 (65.4%)
* **לוח עתודה השני:**
** מדליית זהב - אוזרן נדלקוביץ' (יוגוסלביה) עם תוצאה 8 מ-10 (80%)
** מדליית כסף - פול מישל (גרמניה) עם תוצאה 9.5 מ-12 (79.2%)
** מדליית ארד - ברטיל סונדברג (שוודיה) עם תוצאה 10.5 מ-15 (70%)

## קישורים חיצוניים

* מידע על התחרות, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:1936 בגרמניה
קטגוריה:תחרויות שחמט בגרמניה
קטגוריה:מינכן: תחרויות ספורט
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1936
חיים הלד

**חיים הלד** (1950 – נובמבר 2005) היה מורה ואיש צבא. חתן פרס ביטחון ישראל.

## ביוגרפיה
הלד נולד בחדרה ובהיותו בן ארבע עברה משפחתו לפתח תקווה. בילדותו לקה בשיתוק ילדים. בסיום לימודיו בישיבת נחלים המשיך בלימודים אקדמיים וסיים תואר ראשון ושני במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן.

לאחר מלחמת יום הכיפורים התנדב לצה"ל ושירת ביחידה 8200. בשנת 1979 הוענק לו פרס ראש אמ"ן לחשיבה יוצרת ובשנת 1980 פרס ביטחון ישראל. הלד פרש משירותו בשנת 1992.

לאורך שנות שירותו הצבאי לימד הלד בהתנדבות לימודי מתמטיקה בבית ספר תיכון ברמלה. לאחר שחרורו מהצבא הוא התמסר להוראת מתמטיקה ופיזיקה במוסדות שונים, בהם אוניברסיטת בר-אילן ובית הספר יואל גבע, וכן בבתי ספר תיכוניים ובמכללות חרדיות.

הלד כיהן כחבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון.

נישא לשושנה ולזוג נולדו שני ילדים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חיילי יחידה 8200
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: חיילי צה"ל
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:מורים למתמטיקה בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת נחלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:זוכי פרס ראש אמ"ן לחשיבה יוצרת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
הקסטלי של סן מרינו

**הקסטלי של [[סן מרינו]]** (איטלקית **Castelli**; יחיד **Castello** – "קסטלו") הן היחידות האדמיניסטרטיביות המרכיבות את המדינה. בראש כל אחד מהקסטלי עומד ראש עיר המכונה "קפיטאנו די קסטלו" (Capitano di Castello) והוא מכהן לצד מועצה עירונית (Giunta di Castello) שבה שבעה או תשעה חברים. בכל אחד מהקסטלי מספר יישובים שאחד מהם נושא שם זהה לשם הקסטלו ומהווה את מקום מושבו של השלטון המקומי. למעט מקרה אחד, יישוב זה הוא גם הגדול בקסטלו. אף שמדובר בחלוקה האדמיניסטרטיבית העליונה – ולמעשה היחידה – במדינה, בשל ממדיהן הקטנים של סן מרינו ושל הקסטלי, דומים תפקידיהם של האחרונים לתפקידיהן של עיריות או מועצות מקומיות.

## היסטוריה
עד שנת 1462 היו בסן מרינו חמש עיירות שכונו "גואלדרייה" (Gualdarie; יחיד Gualdaria – "גואלדריה"). בשנים 1462–1463 סופחו למדינה ארבע עיירות נוספות אשר זכו לכינוי "Castra subdita" (בקירוב "מקום/מחנה מסופח"), ושם זה השתבש עם השנים ל"קסטלו". ההבחנה בין ארבע הגואלדרייה לבין חמשת הקסטלי נותרה בעינה עד שהתקבל חוק ב-16 במרץ 1925 שהשווה את מעמדן של כל תשע העיירות, ומאז נקראות כולן "קסטלי". אותו חוק קבע כי ראשי הערים ימונו על ידי הפרלמנט, אך ב-1979 קבע חוק אחר כי ראשי הערים יבחרו בבחירות כלליות.

## תשעת הקסטלי

## קישורים חיצוניים

* אתר מזכירות המדינה ליחסים עם הקסטלי ומועצותיהם
* נתוני אוכלוסייה, דצמבר 2023

*
קסטלי
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה_
פוליסולפון

ממוזער|טקסט=קופסאות אוכל, העשויות מפוליסולפון|קופסאות אוכל, העשויות מפוליסולפון
** פוליסולפון** (**PES**) הוא שם כולל למשפחה של פולימרים תרמופלסטיים. פולימרים אלו ידועים בתכונות הקשיחות שלהם והיציבות בטמפרטורות גבוהות. המונומר (היחידה החוזרת של הפולימר) היא aryl-SO2-aryl שזו למעשה יחידת ה**סולפון**. פולמרים אלו סונתזו לראשונה בשנת 1965 על ידי Union-Carbide.

## ייצור

תגובה אופיינית לייצור היא תגובה בין דיפנול והחומר bis(4-chlorophenyl) sulfone תגובה היוצרת פוליאתר תוך הוצאת נתרן כלורי.

n HOC6H4OH + n (ClC6H4)2SO2 + n Na2CO3 → [OC6H4OC6H4SO2C6H4]n + 2n NaCl + n H2O + n CO2

תגובה כזו דורשת מונומר יחסית טהור על מנת לקבל תוצר בעל משקל מולקולרי גבוה יחסית.

