open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
התזמורת הסימפונית של בוסטון

**התזמורת הסימפונית של בוסטון** (באנגלית: **Boston Symphony Orchestra**) נמנית עם המפורסמות בתזמורות העולם. היא נודעת בייחוד באיכות קבוצת כלי הקשת שלה. משכנה הקבוע הוא "בוסטון סימפוני הול", אולם קונצרטים הנחשב לאחד המשובחים בעולם.

## היסטוריה
התזמורת נוסדה בשנת 1881 על ידי הנרי לי היגינסון בבוסטון, מסצ'וסטס. בהמשך היו לה כמה מנצחים ידועי שם, בהם ארתור ניקיש משנת 1889 עד 1893 ופייר מונטה מ-1919 עד 1924, שהוציא לתזמורת שם של בעלת צליל "צרפתי", דעה שהשתמרה במידת מה עד עצם היום הזה. עם זאת, שרביטו של סרגיי קוסביצקי הוא שהקנה לתזמורת את עיקר פרסומה.

בניצוחו של קוסביצקי הופיעה התזמורת בשידורי רדיו קבועים וקבעה את משכנה הקיצי בטנגלווד, שם ייסד קוסביצקי את מרכז ברקשייר למוזיקה (כיום מרכז המוזיקה טנגלווד). קוסביצקי גם הזמין הרבה יצירות חדשות ממלחינים בולטים, בהן הסימפוניה הרביעית מאת סרגיי פרוקופייב וסימפוניית תהילים מאת איגור סטרווינסקי. התזמורת עם קוסביצקי גם ניגנה בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לתזמורת מאת בלה בארטוק, שגם הוא הוזמן על ידי קרן קוסביצקי.

בשנת 1949 החליף שארל מינש את סרגיי קוסביצקי. בניצוחו הופיעה התזמורת לראשונה מעבר לים. בשנת 1962 החליף אותו אריך ליינסדורף, שפינה את מקומו בשנת 1969 לוויליאם שטיינברג.

בשנת 1973 לקח סייג'י אוזאווה את התזמורת לידיו, וסגנונו עתיר הרגש עשה אותו תוך זמן קצר לאחד המוזיקאים האהובים ביותר על תושבי בוסטון. הוא נשאר המנצח הראשי עד שנת 2002, תקופת הכהונה הארוכה ביותר של מנצח בתזמורת הסימפונית של בוסטון. החליף אותו ג'יימס לוויין, המנצח הראשון יליד אמריקה במשרה זו. כיום המנצח הראשי של התזמורת הוא אנדריס נלסונס.

הכנר הווירטואוז וילי הס היה כנר ראשי משנת 1904 עד 1910.

שלוחה של התזמורת הסימפונית של בוסטון היא תזמורת הטיילת של בוסטון, שנוסדה בשנת 1885 ומנגנת מוזיקה קלאסית קלה ופופולרית יותר.

עם הסימפונית של בוסטון ועם תזמורת הטיילת שלה מופיעה, ביצירות כוראליות חשובות, מקהלת פסטיבל טנגלווד. המקהלה, שארגן בשנת 1970 המנהל המייסד, ג'ון אוליבר, מורכבת ממאתיים חמישים זמרים מתנדבים. לפני יצירת המקהלה, וזמן מה לאחר מכן, נעזרה התזמורת לעיתים קרובות במקהלות של אוניברסיטת הרווארד ושל רדקליף.

## מנהלים מוזיקליים
*אנדריס נלסונס, (2014 - ממשיך)
*ג'יימס לוויין, (2002 - 2011)
*סייג'י אוזאווה, (1973 - 2002)
*ויליאם שטיינברג, (1969 - 1972)
*אריך ליינסדורף, (1962 - 1969)
*שארל מינש, (1949 - 1962)
*סרגיי קוסביצקי, (1924 - 1949)
*פייר מונטה, (1919 - 1924)
*אנרי ראבו, (1918 - 1919)
*קרל מוק, (1912 - 1918)
*וילהלם גריקה, (1898 - 1906)
*אמיל פאור, (1893 - 1898)
*ארתור ניקיש, 1889 - 1893)
*וילהלם גריקה, (1884 - 1889)
*גיאורג הנשל, (1881 - 1884)

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

בוסטון
בוסטון
קטגוריה:בוסטון: תרבות
נפיצה

[ממוזער|250px|נפיצה של קרן אור דרך [מנסרה (אופטיקה)|מנסרה]]

**נְפִיצָה** או **דיספרסיה** () היא תופעה המתרחשת כאשר גלים בתדרים שונים נעים במהירויות שונות בתווך. אחת מהדרכים בהן התופעה באה לידי ביטוי היא כאשר מתקיימת שבירה אל התווך שגורמת לגלים שאינם מונוכרומטיים להישבר בזוויות שונות כשהם עוברים בתוך תווך, בתלות באורך הגל (או בתדירות) שלהם.

דוגמאות לנפיצה הן הקשת בענן, פיזור אור, העובר דרך מנסרה, והתרחבות פולסי אור בסיבים אופטיים.

