אנורה

**אנורה** (באנגלית: **Anora**) הוא סרט דרמה קומית רומנטי אמריקאי משנת 2024 בבימויו של שון בייקר, שגם כתב וערך את הסרט והפיק יחד עם סמנתה קוואן ואלכס קוקו. מככבים בו מייקי מדיסון, מארק אידלשטיין, יורי בוריסוב, קארן קאראגוליאן וואצ'ה טובמסיאן. עלילת הסרט מתמקדת בחשפנית מניו יורק הנישאת לבנו של אוליגרך רוסי עשיר.

הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-21 במאי 2024 בפסטיבל קאן ה-77, שם זכה בפרס הראשי, פרס דקל הזהב. הוא עלה לאקרנים בארצות הברית ב-18 באוקטובר 2024 ובישראל ב-12 בדצמבר 2024.

אנורה זכה לביקורות מהללות ולהצלחה כלכלית כאשר הכניס 59.7 מיליון דולר ברחבי העולם אל מול תקציב של 6 מיליון דולר והפך בכך לסרט המרוויח ביותר של בייקר. הסרט קיבל שש מועמדויות בטקס פרסי אוסקר ה-97, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (מדיסון), התסריט המקורי הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. בנוסף היה מועמד לשבעה פרסים בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-78 ולחמישה פרסים בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-82, והופיע בעשרות רשימות מבקרים של הסרטים הטובים ביותר מ-2024.

## עלילה
אנורה מיכאיבה המכונה אני היא חשפנית בת 23 המתגוררת בברייטון ביץ'. מכיוון שהיא דוברת גם קצת רוסית הבוס שלה מכיר לה את איוון 'וניה' זכרוב, בנו המפונק וההולל של אוליגרך רוסי מפורסם. וניה נמצא באמריקה כדי ללמוד, אבל בוחר במקום זאת להעביר את זמנו במסיבות ומשחקי וידאו באחוזה בברוקלין ששייכת למשפחתו. הסנדק שלו, טורוס, ושני אנשים נוספים בשם גארניק ואיגור, משגיחים עליו בהוראת ותשלום הוריו, ומטפלים בבעיות שהוא מעורר.

וניה שוכר את אני לכמה מפגשים מיניים. בהמשך הוא משלם לה 15,000 דולר כדי להצטרף אליו למשך שבוע כחברתו. כאשר טורוס עוזב את האחוזה וניה מנצל את המצב וטס עם אני וחבריו ללאס וגאס, שם הרומן ביניהם ממשיך להתפתח ובשיאו וניה מציע לאני נישואים. הוא מסביר שבעזרת נישואים אלו ישיג גרין קארד, יהפוך לאמריקאי ולא ייצטרך לחזור לרוסיה ולעבודה תחת אביו הקפדן, אך משכנע את אני שאהבתו אמיתית וההצעה רצינית. הם מתחתנים בנישואים חפוזים בקפלת חתונה קטנה בלאס וגאס.

אני מתפטרת מעבודתה במועדון ועוברת לגור עם וניה באחוזה. החדשות על הנישואין מתפשטות ברשתות החברתיות לחרדת הוריו של וניה, ניקולאי וגלינה. הם מורים לטורוס לטפל במצב שנוצר ולבטל את הנישואין, בעוד הם עצמם טסים לאמריקה.

טורוס שולח את גארניק ואיגור לאחוזה, שם הם מתעמתים עם אני ווניה. וניה ממהר להימלט, כשהוא משאיר את אני להתמודד לבדה עם המצב. היא נאבקת בשניים, פוצעת אותם והורסת חלקים נרחבים מהסלון היקר, אך בסופו של הקרב הם מכניעים וקושרים אותה. כשטורוס מגיע הוא מחרים לאני את טבעת הנישואין שלה. הוא גם מסביר לה שוניה ילדותי ומשתעשע בה, מצהיר שהנישואים יבוטלו כנישואים פיקטיביים לצורכי קבלת אזרחות, ומפציר בה לעזור להם בהליך כשהוא מבטיח לה לקבל 10,000 דולר בסיומו. אני מתעקשת כי אהבתו של וניה אמיתית, אך מסכימה לסייע להם בחיפושים אחריו מתוך אמונה ותקווה שגם הוא יתעקש על אהבתם.

הארבעה יוצאים למסע חיפושים לילי ברחבי ניו יורק, במהלכו הם מגלים שוניה הלחוץ השתכר בסבב ברים שערך לאורך כל היום. בסופו של דבר וניה מגיע למועדון בו עבדה אני וחברותיה מודיעות לה על כך. כשהם מגיעים למועדון אני תופסת אותו כשהוא בחברת חשפנית יריבה. היא מתחננת אליו לסייע לה אבל הוא שיכור מכדי להקשיב.

במהלך הניסיון לבטל את הנישואים בבית משפט בניו יורק מתברר שעל פי החוק ניתן לבטל אותם רק בנבדה, שם נערכו. גלינה וניקולאי מגיעים למקום ומורים לקבוצה להצטרף אליהם ולטוס מיידית ללאס וגאס. אני מנסה להציג את עצמה בפני הוריו של ניקולאי אך נענית בבוז. במהלך הטיסה וניה מתפכח ומצהיר מיד על הסכמתו לגירושים, לועג לאני שלא ראתה בהם דבר מובן מאליו, ומודה לה על כך שהפכה את הטיול שלו בארצות הברית ל'מהנה'.

אני נכנעת ומסכימה לגירושים. לאחר שהיא חותמת על המסמכים איגור טוען כי על וניה להתנצל בפני אני, דרישה שנענית בבוז וזעם של המשפחה. לפני שהיא עוזבת מטיחה אני בוניה וגלינה את דעתה עליהם ועל התנהגותם.

איגור לוקח את אני חזרה לניו יורק כדי לארוז חפצים והם מעבירים לילה אחרון באחוזת זכרוב. בבוקר הוא מעניק לה את הכסף המובטח ומחזיר אותה הביתה. לפני שהוא מוריד אותה מהרכב הוא מחזיר לה את טבעת הנישואים שנלקחה בידי טורוס. אני נרגשת מהמחווה ויוזמת יחסי מין עם איגור, אבל מתנגדת בתוקף כשהוא מנסה לנשק אותה. אחר כך היא נשברת ומתייפחת בזרועותיו.