## תכונות כימיות ופיזיקליות

פולימרים תרמופלסטיים בכלל והפוליסולפון בפרט הם קשיחים, חזקים ובעלי טווח טמפרטורות נרחב מאוד.

הטמפרטורה הזכוכיתית של החומר היא בסביבות 150 מעלות צלזיוס. כמו כן הוא עמיד בפני התקפה כימית נרחבת כמו: בסיסים, מינרלים, ואלקטרוליטים וכן ישנה עמידות בפני גורמים מחמצנים וכן לחומרים פעילי שטח ולשמנים הידרוקרבוניים.

כמו כן, ישנו טווח גדול של pH- בין 2 ל-13.

לעומת זאת, הפוליסולפונים **אינם** עמידים לממסים אורגניים א-פולריים כמו קטונים, הידרוקרבוניים ארומטיים וכו'.

ישנה מסיסות טובה בדיכלורומתאן וכן במתילפירולידין.

## יישומים

ישנו שימוש נרחב בממברנות. בעל תכונה חשובה בתחום: יכולת שליטה על גודל הפורות. ממברנות מפוליסולפון משמשות בהמודיאליזה, שפכים תעשייתיים, תעשיית המזון וכן להפרדת גזים.

ניתן לחזק עוד יותר את הפולימר על ידי צילוב עם סיבי זכוכית. חומר מרוכב זה הוא בעל מודול יונג מוגדל פי שלושה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פולימרים
פראט אנד ויטני

שמאל|ממוזער|250px|סמלה ההיסטורי הקודם של החברה

**פראט אנד ויטני** (באנגלית: **Pratt & Whitney**) היא חברה אמריקאית המייצרת מנועים למטוסים. החברה היא אחת משלוש החברות המובילות בעולם בתחום יחד עם ג'נרל אלקטריק ורולס-רויס. בין שלוש החברות האלה ישנם אף מפעלים העובדים בשיתוף פעולה. היא חברת בת של תאגיד RTX (לשעבר ריית'יאון טכנולוג'יס).

בנוסף למנועי מטוסים מייצרת החברה גם טורבינות גז לתעשייה וייצור חשמל, טורבינות לספינות, מנועי קטר לרכבות ומנועי טילים.

מנועי פראט אנד ויטני משרתים כ-40% ממטוסי הנוסעים בעולם ב-160 מדינות. בנוסף מנועי פראט & וויטני משמשים במגוון רב של מטוסים צבאיים ביניהם מטוסי תקיפה כגון: F-15 איגל, F-16 פייטינג פלקון, F-22 ראפטור, F-35 לייטנינג II ועוד.

החברה מספקת גם מנועים למטוסי מנהלים.

## היסטוריה
חברת פראט אנד ויטני הוקמה בשנת 1860 בהרטפורד שבקונטיקט על ידי פרנסיס פראט ועמוס ויטני. החברה החלה את דרכה כחברה לייצור חלקים מכניים למכונות תפירה ולרובים אשר שימשו את צבא ארצות הברית.

בשנת 1925, מספר שנים לאחר מותם של מייסדי החברה, שכנע המהנדס פרדריק רנטסצ'לר את החברה להשקיע כספים בפרויקט שלו שבו נבנה מנוע מטוס חדש. ויטני ופראט הלוו לו סכום של 250,000$ ואישור להשתמש בשם החברה על המנועים. משם נולדה חברת מנועי מטוסים פראט אנד ויטני. בשנת 1925 החלה החברה לייצר באופן סדרתי את מנוע המטוסים הראשון שלה, ואספ בעל . מנועי מטוסים אלו נמכרו לחיל האוויר של ארצות הברית ולצי האמריקני.

בשנת 1929 נגמר שיתוף הפעולה בין פראט אנד ויטני ופרדריק רנטסצ'לר, שהקים חברה בשם Aircraft and Transport Corporation אשר הפכה עם השנים ליונייטד טכנולוג'יס. ההסכם בין החברה לרנטסצ'לר קבע שהוא יוכל להמשיך להשתמש בשם החברה בפרויקטים עתידיים.

בשנת 2005 רכשה פראט אנד ויטני מבואינג את חברת רוקטדיין המתמחה ביצור כוח הנעה לכלי טיס בחלל.

בשנת 2014 רכשה את חברת טכנולוגיית להבים הישראלית ממשפחת ורטהיימר.

בשנת 2020 התמזגה יונייטד טכנולוג'יס עם חברת ריית'יאון כדי להקים את ריית'יאון טכנולוג'יס, כאשר פראט אנד ויטני הפכה לאחת מארבע החברות הבנות העיקריות של התאגיד החדש.

## פעילות בישראל
החברה מוכרת מנועי סילון לחיל האוויר הישראלי וכן השקיעה בתעשיית מנועי סילון בארץ. היא מחזיקה בבעלותה את מפעל חישולי כרמל ושותפה במפעל טכנולוגיית להבים (בעבר: להבי ישקר) שהפכה להיות בעלים מלאים של המפעל במאי 2014. בדצמבר 2022 הודיעה פראט אנד ויטני על כוונה לצמצם את פעילות הייצור בתחום ייצור להבי קומפרסור, עד לסגירה מלאה של פעילות זו בשנת 2025.

ב-1984 רכשה Thames Holdings (חברת בת של חברת פראט אנד וויטני) 40% ממניות מפעל מנועי בית שמש והחזיקה בהם עד שנת 1992.

