open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מיהאי גיארמטי

**מיהאי גיארמטי** (במקור **מיקלוש ארנפלד-Miklós Ehrenfeld**; כינויו בצרפת היה **Monsieur Michel**, בהונגרית: **Gyarmathy Mihály**; בלשגיארמט, 23 בינואר 1908 – פריז, 30 באוקטובר 1996) היה במאי, מעצב תלבושות ותפאורה יהודי-הונגרי, צייר, מעצב גרפי, משורר, במאי תיאטרון בעל שם בינלאומי, זוכה אות לגיון הכבוד הצרפתי.

## קורות חיים
מיקלוש ארנפלד נולד במשפחה יהודית, בנם של שאול ארנפלד, הבעלים של מפעל לייצור גבינות, ומריה בְּרֶק. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה של עיר הולדתו והשלים את לימודיו באקדמיה המלכותית ההונגרית לאמנויות שימושיות ב-1929 ׁ(שמה היום אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב). הקריירה שלו החלה בתיאטרון קיראי בבודפשט לאחר מכן, הוא עבד בתיאטרון האופרטה של בודפשט, "חוג התיאטרון של בודה" (Budai Színkör) ובתיאטרון העירוני (Városi Színház), הוא התעניין בעיקר בתיאטראות בידור מוזיקליים, בבימוי ז'אנר ובמשימות סצנוגרפיה. לדוגמה: הוא תכנן וביצע את התפאורה של האופרטה של סאבולץ' פנייש בשם מאיה. באותה תקופה, להצעתה של ה"פרימהדונה" האנה הונטי שינה את שם משפחתו ("לא תוכל להצליח בשם הזה") ואימץ את השם גיארמטי על שם עיר הולדתו. הוא היגר לפריז ב-1933, שם הבחינו במהרה בכישרונו. פול דרוואל, המנהל והבעלים של הפולי ברז'ר (Folies Bergère), שכר את הצעיר, שנאבק בעבודות מזדמנות באותה תקופה, כמעצב תפאורה ותלבושות. מכאן ואילך הוא בילה את כל הקריירה שלו בשירות תיאטרון הרווי המפורסם בעולם. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא היה המנהל האמנותי של הפולי ברג'ר עד 1992 ואינספור מופעים מצליחים מוצמדים לשמו. והיה הבמאי, מעצב התלבושות והמנהל הטכני פולי ברז'ר, שבו הופיעו בין היתר ג'וזפין בייקר, מוריס שבלייה ומרלן שארל. הבמאי (גיארמטי), שכונה בצרפת **מסייה מישל**, פרסם גם שירים שהנציחו שוב ושוב את מולדתו לשעבר הונגריה, או את חבריו ואוהביו לשעבר (לדוגמה: חיוכים ודמעות; פריז, 1970). גיארמטי נפטר ב-31 באוקטובר 1996 והודות לפופולריות שלו, הוא זכה לקבר כבוד בהונגריה.

## אנקדוטה
גיארמטי ידע עד כמה מוריס שבלייה קמצן. ביום היובל של שבלייה, הוא נכנס לחנות קטנה לקנות סט יקר של בקבוקי שמפניה וכוסות ואמר לבעלים היהודי של החנות: "מויש'לה, אני אתן לך 20 פרנק. תחזיר אותו לשבלייה כשהוא ייכנס לכאן ויבקש בקבוק." כמה ימים לאחר מכן, שבלייה אכן נכנס לחנות וביקש את הפיקדון על הבקבוקים.

## פרסים
* אות לגיון הכבוד הצרפתי

## לקריאה נוספת
* GYARMATHY MIHÁLY (MICHEL GYARMATHY) Kieselbach.hu
* Magyar színházművészeti lexikon (לקסיקון אמנות הבמה ההונגרי)
* הקהילה היהודית באלסאגיארמטי

## ראו גם
* לקסיקון אמנות המחול ההונגרי. עריכה: גדעון דיינס. Planetas-Hungarian Science Society, בודפשט, 2008.
* צ'אבה נאג': לקסיקון הספרות של מהגרים מהונגריה. [מהדורה שנייה מתוקנת ומורחבת בחלקה + לקסיקון שם בדוי] בודפשט, מוזיאון הספרות Argumentum Kiadó-Petőfi ומרכז הספרות העכשווית, 2000.
* Magyar nagylexikon VIII. (Ff–Lawn) (הלקסיקון ההונגרי הגדול) 1999. 
* Révai új lexikona VIII. (הלקסיקון החדש של רוואי). 2001. 
* Új magyar életrajzi lexikon II. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש). 2001. 
## קישורים חיצוניים

* MTVA Archivum - מיהאי גיארמטי
* ספרו "היה היה פעם" של מיהאי (מישל) גיארמטי

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים הונגרים
קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים צרפתים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1908
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1996
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1996
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית – מקסיקו

**יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–מקסיקו** הם היחסים הבילטרליים שבין **הרפובליקה הדומיניקנית** לבין **המדינות המקסיקניות המאוחדות**.

## היסטוריה
שתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית. באוגוסט 1886, כששתיהן היו עצמאיות, מקסיקו מינתה קונסול בסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית. במרץ 1890 נחתם הסכם "ידידות, ניווט ומסחר" בין המדינות. ב-29 במרץ 1929 שתי המדינות כוננו באופן רשמי יחסים דיפלומטיים וביולי אותה שנה נפתחו נציגויות דיפלומטיות.

בראשיתם, היו היחסים בין המדינות לא יציבים, עקב הפיכות צבאיות שהתרחשו תדירות ברפובליקה הדומיניקנית. בין 1930 ל-1938 ושוב בין 1942 למותו ב-1961, נשלטה המדינה על ידי הדיקטטור רפאל טרוחיו. במהלך שנות שלטונו, היו היחסים קרים. מקסיקו אף העניקה מקלט לפוליטיקאים ולדמויות מפתח שברחו מהרפובליקה הדומיניקנית. אחרי ההתנקשות בטרוחיו ב-1961, חל שיפור ביחסים. ב-1963 נשיא הרפובליקה הדומיניקנית חואן בוסק היה הראשון בתפקידו שביקר במקסיקו.

באפריל 1965, מחשש שהרפובליקה הדומיניקנית תהפוך ל"קובה שנייה", שלחה ארצות הברית כוח נחתים שכבש את המדינה. מקסיקו גינתה את הפעולה האמריקאית ולא השתתפה בכוח מטעם ארגון המדינות האמריקאיות שפיקח על הנעשה במדינה. זמן קצר אחרי בחירתו של חואקין בלגר לנשיא הרפובליקה הדומיניקנית ביולי 1966 עזבו האמריקאים את המדינה והיחסים שבו לקדמותם. ב-1982, חוסה לופס פורטייו היה נשיא מקסיקו הראשון שביקר ברפובליקה הדומיניקנית.

## מסחר
ב-2018 הסתכם המסחר בין המדינות ב-694 מיליון דולר. עיקר הייצוא של הרפובליקה הדומיניקנית למקסיקו כולל מכשירי חיתוך ומכונות, וממקסיקו מיוצאים בעיקר נפט ופלדה.

הרפובליקה הדומיניקנית היא שותפת הסחר ה-37 בגודלה של מקסיקו, ומקסיקו היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה מצד הרפובליקה הדומיניקנית. חברות מקסיקניות השקיעו 6.7 מיליארד דולר ברפובליקה הדומיניקנית, וחברות דומיניקניות בעלות השקעות של 3.6 מיליון דולר.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים ללא קטגוריות פיזיות - יחסי חוץ
שרה לוי (אוצרת)

**שרה לוי** (? - 14 במרץ 2006) הייתה אוצרת ובעלת גלריה ישראלית.

בשנת 1952 נסעה לצרפת מטעם עליית הנוער. שם הכירה רבים מן האמנים הישראלים שהתגוררו בפריז באותה עת. בשנת 1968 החלה לעבוד בגלריה גורדון. בשנת 1972, בעת שהות בחופשה בפריז, נפגעה בתאונת דרכים והפכה משותקת ברגליה. לאחר שובה לישראל נערכה עבורה בגלריה יודפת מכירה פומבית של עבודות שתרמו אמנים שונים. כספים אלו ממנו רכישת דירה ברחוב פינלס 10 בצפון תל אביב-יפו, שבה התגוררה עם שני ילדיה וכן פתחה בה גלריה. את עיצוב הפנים תכננה האמנית אלימה, שהתאימה אותה הן לכיסא הגלגלים של ולהן שימוש הדירה כגלריה. בשנת 1975 נפתחה התערוכה הראשונה בגלריה, אשר פעלה עד שנת 1998.

כתוצאה מאילוצי המקום, הגלריה התמקדה בעבודות קטנות, רבות מהן על נייר של אמנים כמשה קופפרמן, משה גרשוני, יהושע גרוסברד, רפי לביא, ביאנקה אשל גרשוני ואחרים. בנוסף, שימשה לוי כסוכנת להדפסים של מרכז ברסטון לגרפיקה בתל אביב-יפו.
## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים
* 
*

קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:בעלות גלריות לאמנות בישראל
קטגוריה:אוצרות ישראליות
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
לילי רתוק

**לילי רתוק** (נולדה ב-12 ביוני 1945) היא סופרת, חוקרת ומרצה לספרות עברית. השתתפה בעריכת האנתולוגיות ובכתיבת המדריך-למורה של "שורות ושירים" ו"לאורך השורות".