## שחקנים
* מייקי מדיסון – אנורה "אני" מיכאיבה, חשפנית במועדון בניו יורק. למרות שכמה כלי תקשורת דיווחו בטעות שאנורה היא אוזבקית, בייקר אמר שאנורה היא ממוצא רוסי ו"מאחת ממדינות ברית המועצות לשעבר" מבלי לציין מדינה ספציפית.
* מארק אידלשטיין – איוון "וניה" זכרוב, בנו העשיר וההולל של אוליגרך רוסי.
* יורי בוריסוב – איגור, עוזר רוסי שנשכר על ידי טורוס כדי לטפל בוניה.
* קארן קאראגוליאן – טורוס, ארמני שנשכר על ידי הוריו של וניה לטפל בו ולפתור בעיות שהוא יוצר.
* ואצ'ה טובמסיאן – גארניק, אחיו של טורוס שעוזר גם הוא לטפל בוניה.
* אלכסיי סרבריאקוב - ניקולאי זכרוב, אביו העשיר של וניה.
* דריה יקמאסובה - גלינה זכרוב, אמו של וניה.
* לונה סופיה מירנדה – לולו, חשפנית נוספת במועדון וחברה של אני.
* לינדזי נורמינגטון – דיימונד, חשפנית נוספת במועדון ויריבה של אני.
* אמילי ווידר – ניקי, חשפנית.
* סופיה קרנאבוצ'י – ג'ני, חשפנית.
* בריטני רודריגז – דון, מנהלת במועדון.
* וינסנט רדווינסקי – ג'ימי, הבעלים של המועדון.
* אלה רובין – ורה, אחותה של אני והשותפה שלה לדירה.
* ארטיום טרובניקוב – מיכאיל שארנוב, עורך דין.
* מייקל סרג'יו – שופט.
* אנטון ביטר – טום, חבר של וניה שעובד בחנות ממתקים בקוני איילנד.
* אייבי וולק – קריסטל, חברה נוספת של וניה שעובדת בחנות הממתקים.
* ולד מאמאי – אלכס, חבר של וניה.
* מריה טיכינסקאיה – דאשה, חברה של וניה.
* צ'ארלס ג'אנג – מנהל מלון בלאס וגאס.
* אלנה גורביץ' – קלרה, עוזרת בית באחוזת משפחת זכרוב.
## הפקה
### פיתוח
שון בייקר ניסה במשך 15 שנים ליצור סרט שמתרחש בקהילה הרוסית-ארמנית בברייטון ביץ', שכונה ממנה הוקסם בעקבות ידידותו עם קארן קאראגוליאן. הוא גם הושפע מעבודתו בתחילת שנות האלפיים כאשר ערך סרטוני חתונות של רוסים-אמריקאיים בניו-יורק. שנים לאחר מכן קיבל השראה מסיפורה של אישה רוסית-אמריקאית נשואה טרייה שנחטפה כערבון לחובותיו של בעלה, הוא מצא את הרעיון בו האישה מבינה לפתע שהתחתנה עם הגבר הלא נכון מסקרן, והעלה את האפשרות שהאישה תהיה עובדת מין שהתחתנה עם בנו של אוליגרך רוסי. בנוסף ציין בייקר את הסרטים גלוריה ולילות כביריה כמקורות השראה לסרט.

לאחר שהחליט על הפרמיס עיכב בייקר את כתיבת התסריט עצמו עד לליהוק התפקיד הראשי. רק אחרי ליהוקה של מייקי מדיסון כאנורה המשיך לפתח את הסיפור במשך כשנה כשהוא מסתמך על מדיסון בכתיבת הדמות, ומעדכן אותה על התפתחויות בתסריט כדי שתוכל להכין את עצמה בהתאם. כהכנה לכתיבת התסריט ביקר בייקר במועדונים על פיהם ביסס את המועדון בו עבדה אנורה, והשתתף בריקודי לאפ דאנס במהלכם ראיין את הרקדניות.

בעוד בסרטיו המוקדמים הסתמך בייקר רבות על אלתור השחקנים, לאנורה כתב תסריט באורך מלא, בעיקר כיוון שבניגוד לסרטים האלו אנורה הוא סרט מונע עלילה. למרות זאת בזמן הצילומים איפשר בייקר לשחקנים לאלתר על הסט, וגם השאיר סצנות מסוימות שיהיו בנויות על אלתור בלבד.

אנדיראה ורהון, סופרת קנדית שפרסמה ספר זכרונות על תקופה בה הייתה עובדת מין שימשה כיועצת יצירתית לסרט. בייקר משמש כמפיק לסרט המבוסס על הספר שפרסמה, וההיכרות שנוצרה ביניהם גרמה לו להביא אותה לסרט כיועצת. הוא הסביר: "אני חושב שלא משנה באיזה נושא אתה מתעסק, אם אתה לא חלק מהעולם ההוא אתה צריך לוודא שיש יועצים שיש להם ניסיון חיים עם זה, ומוודאים שאתה מייצג את זה בצורה מדויקת, אחראית, מכבדת".

בייקר שימש כמפיק הסרט לצד רעייתו סמנתה קוואן  והמפיק אלכס קוקו  שהשתתפו איתו גם בהפקת סרטים קודמים. תקציב הסרט עמד על 6 מיליון דולר, והיה לסרט היקר ביותר של בייקר.

### ליהוק
בנוסף להיותו במאי הסרט, כותב התסריט, המפיק והעורך, שימש בייקר גם כמלהק יחד עם אשתו והמפיקה-השותפה סמנתה קוואן. הוא ביצע את תהליך הליהוק בעצמו, כשהוא מסתמך על אנשים שהכיר, צפייה בסרטים במטרה למצוא כישרונות, אינטראקציות באינסטגרם ואנשים שפגש ברחוב.

קאראגוליאן, שהינו חבר קרוב של בייקר ועבד עם הבמאי מאז סרטו הראשון, נועד מלכתחילה להיות מלוהק כטורוס. את יורי בוריסוב ליהק בייקר אחרי שפגש בו בפסטיבל קאן 2021 שם נכח לרגל הקרנת סרטו טיל אדום. בוריסוב עצמו נכח בפסטיבל בגלל השתתפותו בסרט תא מספר 6, ובייקר מצא הקבלות בין דמותו בסרט זה לדמות אליה ביקש ללהק אותו באנורה.

ואצ'ה טובמסיאן הוצע גם הוא לתפקיד על ידי קאראגוליאן, בעוד את לינדזי נורמינגטון פגש בייקר בלוס אנג'לס במהלך הקרנה.