## רקע
במקרים רבים, יצירת הפרעה בתווך בתדירות קבועה \omega  תגרום להתפשטות גל בתווך בתדר זהה. עם זאת, מהירות התפשטות הגל היא תכונה של התווך: לדוגמה, הפרעה בחבל מתוח תתקדם מהר יותר מהפרעה בחבל רפוי. בנוסף, בתווכים מסוימים, התכונות שקובעות את מהירות הגל בתווך יכולות להשתנות כתלות בתדר ההפרעה (בדומה לנדנדה שתתנדנד בעוצמות שונות אם מנדנדים אותה לאט מידי, מהר מידי, או בדיוק בתדר הנדנוד שלה). במקרים כאלו, נאמר שגל בתווך יחווה נפיצה, והתווך נקרא **תווך דיספרסיבי** (dispersive medium).

כאשר גל לא מחזורי ינוע בתווך, הנפיצה תגרום לעיוות צורתו. לדוגמה, חבילת גלים המתקדמת בתווך תחווה התרחבות ככל שתתקדם בו יותר. הסיבה לכך היא שחבילת הגלים מורכבת מאוסף של גלים סינוסיים בעלי אורך גל ותדירות שונים הנעים כל אחד במהירות אחרת, עקב שינוי יחס הנפיצה (ומקדם השבירה) כתלות באורך הגל.

ביטוי בולט לנפיצה הוא פירוק האור הלבן למרכיביו במעבר דרך מנסרה: אף על פי שמהירות האור בריק היא גודל קבוע אשר איננו תלוי בתדירותו, בתווך חומרי כל רכיב של האור (בעל תדירות שונה) נע במהירות אחרת. כיוון שלפי חוק סנל תלויה זווית השבירה במהירות האור בחומר, כל רכיב של האור נשבר בזווית אחרת וכך מתקבלת תבנית של פסי אור בצבעים שונים, המסודרים לפי אורך הגל שלהם.

האור עובר נפיצה בחומרים שונים בהיקף שונה, אותו נהוג לבטא על ידי מספר אבה. ככל שמספר אבה נמוך יותר הנפיצה גדולה יותר.

## תיאור מתמטי של נפיצה
נסמן ב-\ \omega את התדירות הזוויתית של גל סינוסי וב-\ k את מספר הגל שלו.
* יחס הנפיצה הוא התלות ההדדית ביניהם: \ \omega(k)
* מהירות הפאזה היא היחס ביניהם: \ v_p = \frac{\omega(k)}{k}
* מהירות החבורה של חבילת גלים היא: v_g = \frac{\partial \omega(k)}{\partial k}.
* הנגזרת השנייה של התדירות הזמנית בתדירות המרחבית,  \frac{\partial^2 \omega}{\partial k^2} , פרופורציונית למקדם הנפיצה של החומר, וקיימות הגדרות שונות למקדם הנפיצה עצמו. אחת מהן היא:
:D=\frac{\partial}{\partial \lambda} (\frac{1}{v_g}) = - \frac{2 \pi c}{\lambda^2}\frac{\partial^2 k}{\partial \omega^2}

גל כללי ניתן לכתיבה כסכום של גלים סינוסיים, כאשר התרומה של כל גל סינוסי ניתנת לחישוב כמקדם טור פורייה שלו אם הגל מחזורי או כהתמרת פורייה של הגל הכולל במקרה של חבילת גלים. כל גל סינוסי מתקדם במהירות פאזה המתאימה לתדירות שלו, והתוצאה היא שמעטפת חבילת גלים מתקדמת בקירוב במהירות החבורה, אך הצורה הכוללת של הגל משתנה עם הזמן במעין מריחה.

## דוגמאות ליחס נפיצה
* גל מישורי – גל שמקיים \ \omega=ck, כלומר יחס הנפיצה הוא ליניארי ולכן מהירות הפאזה היא c תמיד, ולא מתרחשת הנפיצה.
* גל קול בגביש (פונונים) – \omega=2\Omega\sin\left(\frac{ka}{2}\right), כאשר \ a הוא קבוע הסריג, ו־\ \Omega היא תדירות דבאי.

## ראו גם
* יחס נפיצה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גלים
תוכנית רוג'רס

**תוכנית רוג'רס** הוא שמן של שלוש תוכניות שלום בין ישראל למצרים וירדן שהציע מזכיר המדינה האמריקאי ויליאם רוג'רס בשנים 1969–1971.

## תוכנית רוג'רס הראשונה
בספטמבר 1968, כאשר התחדשה הלחימה בין ישראל למצרים עם פרוץ מלחמת ההתשה, מינה נשיאה החדש של ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, את מזכיר המדינה ויליאם רוג'רס להיות מתווך בסכסוך הישראלי-ערבי מטעמו.