## ביוגרפיה
לילי רתוק נולדה בתל אביב. בשנת 1964 החלה ללמוד בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ובו עשתה את שלושת תאריה. מ-1968 ועד לפרישתה ב-2013 נמנתה עם סגל ההוראה של החוג. בד בבד השתתפה בעיצוב התוכניות להכשרת מורים בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה, ובכתיבת פרסומים דידקטיים. בשנות השמונים ערכה מגזין ספרותי-רדיופוני בגלי צה"ל.

רתוק היא כלת פרס נעמת למחקר על-שם בבה אידלסון לשנת 1988

נשואה לזיו יונתן וגרה בתל אביב.

## לקריאה נוספת
* פ. לנדר, הפרוזה של א. נ. גנסין והביקורת, מאזניים, גיליון אוגוסט-ספטמבר 1978, עמודים 271–273

### ספריה
* עמליה כהנא-כרמון: מונוגרפיה (תל אביב: ספרית פועלים, 1986)
* בית על בלימה: אמנות הסיפור של אהרון אפלפלד (תל אביב: חקר, 1989)
* הסיפור הלירי העברי (גבעתיים: מסדה, 1990)
* מלאך האש: על שירת יונה וולך (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1997)

### ספרים בעריכתה
* מאמרים ורשימות על ביאליק: (מתוך כתבי-עת ועיתונים) (תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תש"ל) עריכה משותפת עם דן מירון
* אורי ניסן גנסין: מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו (תל אביב: עם עובד, 1977)
* הקול האחר: סיפורת נשים עברית (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1994)

### עבודות מחקר
* יצירתה של עמליה כהנא-כרמון (דיסרטציה אוניברסיטת תל אביב, 1979)
* נמל מוצא להפלגה מופלאה: עיון בספורי עמליה כהנא-כרמון (עבודת גמר (מ.א.) אוניברסיטת תל אביב, תשל"ג)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* לילי רתוק באתר גוגל ספרים
* פודקאסט אחת + 5, יום האישה הבינלאומי, 8.3.2022
* לילי רתוק באתר idref

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:חוקרות ספרות ישראליות
קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ספרות
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
הטיית רצייה חברתית

**הטיית רצייה חברתית** מוגדרת במדעי החברה כנטייה של הנבדק לענות באופן התואם, להערכתו, את הנורמות המקובלות בסביבתו החברתית. כלומר, עלולה להימצא הטיה בתשובות הנגרמת מרצון הפרט לקבל אישור חברתי או להימנע מביקורת. לעיתים הדבר נעשה גם ללא מודעות עצמית. המונח נטבע לראשונה בשנת 1953 על ידי הפסיכולוג אלן אדוארדס.

ההטייה בולטת במיוחד במחקרים בהם נעשה שימוש בדיווח עצמי של המשתתפים. למשל, דיווחים עצמיים על נושאים כמו יכולות, אישיות, פעילות מינית ושימוש בסמים. כאשר נבדקים נדרשים להתמודד עם השאלה "האם עישנת פעם סמים?", המשיבים עשויים להיות מושפעים מהעובדה שחומרים מבוקרים, לרבות המריחואנה הנפוצה יותר, הם בדרך כלל לא חוקיים. המשיבים עשויים לחוש דחק ולהכחיש כל שימוש בסמים או לנמק את השימוש. למשל, "אני מעשן מריחואנה רק כשאני עם חברים".

ההטיה עשויה לפעול בכיוונים שונים עבור תת-קבוצות שונות: למשל, דיווח על מספר פרטנרים ליחסי מין בעבר. נמצא כי בעוד שגברים נוטים לנפח את המספרים, נשים נוטות להמעיט במספרים. 

## ראו גם
* האדרה עצמית
* הונאה עצמית
* ניהול הרושם
* ניטור עצמי

## הערות שוליים

2023 04
קטגוריה:הטיות
קטגוריה:מחקר
רובן צ'פמן

**רובן צ'פמן** (באנגלית: **Reuben Chapman**; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-13 בשנים 1847–1849, וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה בשנים 1835–1847.
## ראשית חייו
רובן צ'פמן נולד בבולינג גרין שבווירג'יניה. ב-1824 הוא עבר לאלבמה שם הוא החל לעסוק בעריכת דין.
## חבר בית הנבחרים של ארצות הברית
ממרץ 1835 ועד מרץ 1847 ייצג צ'פמן את אלבמה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בעת כהונתו בבית הנבחרים היו לו יחסים קשים עם שגריר צרפת בארצות הברית, לואי אדולף איים פרייר. ב-1844 העיר השגריר הערה כלפיו, וחבר בית הנבחרים מווירג'יניה, ג'ורג' ו. הופקינס וצ'פמן קראו עליו תיגר לדו-קרב. על אף זאת השגריר נסוג מדבריו. באותה שנה פגע השגריר הצרפתי גם בחבר בית הנבחרים מווירג'יניה, לואיס סטינרוד, אם כי לא ידוע כיצד הסתיימה פרשייה זו בדיוק. צ'פמן והופקינס פיתחו עוינות כלפי השגריר כך שבסופו של דבר ביקש הנשיא ג'יימס פולק ב-1846 מממשלת צרפת לשלוח את פרייר בחזרה למולדתו ולשלוח שגריר חדש לארצות הברית.
## מושל אלבמה
במאי 1847 נבחר צ'פמן כמועמד ועידת הדמוקרטים של אלבמה כמועמדה למשרת מושל אלבמה. בבחירות הכלליות שהתקיימו באוגוסט אותה שנה הוא ניצח, ובדצמבר הושבע כמושל המדינה ה-13. במהלך תקופת כהונתו כמושל, תמה מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, הוויכוח על העבדות בארצות הברית נעשה נוקב יותר, ומונה גאולוג למדינה כדי לחקור את מרבצי המינרלים והמתכות של אלבמה. הסוגיה המרכזית בתקופת כהונתו של צ'פמן כמושל הייתה יכולת הפירעון של המדינה, והוא מיסד הליכים פיננסיים אפקטיביים שפיצו על הנזקים שנגרמו לכלכלת המדינה. בפברואר 1848 אומץ "מצע אלבמה" על ידי ועידת הדמוקרטים המדינתית. המצע תבע שהקונגרס של ארצות הברית יגן על העבדות בטריטוריות של ארצות הברית, ושכל אחד שלא יהיה שותף להשקפה זו לא יהיה מועמד לנשיאות. אירועים נוספים שאירעו בעת כהונתו של צ'פמן כמושל היו שריפה בבירת המדינה, ושופטי המדינה החלו להיבחר בבחירות כלליות. ב-1849 לא היה צ'פמן מועמד לתקופת כהונה שנייה כמושל.
## שנותיו האחרונות
צ'פמן נשאר פעיל בפוליטיקה, וב-1855 כיהן בבית הנבחרים של אלבמה. בשנים 1856, 1860 ו-1868 הוא היה נציג לוועידת המפלגה הדמוקרטית הארצית. הוא גם היה נציג הקונפדרציה לצרפת בשנים 1862–1865.

רובן צ'פמן נפטר ב-17 במאי 1882 בהאנטסוויל, אלבמה. הוא נטמן בבית הקברות מייפל היל שבעיר.

## קישורים חיצוניים

* רובן צ'פמן באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* רובן צ'פמן באנציקלופדיה של אלבמה 
* רובן צ'פמן באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:מושלי אלבמה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלבמה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1799
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1882
ישיבת אוהל יוסף (קריית ספר)

ממוזער|ראש ישיבת אוהל יוסף מוסר שיעור בעיר בית שמש
**ישיבת אוהל יוסף** היא ישיבה גדולה חרדית-ספרדית השוכנת במודיעין עילית.

## הקמת הישיבה
בתשפ"א ישיבת אוהל יוסף וישיבת אוצרות התורה התאחדו לישיבה הנושאת את השם "ישיבת אוהל יוסף" ושוכנת בבני ברק, מכיוון ששתי הישיבות התאחדו בישיבה שימשו שני משגיחים – הרב עבאדי והרב מאיר פדידה, לאחר מספר חיכוכים, פתח הרב עבאדי ישיבה במודיעין עילית, הישיבה שוכנת בקרוואנים.

בישיבה נכון ל-2023 כ-180 בחורים.

## שיטת הלימוד וההנהגה
הישיבה משתייכת לציבור החרדי-ספרדי. דרך הלימוד בישיבה היא בשיטת הלימוד הליטאית.

## צוות הישיבה
ראש הישיבה הוא הרב יוסף עבאדי ולצידו הרב ישי טולדנו כמשגיחים מכהנים הרב עובדיה מזוז, והרב יצחק היין.

בישיבה מכהנים כר"מים הרב דוד מלול הרב יצחק מאיה, הרב שלמה אללוף והרב דוד ברון.