תפקידו של מארק אידלשטיין בסרט הוא תפקיד המשחק המשמעותי הראשון שלו מחוץ לרוסיה. הוא סיפר שפגש את יורי בוריסוב והוא זה שהציע לו לנסות לקבל את התפקיד של איוון. בוריסוב, שכבר לוהק לתפקיד בסרט, סיפר על אידלשטיין לבייקר, שביקש מאידלשטיין לשלוח סרטון בו הוא מדבר על עצמו. בסרטון אמר מארק: "היי, אני מארק אידלשטיין. מה אני יכול להגיד על עצמי? אני שחקן. טוב, עדיין לא באמת, אבל אני רוצה להיות שחקן אמיתי... ומה שאני באמת שונא זה [יתושים] בחדר שלי. תודה על תשומת הלב. ביי". בעקבות הסרטון ביקש בייקר לנהל איתו שיחת זום שאחריה ליהק אותו לתפקיד.

על ליהוקה של מדיסון לתפקיד הראשי בסרט סיפר בייקר שהעריץ את עבודתה מאז שראה אותה משחקת בסרט היו זמנים בהוליווד ואף חזר לצפות בסרט בפעם השלישית בקולנוע רק כדי לצפות בסצנה בה הופיעה, אבל כשראה אותה בסרט צעקה (2022) "ידע שהיא האנורה שלו". הוא ליהק אותה לסרט ללא אודישן. מדיסון אמרה שזה היה אחד מתהליכי הליהוק הקלים שעברה. היא השיבה בחיוב על ההצעה להצטרף לסרט עוד לפני שקראה את התסריט, בגלל שהעריצה את עבודתו המוקדמת של בייקר.

לצורך התפקיד מדיסון למדה רוסית, היא סיפרה שהתאמנה במשך חודשים כדי לשחק בסצנה באורך עשרים שניות של ריקוד על עמוד כדי להראות כמישהי בעלת ניסיון של שנים. היא השתלבה בקהילות בניו יורק ושוחחה עם עובדי מין כדי להבין את התפקיד שלה טוב יותר, ובילתה עם רקדנים כדי לשפר את המבטא הברוקלינאי שלה.

### צילומים
דרו דניאלס שימש כצלם הסרט לאחר שעבד עם בייקר בסרטים קודמים. הוא השתמש בפילם 35 מ"מ  של קודאק, וצילם במצלמת Arricam LT תוך שימוש בעדשות וינטג' של LOMO ששימשו כציוד העיקרי לצילומים. למרות שהסרט מתרחש בעשור השני של המאה ה-21 ביקשו דניאלס ובייקר ליצור לו סגנון ויזואלי אופייני לסרטי שנות ה-70, כדי ללכוד באמצעותו את המציאות המחוספסת של הנוף העירוני המוזנח של ניו יורק. הסרט צולם כולו בלוקיישנים קיימים במציאות, ללא שימוש בסטים מבוימים באולפנים, במטרה לשמר את תחושת האותנטיות אצל השחקנים.

צילומי הסרט העיקריים התבצעו במשך 40 יום לא רצופים שנמשכו מתחילת פברואר 2023. הצילומים התקיימו ברובם בברוקלין, באתרים שכללו בין השאר את חוף הים קוני איילנד וברייטון ביץ'. בנוסף צולם הסרט בלאס וגאס במלון פאלמס, לאורך רחוב פרימונט במרכז העיר, ובתוך אחת מקפלות החתונה הרבות בעיר. בייקר, דניאלס ומעצב ההפקה סטיבן פלפס הקפידו על פלטת צבעים אפורה שתאמה את אווירת החורף בניו יורק, כשהצבעים הנוכחים הם בעיקר נגיעות של כחול ואדום. לדברי בייקר השימוש הרב בצבע האדום נעשה משתי סיבות מרכזיות אותן השאיר לפענוח הקהל, והתפתח בעקבות הצעיף האדום שאנורה לובשת בסרט שהינו אביזר חשוב ומרכזי והכתיב בעקבותיו את המראה של הסרט כולו.

לצורך צילומי האחוזה המשפחתית של וניה, בייקר חיפש בגוגל "האחוזה הגדולה והמפוארת ביותר בברייטון ביץ'". התוצאה הראשונה הייתה מתחם במיל באסין שהיה בעבר בבעלותה של האוליגרכית הרוסייה גלינה אניסימובה. בייקר הודיע שהוא מעוניין לצלם שם, וכך היה.

סצנת הפתיחה של הסרט צולמה במועדון ריקודים באפר וסט סייד במנהטן. צילומי הסצנה נערכו בסגנון דוקו בהסתמך על אלתור ממדיסון, שכבר הספיקה לבלות זמן במועדון ולהכיר את המקום. בייקר הורה לה באוזנייה לעבור מאדם אחד לשני ולנהל איתם אינטראקציה מבלי שנכתבו שורות תסריט מראש. למרות שהמועדון נסגר לצורך הצילומים והנוכחים כולם היו חברי צוות ההפקה וניצבים בייקר ניסה לדמות אותה ככל האפשר לסרט תיעודי. בין השאר, מוזיקה אכן פעלה במקום בווליום גבוה שאילץ את האנשים לצעוק. אלכס קוקו, אחד המפיקים, שימש כתקליטן עבור הסצנה. הצילומים במועדון כללו עשרים דקות של צילום במצלמת 35 מ"מ ועשר דקות של צילום בטלפון, מתוכם צומצמה הסצנה לדקות בודדות.

הסצנה בה אנורה ושלושת המלווים מחפשים את וניה בברייטון ביץ' צולמה גם היא באופן לא מתוסרט, כאשר השחקנים לבשו מיקרופונים אלקטרוניים וניהלו אינטראקציות עם אנשים שכלל לא ידעו שהם מצולמים. על מנת שלא לבלוט בשטח צומצם מספר אנשי הצוות שנכחו בצילום לעשרה, ולא נעשה שימוש באמצעי תאורה גדולים ובולטים.

לאחר סיום הצילומים בניו יורק צולמו הסצנות בלאס וגאס במשך שלושה ימים. לצילומים ברחוב פרימונט המתארים את אנורה ואיוון רוקדים ומכריזים לעוברים ושבים על נישואיהם השיג צוות ההפקה אישור אבל לא הודיע לציבור, כך שהתגובות שהתקבלו מהקהל היו אותנטיות. מי שהוצג באופן משמעותי התבקש לאחר מכן לחתום על אישור.