ב-9 בדצמבר 1969 הציע רוג'רס את תוכנית השלום הראשונה שלו, לפיה תיסוג ישראל לגבול הבינלאומי עם מצרים ויובטח חופש השיט לכלי שיט ישראלים בתעלת סואץ. מעמדן של רצועת עזה ושארם א-שייח' יקבע במשא ומתן בין המדינות, וירושלים תישאר מאוחדת, אך תנוהל על ידי נציגי שלוש העדות הדתיות. הצעה זו נדחתה הן על ידי מצרים, שראתה בה ויתור גדול מדי לטובת ישראל, והן על ידי ישראל, שלא מצאה בה ערובות לביטחונה, קריאה למשא ומתן ישיר, או הבטחה לריבונות ישראלית בירושלים.

האמריקאים לא אמרו נואש וב-18 בדצמבר שילב נציג ארצות הברית באו"ם, צ'ארלס יוסט, את ירדן בתוכנית. הוא הוסיף לתוכנית נסיגה ישראלית לקווי 1949 (בתיקונים מזעריים), מעמד שווה לישראל וירדן בירושלים בתחומי הדת, הכלכלה והמינהל האזרחי, חופש שיט לישראל במפרץ אילת, ושתינתן לפליטים אפשרות הבחירה בין שיבה לישראל לבין קבלת פיצוי כספי. ירדן אומנם הסכימה לדון בהצעה זו, אך ישראל דחתה אותה ב-22 בדצמבר.

## תוכנית רוג'רס השנייה
לאחר כישלון התוכנית הראשונה, פרס רוג'רס ביוני 1970 תוכנית שנייה בפני הצדדים. הייתה זו תוכנית למשא ומתן בין ישראל ומצרים בחסות שליח האו"ם השוודי גונאר יארינג (שכבר היה מעורב בניסיונות השכנת שלום בין ישראל למדינות ערב). תוכנית זו התבססה על נסיגת ישראל משטחים שכבשה במלחמת ששת הימים בהתאם להחלטה 242 של מועצת הביטחון, הכרה הדדית של כל הצדדים בריבונותן של המדינות, שלמותן הטריטוריאלית, ועצמאותן המדינית, והסכמי שלום.

רוג'רס הציע שהשלב הראשון בתוכנית יהיה סיום מלחמת ההתשה וחידוש שביתת הנשק בין ישראל למצרים. ממשלת ישראל דחתה את ההצעה ב-21 ביוני, אולם הממשלה המצרית הודיעה שהיא מסכימה לדון ביוזמה.

בעקבות ההסכמה המצרית החל נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ללחוץ על ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר להסכים להצעה. הוא הבטיח שארצות הברית תערוב לריבונותה, שלמותה וביטחונה של מדינת ישראל ותשמור על מאזן החימוש באזור, והבהיר למאיר כי הדרישה היא לנסיגה ישראלית לגבולות בטוחים ומוסכמים ולא לגבולות הקו הירוק ושלא תיכפה על ישראל נסיגה לפני שיחתם הסכם שלום חוזי מחייב. כמו כן סוגיית הפליטים תטופל באופן שלא יפגע בקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

בעקבות ההבטחות וההבהרות האמריקאיות הסכימה גם ממשלת ישראל ב-31 ביולי לדון בתוכנית באופן עקרוני, אולם בשל כך פרשה גח"ל מממשלת הליכוד הלאומי. הסכם הפסקת האש בין ישראל למצרים שסיים את מלחמת ההתשה נכנס לתוקף ב-7 באוגוסט. בו ביום הפרו המצרים את סעיף 3 בהסכם המחייב שימור הסטטוס קוו הצבאי כאשר קידמו טילי נ"מ לתוך תחום 50 הקילומטרים ממערב לתעלה וישראל, בתגובה, השעתה את השיחות בתיווכו של יארינג. השיחות חודשו חצי שנה מאוחר יותר בפברואר 1971.

## תוכנית רוג'רס השלישית
ב-4 באוקטובר 1971 הגיש רוג'רס תוכנית שלישית לעיון הצדדים, אולם זו נדחתה עוד באותו היום על ידי ישראל, כיוון שלא נכתב בה שלאחריה יבואו מהלכים להשכנת שלום בין ישראל ושכנותיה.

## קישורים חיצוניים
* 
* "מפסיקים לירות ומתחילים לדבר" - 45 שנים לקבלת תוכנית רוג'רס ולסיום מלחמת ההתשה - חלק א', חלק ב', בבלוג ארכיון המדינה, 9 באוגוסט 2015

קטגוריה:הסכסוך הישראלי-ערבי
קטגוריה:יחסי ישראל–מצרים
קטגוריה:יחסי ירדן–ישראל
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – ישראל
קטגוריה:נשיאות ריצ'רד ניקסון
קטגוריה:1969 בפוליטיקה
שאפט

**שאפט** (באנגלית: **Shaft**) הוא סרט קולנוע משנת 1971 המייצג את ז'אנר ה"בלקספלויטיישן", תת-סוגה אפרו אמריקנית של סרטי ניצול, שפרח בשנות השבעים. הסרט, אשר מבוסס על ספר באותו שם שכתב ארנסט טידמן, מספר על הבלש ג'ון שאפט (ריצ'רד ראונדטרי) גיבור שחור סקסי, קשוח ונועז, במלחמתו בפשע המשתולל ברחובות.