## סוגי מנועים

## ראו גם
* Aviadvigatel

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
פסל רולנד בברמן

**פסל רולנד** (בגרמנית: **Bremer Roland**, "רולנד של ברמן") הוא מונומנט עתיק הניצב בכיכר השוק בעיר ברמן כשמבטו מופנה אל הקתדרלה, ומתאר את הגיבור האגדי רולנד. זו כנראה הדוגמה המפורסמת ביותר לז'אנר "פסלי רולנד", שהיו נפוצים בעיקר בערי צפון ומזרח גרמניה ונועדו לסמל את ההגנה על זכויות העיר; נוסף לכך, זהו הפסל הגרמני הגדול ביותר מימי הביניים. "הרולנד של ברמן" הוא אחד מסמליה של העיר. ב-2004 הוכר הפסל, ביחד עם בית עיריית ברמן שלפניו הוא עומד, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. 

גובהו של הפסל 5.47 מטר, והוא ניצב על כן בגובה 60 סנטימטר; מאחוריו עמוד תמיכה שבראשו בלדקינו ("סוכך" בסגנון כנסייתי) גותי. ביחד עם הכן והבלדקינו מתנשא המונומנט כולו לגובה 10.21 מטרים.

## היסטוריה
הרולנד הראשון בברמן היה עשוי עץ, ועל פי המסופר הופל ארצה ונשרף בליל ה-28 במאי 1366 על ידי חיילי הארכיבישוף אלברט השני. את הפסל החדש, הבנוי אבן, קיבלה העיר ב-1404. על פי ספר חשבונות שנמצא בבניין העירייה ב-1822, שולמו עבור בנייתו 170 מארק לסתתים קלאוס צלייר ויאקוב אולדה. אזרחי ברמן זייפו מסמך קיסרי שבו ניתנת להם הזכות להוסיף לפסל את שלט האצולה של הקיסר. וכך קיבל המגן על הפסל את סמל העיט הדו-ראשי, וכתובת מחורזת בגרמנית תחתית המציגה את רולנד כמבשר החירות הקיסרית לעיר:

הפסל עשוי אבן גיר, והעמוד מאבן חול. כשהוקם הפסל הוא היה צבעוני, במאה ה-18 נצבע אפור, ובסופו של דבר התקבעה העדפה לפסל אפור ברובו, עם שימוש חסכני בצבעים. כשנפוליון ביקש להעביר את הפסל למוזיאון הלובר, העידו בפניו תושבי העיר כי לפסל ערך אמנותי נמוך, וכך נשאר רולנד במקומו. המרחק בין שתי הברכיים של הפסל הוא בדיוק אמה אחת של ברמן (55.372 סנטימטר). 

הפסל שופץ ושוקם פעמים רבות. ב-1939 הוא נבנה מחדש מטעמי בטיחות, ובעת המלחמה הוקף בחומת מגן מפני רסיסים. ב-1983 נבנה סביבו מעקה, כפי שהיה עד 1939, והוא זכה בראש חדש (הראש המקורי מוצג במוזיאון פוקה בעיר). בעת השיפוץ האחרון, ב-1989, התגלתה בתוך הפסל קופסה ובה חומרי תעמולה נאציים, שהוטמנה בו ב-1938.

## פולקלור
ימין|ממוזער|200px|הדמות לרגלי הפסל
לרגלי הפסל נמצאת דמות נמוכה, הקשורה אולי לאגדה על אמה מלזום (Emma von Lesum), רוזנת הנחשבת לקדושה, אף כי הכנסייה הקתולית מעולם לא הכירה בה ככזו. על פי האגדה, ביקשו ממנה תושבי העיר בשנת 1032 לתת להם שטח מרעה נוסף, והיא הסכימה לתת להם שטח גדול כפי שיכול להקיף אדם ביום אחד. אך אחיה הוא שתבע לבחור את אותו האדם, וכיוון שדאג לירושתו בחר באדם קיטע שתי רגליו. בסופו של דבר התגלה הקיטע כבעל כוח רב, והוא הצליח להקיף שטח גדול למדי, שכיום הוא אזור בעיר בשם Bürgerweide ("אחו אזרחי העיר"). 

על פי המסורת, מי שמשפשף את ברכו של הפסל, ישוב שנית לעיר. אגדה נוספת הקשורה לפסל היא כי כל עוד הוא עומד על המשמר בכיכר העיר, תישאר ברמן עיר חופשייה ועצמאית, וכי בין קמרונות מרתף בית העירייה חבוי פסל רולנד שני, כדי להחליף במהירות את הפסל הנוכחי אם יאונה לו רע. על כל פנים, בנוסף, בתקופת השלטון הנאצי איבדה העיר את מעמדה כעיר חופשית ועצמאית, אף כי הפסל עמד בכיכר כרגיל (אחרי המלחמה הושב לברמן מעמדה כעיר חופשית).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ברמן: מבנים
קטגוריה:אמנות גותית
רולנד
רולנד
ייראנגרפיורד

**ייראנגרפיורד** (בנורווגית: **Geirangerfjord**) הוא פיורד הנמצא בחלק הדרומי ביותר של מחוז מרה ורומסדל (Møre og Romsdal), אשר בנורווגיה. אורכו של הפיורד 15 ק"מ והוא שלוחה של סטורפיורד (Storfjord – "הפיורד הגדול"). ייראנגרפיורד הוא מהמקומות המתוירים ביותר בנורווגיה, ובשנת 2005 הוכרז יחד עם נרייפיורד כאתר מורשת עולמית.