במסיבת עיתונאים בקאן תיארה מדיסון כי בייקר והמפיקה סמנתה קואן, שהיא אשתו של בייקר, שוחחו איתה על עמדות המין השונות ששיחקה בסרט, ואז בייקר וקואן הדגימו איך הם רוצים שזה ייראה. בייקר הסביר שהוא וקואן שימשו כמתאמי האינטימיות בפועל של הסרט. מדיסון אישרה שניתנה לה האפשרות להשתמש במתאמת אינטימיות, אך הסבירה כי מכיוון שכבר יצרה מערכת יחסים טובה עם השניים במשך כשנה של יצירת הסרט, הרגישה בנוח לעבוד דווקא איתם.

### פוסט פרודקשן
כמו בכל יתר סרטיו, בייקר עצמו ערך את אנורה. הוא המתין שלושה חודשים בין הצילומים לעריכה, מתוך מטרה לקבל נקודת מבט שונה ואפשרות להתייחס לצילומים כבמאי דוקומנטרי. למרות שלא נעשה שימוש כלל ב-CGI, בייקר השתמש באפקטים חזותיים לצורך תיקונים קלים והתאמות.

## מוזיקה
מת'יו הרון-סמית' עבד על המוזיקה לסרט לאחר שכבר שיתף פעולה עם בייקר בסרטים קודמים. לסרט לא יצא פסקול רשמי, והוא לא כולל מוזיקה מקורית באופן הרגיל בסרטים. במקום זאת שימשו בעיקר שירים קיימים וטכניקות סאונד כפסקול. במקביל תרם המלחין רומן מולינו דאן (תחת שם הבמה Electropoint) מספר שירים חדשים וקטעי מוזיקה מקורית בסגנון טראפ סינתטי כבד המבוססים על סינתיסייזרים כבדים וביטים עמוקים שהושמעה בעיקר בסצנות מועדונים. בניגוד לנהוג, דאן לא קיבל את הקטעים המצולמים כדי להלחין על פיהם את המוזיקה, אלא את התפאורות שהמוזיקה צריכה להתקיים בהן.

בסרט נעשה שימוש נרחב בשירים מוכרים ויצירות קיימות. הבולט שבהם הוא השיר "Greatest Day"  של להקת טייק ד'את, המופיע בסרט בגרסה מחודשת משנת 2023 בהשתתפות הלהקה, רובין שולץ וקאלום סקוט. השיר מופיע במספר סצנות, כולל סצנת החתונה בלאס וגאס וסצנת הפתיחה של הסרט. שון בייקר הסביר שהשימוש בשיר קלאסי שמתאים דווקא לסרטי קומדיה רומנטית נועד ליצור תחושת ניגודיות בהמשך כאשר הסרט עובר למציאות.

בייקר לא הכיר את השיר קודם לכן. במהלך נסיעה עם אשתו הם תהו האם קיים שיר בשם "היום הגדול ביותר" כדי להשתמש בו ביום החתונה שהוא היום הגדול ביותר של אנורה, מצאו את השיר בספוטיפיי והאזינו לו לראשונה. "שמנו אותו ברכב ותוך רגע הוא פשוט נתקע לנו בראש. אז הגעתי הביתה וערכתי אותו על כתוביות הפתיחה של 'אנורה', וזה היה כמו צירוף מקרים קסום... הדרך שבה המוזיקה הובילה עד מייקי ונחתה שם בדיוק כשהביט נכנס".

שירי פופ בולטים נוספים שנעשה בהם שימוש בסרט הם "Dreaming"  של להקת בלונדי, ו-"All the Things She Said"  של ההרכב ט.א.ט.ו. בסך הכול כלל פסקול הסרט כ-50 שירים וקטעי מוזיקה.

שימוש בקטעים מוזיקליים מסוימים לסצנות מתאימות הופיע כבר בתסריט.

## הפצה
באוקטובר 2023 דווח כי חברת FilmNation Entertainment  רכשה את הזכויות הבינלאומיות לסרט לאחר שכבר עבדה עם בייקר על סרט הקודם "טיל אדום". בעקבות הרכישה מכרה החברה את זכויות ההפצה בצרפת ל-Le Pacte , את זכויות ההפצה באוסטרליה וניו זילנד ל-Kismet Movies, את זכויות ההפצה בישראל לרשת בתי הקולנוע לב, ואת זכויות ההפצה ביתר העולם למעט צפון אמריקה לחברות Universal Pictures International ו-Focus Features . בנובמבר 2023 רכשה Neon  את זכויות ההפצה בצפון אמריקה. היא תכננה להוציא את הסרט בהפצה מוגבלת ב-18 באוקטובר 2024.

הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן ב-21 במאי 2024, והיה לסרטו השלישי של בייקר שמוקרן במסגרת הפסטיבל. הוא זכה לתגובות נלהבות ולמחיאות כפיים של שבע וחצי דקות עם סיום ההקרנה. הסרט זכה בפרס היוקרתי ביותר בפסטיבל, פרס דקל הזהב. הוא הפך בכך לסרט האמריקאי הראשון שזוכה בפרס מאז זכייתו של הסרט עץ החיים בשנת 2011, ולזוכה החמישי ברציפות בפרס שהופץ בארצות הברית על ידי Neon. בייקר אמר כי הזכייה בפרס הייתה המטרה הייחודית שלו במשך 30 שנותיו כיוצר קולנוע.

הסרט הוקרן בספטמבר 2024 בפסטיבל טורונטו, שם זכה כסגן שני בפרס בחירת הקהל. הוא הוקרן גם בפסטיבל ניו יורק, בפסטיבל סן סבסטיאן, בפסטיבל בוסאן, בפסטיבל הסרטים של לונדון ובפסטיבלים נוספים.

אנורה יצא לפלטפורמות דיגיטליות ב-17 בדצמבר 2024, ועלה לשירות הסטרימינג Hulu ב-17 במרץ 2025. מהדורות 4K Ultra HD Blu-ray של הסרט יצאו ב-29 באפריל על ידי חברת The Criterion Collection, בתוספת שתי רצועות פרשנות שמע, ראיונות עם הבמאי והשחקנים, סרט תיעודי באורך שעה מאחורי הקלעים של צילומי הסרט וסצנות שנמחקו.

## קבלה וביקורות
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 93 אחוזי טריות המבוססים על 340 ביקורות עם דירוג ממוצע של 8.7/10, כאשר בקונצזוס המבקרים נכתב: "עוד כרוניקה מופלאה על שוחרי ההזדמנויות באמריקה מבית היוצר של התסריטאי-במאי שון בייקר, אשר זוכה לתוספת של ברק בזכות הופעתה הנועזת של מייקי מדיסון. אנורה הוא דרמה רומנטית שנדחפת עד לקצה". באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 91 המבוסס על 62 מבקרים, נתון המצביע על 'הערכה אוניברסלית'.

