דיפלומטיית מלכודת החוב

**דיפלומטיית מלכודת החוב** היא מונח המתאר מערכת יחסים פיננסית בין-לאומית שבה מדינה נושה או מוסד מחזיקים חוב של מדינה אחרת, באופן חלקי או בלעדי, במטרה להגדיל את ההשפעה הפוליטית של המלווה. בדרך כלל, המדינה הנושה נותנת אשראי מופרז למדינה חייבת במטרה להוציא ממנה בהמשך ויתורים כלכליים או פוליטיים כאשר המדינה החייבת לא תהיה מסוגלת לעמוד בהחזר החוב. במקרים רבים, ההלוואות הללו ותנאי ההחזר שלהן לא יפורסמו.

המונח הוטבע לראשונה על ידי האקדמאי ההודי  ב-2017 כדי לטעון שהממשלה הסינית מלווה ואז מנצלת את נטל החוב של מדינות קטנות למטרות גאופוליטיות. המונח "דיפלומטיית מלכודת חובות" נכנס ללקסיקון הרשמי של ארצות הברית, כאשר שלוש ממשלות עוקבות השתמשו במונח במסגרת דיפלומטיה ציבורית. עם זאת, נטען כי התנהלותה של סין אינה מתאימה לתאוריה במקרים רבים.

## התפתחות המושג
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי (2008), הבנקים המרכזיים בארצות הברית ובאירופה הורידו את הריבית, מה שהוביל לריביות נמוכות בשווקים הפרטיים באותן מדינות לאורך שנות ה-2010. זה הפך את השווקים הללו לפחות אטרקטיביים למשקיעים, והם פנו יותר למדינות עם שווקים מתעוררים במרדף אחרי תשואות גבוהות יותר. ב-2013, סין, שהושפעה פחות מהמשבר, החלה את יוזמת החגורה והדרך, שחלק מרכזי בה היה מתן הלוואות דרך בנקים וחברות הקשורות לממשלת סין עבור מדינות שונות כדי לקדם פרויקטים בתחום התשתיות. דבר זה הוביל לכך שסין הפכה למלווה הדו-צדדי הגדול בעולם. ככל שהעשור התקדם, מדינות רבות עם הכנסה נמוכה נקלעו למצוקה כלכלית, ולהערכתה של קרן המטבע הבין-לאומית ב-2019, מעל 40% מהמדינות הללו היו במצוקת חוב או בסיכון גבוה לכך.

בהקשר זה פרסם ברהמה צ'לאני את מאמרו משנת 2017 "דיפלומטיית מלכודת החוב של סין", בו טבע את המונח. הוא טען כי היוזמה של סין נועדה "לא לתמוך בכלכלה המקומית" במדינות שלקחו הלוואות דרכה, אלא "להקל על גישה סינית למשאבים טבעיים, או לפתוח שווקים למוצרים סיניים זולים". הוא הוסיף וטען שכאשר המדינות האלו נקלעו למצוקת חוב, "זה היה אפילו טוב יותר לסין", מה שאפשר לסין ללחוץ על המדינות האלו לקחת הלוואות נוספות דרכה, לוותר על שליטה בנכסים שלהם לטובת סין או ליישר את מדיניות החוץ שלהן איתה, בתמורה להקלה בחוב או בתנאי התשלום.

ההשערה עוררה עניין רב, סוקרה בעיתונים בולטים כמו הגרדיאן והניו יורק טיימס ועוררה דאגה בקרב ממשלת ארצות הברית ובמדינות נוספות. הממשל האמריקאי אישר בפומבי את הטענות. כך למשל, רקס טילרסון, אז מזכיר המדינה של ארצות הברית, גינה את סין על כך שהיא "משתמשת בחוזים אטומים, שיטות הלוואה טורפניות ועסקאות מושחתות שמטביעות מדינות בחובות ומערערות את ריבונותן, מונעות מהן צמיחה ארוכת טווח ועצמאית". חיפוש בגוגל בסוף 2018 הניב כ-2 מיליון תוצאות למושג "דיפלומטיית מלכודת חובות".