לצידי הפיורד הצר מצויים מפלים רבים, בהם "דה סיב ססטרנה" (De syv søstrene – "שבע האחיות"), "ברודסלרט" (Brudesløret – "הינומה") ו"סואיטור" (Suitor – "המחזר"). כמו כן, ישנן מספר חוות ישנות, רובן נטושות, אשר פזורות לאורך הפיורד. בפיורד נמצא הסלע פלידאלשובט (Flydalsjuvet), בו צולמה התמונה הקלאסית המופיעה בעלוני פרסומות רבים ובגלויות. בתמונה רואים את הסלע ועליו ניצבת דמות המביטה מטה אל עבר הפיורד וספינות הטיולים שבו.

את ייראנגרפיורד חוצה מעבורת, המקשרת בין העיירות ייראנגר והלסילט. בשנה ממוצעת פוקדים את העיירה ייראנגר כ-600,000 תיירים ויותר מ-150 ספינות טיולים, מספר עצום יחסית לעיירה של כ-210 תושבים בלבד.

## גלריה

קובץ:Geirangerfjord1.jpg
קובץ:Geirangerfjord3.jpg
קובץ:Geirangerfjord2.jpg


## קישורים חיצוניים

* ייראנגרפיורד באתר נורווגיה
* אתר לשכת התיירות המקומית

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נורווגיה: פיורדים
קטגוריה:מערב נורווגיה: פיורדים
עודד ארז

**עודד ארז** (20 בינואר 1936 – 5 בפברואר 2021) היה נווט קרב, מפקד בכיר בחיל האוויר וראש להק המודיעין, מנהל וחבר בדירקטוריונים רבים בתחומים מגוונים במשק.

## ביוגרפיה

ארז נולד בתל אביב, בנם של משה ורחל ויטורז'. בגיל שנה עבר עם משפחתו לראשון לציון ושם גדל. למד בבית הספר היסודי "חביב" בראשון לציון ובגימנסיה הריאלית. בשנים 1954–1982 שירת בחיל האוויר. החל את שירותו כחניך בקורס טיס (מס' 18) ולאחר מכן הוכשר כנווט קרב ושירת בטייסות מטאור, ווטור ופנטום, היה לנווט הראשון שהגיע, עוד ב-1956, לתפקיד סגן ומ"מ מפקד טייסת. פיקד על גף מטוסי "מטאור" בטייסת 119 בתל נוף. שימש מפקד טייסת תעופה וסגן מפקד בסיס פלמחים.

בשנת 1964 סיים את לימודיו במגמת בקרה בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון.

במהלך שירותו עסק בפרויקט פיתוח והקמה של מערכת נשק גדולה, החל בשלב הפיתוח הרעיוני ועד לקליטה מבצעית ואף שימש כמפקד המערך (כנף 2). על פעילות זו זכה ב-1972 בפרס ביטחון ישראל יחד עם משה אור-טס, מנהל הפרויקט מאלתא, ויוסף שרוני מאגף הנדסה של התעשייה האווירית.

בשנת 1971 שימש ארז כראש הפרויקט של חיל האוויר לקליטה, הפעלה מבצעית ופיתוח הדורות העתידיים של מערך כלי הטיס הלא מאוישים, הטייסת הראשונה (טייסת 200) הוקמה בבסיס פלמחים. במלחמת יום הכיפורים שימש ראש ענף הגנה במחלקת מבצעים של חיל האוויר, במקביל שימש בהצבת חירום בטייסת 201.

שירת כמפקד בסיס פלמחים. בתפקידו האחרון בצה"ל הוא שימש ראש להק המודיעין, בדרגת תא"ל בשנים 1979–1981. במילואים השתתף כקצין בתא שליטה במבצע ערצב 19 במלחמת לבנון הראשונה.

לאחר פרישתו מצה"ל שימש כסמנכ"ל במשרד הביטחון והקים את אגף המקש"ח (לימים - האגף המדיני-צבאי). מאוחר יותר ניהל מספר חברות תעשייתיות. בשנת 2006 שימש כיו"ר חברת אינקוטק בע"מ, מנכ"ל חברת זארקון אנטרפרייזס בע"מ, יו"ר הנהלת העמותה "גל פז", יו"ר דירקטוריון "פז גיל בע"מ", דח"צ ויו"ר ועדת הביקורת של בנק לאומי, דח"צ ב"פלרם תעשיות" בע"מ, וכן חבר הנהלת עמותת חיל האוויר וחבר בדירקטוריונים של מכון פישר למחקר אסטרטגי, בנק ירושלים, חברת בריל תעשיות נעליים, יו"ר ועדת ביקורת בחברת כים ניר שירותי תעופה ויו"ר ועדת השקעות בקרן ההשתלמות של ההסתדרות הרפואית בישראל.

נפטר ב-5 בפברואר 2021.

## משפחתו
היה נשוי למקסימה ארז ולהם שלושה בנים. בנו אל"ם (מיל.) נוף ארז היה נווט בחיל האוויר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: חיילי צה"ל
קטגוריה:נווטי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:ראשי להק המודיעין
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:עובדי משרד הביטחון
קטגוריה:מפקדי בסיס פלמחים
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: הנדסת חשמל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מורשה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
מעליות הקומה ה-13

**מעליות הקומה ה-13** (אנגלית: **13th Floor Elevators**) הייתה להקת רוק פסיכדלי שנוסדה באוסטין שבטקסס בשנת 1965 והוציאה ארבעה אלבומים עד שהתפרקה בשנת 1969. ללהקה לא היה מנהיג מוגדר, אולם הבולט שבחבריה היה הסולן והגיטריסט רוקי (רוג'ר) אריקסון (Roky Erickson) שכתב כמעט ממחצית החומר של הלהקה.