גרטה גרוויג שכיהנה כנשיאת חבר השופטים בפסטיבל קאן בו זכה הסרט בפרס דקל הזהב הסבירה את בחירת הסרט: "היה משהו שהרגשנו יחד שאנחנו מתרגשים ממנו, זה הרגיש גם חדש וגם מתכתב עם צורות ישנות של הקולנוע... הוא עשה משהו אמיתי ובלתי צפוי לחלוטין".

באתר ביקורת הקולנוע רוג'ר איברט  קיבל הסרט ציון מושלם של ארבעה כוכבים, נכתב עליו: "מה שבייקר יצר כאן הוא לא פחות מקסם קולנועי טהור", הניו יורק פוסט הכריז כי זהו אחד הסרטים הטובים של השנה, ושיבח את הכתיבה, הבימוי, והופעות צוות השחקנים כולו. האובזרבר סיכם: "אחד הסרטים המצחיקים, העצובים והטובים ביותר של השנה".

הערכה רבה הובעה לתפקידו של בייקר כבמאי ויוצר. ב-Sight & Sound נכתב כי זוהי היצירה החיה ביותר של בייקר עד כה, ביקורת במגזין Time Out הדגישה את השימוש המדויק שעושה הבמאי בלוקיישנים שהוא בוחר, ושבחה את יכולתו להפגין אהבה לדמויות שלו, פגומות ככל שיהיו, ולהצליח לעורר צחוק והנאה גם בתוך סיפור מורכב כזה. הטיים קבע: "יש מעט יוצרי קולנוע עם לב פתוח.. כמו בייקר. הוא תמיד הראה כישרון לעשות הרבה עם מעט.. אבל עם אנורה הוא אולי עושה הכי הרבה. זה הסרט הטוב ביותר שלו עד עכשיו".

המבקרים ציינו במיוחד לשבח את הופעתה של מייקי מדיסון, אותה הגדירו כנקודת השיא של הסרט וכרגע פריצת הדרך בקריירה שלה. הטיימס ציין כי מדיסון "ראויה לאוסקר" על גילום דמותה של אנורה, והדגיש את המורכבות והעומק שהיא מביאה לתפקיד. דייוויד ארליך מ-IndieWire הגדיר את הופעתה "הופעת כל-הזמנים", בעוד הגרדיאן כינה אותה "הופעה שתיזכר לדורות" ושיבח את הדמות שעיצבה, אותה הגדיר גיבורה פגומה ורבת עוצמה, יפהפייה ומחוספסת - בדיוק כמו החיים עצמם. ג'ורדן רוימי כתב: "מדיסון בתפקיד אני מדהימה. העבודה שהיא עושה כאן, שמגלמת מגוון רחב של שינויים רגשיים, היא בלתי נשכחת. זוהי הופעה מלאת חיים, נמרצת, חריפה, ובסופו של דבר נוגעת ללב. לבייקר תמיד היה אינסטינקט לאיתור כישרונות, וכאן הוא זוכה בפרס הגדול עם מדיסון".

מכון הסרטים האמריקאי והמועצה הלאומית לביקורת  בחרו באנורה כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר של 2024. הסרט הוזכר ברשימות סיכום שנה רבות כאחד מהסרטים הטובים ביותר של 2024, כולל ברשימות של הגרדיאן, מכון הסרטים הבריטי, דדליין ומגזין סלנט. בסקר שערך האתר IndieWire בקרב 177 מבקרי קולנוע שבחרו את הסרטים הטובים ביותר של השנה הגיע הסרט למקום הראשון.

בדירוג שערך אתר Collider בשנת 2025 לסרטים הטובים ביותר שיצאו בחצי הראשון של שנות ה-20 של המאה ה-21 הוצב הסרט במקום ה-36. בסקר שנערך בנובמבר 2024 בקרב למעלה ממאה מבקרי קולנוע נבחר הסרט לאחד מ-20 הסרטים הטובים ביותר שיצאו בשנות ה-20 של המאה ה-21 עד למועד הסקר.

### ייצוג תעשיית המין
הצורה בה הציג הסרט את עובדות המין התקבלה בצורה מפלגת ועוררה דיון נרחב. הסרט זכה לשבחים ממספר עובדי מין על תיאור המקצוע, אותו הגדירו התקדמות לעומת סרטים מהעבר שנטו להציג את עבודת המין כעבירה חברתית הראויה לגינוי. צוין גם שהסרט נמנע מהצגה סטריאוטיפית של קרבן ומפתח את אנורה כאישה עצמאית בעלת תחכום רגשי ויכולת בחירה, וכן נטען שעובדות המין מוצגות בסרט בצורה הומנית ומלאה בניואנסים. בחירתו של בייקר להתייעץ וללהק עובדות מין על מנת לתאר את עבודתן וחייהן בצורה אותנטית זכתה גם היא לשבחים.

לעומת זאת, אחרים חשו שהסרט דווקא חוזר לסטריאוטיפים על עובדות מין כנשים מדוכאות ואימפולסיביות, או סברו שדמותה של אנורה הושטחה בכך שלא הוצגה כלל מעבר להקשר של עבודתה והצופה לא ראה שום דבר ממנה כאדם. ביקורת אחרת שנשמעה היא שהסרט מבצע גלוריפיקציה ואידיאליזיציה של זנות, לא מציג את ההשלכות החמורות שלה, ומתעלם מהקשרים רחבים יותר של ניצול ואי-שוויון שכלולים בה.

אייבי קווין סברה שסיפורים כמו אנורה מציגים את עובדות המין כאנושיות. אריקה לאסט, תסריטאית ובמאית, שיבחה גם היא את הייצוג בסרט ואמרה: "אנורה הוא סרט נדיר שמסרב לצמצם את עבודת המין לטרופים עייפים של קורבנות או הזוהר.. הוא מתייחס לעובדות המין כבני אדם מלאים ומורכבים. אני אינה כלי עלילתי; היא אישה עם רצונות, הומור וסתירות. ייצוג מסוג זה חשוב משום שהוא חורג מסטריאוטיפים ומאפשר לעובדות המין להיתפס כפי שהן - אנשים רב-גוניים, לא רק סמלים של מאבק או סיפורי מוסר." טיף סמית' סברה גם היא שאנורה מוצגה בסרט כדמות כרב ממדית: "אנחנו רואים דמות מפותחת במלואה שעושה עבודה בתחום המין מבלי שהמקצוע שלה מגדיר אותה - זה ייצוג אמיתי."