## קישורים חיצוניים
* 
* שיעורים מרבני הישיבה, באתר קול הלשון

## הערות שוליים

אוהל יוסף (קריית ספר)
אוהל יוסף (קריית ספר)
אוהל יוסף (קריית ספר)
ג'ושוע מרטין

**ג'ושוע לניר מרטין** (באנגלית: **Joshua Lanier Martin**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן (כפוליטיקאי עצמאי) כמושל אלבמה ה-12 בשנים 1845–1847. בשנים 1835–1839 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של אלבמה.

## ביוגרפיה
ג'ושוע מרטין נולד במחוז בלונט שבטנסי. בימי נערותו הוא לימד בבית ספר ולמד משפטים בעיר מריוויל שבטנסי. ב-1819 הוא עבר לאלבמה כדי להמשיך בלימודיו. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בעיר את'נס שבאלבמה. הוא נודע כדמוקרט נלהב. לפני שנבחר כמושל אלבמה הוא שימש כמחוקק, כעורך דין כשופט נודד, וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. לראשונה הוא נבחר לקונגרס ב-1835 מטעם סיעת הג'קסונים של המפלגה הדמוקרטית. עם זאת, הוא שינה את נאמנותו למפלגה הדמוקרטית כאשר נבחר לכהונה נוספת בבית הנבחרים ב-1837.

ב-1845 הוא התנגד למנהיגים האחרים של המפלגה הדמוקרטית והתמודד על משרת מושל אלבמה כמועמד עצמאי, והביס את מועמד הדמוקרטים המרכזי. הדמוקרטים לא סלחו לו על צעדו זה. עם זאת, בכך הוא מנע מהוויגים לנצח בבחירות של אותה שנה למשרת המושל. במהלך תקופת כהונתו בתפקיד, הועברה בירת המדינה מטסקלוסה לזו הנוכחית, מונטגומרי. בתקופת כהונתו גם הכריזה ארצות הברית מלחמה על מקסיקו. כמושל, ראה מרטין את פירוק הבנק המדינתי, שאותו הוא ראה כבלתי הוגן. אף על פי שבתחילה הוא הציג את מועמדותו לבחירה לתקופת כהונה שנייה ב-1847, הוא פרש מן המרוץ. 

לאחר תום כהונתו כמושל, הוא שב לעיסוקו בעריכת דין בטסקלוסה, אך כיהן תקופת כהונה נוספת בבית המחוקקים המדינתי ב-1853.

ג'ושוע מרטין נפטר בטסקלוסה ב-2 בנובמבר 1856, בגיל 56. הוא נטמן בבית הקברות אבר גרין שבעיר.

## קישורים חיצוניים

* ג'ושוע מרטין באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* ג'ושוע מרטין באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:מושלי אלבמה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית ללא שיוך מפלגתי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלבמה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של אלבמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1799
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1856
להיות זמר (שיר)

**להיות זמר** הוא שיר בביצוע הזמר הישראלי חיים משה. השיר יצא לאור ביולי 1985 כסינגל מתוך אלבומו השביעי של משה, "להיות זמר" (1985). עוזי חיטמן וציון שרעבי כתבו את מילות השיר, וציון שרעבי הלחין אותו. ננסי ברנדס עיבד והפיק מוזיקלית.

## רקע
מלחין השיר, ציון שרעבי, שיתף פעולה עם חיים משה כמה פעמים, ו"להיות זמר" הוא השיר המצליח ביותר שהלחין לו. מלבד הלחנה, שרעבי נהג לכתוב גם את המילים, וגם בשיר הזה ניסה לכתוב מילים ללחן שהלחין, אך פנה לעוזי חיטמן לאחר שלא היה שלם איתן: .

## הצלחה
השיר הוצג לבחירת הקהל ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד רשת ג' ב־16 ביולי 1985 ושבוע לאחר מכן נכנס למצעד במקום ה־25. בשיאו הגיע למקום ה־10 במצעד, ב־20 באוגוסט 1985. השיר יצא מהמצעד ב־1 באוקטובר 1985 בתום שמונה שבועות צעידה.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

* חיים משה – "להיות זמר", מתוך רצועת הקליפים של "זהו זה!", באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי חיים משה
הנסיך אנריקו, רוזן בארדי

**הנסיך אנריקו, רוזן בארדי** (באיטלקית: **Enrico Carlo Luigi Giorgio, Principe di Parma, Conte di Bardi**; 12 בפברואר 1851 – 14 באפריל 1905) היה נסיך איטלקי מבורבון-פארמה.

## ביוגרפיה
אנריקו נולד ב-12 בפברואר 1851 והיה בנם הצעיר והילד הצעיר של קרלו השלישי, דוכס פארמה ורעייתו לואיז מארי תרז, בתם הבכורה של שארל פרדינן, דוכס ברי ומריה קרולינה.

אנריקו היה אפוא נינו של שארל העשירי, מלך צרפת ואחיינו של אנרי, רוזן שאמבור, מלך צרפת ונווארה, בין ה-2 ל-9 באוגוסט 1830, ולאחר מכן הטוען לכתר הלגיטימי לכס המלכות של צרפת מ-1844 עד 1883.

הוא היה נוסע נלהב: הוא ביקר ב, במיוחד בסומטרה, סין ויפן, בין 1887 ל-1889, וחזר דרך ארצות הברית. הכמות המרשימה של חפצים שנרכשו תוך כדי נסיעה הפכה אז לרכוש המדינה והיוותה את הבסיס למוזיאון הלאומי הראשון לאמנות מזרחית באיטליה, בוונציה.

אנריקו מת במנטון, צרפת ב-14 באפריל 1905.

## משפחתו

אנריקו התחתן ב-25 בנובמבר 1873 בקאן, צרפת עם מריה לואיסה, נסיכת בורבון-שתי סיציליות, בתם הצעירה של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. מריה לואיסה נפטרה שלושה חודשים לאחר מכן בגיל 19. לבני הזוג לא היו ילדים.

ב-15 באוקטובר 1876 התחתן אנריקו בשנית בזלצבורג, אוסטריה עם האינפנטה אדלגונדס, דוכסית גואימראס, בתם של מיגל מפורטוגל ואשתו אדלייד מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג. גם מהנישואים האלו לא נולדו לו ילדים; תשעת ההריונות של אדלגונדס הסתיימו כולם בהפלות.

## מגורים

אנריקו ואדלגונדס היו הבעלים של הארמון קא' ונדראמין קאלרגי על התעלה הגדולה בוונציה. הם אירחו את משפחתו של ריכרד וגנר בפאלאצו שלהם החל מספטמבר 1882, והמלחין הגרמני המפורסם מת שם בפברואר שלאחר מכן.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בית בורבון
קטגוריה:ילידי 1851
קטגוריה:נפטרים ב-1905
נאום הלווייתנים

"**נאום הלווייתנים**" הוא הכינוי לנאומו של שר הבריאות בממשלת רבין השנייה, חיים רמון, שנישא בוועידה החמישית של מפלגת העבודה בעניין "חוק ביטוח בריאות ממלכתי", בהיכל התרבות בתל אביב, ב-30 בינואר 1994. רמון יזם את חקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שינתק את הקשר בין קופות החולים לבין גופים פוליטיים או חברתיים וכלכליים ויעניק לכל אזרחיה את הזכות לבחור את הגוף המבטח שלו במסגרת החוק. המדינה היא שתגבה "מס בריאות" במקביל לדמי הביטוח הלאומי ותבטיח קיום "סל-בריאות" שווה לכל. בגלל התנגדות הנהגת ההסתדרות לעקרונות החוק, בתמיכת רוב הממסד של מפלגת העבודה, ולמרות הבטחתו ותמיכתו של ראש הממשלה יצחק רבין בחקיקת חוק ביטוח בריאות, עלתה חקיקתו על שרטון.

פרופ' אניטה שפירא ציינה שנאום הלווייתנים היה נקודת מפנה במאבקו של רמון לחקיקת חוק ביטוח בריאות: "בעקבות כניעת מפלגתו לתכתיב של ההסתדרות על הממשלה שלא לחוקק את החוק, פרש רמון מן הממשלה והציב עצמו כמועמד למזכ"ל ההסתדרות ברשימה חדשה ("חיים חדשים"). כשהביס את חיים הברפלד בבחירות, חולל מהפכה בהסתדרות: הוא עיצב אותה כאיגוד מקצועי בלבד ושחרר אותה מכל התפקידים שמילאה בעבר, ביניהם גם סיפוק שירותי הבריאות." שמו של הנאום – "נאום הלווייתנים" – ניתן לו על ידי התקשורת על שם המשל שהמשיל רמון כדי לתאר את מאבקו מול ההסתדרות ומנגנון מפלגת העבודה: "עשיתי הכול. הצעתי אין-ספור הצעות פשרה. החוק הזה בא להציל את קופת חולים [של ההסתדרות]... אני [כשר הבריאות] לא אוכל למנוע את קריסתה. אתם לא רוצים שאני אציל. **כמו [[החפת לווייתנים|לווייתן שאיבד את חוש הכיוון]] אתם מסתערים על החוף שוב ושוב, ורוצים להתאבד. ואני, בכוחי הדל, דוחף אתכם אל המים החיים, ואתם לא רוצים, ואתם לא רוצים. אתם מתעקשים להתאבד**."