הסרט היה נקודת תפנית משמעותית בנוגע לדמותו של השחור בקולנוע והנציח סטריאוטיפים חיוביים כגון גרוב, קשיחות, אתלטיות וסקס.
הסרט מציג לראשונה את השחור גם כגיבור מצליח וגם כסמל מין - ומבחינה זו פריצת הדרך הייתה כפולה.

לסרט המקורי יצאו שני סרטי המשך: "Shaft's Big Score" (1972) ו-"Shaft In Africa" (1973).

בשנת 2000 יצא חידוש לסרט המקורי בכיכובו של סמואל ל. ג'קסון שמשחק את אחיינו של ג'ון שאפט מסדרת הסרטים המקורית, כאשר ריצ'רד ראונדטרי מופיע בתפקיד אורח. בסרט גם השתתפו ונסה ויליאמס, טוני קולט וכריסטיאן בייל.

הסרט היה מועמד לשלל פרסים, וזכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב עבור הפסקול בביצועו של אייזק הייז, שנחשב לקלאסיקה קולנועית וכמו בסרט עצמו זכה לאין ספור חיקויים ומחוות לאורך השנים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1971
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי בלשים
קטגוריה:סרטי ניצול
קטגוריה:חוקרים פרטיים בדיוניים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט עם השיר המקורי הטוב
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב - הפסקול המקורי הטוב
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים
קטגוריה:סרטים שצולמו בניו ג'רזי
הנילוס הלבן

**הנילוס הלבן** (באנגלית: **White Nile**; ערבית: **النيل الأبيض**, אַ-נִיל אַל-אָבּיַד; בדינקה: **Kiir Ɣer**, קִיר עֶ'ר; בסוואהילי: **Nile Nyeupe**) הוא נהר באפריקה, אחד משני יובליו העיקרים של הנילוס. אורכו הכולל של הנהר הוא 3,700 קילומטר.

מקורו בימת ויקטוריה, אשר שטחה מתחלק באוגנדה, קניה וטנזניה. מאגם ויקטוריה הנהר זורם צפונה ומערבה דרך אוגנדה, דרום סודאן וסודאן, וממשיך צפונה דרך המישור הסודני וביצת סוד עד העיר ח'רטום. בנקודה זו מתאחד הנילוס הלבן עם הנילוס הכחול.

## מהות שמו
הנילוס הלבן נקרא כך משום שבדרכו צפונה הוא עובר בתוך ביצות סוד אך יוצא מהן נקי וצלול.

## מקור הנילוס
לעיתים נחשב אגם ויקטוריה למקור הנילוס, אך גם לאגם זה יש מספר נהרות הנשפכים לתוכו. היובל הארוך ביותר הוא נהר לובירונזה (Luvironza River) בבורונדי שנשפך לנהר רורובו (Rurubu River) ליד העיר קיינזה בבורונדי, שנשפך לנהר קאגרה (Kagera River) הנשפך לאגם ויקטוריה בטנזניה ליד העיר בוקובה (Bukoba). לכן, מבחינה הידרולוגית, נהר לובירונזה הוא מקור הנילוס האמיתי.

## מסלול הנהר
### באוגנדה
הנהר היוצא מאגם ויקטוריה ונודע בקטע הזה בתור **נילוס ויקטוריה**. הנילוס יוצא ליד ג'ינגה, קיימת אנדרטה במקום. לאחר שהנהר עובר דרך 2 תחנות כוח הוא עובר דרך מפלי בוג'גלי הנמצאים כ-15 ק"מ מג'ינג'ה. לאחר מכן הוא זורם צפון ומערבה לעבר אגמי קיוגה הנמצאים במרכז המדינה. לאחר מכן הנהר עובר במפלי קרומה ומתחת לגשר קרומה, שנבנה בשנת 1963. מעט לפני שהנהר נכנס אל תוך אגם אלברט, הוא נדחס לערוץ ברוחב 7 מטרים במפלי מרצ'יסון, המסמנים את הכניסה לאזור המערבי של הבקע הסורי-אפריקני. קטע הנהר היוצא מאגם אלברט נודע בשם **נילוס האלברט**.

### בסודאן ובדרום סודאן
הנהר ממשיך צפונה לנימולה , שם הוא נכנס לתוך סודאן באזור הנקרא "בחר אל-ג'בּל", שפירושו הנהר של ההר. לאחר מכן הנהר עובר מספר אשדות לפני שהוא מגיע למישורי סודאן ואל אזור הביצה הגדולה של סוד. הנהר זורם דרך ימת נו  שם הוא מתאחד עם נהר נוסף ויוצר את הנילוס הלבן. לאחר מכן הנהר יוצא מהסוד ועובר דרך ג'ובה, בירת דרום סודאן. הנהר ממשיך לזרום צפונה עד שהוא מתאחד עם הנילוס הכחול בעיר ח'רטום. איחוד שני הנהרות יוצר את נהר הנילוס.