אנדיראה ורהון, נערת ליווי לשעבר ששימשה יועצת יצירתית לסרט, הביעה חוסר שביעות רצון מהאלימות הרבה שאני חווה במהלכו. היא תיארה שהסצנות האלימות גרמו לה לחוות טראומה מחדש ואמרה שהעלתה את חששותיה בפני בייקר אך הוא התעלם: "הייתי מעדיפה לראות פחות אלימות נגד אני. כעובדת מין, אני מרגישה שראינו מספיק אלימות נגד עובדי מין על המסך... יש חלקים בסרט שמרגישים מאוד אותנטיים, אבל כשיש כל כך הרבה אלימות, זה מרגיש שעובדת מין לא הייתה עושה סרט כזה". עם זאת, ורהון סברה שמסירותו של בייקר לתיאור אותנטי של עבודת מין ניכרת בסרט, ושיבחה את נחישותם של בייקר ומדיסון להציג עובדי מין בצורה נכונה.

בניתוח שכתבה על הסרט מרלה קרוז, עובדת לשעבר במועדון חשפנות, טענה שהסרט נכשל לחלוטין בטיפול בנושא. היא הצביעה על כך שהסרט לא יוצר לאני אישיות מעבר לעבודת המין ולא מציב גבולות בין אני העובדת לאני האדם, והביעה זעזוע מסצנת הפלישה לבית בה שלושת הגברים תוקפים את אנורה אך הבימוי מתעלם מהמשמעות המאיימת של המעמד מנקודת מבטה של אנורה, ובמקום זאת מציג את האירוע בצורה קומית ומתייחס לאנורה כ"אישה היסטרית" באופן שיוצר אצל הקהל הזדהות עם השובים. היא סיכמה: "אנורה מבוססת על סטריאוטיפים רגרסיביים לגבי עובדות מין: בסיפור הזה, אנחנו גסים, אימפולסיביים ומיניים מבחינה פתולוגית... כל סיפוק שיכולתי להפיק מייצוג עובדות מין בסרט נחנק על ידי ההתנשאות של פוליטיקת הייצוג הליברלית, שבה אנשים מודרים מתוארים כאותנטיים ביותר במצבי סבל... אנורה תופסת את הניצול וההתעללות בנו כגורמים הרלוונטיים ביותר להבנה מי אנחנו כבני אדם. הביטו עד כמה עובדי מין שבורים על ידי הקפיטליזם, אומר הסרט, כאילו החברה לא התייחסה אלינו כבר כאל חפצים שבורים ומנוצלים. ב"אנורה", עובדת המין היא בדיוק מי שהחברה חושבת שהיא. הביטוי "עבודת מין היא עבודה" הפך למעין סיסמה ליברלית.. כדי להימנע מלתת לנו תיאור מורכב של עובדת מין. במקום זאת, אנורה מגלמת את הפנטזיה הצרכנית הדה-הומניסטית של עובדת מסורה שאוהבת את הצרכן כל כך שהיא לא תופסת את עבדותה כעבודה". ברנדה פאוור  טענה במאמר בטיימס כי הסרט מציג חזות זוהרת מדי למקצוע שיש בו לעיתים רבות ניצול ופגיעות פיזיות ונפשיות, ותיארה את הסרט כ"פנטזיה של גברים ליברליים" שמביאה דמות של עובדת מין שמאשרת להם להרגיש מתקדמים, בלי להתמודד עם המציאות.

בנאום הזכייה שלו בפרס דקל הזהב הקדיש שון בייקר את הפרס לעובדי תעשיית המין. הוא הזכיר אותם גם בנאום הזכייה שלו בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר: "הם חלקו איתי את סיפורם וניסיונם לאורך השנים.. אני חולק את הפרס הזה איתכם". מייקי מדיסון הזכירה גם היא בנאומי הזכיות בפרס באפט"א ופרס אוסקר את עובדי המין, והבטיחה להיות להם תמיד בת ברית: "אני רק רוצה לומר שאני רואה אתכם. אתם ראויים לכבוד ולהתנהגות אנושית. תמיד אהיה חברה ובעלת ברית, ואני מתחננת לאחרים לעשות את אותו הדבר." פנייתה של מדיסון זכתה לשבחים בתקשורת וברשתות החברתיות מצד עובדות מין, שהביעו תקווה שהפנייה תעודד את הציבור להיות קולניים יותר בתמיכתם בזכויות העובדים.

### ביקורת על היעדר [[מתאם אינטימיות|מתאמי אינטימיות]]
במהלך ראיון בסדרת "Actors on Actors" של וראייטי שנערך למייקי מדיסון יחד עם פמלה אנדרסון כחלק מקמפיין האוסקר, שבה מדיסון וסיפרה כי ויתרה על השתתפותם של מתאמי אינטימיות על הסט של אנורה לאחר שיחה עם שון בייקר ומארק אידלשטיין ומתוך מטרה לשמור על נוכחות מצומצמת באזורי הצילום. היא הסבירה שחשה בנוח עם הבחירה הזו, במיוחד לאור הקשר המקצועי הקרוב שיצרה עם בייקר והמפיקה סמנתה קואן במהלך תקופת ההכנה לסרט. בעקבות הדברים התעוררה סערה ברשתות החברתיות שגררה עיסוק תקשורתי מוגבר ודיונים בעד ונגד ההחלטה, כולל ביקורת על עצם הבחירה של שון בייקר להפוך את נוכחותם של מתאמי אינטימיות על הסט לדבר הנתון לבחירה. אחרים התרעמו דווקא על עצם הביקורת שהופנתה כלפי החלטה משותפת שהתקבלה על ידי השחקנים בנוגע לעצמם.

מתאמת האינטימיות מרסי לירוף ביקרה את ההחלטה וציינה כי דינימיקת הכוח הטבעית בין במאי לשחקן הופכת את היכולת של שחקן לסרב לרצונו של הבמאי לכמעט בלתי אפשרית, ועל כן עצם השימוש במתאמי אינטימיות לא אמור להיות פתוח לשאלה. מתאמת האינטימיות לורן קייל דה-ליאון הוסיפה כי מלבד השחקנים הראשיים כוללות הסצנות גם ניצבים ששותפים לסצנות האינטימיות ומושפעים מהחלטתם של השחקנים הראשיים מבלי יכולת להתנגד.