באוגוסט 2018, קבוצה דו-מפלגתית של 16 סנאטורים אמריקאים האשימה את סין בעיסוק בדיפלומטיית מלכודת חוב. בנאום באוקטובר 2018, מזכיר המדינה האמריקאי מייק פומפאו אמר כי ההלוואות של סין מתבצעות באמצעות שוחד. לפי בכירים בממשלת ארצות הברית, בייג'ינג "מעודדת תלות באמצעות חוזים אטומים... שמטביעה אומות בחוב ומערערת את ריבונותן".

עם זאת, מחקר אקדמי הניב גם תגובת נגד: עד 2023, לפי סוכנות הידיעות AP, נוצרה הסכמה בקרב מומחים שהלוואות סיניות לממשלות זרות הן "אקראיות ורשלניות מדי מכדי לתאם אותן מלמעלה", מגיעות מ"עשרות בנקים ביבשת" וללא סימנים לתוכנית כוללת שעומדת מאחוריהן. כך נטען כי משברי החוב בקרב מדינות בעלות הכנסה נמוכה ובינונית, שצמחו בסוף שנות ה-2010, החריפו בתחילת שנות ה-2020 עם מגפת הקורונה ועליית מחירי הסחורות בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, אך אף על פי שרבות מהמדינות הללו אכן חייבות סכומי כסף גדולים לבנקים סיניים, רבות גם לקחו הלוואות כבדות ממשקיעים פרטיים ומארגונים כמו קרן המטבע הבין-לאומית והבנק העולמי, וקשה היה למצוא רווחים ספציפיים של סין מרבים מהמשברים הללו.

## דוגמאות בולטות
דוגמה מפורסמת הייתה הלוואה מ-2006 שניתנה לטונגה לצורך שיקום תשתיות. בשנים 2013 ו-2014, טונגה חוותה משבר חוב והבנק הסיני שנשה בה סירב למחוק את ההלוואה. ההלוואה עולה 44 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי (GDP) של טונגה. לפי כמה אנליסטים, פרקטיקות כאלה מדגישות את כוונותיה ההגמוניות של סין ואת האתגרים שהיא מציבה לריבונות של המדינה הלווה. שתי דוגמאות מפורסמות אחרות היו הלוואות שניתנו לסרי לנקה להקמת נמל או לפקיסטן במסגרת הקמת סדרת פרויקטים וביניהם נמל גדול בעיר גוואדאר.

סוכנות הידיעות AP דיווחה במאי 2023 כי תריסר מדינות, כולל פקיסטן, קניה, זמביה, לאוס ומונגוליה, נמצאות על סף "קריסה" תחת משקל חוב חוץ עצום, "רובו מהמלווה הממשלתי הגדול והבלתי סלחני בעולם, סין". עם זאת, האנליסטים שצוטטו במאמר התנגדו לרעיון שזה תואם תוכנית סינית אסטרטגית, וטענו כי "אין אדם אחד אחראי" על ההלוואות שכן הן "מגיעות מעשרות בנקים ביבשת" ו"הן אקראיות ומרושלות מדי מכדי להיות מתואמות מלמעלה". במקום זאת, הם הסיקו שהבנקים הסיניים מהססים למחוק חובות או לשנות את תנאי הפירעון שלהם בשל תנאים כלכליים קשים בתוך המדינה.

בשנת 2021, ממשלת טרינידד וטובגו הגנה על החלטתה לקבל הלוואה של מיליוני דולרים מסין במקום מקרן המטבע הבין-לאומית בטענה שבייג'ינג אינה דורשת "תנאים מחמירים" להלוואותיה.
## ראו גם
* יוזמת החגורה והדרך
* וידויו של מחסל כלכלי
* משבר החוב האירופי
* חוב חיצוני
* יחסי החוץ של סין
* הפרטה

## הערות שוליים

קטגוריה:סין: יחסי חוץ
קטגוריה:קרן המטבע הבין-לאומית
קטגוריה:אסטרטגיה
קטגוריה:דיפלומטיה