## ראו גם
* הנילוס הכחול
* נהר סובט

## לקריאה נוספת
* אלן מורהד, **הנילוס הלבן** (מאנגלית: זיוי שורר), הוצאת מערכות, 1965, 1983

## קישורים חיצוניים

* 

נילוס הלבן
קטגוריה:אוגנדה: גאוגרפיה
קטגוריה:סודאן: גאוגרפיה
נילוס הלבן
קטגוריה:דרום סודאן: נהרות
קטגוריה:אגם ויקטוריה
ארנסט טידמן

**ארנסט טידמן** (באנגלית: **Ernest Tidyman**; 1 בינואר 1928 - 14 ביולי 1984) היה סופר ותסריטאי אמריקאי שנודע בשל דמויות הבלש השחור שמאפינות את ספריו ובשל דמות המפתח הקולנועית שיצר ג'ון שאפט.

טידמן זכה בפרס האוסקר לתסריט בשנת 1971 על הסרט "הקשר הצרפתי".

נפטר ב-14 ביולי 1984.

## ביבליוגרפיה
### סיפרי שאפט
*Shaft-1970 
*Shaft Among the Jews-1972
*Shaft's Big Score-1972
*Goodbye, Mr. Shaft-1973    
*Shaft Has a Ball-1973  
*Shaft's Carnival of Killers-1974 
*The Last Shaft-1975

### ספרים נוספים
*Line of Duty-1974 
*Table Stakes-1978

## פילמוגרפיה
*The French Connection (הקשר הצרפתי) - 1971 תסריט
*Shaft-1971 - ספר ותסריט  
*Shaft's Big Score!-1972 - תסריט, מפיק 
*1973-High Plains Drifter - תסריט
*1975-Report to the Commissione - תסריט
*1976-Gli Esecutori - תסריט
*1978-To Kill a Cop - תסריט
*1979-Dummy - תסריט
*1979-A Force of One - תסריט
*1980-Power - תסריט
*1980-Guyana Tragedy: The Story of Jim Jones - תסריט
*1980-Alcatraz: The Whole Shocking Story - תסריט
*1983-Last Plane Out - תסריט
*1985-Brotherly Love - תסריט

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:קליבלנד: אישים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: התסריט המעובד הטוב
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1984
ציריך (קנטון)

**ציריך** (בגרמנית: **Zürich**, ) הוא קנטון של שווייץ. הוא ממוקם בצפון-מזרח שווייץ. אוכלוסייתו מונה כ-1.5 מיליון תושבים (נכון ל־2019). ובירת הקנטון, שנושאת גם את שמו, היא ציריך. השפה הרשמית בקנטון היא גרמנית, אך תושבי הקנטון מדברים ניב של גרמנית שווייצרית שנקרא "גרמנית של ציריך".

## גאוגרפיה
קנטון ציריך ממוקם צפונית להרי האלפים. הקנטונים השכנים לו הם שפהאוזן בצפון, ארגאו במערב, הקנטונים צוג ושוויץ בדרום והקנטונים תורגאו וסנט גלן במזרח. רוב אגם ציריך נמצא בתחומי הקנטון.

שטח הקנטון הוא 1,729 קמ"ר. כ-80% מהשטח נחשב טוב לעיבוד חקלאי. חלקם של היערות הוא 505 קמ"ר ושל האגמים 73 קמ"ר.

אפיקים נמצאים ברוב שטח הקנטון לכיוון נהר הריין בצפון הקנטון. דרום-מערב ודרום-מזרח הקנטון הם אזורים הרריים. עמק הנהר לינת מוביל לאגם ציריך וממשיך לנהר לימאט.

## היסטוריה
קנטון ציריך מחזיק בשטחים שהושגו על ידי הבירה ציריך לאחר שנהפך ליחידה אוטונומית באימפריה הרומית הקדושה ב-1218 ובעיקר לאחר מהפכת הגילדות ב-1336. ציריך הצטרף לאיחוד השווייצרי ב-1351. החלק התחתון של הקנטון נוסף לשטחי ציריך ב-1362. ציריך כבש ואיבד את טוגנבורג בסביבות שנת 1440, מלחמת ציריך הישנה. החלקים הצפוניים לנהר הריין הגיעו לקנטון לאחר שרכשה העיר ציריך את וינטרטור מבית הבסבורג ב-1468. חלקו המערבי של הקנטון קיבל עצמאות כקנטון ארגאו ב-1803. חוקת הקנטון נוצרה ב-1869.

## פוליטיקה
ישנם 180 חברי פרלמנט שנבחרים מדי ארבע שנים.

הקנטון נמשל בידי מועצה של שבעה חברים. הבחירות האחרונות נערכו ב־2015.