## ניתוח ופרשנות
### [[החלום האמריקאי]] ושברו
מסעה של אנורה בסרט תואר על ידי מבקרים כהצגה של רדיפה אחר החלום האמריקאי, והכישלון בסיומו כביקורת ריאליסטית על היכולת לממש אותו בפועל. במאמר במיאמי ניו טיימס  הוגדר הסרט "קריאת השכמה מהחלום האמריקאי". בביקורת במגזין סלנט ניתח מארק הנסון את הנישואים המהירים של אנורה ואיוון בלאס וגאס כתצוגה של החלום האמריקאי בעידן הקפיטליזם המאוחר.

בניתוח באתר film colossus השווה כריס למברט בין מערכת היחסים של אנורה עם איוון לבין מערכת היחסים עם איגור וטען שהיחסים עם איוון מבטאים את הניסיון של אנורה להשתלב בתרבות האמריקאית. הוא הצביע על כך שאנורה מעדיפה את השם "אני" כדי להימלט משורשיה הרוסיים ומבטאת בכך את רצונה להרוויח כסף וליהנות, וציין שבניגוד למערכת היחסים עם איגור - מערכת היחסים "האמריקאית" של אנורה עם איוון מבוססת על צרכנות.

מקס מרטין מהאתר Next Best Picture ניתח את משמעותו המשתנה של השימוש בחורף בסרט, וציין שהתפאורה בפתיחת הסרט מאופיינת בחמימות חורפית המייצגת פנטזיה אידילית של החלום האמריקאי, ובסיומו החורף הופך לקר ובודד והחלום האמריקאי הוא שקר.

ג'וסלין פירס, מעצבת התלבושות של הסרט, הדגישה שגם עיצוב התלבושת של אנורה תאם את נושא החלום האמריקאי. בסצנה מסוימת אנורה ישבה לבושה בשמלה כחולה כאשר סדינים אדומים וקיר לבן יצרו יחד את צבעי דגל ארצות הברית וביטאו את הנושא.

בראיונות במהלך מסע הפרסום של הסרט הרחיב שון בייקר בנושא ותיאר את סרטיו כעוסקים באנשים שרודפים אחר החלום האמריקאי אבל אין להם גישה נוחה אליו. "יש משהו מרתק מבחינתי במרדף אחר החלום האמריקאי הזה, אבל באנשים שצריכים לממש את זה. שלא מקבלים את המסלול הרגיל. שלא יכולים ללכת בדרך הרגילה, כי אסור להם".

### הבדלי מעמדות
אנורה ומאבקה במשפחת זכרוב ועוזריה מבטאים מלחמת מעמדות, כאשר אנורה מייצגת את המעמדות הנמוכים הנאבקים בעולם של קפיטליזם בניצול שנוהגים בהם אנשי המעמדות הגבוהים. במאמר דעה בוושינגטון פוסט ניתח הסופר וויל ליטש  את הסרט כאלגוריה עכשווית על חוסר שיווין גואה. "אחד המוטיבים הוויזואליים הקודרים והעצובים יותר של אנורה מתמקד בעובדים הפשוטים שתמיד הולכים אחר וניה בזמן שהוא חוגג בניו יורק ולאס וגאס... צוותי ניקיון מוציאים את האשפה מביתו אחרי מסיבה; שוערים במלונות בווגאס ממהרים נואשות לאסוף את תיקיו לאחר שהוא משליך אותם ללא מחשבה ורץ אל הקזינו. על זה הסרט: איך מעטים בעלי זכויות יתר משתוללים בעולם בזמן שכולנו מנסים נואשות לדאוג לצרכיהם ולשמור על הראש מעל המים".

אנורה מייצגת את מעמד הפועלים, וכך גם איגור. בביקורת באתר רוג'ר איברט  הצביעה טומריס לאפלי על הקשר המעמדי בין אנורה לבין עובדי משפחת זכרוב שרודפים אחריה ועל האמפתיה שהוא מעורר ביניהם. "כאשר מתברר שאויביה לכאורה של אני הם בעצם קרוביה הרוחניים - עובדים שמשפחתו של איוון פשוט זורקת עליהם כסף ומנצלת. נאמנות שקטה מתחילה להתרקם לנגד עינינו".

שון בייקר כינה את הסרט "ההצהרה הגדולה שלי על קפיטליזם מאוחר".

### [[פמיניזם]]
דמותה הנחושה ומאבקה של אנורה בסרט זכו לשבחים על ייצוג פמיניסטי של אישה העומדת על שלה ונאבקת על זכויותיה. מאידך, נמתחה ביקורת על הצגת יתר של עירום נשי ונטען שהסרט מציג את דמותה דרך נקודת מבט גברית. נטען גם שהמקום שהסרט תופס בשיח הקולנועי הפמיניסטי מאפיל ומהווה איום על קולות נשיים בהוליווד שמנסים לקדם את הפמיניזם ולשתף את סיפוריהן האישיים על נשיות.

במאמר שפורסם בבלוג שלה ובכתב העת הפמיניסטי Ms. ניתחה פרופסור סוזן בורדו את נקודות המבט שמציע הסרט על נושאים חברתיים, ושייכה את אנורה לשורה של גיבורות סרטי "קומדיה פרועה", שהינן פמיניסטיות, נמרצות ונשיות. בניגוד לגיבורות סרטי קומדיה רומנטית הן מכוונות לגבר, אך לא מוותרות אף פעם על עצמן ועל עצמאותן. "אנורה אכן עזה ומרשימה כמו כל אחת מהגיבורות הללו".

לעומת זאת, במאמר בווג טענה טינג שינג קו שהסרט לא נותן לאנורה זהות ותיאורה אינו חורג ממקצועה כעובדת מין, והוסיפה שהסרט כולו מוצג מנקודת מבט גברית: "למרות שאני מתוארת כחזקה, גלויה, וככאלה גם שולטת בגופה, היא נתונה למבטים מרובים לאורך הסרט: לקוחותיה, איוון, ובסופו של דבר איגור, העוזר הקשוח אך טוב הלב. בסוף הסרט, בעוד שהקהל שמח על כך שאיגור הוא "אחד מהטובים", סיפורה של אני לעולם אינו באמת שלה - סיפורה מתואר שוב ושוב דרך מבטם של דמויות גבריות". ליסה גולדבלט גרייס, מייסדת התכנית "My Life My Choice" , סיכמה שהסרט לא יכול להיחשב פמיניסטי כיוון שהוא מתמקד יותר מידי במציצנות של המבט הגברי על גופים נשיים ולא מציע שום הקשר על חייה של אנורה לפני שהחלה לעבוד במועדון החשפנות.