## קישורים חיצוניים
* קטע מתוך "נאום הלווייתנים"

## הערות שוליים

לווייתנים
תן לזמן ללכת (שיר)

"**תן לזמן ללכת**" הוא שיר בביצוע הזמר הישראלי חיים משה. השיר יצא לאור בינואר 1985 כסינגל מתוך אלבומו החמישי של משה, "תן לזמן ללכת" (1984), והיה שיר הנושא שלו. אביהו מדינה כתב והלחין את השיר. ננסי ברנדס עיבד והפיק מוזיקלית.

השיר הגיע למקום ה־21 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ה (1985). היה זה השיר הראשון של משה שדורג במצעד שנתי.

השיר זכה לגרסאות כיסוי של זוהר ארגוב, אביהו מדינה ושימי תבורי, דקלון, אביבה אבידן ומאיה אברהם, "הפרויקט של רביבו", ושל חיים ישראל. עמיר בניון ו"כנסיית השכל" הקליטו אותו ב־2020 למיזם המוזיקלי "צו השעה — צו שני", ועברי לידר ביצע אותו בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה־73 למדינת ישראל.

## הצלחה
השיר הוצג לבחירת הקהל ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד רשת ג' ב־15 בינואר 1985 ושבוע לאחר מכן נכנס למצעד במקום ה־25. בשיאו הגיע לפחות למקום השלישי במצעד, ב־5 במרץ 1985. השיר יצא מהמצעד ב־16 באפריל 1985 בתום 12 שבועות צעידה. במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ה (1985) הוא דורג במקום ה־21. היה זה השיר הראשון של משה שדורג במצעד שנתי.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

* "תן לזמן ללכת" בביצוע עמיר בניון ו"כנסיית השכל" במיזם "צו השעה", 2020, באתר יוטיוב
* "תן לזמן ללכת" בביצוע עברי לידר בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל ביום העצמאות ה־73 למדינת ישראל, 2021, באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1984
קטגוריה:סינגלים מ-1985
קטגוריה:שירי חיים משה
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי אביהו מדינה
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי אביהו מדינה
קטגוריה:שירים על זמן
קו רקיע (פארק אריאל שרון)

**קו רקיע** בפארק אריאל שרון הוא מתחם הופעות על גבי הר הפסולת המשוקם, שהחל לפעול בשנת 2021. הבמה נמצאת בפסגת ההר, עם תצפית גובה על גוש דן. במקום כ-1,400 מקומות ישיבה.
ההופעות נערכות בתקופת הקיץ, ומלוות בפסטיבלי אוכל.

## היסטוריה
ביוני 2021 לאחר סיום הגבלות ההתקהלות בעקבות מגפת הקורונה בישראל, נפתח לציבור מתחם ההופעות בפארק אריאל שרון. המתחם נמצא בתוך הפארק שהיה במשך שנים הר הפסולת "חירייה", אתר קליטת הפסולת המרכזי של גוש דן והכיל מיליוני טונות של אשפה וביניהם שכבות עפר. שיקום ההר החל בתחילת שנות ה-2000 לאחר שהפך ההר למפגע סביבתי, תברואתי ובטיחותי.

בראשיתו הכיל מתחם ההופעות כ-1,250 מקומות. ההופעה הראשונה במקום הייתה החברים של נטאשה ובשבועות הראשונים הופיעו בו שלום חנוך, איפה הילד?, מארינה מקסימיליאן, תיסלם ואמיר דדון.
המתחם כולל במרכזו אמפיתיאטרון פתוח ענק הנמצא תחת כיפת שמיים מותאם להופעות. מיקום האמפי בראש ההר מאפשר תצפית על גוש דן, ובהופעות שמקיים דויד ברוזה בשעות הלילה, אף מתאפשר לראות את הזריחה.

במתחם "אואזיס" הסמוך פועלת מסעדה קבועה של מחלבת עברי המשרתת גם את צופי ההופעות ומעת לעת מוקמים דוכני אוכל של שפים מפורסמים. הראשון שפעל בצורה זו היה תומר אגאי ממסעדת סנטה קתרינה. מאז מפעיל את הדוכנים השף גיא גמזו.

על אף מספר הכיסאות המצומצם לעומת מתחמי הופעות אחרים, הופיעו במתחם זמרים בינלאומיים ובהם הזמרת לאלי אספוסיטו שהגיעה בספטמבר 2022. להקת דייר סטרייטס הייתה אמורה להופיע שם בתחילת 2021 אך ההופעה בוטלה בעקבות הגבלות הקורונה וההופעה באוקטובר הועברה להיכל התרבות.

## ראו גם
* פארק הירקון
* לייב פארק ראשון לציון

## קישורים חיצוניים

*
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמפיתיאטראות בישראל
קטגוריה:פארק אריאל שרון
קטגוריה:ישראל: מתחמי הופעות
מריאן אמה צ'ייס

**מריאן אמה צ'ייס** (באנגלית: **Marian Emma Chase**; 18 באפריל 1844 – 15 במרץ 1905) הייתה ציירת בריטית, אמנית צבעי מים ושרטטת. היא ידועה בעיקר בזכות ציורי הפרחים, הפירות והטבע הדומם שלה בצבעי מים. מוזיאון ויקטוריה ואלברט מחזיק באחת מיצירותיה.

## ביוגרפיה
צ'ייס נולדה ב-18 באפריל 1844 בכיכר פיצרוי בלונדון לג'ון ולאשתו השנייה, ג'ורג'ינה אן צ'ייס. אשתו הראשונה, מרי אן ריקס, הייתה אמנית צבעי מים, נפטרה בשנת 1840. אביה של צ'ייס, ג'ון צ'ייס, היה אמן מבוסס שהוכשר בחלקו על ידי ג'ון קונסטבל.

צ'ייס למדה בבית הספר בריצ'מונד וכן על ידי אביה ועל ידי מרגרט גיליס. היא עבדה בעיקר באנגליה ואף שהציגה בגלריות אחרות היא שלחה את הרוב המכריע של ציורי צבעי המים שלה למכון המלכותי לציירים בצבעי מים.

בתחילת חייה הקדישה זמן רב למשמעות האור בציור, אך כציירת בצבעי מים של פרחים, פירות וטבע דומם היא הטביעה את חותמה, בזכות צביעה אמיתית וגישה עדינה. היא ציירה באותם חללי פנים בינוניים, וכן כמה נופים, ולקראת סוף חייה, גם בגני פרחים. בציורי הדיוקן שלה היא הצליחה פחות. היא גם עבדה מדי פעם בצבעי שמן.

היא הציגה בין השנים 1866 ל-1905 באקדמיה המלכותית, בחברה המלכותית לאמנים בריטים, במכון המלכותי, בגלריה דאדלי, בגלריה גרוסוונור, בתערוכה הבינלאומית של 1871 ובתערוכות שונות פרובינציאליות, קולוניאליות וזרות. ב-22 במרץ 1875, היא נבחרה ל"מקורבת" של המכון לציירים בצבעי מים ובשנת 1879 היא הפכה ל"חברה מן המניין". ב-1878 תרמה רישומים וצבעי מים לכתב העת "הגן". בשנת 1888 החברה המלכותית לגננות העניקה לה מדליית כסף.

מריאן צ'ייס מתה בשנת 1905 לאחר ניתוח לב. היא קבורה בבית הקברות סנט פנקראס.

עבודתה נמצאת במוזיאון ויקטוריה ואלברט, בגלריה לאמנות אברדין ובגלריית לסטר.

## גלריה

 File:Gardenillustrate1478lond 0083.jpg
File:Gardenillustrate1076lond 0357.jpg
File:Gardenillustrate1478lond 0107.jpg
File:Marian Emma Chase Still life with flowers and fruits.jpg



## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירות בריטיות 
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1844
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1844
קטגוריה:נפטרות ב-1905
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1905
צלינה (סדרת לוויינים)

**צלינה** (ברוסית:**Целина**, שטח חקלאי לא מפותח) הייתה סדרת לווייני ריגול מודיעין אותות שפותחה בברית המועצות. השיגורים בוצעו בשנים 1967–2007 ובתקופה זו שוגרו כ-130 לוויינים. כל הלוויינים קיבלו שם "קוסמוס".

הלוויין תוכנן במשרד תכון "יוז'ני" בעיר דנייפרופטרובסק שבאוקראינה הסובייטית. הוא נבנה במפעל ליד משרד תכנון. התכנון הראשוני בוצע בשנת 1965. בשנת 1967 המערכת הוכרזה מבצעית.

השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור ומקוסמודרום פלסצק בעזרת משגרים שונים בהתאם למשקל הלווין.