## כלכלה
[ממוזער|מבט על על [אגם ציריך]]
רוב האדמה מעובדת, אך קנטון ציריך אינו נחשב לאזור חקלאי. באדמות בצפון ובמזרח נעשית יותר עבודה חקלאית אבל בכל חלק של הקנטון התחום השלט הוא ייצור, מפעלי הקנטון מתמחים במכונאות. אריגת משי וכותנה הייתה חשובה בעבר, אך חדלה מלהיות כך. ישנה תעשיית ייצור נייר. לחברות קטנות ובינוניות משקל רב בכלכלת קנטון ציריך. העיר ציריך היא מרכז בנקאות ולביטוח חשיבות גם כן.

## תחבורה
מסילות רכבת עוברות בכל הדרכים החשובות בקנטון. מרכז התחבורה היא העיר ציריך, בה מספר גדול של רכבות מקומיות מחברות לרשתות לאומיות ובינלאומיות. תחנת הרכבת של העיר, התחנה המרכזית של ציריך, היא אחת העמוסות והפעילות בעולם לפי מספר רכבות נכנסות ויוצאות. כמו כן, מחוברת ציריך לערים אירופאיות אחרות בעזרת קווי רכבת. הרכבת המרכזיות אינטרסיטי אקספרס, TGV וצ'יסאלפינו מחוברות לציריך.

קו הרכבת הראשון בשווייץ נוצר ב-1847 וחיבר בין ציריך לבאדן (שבקנטון ארגאו).

שדה התעופה המרכזי של שווייץ רחוק 12 קילומטר ממרכז ציריך ומשמש כנמל הבית לחברות תעופה שווייצריות.

הכבישים המהירים A1, A3 ו-A4 עוברים דרך הקנטון. כבישים נוספים שעוברים דרך הקנטון הם A7, A51, A52 ו-A53.

## סמל ודגל הקנטון
דגל הקנטון מקורו בדגל העיר ומשמש כיום את שניהם.
סמל הקנטון המלא כולל שני אריות. האריה הימני אוחז בכפת תמרים המסמלת את השלום ואילו האריה השמאלי אוחז בחרב המסמלת את הסמכות הממלכתית.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הקנטון
* תיירות בציריך 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:שווייץ: קנטונים
תומר בן-יוסף

**תומר בן יוסף** (נולד ב-2 בספטמבר 1979 בפתח תקווה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.

## קריירה
תומר בן יוסף גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה ובסוף שנות התשעים עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, שם שיחק עד שנת 2005, כשהוא מבסס את מעמדו בהרכב הקבוצה ורושם 201 הופעות במדיה.

לקראת עונת  עבר בן יוסף לשחק בבית"ר ירושלים, במדיה היה שותף לזכייה בשתי אליפויות, שני גביעי המדינה וגביע הטוטו. לאורך השנים נאבק בן יוסף על מקום בהרכב עם שמעון גרשון ואריק בנדו, ולא הצליח לבסס את מעמדו כשחקן מוביל בקבוצה. בסך הכל שיחק בבית"ר ירושלים 7 שנים, בהם שותף ב-124 משחקים וכבש 4 שערים.

ב-2 בספטמבר 2012 חתם בן יוסף לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב, אך לא זכה לדקות משחק במדי הקבוצה, ובתום עונת  שוחרר מהמועדון. בן יוסף לא מצא קבוצה חדשה והמשיך לקבל שכר מהפועל תל אביב עד תום חוזהו, עת פרש ממשחק פעיל.

ב-18 בפברואר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת אזרבייג'ן. עד שנת 2007 רשם 7 הופעות במדי הנבחרת.

## תארים
;בית"ר ירושלים
* אליפויות: 2006/2007, 2007/2008
* גביע המדינה: 2007/2008, 2008/2009
* גביע הטוטו: 2009/2010

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:פתח תקווה: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
האגודה הפלנטרית

**האגודה הפלנטרית** (באנגלית: **The Planetary Society**) היא ארגון העוסק במחקרים אסטרונומיים. האגודה היא מוסד בין-לאומי ללא כוונות רווח שבסיסו בפסדינה, קליפורניה. משימתה המוצהרת היא "לעורר השראה בקרב תושבי כדור הארץ באמצעות חינוך, מחקר ומעורבות ציבורית לצורך חקר עולמות אחרים וחיפוש חיים אחרים".

האגודה הוקמה ב-1980 על ידי קרל סייגן,  ו. נכון לשנת 2018 האגודה מונה כ-60,000 חברים בלמעלה מ-120 מדינות.

## פרויקטים
האגודה מקדמת פרויקטים שונים לחקר החלל, הבולטים שבהם הם:
* שיגור החללית  ב-21 ביוני 2005, לצורך ניסוי מפרש שמש. החללית כשלה בכניסה למסלול סביב כדור הארץ עקב תקלה במשגר הלוויינים "".
* פרויקט SETI@home הנתמך על ידי האגודה מיום הקמתו.
* פרויקטים שונים לחקר מאדים.
* פרויקט למעקב אחר אסטרואידים במערכת השמש.
* בשנת 2015 נשלחה בהצלחה לחלל החללית  שהכח המניע שלה היה לחץ קרינה. ניסיון פתיחת המפרש הצליח, והחללית אף שלחה תמונת סלפי.