הלהקה הצליחה מבחינה מסחרית והיו לה כמה להיטים שמושמעים ברשתות הרדיו האמריקניות עד היום כגון "You're Gonna Miss Me". יש המתייחסים אל הלהקה כאל בעלת השפעה גדולה בתחום הרוק הפסיכדלי והגראז' רוק, אולם בישראל החומר של הלהקה כמעט ולא הופץ.

פירוק הלהקה נבע בעיקר מירידת התפקוד הנפשי של אריקסון שאיבד את כושר עבודתו. אריקסון בא מרקע משפחתי קשה ולאחר שהלהקה התנסתה בסמים קשים הוא החל להפגין כושר שיפוט לא סביר. אריקסון נידון למאסר אך בהתערבות עורך דינו הוא נלקח להסתכלות, אובחן כלוקה בסכיזופרניה ואושפז בבית חולים פסיכיאטרי. אשתו השנייה סייעה לו לברוח מהאשפוז מספר פעמים ובעקבות זה הוא הועבר לאשפוז במחלקה סגורה לחולים פסיכיאטרים המסוכנים לציבור. אריקסון היה פעיל מוזיקלית גם במאסרו ואפילו הוציא תקליט עם להקה שהקים בבית החולים הפסיכיאטרי. אולם, בעקבות התערבות עורך דינו הוצא אריקסון מהאשפוז אל חסותה של אמו שבודדה אותו מכל חברה ואסרה עליו לראות אפילו את בנו. בחסותה של אמו הפסיק אריקסון את פעילותו המוזיקלית.

שאר חברי הלהקה המשיכו לעסוק במוזיקה, אולם הם לא זכו להצלחה מסחרית מחוץ למסגרת הלהקה. בשנת 2010 חזר אריקסון להיות פעיל והוציא לאור אלבום חדש. אריקסון נפטר ביוני 2019. 

## מקור השם
חברים שונים מהלהקה נתנו הסברים רבים ושונים למשמעות שמה. הסבר צפוי הוא התייחסות לאמונה הטפלה בתרבויות מערביות שהמספר 13 מהווה מזל רע, ולכן ארכיטקטים רבים תכננו בניינים גבוהים ללא הקומה ה-13. כמו כן ניתן הסבר שהשם נבחר בגלל שהאות "M", האות ה-13 באלפבית האנגלי היא האות הראשונה במילה מריחואנה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות רוק פסיכדלי
קטגוריה:טקסס: להקות
פורט בלייר

**פורט בלייר** (בהינדי: **पोर्ट ब्लेयर**) ובשמה הרשמי: **סרי ויג'יה פורם** (**श्री विजयपुरम**) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במחוז אנדמן באי אנדמן השייך לאיי אנדמן וניקובר שבהודו.

העיר ממוקמת בחלק המזרחי של אי אנדמן הדרומי והיא שער הכניסה העיקרי לאי הן בדרך הים, בנמל פורט בלייר, והן בדרך האוויר, בנמל התעופה ויר סאבארקר שנמצא 2 ק"מ דרומית מהעיר.

בנמל העיר נמצא בסיס גדול של חיל הים ההודי.

## היסטוריה
פורט בלייר נקראת על שם קפטן ארצ'יבלד בלייר מחברת הודו המזרחית הבריטית אשר בשנת 1789 ניסה ללא הצלחה ליישב את האי על ידי בריטים. פורט בלייר הוקמה מחדש בשנת 1858 כבית כלא לאסירים פוליטיים אשר התנגדו לנוכחות בריטניה בהודו. האסירים בכלא נדונו ברובם למאסר עולם תחת תנאים קשים ועבודת פרך. רבים מהם הוצאו להורג בתלייה ואחרים מתו מרעב, תשישות ומחלות.

בשנים 1896 עד 1902, כאשר תנועת העצמאות ההודית גדלה וצברה יותר ויותר פופולריות, נבנה כלא חדש הנקרא בית הסוהר סלולר (בהינדית: काला पानी - "קָאלָה פָּאנִי", ובתרגום לעברית "מים שחורים"). כלא זה הכיל צינוק במקום תא מאסר. כיום, הכלא משמש כאתר תיירות וכאנדרטה לזכרם של האסירים הרבים שמתו בו.

בשנים 1943-1944, פורט בלייר הייתה מפקדה של צבא הודו.

בשנת 2004 ניזוקה העיר כמו כל האי מרעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי. בזכות מיקומה של העיר בצד הצפון-מזרחי של האי, הפגיעה בעיר לא הייתה קטלנית כמו בחלקים הדרומיים של איי אנדמן וניקובר, והעיר אף הפכה לבסיס חילוץ אליו הביאו את הנפגעים וממנו נשלחו צוותי חילוץ למתן עזרה לאיים.

בספטמבר 2024 שונה שם העיר לסרי וירג'ה פורם.

## דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין ההודי בשנת 2011, מתגוררים בפורט בלייר 100,608 תושבים. 52% מתושבי העיר הם גברים ו-48% נשים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הודו: ערים
קטגוריה:הודו: ערי חוף
קטגוריה:איי אנדמן וניקובר
קטגוריה:המדינות והטריטוריות של הודו: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1858
קטגוריה:אסיה: ערי נמל
קטגוריה:ים אנדמן: ערי נמל
מתחם צ'יף רוי מאטה

**מתחם צ'יף רוי מאטה** (אנגלית **Chief Roi Mata’s Domain**; צרפתית **Domaine du chef Roi Mata**) כולל שלושה אתרים מאמצע המאה ה-13 בוונואטו, הקשורים לחייו ולמותו של רוי מאטה, צ'יף מלנזי נודע באיים הדרומיים והמרכזיים של ונואטו. האתרים נמצאים על האיים "אפאטה" (Efaté), "ללפה" (Lélépa) ו"רטוקה" (Rétoka, הידוע גם בשם האט), והם כוללים את מקום מגוריו של רוי מאטה במנגאס, את מערת פלה בה מת ואת קברו. שלושת האתרים משקפים את הקשר שבין מסורת בעל פה וארכאולוגיה, ובשנת 2008 הוכרזו כאתר המורשת העולמית הראשון בוונואטו.

שמאל|ממוזער|250px|האי רטוקה
שמאל|ממוזער|250px|ציורי קיר במערת פלה

## המסורת בעל פה
התרבות המלנזית באיים המהווים כיום את ונואטו לא עשתה שימוש בכתב, והמסורת הועברה מדור לדור בעל פה:

## האתרים והמחקר הארכאולוגי
### מערה פלה
גובהה של מערת פלה (או מערת פלס) על האי ללפה הוא 35 מטר, רוחבה 52 מטר והיא משתרעת עד למרחק של 47 מטר מהכניסה. הכניסה למערה נמוכה יחסית וגובהה שישה מטרים בלבד. חלק ניכר מקירותיה הפנימיים של המערה מכוסים בציורים בצבעי אדום ושחור. הציורים מתארים ציפורים, דגים, דמויות אנושיות ועוד. לפי המסורת המקומית, אחת הדמויות היא של הצ'יף.

### קברו של רוי מאטה
ב-1967, בתום 700 שנות החרם, קיבל הארכאולוג הצרפתי ז'וז גרנז'ה (Jose Garranger) את הסכמתם של הצ'יפים של ללפה לבוא לרטוקה ולחקור את קברו של רוי מאטה, ובלבד שעם סיום מלאכתו ישיב את הקבר למצבו הקודם. גרנז'ה חקר את המסורת המקומית, ובהגיעו לרטוקה מצא את הקבר בקלות מתחת לשני סלעים שניצבו במרכזה של קרחת יער, כ-100 מטר מהחוף הצפון-מערבי של האי. החפירות חשפו 47 שלדים שנתגלו בקבר אחים בעומק של מטר אחד מתחת לפני האדמה, ובדיקת פחמן תיארכה אותם לשנים 1250–1300. הקבר השתרע לאורך עשרים מטר ורוחבו עמד על עשרה מטרים. כל השלדים נחו כשהם פונים לכיוון דרום-מערב, הכיוון המוביל אל ארץ המתים. אלה שנקברו סמוך לצ'יף נשאו עליהם צמידים, קונכיות ועצמות מגולפות, והיו ככל הנראה בני משפחתו הקרובה או נכבדים אחרים. זרועותיו של הצ'יף עצמו הוקפו בחטי חזירים עגולים, וקונכיות לבנות בעלות כוח מגי הונחו סביב גופתו. ראשו נח על פיסת אבן גיר. בסיום המחקר הוחזר הקבר למצבו המקורי. בזכות גילויים אלה שהוכיחו את כוחה ואמיתותה של המסורת בעל פה, ואת הקשר שבינה לבין ארכאולוגיה, הוכרזו שלושת האתרים בשטח כולל 8,863.1 דונם כאתר מורשת עולמית בשנת 2008.

## קישורים חיצוניים

* ההודעה על אתרי המורשת העולמית שנוספו בשנת 2008
* רוי מאטה באתר לשכת התיירות של ונואטו

קטגוריה:ונואטו: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אוקיאניה: אתרים ארכאולוגיים
טריאל אוניאני

**טָריאֶל אוֹניאני** (בגאורגית: **ტარიელ ონიანი**; נולד ב-2 ביוני 1952) הוא מראשי הפשע המאורגן הפועל בעיקר באירופה. "גנב בחוק" עוד מתקופת רוסיה הסובייטית ומבוקש בספרד ובגאורגיה.

אוניאני נכלל בין 80 עשירי גאורגיה (מקום 28) עם הון מוערך של 400 מיליון דולר. בין היתר נטען בכלי התקשורת כי אוניאני רכש את איירזנה, חברת התעופה הגדולה בגאורגיה, ידיעה שהוכחשה נמרצות על ידי החברה.

## חייו
אוניאני, ממוצא סוואני, נולד בשנת 1952 בעיר הכורים, טקיבולי גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). אביו נהרג במכרות כשהיה עוד צעיר. את פעילותו הפלילית החל עוד בהיותו בגיל 17. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא כבר נחשב ל"גנב בחוק" מוסמך. בשנות ה-90 של אותה מאה הוזכר שמו בקשר לחקירה. 