לווייני הסדרה הוחלפו על ידי סדרת לווייני "לוטוס" ששיגורם החלה בשנת 2009.
## דגמים
* צלינה O - הלווין היה מיועד לגילוי מקורות קרינה אלקטרומגנטית בשטח נרחב. השיגורים בוצעו בשנים 1962–1970. משקל הלוויין היה 340–440 ק"ג. אורך חיים של הלוויין היה כ-6 חודשים. השיגורים בוצעו בעזרת משגר קוסמוס 3M. בסך הכול בוצעו 81 שיגורים.
* צלינה OM - השיגורים בוצעו בשנים 1967–1982. משקל הלוויין היה כ-800 ק"ג. בוצעו 34 שיגורים. השיגורים בוצעו בעזרת משגר קוסמוס 3M מקוסמודרום פלסצק.
* צלינה OK - השיגורים בוצעו בשנים 1975–1978. לוויין משופר של דגם "צלינה O". משקל הלוויין היה כ-800 ק"ג. בוצעו 3 שיגורים. השיגורים בוצעו בעזרת משגר קוסמוס 3M מקוסמודרום פלסצק. פיתוח הוקפא.
* צלינה D - השיגורים בוצעו בשנים 1968–1974. היה מיועד למעקב מפורט אחרי מקורות שהתגלו על ידי "צלינה O". משקל הלוויין היה כ-2000 ק"ג. אורך חיים היה כ-6 חודשים. בוצעו 69 שיגורים. כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק תחילה עם משגר ווסטוק 2M ובהמשך בעזרת משגר ציקלון 3. על בסיס לווייני הסדרה פותחה סדרה של לווייני חישה מרחוק אוקיאן.
* צלינה R - השיגורים בוצעו בשנים 1986–1993. הלוויין היה מיועד למעקב אחרי מקורות שידורי רדיו. משקל הלוויין היה כ-2000 ק"ג. אורך חיים היה כ-6 חודשים. בוצעו 4 שיגורים. כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר ציקלון 3.
* צלינה 2 - היה דור שני של לווייני הסדרה. השיגורים בוצעו בשנים 1984–2007. משקל הלוויין היה כ-3200 ק"ג. אורך חיים היה כ-12 חודשים. בוצעו 23 שיגורים. כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור. שני שיגורים בוצעו בעזרת משגר פרוטון והיתר בעזרת זניט 2. ייצור הלוויינים נמשך באוקראינה לטובת רוסיה לאחר התפרקות ברית המועצות. להעברת נתוני הלוויינים בזמן אמת שוגרו לווייני תקשורת מסדרה "פוטוק".

## קישורים חיצוניים
* תיאור לווייני הסדרה
* תיאור שיגורים
* תיאור פיתוח צלינה 2

קטגוריה:לוויינים רוסיים
קטגוריה:לוויינים סובייטיים
קטגוריה:לווייני ריגול
ג'יימס וייטלאו המילטון

**ג'יימס ויסלו המילטון** (באנגלית: **James Whitelaw Hamilton**; 26 בנובמבר 1860 – 1932) היה אמן סקוטי, חבר באסכולת גלאזגו ("הנערים של גלאזגו"), באקדמיה המלכותית הסקוטית ובמועדון האמנות האנגלית החדשה.

## קריירה
המילטון נולד בגלאזגו, שם למד לפני שעבר לפריז, שם הפך לתלמיד של אימה מור ושל פסקל דגנן-בוברט. כשחזר לסקוטלנד ב-1884, הוא בילה בקוקבורנספת' עם "נערי גלאזגו" לעתיד ג'יימס גאת'רי, ג'וזף קרוהול וארתור מלוויל. בשנת 1887 הוא נבחר לחבר במועדון האמנות האנגלית החדש, והציג בתערוכות השנתיות שלהם בלונדון. הוא גם הופיע בקביעות עם מכון גלאזגו לאמנויות יפות, שבו היה מזכיר הכבוד במשך שנים רבות. הוא הפך ל"מקורב" של האקדמיה המלכותית הסקוטית, ב-1911, ול"אקדמאי מן המניין" ב-1922. הוא גם היה חבר באגודה הסקוטית המלכותית של ציירים בצבעי מים (RSW).

בשנת 1897 זכה המילטון במדליית זהב בתערוכת מינכן הבינלאומית, שהובילה לכמה הזמנות מעבר לים, כולל אחת מויטוריו אמנואלה השלישי מאיטליה, שמינה אותו לקצין במסדר הכתר של איטליה בשנת 1901. אחותו, מרגרט המילטון. היה גם אמנית.

בשנת 1900 ארגן סוחר האמנות אלכסנדר ריד תערוכת יחיד עבור המילטון בגלריה שלו ברחוב סנט וינסנט 124 במרכז גלאזגו.

עבודתו של המילטון הוצגה בביתן הבריטי בביאנלה בוונציה בכל שמונה הביאנלות בין 1897 ל-1910. ב-1897, 1899 ו-1901 הוא היה חלק ממדור האמנים הסקוטים בתערוכה.
## גלריה

 File:James Whitelaw Hamilton -Lighthouse at Eyemouth Harbor-.jpg|המגדלור
File:James Whitelaw Hamilton - Ebbing Tide - Google Art Project.jpg|הגאות בחוף
File:Whitelaw cattle.jpg|בקר במרעה


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1860
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1932
דון חואן דה-מרקו

**דון חואן דה-מרקו** (באנגלית: **Don Juan DeMarco**) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1995 בכיכובם של ג'וני דפ ומרלון ברנדו. הסרט עוסק בדמותו של דון חואן, ומתבסס בין היתר על הפואמה "דון חואן" מאת הלורד ביירון.

## עלילה
בניו יורק המודרנית, גבר בן 21 אשר לובש מסיכה וגלימה, מאיים בהתאבדות לאחר אהבה נכזבת. המשטרה שולחת את ג'ק מיקלר, פסיכיאטר מזדקן על סף הפנסיה, כדי להניא אותו מכך. מיקלר משוחח עם האיש, שמציג את עצמו כ"דון חואן" - המאהב האגדי. מיקלר משכנע אותו לוותר על תוכנית ההתאבדות, ודון חואן נלקח לאשפוז של עשרה ימים במוסד לחולי נפש. מיקלר מבקש מדון חואן לספר לו את סיפור חייו במטרה לתהות על קנקנו. בהדרגה, סיפורו של דון חואן מתחיל להשפיע גם על מיקלר, ומפיח מחדש רומנטיקה ושמחת חיים בחייו המשעממים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים רומנטיים
קטגוריה:סרטים המתרחשים בבתי חולים פסיכיאטריים
נוואל אל-מותווכל

**נוואל אל-מותווכל** (בערבית: **نوال المتوكل**; נולדה ב-15 באפריל 1962) היא אצנית משוכות מרוקאית לשעבר, שזכתה במירוץ 400 מ' באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984 והייתה לספורטאית הראשונה ממרוקו לזכות במדליית זהב אולימפית. ב-2007 אל-מותווכל מונתה לשרת הספורט בממשלת מרוקו.

## ביוגרפיה
אל-מותווכל נולדה בקזבלנקה במשפלה חובבת ספורט: אביה היה ג'ודוקא ואמה שחקנית כדורעף. בשנת 1983 קיבלה מלגת לימודים באוניברסיטת המדינה של איווה בתחום חינוך גופני ופיזיותרפיה.

היא הייתה חלוצה של ספורטאים מוסלמים ואפריקאים בכך שהיא הפריכה אמונות מסורתיות כי נשים מרקע כזה לא יכולות להצליח באתלטיקה.

ב-1993 היא התחילה לרוץ להנאתה ריצת חמישה ק"מ לנשים בקזבלנקה, שהפכה מאז למרוץ הנשים הגדול ביותר שנערך במדינה בעלת רוב מוסלמי, עם עד 30,000 משתתפות.

בשנת 1995, אל-מותווכל הפכה לחברת מועצה של איגוד האתלטיקה הבינלאומי (IAAF), המכונה כיום אתלטיקה עולמית, ובשנת 1998 הייתה לחברה בוועד האולימפי הבינלאומי (IOC). הייתה נשיאת ועדות ההערכה לבחירת העיר המארחת לאולימפיאדת הקיץ של 2012 ו-2016.
מאז 2012 היא סגנית נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי.

## תחרויות בינלאומיות

1 מייצגת את אפריקה
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופות אולימפיות: ריצת 400 מטרים משוכות
קטגוריה:שרי ממשלת מרוקו
קטגוריה:חברי הוועד האולימפי הבין-לאומי
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:זוכי פרס לוריוס: מפעל חיים
קטגוריה:ילידות 1962
קטגוריה:ילידי 1962
איך התאהבתי בגנגסטר

**איך התאהבתי בגנגסטר** (בפולנית: **Jak pokochałam gangstera**) הוא סרט קומדיה היסטורית פולני משנת 2022. הסרט מספר את סיפורו של ניקודם סקוטארצ'ק ("ניקוש"), גנגסטר שהיה ראש העולם התחתון של אזור החוף הפולני.

## עלילה
הסרט מספר את סיפור עלייתו ונפילתו של ניקודם סקוטארצ'ק ("ניקוש"). ניקוש נולד בפרושץ' גדנסקי, עיירה קטנה בפומרניה, לאב שהתעלל בו והכה אותו. כאשר הוא מתבגר, הוא מקבץ סביבו חבורת עבריינים, ובראשם ידידו הטוב "קומו". בתחילה, ניקוש וחבורתו עוסקים בפשיעה קטנה, אולם בהמשך מתחילים לגנוב מכוניות מגרמניה ולמכור אותן בפולין. עסק זה מניב להם רווחים אדירים והופך את ניקוש לשליט העולם התחתון של אזור החוף הפולני.