## כתב עת
האגודה הפלנטרית מוציאה לאור דו-ירחון בשם The Planetary Report (הדו"ח הפלנטרי). כתב העת מכיל חדשות ומאמרים בנושא חקר החלל.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מדעי החלל
קטגוריה:אסטרונומיה
נהרות אמריקה (דיסני)

150px|שמאל
**נהרות אמריקה** (באנגלית: **Rivers of America**) הם נהרות מלאכותיים הנמצאים בארץ המערב הפרוע שבפארקי שעשועים של חברת וולט דיסני.

שם הנהר הוא "נהרות המערב הרחוק" בדיסנילנד שבפריז.

הנהר הראשון הוקם בפארק דיסנילנד שבקליפורניה, עם פתיחת הפארק בשנת 1955. במרכז הנהר נמצא האי של תום סוייר אליו ניתן להגיע ברפסודות. בשנים הראשונות שלאחר הקמת הפארק, הוכנסו לתוך הנהרות המלאכותיים דגים רבים, והמבקרים בפארק הורשו לדוג אותם מרציפי האי של תום סוייר.

במרכז הנהרות שבפארק שבפריז מצוי הר הרעם הגדול.

מאחר שבדיסנילנד שבהונג קונג אין ארץ מערב פרוע, הנהרות מהווים חלק מארץ ההרפתקאות.

בנהרות שטות אוניות קיטור:
* בדיסנילנד- מפליגות ה"מארק טוויין" וה"קולומביה".
* בממלכת הקסם מפליגה ה"ליברטי בל".
* בדיסנילנד שבטוקיו מפליגה ה"דיווי קרוקט".
* ביורודיסני מפליגה ה"מולי בראון".

בעת ההפלגה לאור הנהר ניתן לראות כפר של שבט אינדיאנים, בקתה בוערת ובעלי חיים שהם אודיו אנימטרוניק. בדיסנילנד קליפורניה ובממלכת הקסם, הבית המכושף שוכן על גדת הנהר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:דיסנילנד
קטגוריה:דיסנילנד טוקיו
קטגוריה:דיסנילנד פריז
קטגוריה:המערב הישן של אמריקה
קריסט נובוסליץ'

**קריסט אנתוני נובוסליץ**' (**Krist Anthony Novoselic**; נולד ב־16 במאי 1965 בקומפטון, קליפורניה) הוא מוזיקאי רוק אמריקאי ממוצא קרואטי, אשר נודע ביותר כבסיסט של להקת נירוונה.

## רקע
נובוסליץ' נולד בקומפטון שבקליפורניה להורים שהיגרו מקרואטיה. כשהיה תינוק עברה משפחתו ללוס אנג'לס והתגוררה שם בשכונה שמרבית תושביה קרואטים. ב־1971 עברה המשפחה לאברדין שבמדינת וושינגטון, ושם הוא בילה את מרבית שנות נעוריו. בשנת 1980 למד נובוסליץ' בתיכון בזאדאר, יוגוסלביה דאז. שם הוא נחשף למוזיקת פאנק והאזין ללהקות כסקס פיסטולז והראמונס וללהקות מקומיות. כשחזר לארצות הברית הוא המשיך להתעניין במוזיקה. נובוסליץ' סיים את תיכון אברדין ב־1983.

יום אחד הביא הביתה אחיו הצעיר רוברט את ידידו קורט קוביין. קוביין שמע מוזיקה רועשת מחדרו של קריסט והתעניין לְמה הוא מאזין. קוביין ונובוסליץ' הפכו לידידים וחלקו את הערכתם ללהקה המקומית המלווינס. קוביין נתן לנובוסליץ' קלטת דמו של שיריו שקרא לה "Fecal Matter". נובוסליץ' האזין לה, ולאחר כמה חודשי התלבטות החליט להקים להקה עם קוביין.

## נירוונה
להקתם הראשונה של קוביין ונובוסליץ' שרדה אך שבועות מספר עד שהתפרקה. אבל משגילה הצמד כי המלווינס מרוויחים שמונים דולר לערב הופעה, הוא החליט לשוב לבמה כלהקת כיסוי לשירים של קרידנס קלירווטר רבייבל שבה תופף קוביין ונובוסליץ' שר וניגן בגיטרה. גם להקה זו הייתה קצרת ימים, שכן לאחר חודשים אחדים הצטרף אליהם ארון בקהארד למה שהיה גלגולה הראשון של נירוונה.

בקהארד עזב לאחר תקופה קצרה ומתופף המלווינס, דייל קרובר, החליף את מקומו עד אשר הצמד פגש את צ'אד צ'אנינג. שלישייה זו הקליטה את אלבום הבכורה של נירוונה, "Bleach", ב־1989.

צ'אנינג עזב גם הוא לאחר שנה ושוב קרובר מילא את מקומו, לצד מתופף מאדהאני, דן פיטרס.