### השוואה ליצירות מקבילות
מבקרים רבים השוו את אנורה לסרט אישה יפה. ה-בי בי סי כינה את הסרט "גרסה אמינה יותר של אישה יפה", ובביקורת באתר Mashable הסרט הוכתר כ-"אישה יפה של שון בייקר". הדמיון בין הסרטים נמצא הן בקווי עלילה בסיסיים דומים, המתארים אדם עשיר שמתאהב בזונה ומציע לה נישואים, והן בסצנות ספציפיות - כגון ההצעה הראשונית לליווי למשך שבוע והדיאלוג שמתאר מיקוח על המחיר; או ההתעקשות של הגיבורה להימנע מנשיקה.

למעשה, הסיום המקורי שתוכנן לסרט "אישה יפה" מזכיר מאוד את זה של אנורה. בתוכנית המקורית בסופו של הסרט אדוארד משליך את ויויאן לרחוב עם 3,000 דולר, והיא משתמשת בהם כדי לקחת את חברתה קיט לדיסנילנד. התסריטאי ג'יי אף לוטון כיוון במקור לסרט דרמה אפלה, אבל לאחר שהתסריט נרכש על ידי דיסני הוא עבר שכתוב וקיבל את הסוף השמח שמסיים את הסרט בגרסתו הסופית.

בייקר עצמו אישר שישנם קווי דמיון בין הסרטים, אבל טען שאפילו לא שם לב לכך עד שבאמצע ההפקה מישהו העיר על הדמיון.

### סצנת הסיום
משמעותה המדויקת של סצנת הסיום אינה ברורה, ומבקרים ויוצרים שונים הציעו פרשנויות מגוונות. חלקם ראו בסצנה הזדמנות של אנורה לחוש את רגשותיה, להתפרק ולהרשות לעצמה להיות פגיעה. אחרים הצביעו על כך שאנורה אינה מכירה דרך אחרת להביע את הכרת טובתה לאיגור מלבד שימוש בגופה, ואינה מצליחה למצוא דרך ליצור איתו קשר רגשי אמיתי כמו שהוא מנסה ליצור, והציעו שההבנה של עובדה זו היא שגורמת לה לפרוץ בבכי.

מבקרים אחדים תהו האם אנורה ואיגור יפתחו קשר בהמשך. חלקם ראו בסצנה רמז אופטימי על קרבה אפשרית המתגבשת בין השניים, וראו באיגור האדם המתאים לקשר עם אנורה בניגוד למערכת היחסים המזויפת עם וניה, בעוד אחרים סברו שקשר כזה לא יחזיק מעמד, ועשוי להיות אפילו רעיון רע.

מייקי מדיסון הגדירה את סצנת הסיום "מבחן רורשאך", וסיפרה ששמעה פרשנויות שונות לחלוטין מאנשים שונים. "לעיתים קרובות אני מרגישה שזה השתקפות שלהם... זו השתקפות של, סוג של.. מי שאתה". היא עצמה ראתה בסיום תקווה ולחימה על מה שאנורה מאמינה שהוא שלה. "אני מקווה שאנשים אוהבים אותה ושהם מרגישים קצת אמפתיה כלפיה. אני רוצה שאנשים ירגישו - לא משנה איזו הרגשה - שירגישו את זה חזק".

הבמאי שון בייקר הסביר שעיצב במתכוון את סצנת הסיום באופן שתהיה פתוחה לפרשנות, וטען שהפרשנות של הקהל היא הדבר החשוב ביותר. הוא ציין כי לדעתו הסצנה כוללת "רגע של אינטימיות שלא ראינו קודם בסרט. יש שם קתרזיס." הוא אישר שיש לו פרשנות משלו, ואף שיתף שכתב אפילוג בעבור השחקנים, אך לא ישתף אותו כדי לא להשפיע על פרשנויות הצופים. בראיון אחר חיווה את דעתו כי הסצנה כוללת אלמנטים של תסמונת סטוקהולם בכך שאני נמשכת לאיגור ששימש למעשה כשובה שלה "אבל רצינו לקחת את זה הרבה יותר רחוק מזה ולעשות מעשה שאפשר לפרש, להטיל ספק בו ולדון בו בדרכים רבות ושונות. מייקי ואני דיברנו הרבה על מוטיבציה בהתפתחות וניסינו באמת להגדיר לעצמנו למה היא עושה מה שהיא עושה באותו הרגע. יש לנו פרשנויות משלנו, אבל אנחנו לא יודעים ב-100 אחוז, וזה החלק המגניב בזה. בסוף הגענו למסקנה שאנחנו אפילו לא בטוחים שאני מודעת לגמרי למוטיבציה שלה באותו רגע... אנחנו לא צריכים להבין את הרגע הזה עד הסוף כי אני לא חושב שאני מבינה לגמרי את הרגע הזה, ובוודאי שאיגור לא".

## פרסים ומועמדויות
אנורה זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן ה-77. הוא היה מועמד לחמישה פרסים בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-82 (אך לא זכה בפרסים), שבעה פרסים בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-78 (זכה בפרס השחקנית הטובה ביותר ובפרס הליהוק הטוב ביותר) ושישה פרסים בטקס פרסי אוסקר ה-97. בכל הטקסים היה הסרט מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, בייקר לפרס הבמאי הטוב ביותר ומדיסון ובוריסוב לפרסי המשחק. הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר כולל פרס הסרט הטוב ביותר, והפך לסרט הרביעי (אחרי סוף השבוע האבוד, מרטי ופרזיטים) שזכה גם בו וגם בפרס דקל הזהב. שון בייקר זכה בפרס לבימוי הטוב ביותר ולצידו בפרסי הסרט, התסריט והעריכה הטובים ביותר. בכך השווה את השיא שקבע וולט דיסני למספר פרסי אוסקר הגבוה ביותר שזכה אדם בשנה אחת, והוא היחיד שזכה בכל הארבעה עבור אותו הסרט.

בנוסף זכה הסרט בפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לסרט הטוב ביותר ובפרס גילדת המפיקים של אמריקה, ושון בייקר זכה בפרס גילדת הבמאים האמריקאית.

## קישורים חיצוניים

* 

**ביקורות**
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2024
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטי דרמה קומית אמריקאיים
קטגוריה:זוכי פרס דקל הזהב
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הטוב