סיפורו של ניקוש מסופר מנקודת מבטם של האנשים הסובבים את ניקוש, חבריו, בני משפחתו ונשותיו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים פולניים
קטגוריה:סרטי 2022
מרגרט המילטון (ציירת)

**מרגרט המילטון** (באנגלית: **Maggie Hamilton**; 1 בספטמבר 1867 – 31 בינואר 1952) הייתה אמנית סקוטית הידועה בציוריה ובעבודות הרקמה שלה.

## ביוגרפיה
המילטון נולדה בגלאזגו וגדלה בהלסבורג לאחר שמשפחתה עברה לשם. אף שלא הייתה לה הכשרה אמנותית רשמית, המילטון נקשרה לקבוצת הציירים "נערי גלאזגו" דרך אחיה הבכור, ג'יימס וייטלאו המילטון. ב-1883, בזמן ששהתה בקיץ עם אחיה בקוקבורנספת', מרגרט המילטון התבקשה לעזור לאמו של ג'יימס גאת'רי בעבודות בית. גאת'רי צייר לאחר מכן כמה דיוקנאות של מרגרט המילטון, בעיקר ידוע הדיוקן משנת 1892 .

בשנת 1897 התחתנה מרגרט המילטון עם האדריכל אלכסנדר ניסבט פטרסון, אחיו הצעיר של האמן ג'יימס פטרסון. בית המשפחה, עוצב על ידי פטרסון ועל ידי המילטון, בסגנון "ארטס אנד קרפטס" עם עיצובים ורקמות דמויות ופרחים. במשך זמן מה המילטון יצרה ציורי שמן של פרחים, אך גם החלה לצייר קומפוזיציות של טבע דומם. בסוף שנות ה-1890 רקמות המשי הסיניות שלה זכו לשבחים רבים.

במהלך הקריירה שלה, המילטון הציגה יותר מתשעים יצירות במכון המלכותי לאמנויות גלאזגו ויותר מארבעים באקדמיה הסקוטית המלכותית. היא הייתה חברה באגודת גלאזגו של אמניות ושימשה פעמיים כהונות של שלוש שנים כסגנית הנשיא שלה.

להמילטון ולפטרסון נולדו שני ילדים, ביניהם האמנית ויולה פטרסון. ב-1977 ערכה גלריית בלגרייב בלונדון תערוכה קבוצתית של עבודות של בני משפחת פטרסון שכללה רקמה גדולה של מרגרט המילטון, שעבדה עליה במשך חמש שנים. הגלריה והמוזיאון לאמנות קלווינגרוב מחזיקה בדוגמאות של עבודותיה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירות בריטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1867
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1867
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1952
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1952
ויולה פטרסון

**ויולה פטרסון** (באנגלית: **Viola Paterson**; 19 בפברואר 1899 – 1981) הייתה ציירת בריטית, חרטת עץ ואמנית חיתוך עץ צבעוני.

## ביוגרפיה
פטרסון נולדה בהלסבורג שבסקוטלנד למשפחה אמנותית, אביה היה האדריכל אלכסנדר ניסבט פטרסון ואילו אמה, מרגרט המילטון, הייתה ציירת ורוקמת. האמן ג'יימס פטרסון, אחד מ"נערי גלאזגו", היה דודה של ויולה פטרסון וכך גם ויליאם פטרסון שניהל גלריה לאמנות ברחוב בונד. היא הייתה הנושא של ציור מאת ויליאם ראסל פלינט.

בזמן שלמדה בבית ספר בלונדון במהלך 1917 ו-1918 פטרסון לקחה שיעורים, מהנרי טונקס בבית הספר לאמנות סלייד לפני שחזרה לסקוטלנד ולמדה בבית הספר לאמנות של גלאזגו בין השנים 1919 ל-1923. היא המשיכה את לימודיה בפריז באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר עד 1925 ולמדה גם בבית הספר שניהל אנדרה לוט במונפרנאס. פטרסון נשארה בפריז, אך גם נדדה ברחבי אירופה, כולל ביקורים ממושכים במלטה ובוונציה.

פטרסון עיצבה שלושה חלונות ויטראז' עבור כנסיית סנט ברייד בהלסבורג אשר הושלמו והותקנו ב-1931. לאחר תקופה מסוימת בדרום צרפת, חזרה פטרסון לבריטניה, והפליגה באחת הנסיעות המסחריות האחרונות מהים התיכון לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה שירתה באדמירליות באוקספורד ולאחר מכן התגוררה באזור צ'לסי בלונדון כשמלחמה הסתיימה. ב-1955 היא חזרה להלסבורג, שם התגוררה בלונג קרופט, בית המשפחה שעיצב אביה, למשך שארית חייה.

פטרסון הייתה ציירת ויוצרת הדפסים פוריה. היא הפיקה לעיתים קרובות הדפסי חיתוכי עץ צבעוניים במהדורות מוגבלות של שש או שתים עשרה, לעיתים קרובות שילבה אזורים מודפסים עם תוספות צבעי מים מצוירים. היא פיתחה טכניקה, שאותה כינתה סוגי עץ, לחריטת קווים על גוש עץ כדי להפריד בין אזורי צבע שונים. הדפסים בולטים של פטרסון כללו רקדני בלט שהוצגו באגודת ציירי גרייבר בצבע ב-1932, לובסטר שהוצג בגלריה רדפרן ב-1937 וסדרה של ליטוגרפיות צבעוניות אותה הפיקה ב-1940.

פטרסון הציגה באקדמיה המלכותית בלונדון, עם האקדמיה המלכותית הסקוטית, המכון המלכותי לאמנויות גלאזגו, אגודת האמנים הסקוטיים ואגודת יצרני ההדפסים. בין הגלריות המסחריות, הן גלריית בלגרייב והן בגלריה פרקין, אירחו תערוכות של עבודותיה. עבודתה נכללה גם בתערוכה של גלריית בלגרייב על משפחת פטרסון ב-1977, ורטרוספקטיבה סולו נערכה בבית העגול במהלך 1983. המוזיאון הבריטי מחזיק בשלוש דוגמאות של ההדפסים שלה ולמוזיאון ויקטוריה ואלברט יש דוגמה להדפס הלובסטר שלה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירות בריטיות
קטגוריה:ציירות סקוטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1899
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1899
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1981
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1981
השמלה הוורודה של מרילין מונרו

[ממוזער|265x265 פיקסלים|[מרילין מונרו בתפקיד לורליי לי בשמלה הוורודה]]
**ה[[שמלה]] הוורודה של [[מרילין מונרו]]** נלבשה על ידיה בסרט "גברים מעדיפים בלונדיניות" מ-1953.

השמלה עוצבה על ידי מעצב האופנה ויליאם טרווילה  ונהפכה לסמל של אחת הסצנות המפורסמות ביותר בסרט ולאייקון פופ שקיבל אזכורים רבים לאורך השנים, המרכזי שבהם היה הקליפ של השיר "Material Girl" של מדונה.

## רקע
כשמעצב התלבושות ויליאם טרווילה  החל לעבוד עם מרילין מונרו, הוא כבר זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר על עבודתו בהרפתקאות דון חואן ב-1948 ביחד עם 2 מעצבות נוספות. טרווילה עיצבה את בגדיה של מונרו בשמונה סרטים שונים ואף נטען לאורך השנים כי השניים ניהלו רומן קצר.

ב-1953 עיצב טרווילה את התלבושות לגברים מעדיפים בלונדיניות.

## השמלה
במקור, מרילין מונרו הייתה אמורה ללבוש שמלה עם מחשוף נרחב, מעוטרת ביהלומים בעלות של כ-4,000 דולרים ואף נתפרו תכשיטים על גרביוני הרשת והכפפות של מונרו. עם זאת, במהלך הפקת הסרט התגלה בציבור כי מונרו הצטלמה בעירום עבור תמונות ללוח שנה ב-1949, לפני שהייתה מפורסמת, וטרווילה החליט לעצב תלבושת חדשה ופחות חושפנית כדי למנוע מבוכה נוספת למונרו. הוא עיצב את השמלה הוורודה שבהמשך תהפוך לאייקונית רק ברגע האחרון לפני תחילת הצילומים.

מונרו לבשה את השמלה הוורודה בתפקיד הדמות הראשית של הסרט גברים מעדיפים בלונדיניות, כשהיא שרה את השיר "Diamonds Are a Girl's Best Friend"  ומלווה במספר מחזרים בחליפות. טרווילה הסביר שמונרו לבשה שתי שמלות זהות שונות בסצנה מכיוון שלקח זמן רב לצלם אותה, ובמהלך הצילום השמלה הראשונה התלכלכה מאוד ומונרו נאלצה להחליף אותה.

מרילין מונרו לבשה גרסה לבנה של השמלה בפרימיירה של הסרט **[[ריתמוס הדמים]]** ותמונות שלה לובשת אותה פורסמו באופן נרחב בעיתוני הרכילות.

ב-11 ביוני 2011 נמכרה השמלה הוורודה היחידה ששרדה במכירה פומבית במחיר של כ-1,200,000 דולרים. לצד שמלות אחרות שלבשה מונרו בסרטים שונים, בהן "שמלת הרכבת התחתית" מהסרט חטא על סף ביתך.