לאחר שהתגורר בצרפת עבר אוניאני להתגורר בספרד שם ארגן, על פי החשד, קבוצה אנשים לצורך הלבנת הון על ידי השקעה בנכסים. במהלך תקופת שהותו הצליח אוניאני, על פי החשד, להכניס לספרד מהגרים גאורגים באופן בלתי חוקי. ב-21 ביוני 2005 ערכה משטרת ספרד את אחד המבצעים הגדולים באירופה ללכידת ראשי המאפיה הרוסית-גאורגית. במהלך אותו מבצע נעצרו 28 איש מברצלונה, אליקנטה וערים נוספות בספרד, שהואשמו בשיתוף פעולה עם אוניאני והלבנת כספים. אוניאני עצמו הצליח לברוח בפעולת עוקץ, ומשטרת ספרד לכדה את בתו בת ה-12 של אוניאני, גוונצו, שהוחזקה בתחילה במעצר "עד שטריאל אוניאני יסגיר את עצמו". מעצרה כמובן לא ארך ימים רבים. גאורגיה קבלה על מעצר הקטינה, שמעצרה עורר הדים בארץ מוצאו של אביה ודרשה את שחרורה. אוניאני עצמו חזר לצרפת ונעצר אולם שוחרר. 

בשנת 2006 הוא ויתר על אזרחותו הגאורגית, הצהיר על עצמו כרוסי ועבר להתגורר ברוסיה, מה שעורר את זעמה של גאורגיה בגלל מתן מקלט בטוח לגאורגים מבין מנהיגי הפשע המאורגן הבינלאומי, המכונים "גנבים בחוק", טריאל אוניאני וזכריי קלשוב.

ב-9 ביולי 2008 נעצר אוניאני על ידי הספצנאז על יאכטה במוסקבה בעת פגישה של אנשי העולם התחתון. על פי הפרסומים היה מדובר בפגישה שנועדה ליישר את ההדורים בין אוניאני, "ראש הגנבים" לבין מתחרה חדש שצמח, אסלן אוסויאנום. בסך הכול נעצרו 50 איש מתוכם 39 "גנבים בחוק" ובתו של אוניאני.

## לקריאה נוספת
* שלי לואיס ואנתוני לאטא (2007), '''הפשע המאורגן והשחיתות בגאורגיה''', עמ' 56, 60–61,  

## קישורים חיצוניים
* "מבצע ניקיון הווילה", באתר Kommersant, 22 ביוני 2005 
* הספצנאז פוצצו מפגש פושעים, באתר וסטי, 9 ביולי 2008 
* מעצר טריאל אוניאני, בוס מאפיה גאורגית , באתר רוסתווי 2, 10 ביולי 2008 
* דיון במעצרו של אוניאני במוסקבה, באתר פורום טביליסי 

## הערות שוליים

קטגוריה:סוואנים
קטגוריה:יחסי גאורגיה–רוסיה
קטגוריה:גנבים בחוק
קטגוריה:מאפיונרים רוסים
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1952
אז'ן רוסו

**אז'ן רוסו** (בצרפתית: **Eugène Marsille Rousseau**; 1810–1870) היה שחמטאי צרפתי. בשנת 1839 עבר לניו אורלינס והיה החזק בשחקני העיר במחצית הראשונה של שנות ה-40' של המאה ה-19. גמביט רוסו נקרא על שמו.

עמדת הבסיס של גמביט רוסו

בשנת 1845 שיחק רוסו דו-קרב נגד האנגלי צ'ארלס סטנלי על תואר אליפות השחמט של ארצות הברית; זו הייתה ההתמודדות הראשונה מעולם על תואר זה. הפרס לזוכה היה 1000 דולר של אותם הימים (במונחי היום, כ-25 אלף דולר). רוסו הפסיד +8 =8 -15 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) וסטנלי הפך לאלוף הראשון של ארצות הברית.

עוזרו של רוסו בהתמודדות היה ארנסט מורפי שלקח את אחיינו בן השמונה, פול מורפי, יחד עמו והרשה לו לצפות במשחקים. לאחר סיום הדו-קרב הרשה לילד לשחק מול רוסו. מיד התברר שפול משחק טוב בהרבה מרוסו, למרות גילו הצעיר.

בשנת 1850 יוהאן לבנטל ביקר בניו-אורליאנס וניצח את רוסו 0–5. מול שמעון אברמוביץ וינוור הצליח רוסו טוב יותר. ניצחונו בשחור מתחרות פריז 1867 מובא בהמשך. בתחרות זו הגיע למקום האחרון, בצוברו 4/23 נקודות.

## קישורים חיצוניים

* מידע כללי

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים צרפתים
קטגוריה:שחמטאים אמריקאים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1810
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1870
ג'ון ויליאם שולטן

**ג'ון ויליאם שולטן** (בגרמנית: **(John William Schulten (Johann Wilhelm **; (1821 – 1875), היה שחמטאי גרמני-אמריקאי.

בשנות ה-40' וה-50' של המאה ה-19 נסע רבות ברחבי אירופה וארצות הברית על מנת לשחק נגד מיטב שחקני השחמט של אותה תקופה: אדולף אנדרסן, אלכסנדר דשאפל, דניאל הארוויץ, ברנרד הורביץ, ליונל קיזריצקי, פול מורפי, גוסטב נוימן, ג'ול ארנו דה ריוויאר, אז'ן רוסו, פייר סט. אמאנד, צ'ארלס סטנלי, טאסילו פון דר לאסה ויוהנס צוקרטורט - בהפסידו לרובם. הגם שהוא הפסיד בדו-קרבות מול ליונל קיזריצקי ומול פול מורפי הוא הצליח לזכות במשחקים בודדים מולם. הרי ניצחונו הבודד מול פול מורפי בניו יורק, בשנת 1857.