## השפעה על התרבות הפופולרית
* עם השנים השמלה הוורודה הפכה לאייקון אופנה ונעשו עליה פרודיות רבות, המפורסמת מהן הייתה השמלה שלבשה מדונה בקליפ של השיר "Material Girl" ב-1985.
* בפרק השלישי של העונה השנייה של האקסית המטורפת, רייצ'ל בלום שגילמה את רבקה באנץ' לבשה גרסה כחולה של השמלה של מונרו וזאת בזמן שהיא שרה את השיר "מתמטיקה של משולשי האהבה". שיר שהוא עצמו פרודיה על הביצוע של מונרו ל"Diamonds Are a Girl's Best Friend".
* בפרק השלושה עשר של העונה החמישית של אחת שיודעת, בלייק לייבלי שגילמה את סרינה ואן דר וודסן נראית חולמת שהיא לובשת את השמלה הוורודה של מונרו, רוקדת את הריקוד מהסצנה ושרה את "Diamonds Are a Girl's Best Friend".
* בסרט ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת יש סצנה שמתייחסת לשיר "Diamonds Are a Girl's Best Friend", בה הדמות הראשית, הארלי קווין, נכנסת לחלום בו היא לובשת בגד ורוד הדומה מאוד לשמלה הוורודה.

* בקליפ של השיר “Nxde” של הלהקה (G)I-DLE, הופיעה חברת הלהקה מיני בשמלה דומה מאוד לשל מונרו.

## הערות שוליים

קטגוריה:מרילין מונרו
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:שמלות
ואלרי פושי

**ואלרי ג'ין פוּשי** (באנגלית: **Valerie Jean Foushee**; נולדה ב-7 במאי 1956) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת קרוליינה הצפונית. טרם היבחרה לקונגרס האמריקאי הייתה חברת הסנאט של קרוליינה הצפונית בשנים 2013–2023 וחברת בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית במשך כתשעה חודשים בשנת 2013.

## ביוגרפיה
פושי נולדה בשם **ואלרי ג'ין פייג**' בעיר צ'אפל היל השוכנת במחוז אורנג' שבקרוליינה הצפונית, שם גדלה והתחנכה. בתום לימודיה התיכוניים החלה ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, והשלימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובלימודים אפרו-אמריקאיים בשנת 2008. טרם נכנסה לפוליטיקה, עבדה פושי כמנהלת במשטרת צ'אפל היל ובתפקידים מנהלתיים בחברות מחקר וביטוח.

בשנת 2012 התמודדה פושי בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הבחירה ה-50 בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית. בפריימריז הדמוקרטים גברה על עמיתה טראביס א. פלפס עם 80.53% מהקולות, והתקדמה לבחירות הכלליות, שם ניצחה את מועמד המפלגה הרפובליקנית רוד צ'ייני עם 24,806 קולות, שהם 55.04% מכלל הקולות. ב-1 בינואר 2013 החלה את תפקידה בבית הנבחרים המדינתי. כבר במהלך כהונתה הראשונה נבחרה בידי עמיתיה הדמוקרטים למלא את מקומה את הסנאטורית המתפטרת אלינור קיניאיירד , וב-13 בספטמבר 2013 החלה את כהונתה בסנאט המדינתי.

במהלך כינוס האספה המחוקקת שהחלה בינואר 2015, נמנתה פושי בין תריסר המחוקקים האפרו-אמריקאים ששירתו בסנאט של קרוליינה הצפונית. במושב 2021–2022 הייתה פושי חברה בוועדות הבאות: ועדת החינוך וההשכלה הגבוהה, ועדת ההקצבות ותקציב הבסיס, ועדת המסחר והביטוח, ועדת הכספים, הוועדה המיוחדת למינויים ו-ועדת הממשל המדינתי והמקומי.

בבחירות 2022 התמודדה פושי לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של קרוליינה הצפונית. היא נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית ב-18 במאי 2022 במקומו של נציג המחוז הפורש דייוויד פרייס. ב-8 בנובמבר ניצחה בבחירות הכלליות את המועמדת הרפובליקנית קורטני גילס, והושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2023.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:חברי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית
קטגוריה:חברות בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית
קטגוריה:חברות בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אפרו-אמריקאיות חברות בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-118 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-119 של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
האפיפיור פרנציסקוס: במילותיו שלו

**האפיפיור פרנציסקוס: במילותיו שלו** (באנגלית: **Pope Francis: A Man of His Word**) הוא סרט תיעודי בבימויו של וים ונדרס, העוסק בדמותו של האפיפיור פרנציסקוס. הסרט, בהפקה משותפת גרמנית-צרפתית-שווייצרית-איטלקית, הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן ב-13 במאי 2018.

## עלילה
נקודת המוצא של הסרט היא דמותו של פרנציסקוס מאסיזי אשר חי בסוף המאה ה-12. פרנציסקוס מאסיזי האמין בערכים של הסתפקות במועט ופשטות, לצד חיבור לטבע ושמירה עליו. 800 שנים לאחר מכן, חורחה ברגוליו הפך לאפיפיור ואימץ את השם "פרנציסקוס" על שמו.

הסרט מתחקה אחר דמותו ופועלו של האפיפיור פרנציסקוס באמצעות קטעים מראיונות, נאומים, וביקורים שלו ברחבי העולם. הסרט מציג את השקפת עולמו הליברלית, ואת פועלו למען צדק חברתי, שמירת האקלים, שילוב מהגרים ממדינות עולם שלישי במערב, וסובלנות בין הדתות. הסרט בוחן גם את דרכי פעולתו של האפיפיור אל מול האתגרים הניצבים בפני הכנסייה במאה ה-21.

הסרט כולל בין היתר קטעים מביקורו של האפיפיור ביד ושם, הכותל המערבי והר הבית, וכן פגישתו עם נשיא מדינת ישראל שמעון פרס.

## הפקה
וים ונדרס החל ליצור את הסרט לבקשת קריית הוותיקן ב-2014. ב-13 במאי 2018 הוקרן הסרט לראשונה בפסטיבל קאן. חמישה ימים מאוחר יותר יצא הסרט לאקרנים בארצות הברית, אולם רק ב-14 ביוני התפרסם בגרמניה ובשאר אירופה.

הסרט הוקרן בישראל בדצמבר 2019, בסינמטק תל אביב, שונדרס היה נוכח במפגש ושיחה עם הקהל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2018
קטגוריה:סרטים תיעודיים
קטגוריה:סרטי וים ונדרס
שארל הצעיר

**שארל הצעיר** או **שארל מאינגלהיים** (בסביבות 772 – 4 בדצמבר 811) היה בן לשושלת הקרולינגית, בנו השני של קרל הגדול והראשון מאשתו השנייה, הילדגרד משוואביה ואחיהם של לואי החסיד ופפין קרלומן. כאשר קרל הגדול חילק את האימפריה שלו בין בניו, בנו שארל הוגדר כמלך הפרנקים.

## ביוגרפיה

אחיו למחצה הבכור, פפין הגיבן, נשלח למנזר פרום בשנת 792 לאחר שהיה מעורב במרד נגד אביהם, קרל הגדול.  מבין אחיו הצעירים, קרלומן (ששמו פפין) ולואי החסיד, מונו למשנה למלך של איטליה ואקוויטניה. 

שארל היה עסוק בעיקר בברטונים, שחלק עימם גבול משותף ואשר מרדו לפחות בשתי הזדמנויות והוכנעו בקלות, אך הוא גם נשלח נגד הסקסונים במספר הזדמנויות. אולם אביו של שארל האריך ימים אחריו, והממלכה כולה הלכה לאחיו הצעיר לואי החסיד, גם פפין מת לפני אביהם.

בסביבות שנת 789 הוצע על ידי קרל הגדול ששארל הצעיר יתחתן עם בתו של אופה, מלך מרסיה אלפלד. אופה התעקש שהנישואים יוכלו להתקדם רק אם בתו של קרל הגדול ברטה תתחתן עם בנו של אופה אקפרית. קרל הגדול נעלב, ניתק קשר וסגר את נמליו לסוחרים אנגלים. בסופו של דבר, היחסים התקינים שוקמו, והנמלים נפתחו מחדש. רק כמה שנים מאוחר יותר, בשנת 796, סיכמו קרל הגדול ואופה את ההסכם המסחרי הראשון הידוע בהיסטוריה האנגלית.

אביו הציב את שארל בממשלת פרנסיה וסקסוניה בשנת 790, והציב אותו כשליט *הדוקאטוס קנומניקוס* (המקביל לדוכסות מן המאוחרת יותר) בתואר המלך. שארל הוכתר למלך הפרנקים ברומא ב-25 בדצמבר 800, באותו יום שבו הוכתר אביו כקיסר.

הוא הרג את הדוכס הסורבי מילידוך ואת הקניאז הסלאבי נוסיטו (*נסיטה*) ליד וייסנפלס של ימינו במערכה פרנקית בשנת 806. 

ב-4 בדצמבר 811, בבוואריה, שארל לקה באירוע מוחי ומת. הוא לא הותיר ילדים.

קטגוריה:השושלת הקרולינגית
קטגוריה:קרל הגדול
קטגוריה:ילידי 772
קטגוריה:נפטרים ב-811
האחים פרייר

ממוזער|250px|שמאל|האחים פרייר: אמיל ואיזאק פרייר
**אמיל פרייר** (בצרפתית: **Émile Pereire**; 3 בדצמבר 1800 – 5 בינואר 1875) ו**איזאק פרייר** (בצרפתית: **Isaac Pereire**; 25 בנובמבר 1806 – 12 ביולי 1880) היו דמויות מפתח בעולם הפיננסים והתשתיות בצרפת בתקופת הקיסרות השנייה, ממשפחה יהודית־ספרדית ממוצא פורטוגלי. בשיא פעילותם הכלכלית, איתגרו האחים פרייר את עליונות הענף הצרפתי  של משפחת רוטשילד. 

## ביוגרפיה
האחים פרייר היו נכדיו של המלומד יעקב פרייר. אביהם, איזאק פרייר, המשיך לשכלל את שפת הסימנים שפיתח אביו, אך מת במגפה ימים אחדים לפני הולדת בנו השני איזאק, שנקרא על שמו. בילדותם גדלו בעוני, נהנים מתמיכתם של יהודים אחרים ושל הקהילה היהודית-פורטוגזית בבורדו. לאחר שעסק למכירת בגדים שהקימה אמם האלמנה כשל, נשלחו האחים לפריז. אמיל, שעבד זמן מה אצל ג'יימס דה רוטשילד, פרש והקים יחד עם אחיו איזאק, שהיה מחסידיו של קלוד-אנרי דה סן-סימון, בנק השקעות קטן. מיזם משותף שלהם עם הממשלה להקמת קו רכבת מפריז לסן-ז'רמן-אן-לה, שנחנך באוגוסט 1837, הביא להם הצלחה כלכלית משמעותית ראשונה ופרסום רב.

אז'ן פרייר , בנו של איזאק, היה איש כספים ופוליטיקאי צרפתי, ממייסדי בנק טרנסאטלנטיק  הצרפתי. בתו מרי-הרמינה רודריגז-פרייר נישאה לז'יל הלפן, בתם היא הפילנתרופית נעמי דה רוטשילד  שנישאה לבן משפחת רוטשילד המתחרה.
 
## לקריאה נוספת

* Helen M. Davies (2015). Emile and Isaac Pereire: Bankers, Socialists and Sephardic Jews in Nineteenth-Century France. Manchester: Manchester University Press.


* סיימון שאמה, **הסיפור של היהודים: II. להשתייך. 1492 - 1900**, תרגם אביעד שטיר, ספרי עליית הגג, 2021, לפי מפתח בעמ' 891

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אנשי עסקים יהודים צרפתים
גאבור בורונדי

**גאבור בורונדי** (בהונגרית: **Gábor Böröndi**; נולד ב-6 באפריל 1971) הוא פילדמרשל משנה בצבא הונגריה, המשמש מאז אפריל 2023 כמפקד (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה ההונגריים.

## ביוגרפיה
בורונדי נולד בקאפושוואר ב-6 באפריל 1971, וב-1988 התגייס לצבא הונגריה. הוא עבר הכשרה כקצין חרמ"ש, וב-1992 מונה למפקד מחלקה בבריגדת חיל הרגלים המשוריין ה-26. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה ואז למפקד גדוד. ב-1997 הועבר למטה הדיוויזיה הממוכנת ה-4. במקביל לקריירה הצבאית שלו, הוא למד משפטים באוניברסיטת מישקולץ וב-2001 הוסמך כעורך דין. בין 2002–2003 הוא נשלח למשימות שמירת שלום ברחבי העולם, והוצב בקפריסין, אפגניסטן ובוסניה והרצגובינה. לאחר מכן שרת במשרד ההגנה ושימש כראש מחלקת התכנון. ב-2006 הוא מונה לסגן מפקד בריגדת הרגלים ה-5 (אישטוואן בוצ'קאי) בדברצן. ב-2008 נשלח ללמוד במכללת נאט"ו להגנה ברומא. ב-2009 חזר להונגריה, ומונה למפקד בריגדת הרגלים ה-5. הוא היה באותה תקופה הבריגדיר הצעיר ביותר בצבא ההונגרי. בשנת 2013 הוא מונה למפקד זרוע היבשה של הצבא ההונגרי. בשנת 2018 מונה לסגן מפקד כוחות ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וב-3 ביוני 2021 מונה כנציג הונגריה בוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-27 באפריל 2023, בעקבות פיטוריו של רומולוס רוסין-סנדי, הוא מונה למפקד כוחות ההגנה.

## קישורים חיצוניים

* גאבור בורונדי באתר נאט"ו

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים הונגרים
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:אנשי צבא בשירות האומות המאוחדות
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1971
קרסטן ברויאר

**קרסטן ברויאר** (בגרמנית: **Carsten Breuer**; נולד ב-1 בדצמבר 1964) הוא גנרל גרמני אשר מכהן כמפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) ה-17 של הבונדסוור (צבא גרמניה).

## ביוגרפיה
ברויאר נולד ב-1 בדצמבר 1964 בעיר איסרלון שבנורדריין-וסטפאליה. ב-1984 התגייס לבונדסוור והוצב בגדוד ההגנה האווירית ה-11. הוא עבר הכשרה כקצין בבית הספר להגנה אווירית ברנדסבורג. לאחר מכן החל ללמוד חינוך צבאי באוניברסיטת הבונדסוור בהמבורג. ב-1988 הוא סיים תואר ראשון בחינוך. בין השנים 1989 עד 1992 הוצב ברויאר בזיגמרינגן, בתחילה כקצין S2 (ראש המחלקה האחראית על המודיעין הצבאי בסגל הרגימנטלי) ברגימנט ההגנה האווירית ה-10. לאחר מכן הועסק כשלישו של מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-10 וכקצין נוער. לאחר מכן הוא הפך למפקד הסוללה הרביעית של גדוד האימון ה-6 של ההגנה האווירית. בין השנים 1995–1997 שימש כמדריך הגנת נ"מ בבית הספר לשריון במינסטר.

בין 1997–1999 למד באקדמיה לפיקוד ומטה של הבונדסוור. לאחר מכן הוצב במשרד ההגנה עד 2001. לאחר מכן למד במכללת הפיקוד והמטה הכללי של צבא ארצות הברית בפורט ליונוורת', קנזס. ב-2002 הוא חזר לגרמניה ומונה לראש מטה בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-41, כמו כן הוא מונה למפקד הכוחות הגרמניים בפריזרן שבקוסובו. בשנת 2004 מונה ברויאר למפקד גדוד הנ"מ ה-12 בהרדהיים, וב-2006 מונה לשלישו של מפקד זרוע היבשה הנס אוטו בודה. בשנת 2008 הוא הוצב במטה נאט"ו בבריסל. ב-2010 חזר לגרמניה ומילא תפקידים במשרד ההגנה. ב-1 בינואר 2013 הוא מונה למפקד בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-37. בינואר 2004 הוא מונה למנהל המבצעים של כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי בקאבול. ב-1 ביולי 2016 הוא מונה לראש מחלקת המבצעים של הצבא.

ב-10 בינואר 2018 מונה ברויאר למפקד פיקוד המשימות הטריטוריאליות של הבונדסוור בברלין. במהלך מגפת הקורונה בגרמניה, הוא השתמש בחייליו כדי לסייע למשרד הבריאות הגרמני בטיפול במגפה. בין היתר נשלחו חיילים כדי לסייע לאחים והרופאים במחלקות בתי החולים, ובהמשך כדי לסייע בחלוקת חיסונים. ב-30 בנובמבר 2021 מינה אותו הקנצלר אולף שולץ לראש צוות משבר הקורונה. בתפקיד זה, הוא היה אמון על המלחמה במגפה בכל רחבי גרמניה. הצוות פורק במאי 2022.

ב-26 בספטמבר 2022 הוקם הפיקוד הטריטוריאלי של הבונדסוור, וברויאר מונה למפקדו הראשון. ב-17 במרץ 2023 הוא מונה למפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) ה-17 של הבונדסוור.

## קישורים חיצוניים

* קרסטן ברויאר באתר הבונדסוור
* קרסטן ברויאר באתר משרד ההגנה

קטגוריה:המפקחים הכלליים של הבונדסוור
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אנשי צבא במלחמת אפגניסטן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1964
יוסיף אימנוב

**יוסיף אימנוב** (באזרית: **Yusif İmanov**; נולד ב-27 בספטמבר 2002 באגדאם שבאזרבייג'ן) הוא כדורגלן אזרי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סבאך מליגת העל האזרית.

## קריירת מועדונים
אימנוב גדל במחלקת הנוער של סבאך. ב-19 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–1 על סאבאיל במסגרת המחזור ה-20 בליגת העל האזרית לעונת .

## קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2023 ערך אימנוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אזרבייג'ן, בהפסד 1–4 לנבחרת אוסטריה במסגרת מוקדמות יורו 2024.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים אזרים
קטגוריה:שוערי כדורגל אזרים
קטגוריה:כדורגלני סבאך
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אזרבייג'ן
קטגוריה:ילידי 2002