1. ה4 ה5 2. ו4 ד5 3. ה:ד5 ה4 4. פג3 פו6 5. רג4 ג6 6. ד3 רב4 7. ד:ה4 פ:ה4 8. רד2 ר:ג3 9. ר:ג3 0-0 10. מהח5 צה8 11. 0-0-0 פ:ג3 12. ב:ג3 מהא5 13. מב2 ז6 14. מהח6 רז4 15. פו3 ר:ו3 16. ז:ו3 ב5 17. ו5 ב:ג4 18. ו6 והשחור נכנע.

על שמו של שולטן נקראת הסתעפות פתיחה בגמביט אבנס (הגנת שולטן): 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 רג5 4. ב4 ר:ב4 5. ג3 רא5 6. ד4 ה:ד4 7. 0-0 ב5.

## התמודדויות

## קישורים חיצוניים

* אומדן מד כושר של שולטן
* מידע כללי

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים גרמנים
קטגוריה:שחמטאים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1821
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1875
היילה סטאין

**היילה סטאין** (נולד ב-11 באפריל 1955) הוא אתלט ישראלי, שיאן ישראל בעבר בריצת מרתון ובריצות נוספות למרחקים ארוכים. ייצג את ישראל בשתי אולימפיאדות (אתונה 2004 ובייג'ינג 2008), ב-3 אליפויות עולם (פריז 2003, הלסינקי 2005 ואוסקה 2007) וב-3 אליפויות אירופה (מינכן 2002, גטבורג 2006 וברצלונה 2010).

## ביוגרפיה
סטאין נולד באתיופיה וגדל באזור הררי בו היה נוהג לרוץ מדי יום לבית ספר שהיה מרוחק מביתו. עלה עם משפחתו ארצה במבצע שלמה ב-1991, התגורר בתחילה באתרי קליטה כגון אכסניה בטבריה ומתחם הקרוונים חצרות יסף. עבד בגינון ובעבודות מזדמנות אחרות ומאחר ולא הצליח למצוא בהן פרנסה יציבה החל משתתף בתחרויות ריצה למרחקים ארוכים. הוא קיבל תמיכה מ"עמותת הצבי".

בתחילת דרכו המקצוענית לווה על ידי המאמן אנטוניו סנטורי, ולאחר מכן על ידי המאמן והתזונאי יאיר קרני. ב-1994 זכה לראשונה באליפות ישראל בריצה ל-10,000 מטרים, וב-1996 החל להקדיש את רוב זמנו למשטר אימונים קפדני. מאז שבר שיאים ישראלים רבים ונכון לאוגוסט 2014 מחזיק בשיאי ישראל בריצת 10 ק"מ כביש, ריצת שעה, 20 ק"מ, 25 ק"מ, 30 ק"מ, חצי מרתון ובריצת מרתון. את השיא בריצת המרתון שבר בתחרות בוונציה ב-26 באוקטובר 2003 כשקבע זמן של 2:14:21 (זמני הביניים היו: 5 ק"מ - 15:48, 10 ק"מ - 31:01, חצי מרתון - 1:05:36, 25 ק"מ - 1:17:57, 30 ק"מ - 1:34:39, 35 ק"מ - 1:50:13, 40 ק"מ - 2:06:19). 

האגודה המקצוענית הראשונה בה היה חבר הייתה הפועל סולם צור מהמועצה האזורית מטה אשר. מאוחר יותר עבר לאגודות מכבי תל אביב והצבי קריית גת, בה מתאמן בהדרכתו של המאמן יחיעם סקיטל. 

ב-2004 השתתף באולימפיאדת אתונה בתחרות ריצת המרתון, לאחר שנכנס לאצטדיון להקפת הסיום הוטעה על ידי שופטת וביצע סיבוב נוסף, לאחר ערעור שהוגש נקבע שסיים את הריצה במקום ה-20. באליפות העולם ביפן 2007, סיים במקום ה-19. 

ב-21 ביולי 2008, כשבועיים לפני פתיחת האולימפיאדה בבייג'ינג, נעצר סטאין באתיופיה, בה שהה במחנה אימונים בתנאי גובה, בשל סכסוך כספי עם מתווך אתיופי. לאחר שלושה ימים הוא שוחרר מהכלא.

באולימפיאדת בייג'ינג בתחרות ריצת המרתון, סיים במקום ה-69.

בשנת 2011 הופק הסרט התיעודי "**סרט רץ**" (בימוי: עומר פלד, הפקה: גידי אביבי) המלווה את סטאין, רץ המרתון האולימפי המבוגר בעולם, בשגרה המפרכת והמחייבת של אימונים לקראת אולימפיאדת לונדון 2012, בצל הקשיים הכלכליים של משפחתו בארץ ובאתיופיה.

סטאין נשוי ואב לשמונה ילדים, מתגורר בחדרה.

## תוצאות בריצת מרתון בתחרויות עיקריות

## תוצאות אישיות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי אתיופיה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:אתלטים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:רצי מרתון ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בריצה
קטגוריה:שיאני ישראל בריצה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:יהודים אתיופים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955