בשנת 1990 המליץ באז אוסבורן מהמלווינס שקוביין ונובוסליץ' יאזינו למתופף להקת הפאנק סקְרים, דייב גרוהל. הם התרשמו ממנו מאוד, ולאחר שסקרים התפרקה יצר גרוהל קשר באמצעות אוסבורן עם נובוסליץ', וזה הזמין אותו לסיאטל להצטרף אליו ואל קוביין.
כמה חודשים לאחר מכן, ב־1991, הם הקליטו את אלבומם השני "Nevermind", שהקנה להם פרסום עולמי.

ברוב חייו העדיף נובוסליץ' את הכתיב המערבי של שמו הפרטי, Chris (כריס). בעקבות טיול לקרואטיה ב־1993 הוא החליט לכבד את מורשתו ולחזור לכתיב המקורי Krist (קריסט).

לאחר שקוביין התאבד, באפריל 1994, נסוג נובוסליץ' מאור הזרקורים. הוא הופיע רק בטקס פרסי MTV, שבו קיבלו הוא וגרוהל את פרס "הקליפ האלטרנטיבי הטוב ביותר" על הקליפ לשיר Heart Shaped Box.

## לאחר נירוונה
נובוסליץ' פעיל בסיאטל כנגד יוזמות של הממשל הפדרלי להגביל אלבומים ולסווגם כ"ארוטיים" או "מזיקים לקטינים". הוא ייסד ארגון בשם JAMPAC (Joint Artists and Musicians Political Action Committee) שבמשך השנים הבאות נלחם כנגד חוקים והגבלות שונים, בין היתר הצעות להגבלת השתתפות קטינים באירועי מוזיקה המוניים.
נובוסליץ' גם המשיך בפעילותו המוזיקלית: בשנת 1995 הוציא אלבום אחד של להקתו Sweet 75, ובהמשך שיתף פעולה עם מוזיקאים שונים והיה חבר בלהקת Eyes Adrift.

הוא גם ממשיך בפעילות פוליטית ואף שקל להתמודד למשרת סגן מושל מדינת וושינגטון ב־2004. ספרו הראשון "Of Grunge and Government: Let's Fix This Broken Democracy", ראה אור באוקטובר 2004.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאי רוק
קטגוריה:נירוונה
קטגוריה:בסיסטים אמריקאים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:מוזיקאי גראנג'
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קרואטי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1965
איזה מקום נפלא

[שמאל|ממוזער|180px|[אורי גבריאל ואוולין קפלון]]
**איזה מקום נפלא** הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של איל חלפון שיצא לאקרנים בשנת 2005.

הסרט זכה להצלחה בישראל וזכה בחמישה פרסי אופיר בקטגוריית הסרט, התסריט, העריכה וכן בקטגוריית השחקן הראשי – אורי גבריאל. לאחר מכן זכה הסרט בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בפסטיבל קרלובי וארי בצ'כיה זכה בפרס חבר השופטים הבמאי איל חלפון ופרס השחקן הראשי ניתן לאורי גבריאל.

## עלילה
העלילה עוקבת אחר שלושה סיפורים, כביכול רחוקים האחד מהשני, המצטלבים לקו עלילתי אחיד: הסיפור הראשון מתנהל בדרום תל אביב, שם פרנקו, שוטר לשעבר אשר מתחייב לעבוד עבור מאפיונר גדול, עובר תהליך גילוי עצמי באמצעות ז'אנה, נערת ליווי אשר נמצאת תחת חסותו. במקביל, מתנהל קו עלילתי נוסף בשדות בערבה הדרומית, שם זלצר, חקלאי העובד בערבה, מנסה למצוא את ז'אנה בעקבות תמונה שמצא במקרה, וצריך לבטוח בחיפושיו באחד מפועליו התאילנדים. הסיפור השלישי מתנהל בשיכון בפרבר עירוני, שם אלוני, פקח שמורות טבע אשר מנהל מרדף אחר פועלים זרים, נאלץ להתמודד עם אביו החולה, ועושה זאת באמצעות אדי, מטפל פיליפיני. במהלך הסרט נחשף הצופה לעולמם של העובדים הזרים במדינת ישראל.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

* הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים
* "איזה מקום נפלא" באתר קרן הקולנוע הישראלי
## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2005
קטגוריה:זנות בקולנוע
קטגוריה:זנות בישראל בתרבות
קטגוריה:סרטי איל חלפון
קטגוריה:זוכי פרס וולג'ין
קטגוריה:פסטיבל הקולנוע קרלובי וארי
קטגוריה:זוכי פסטיבל הקולנוע ירושלים
שמואל שור

**שמואל שור** (22 ביוני 1915 - 7 בספטמבר 2007) היה פרופסור לרדיולוגיה אבחנתית, ממייסדי הרפואה המודרנית בישראל.

## ביוגרפיה
פרופסור שמואל שור, בנו של ההיסטוריון ד"ר אלכסנדר שור, נכדו של רבי יעקב שור, מצאצאי פרשן המקרא יוסף בכור שור, גדל בבית ציוני-דתי בפולין ועלה לארץ ישראל באוקטובר 1925. הוא גדל בירושלים, למד בבית המדרש למורים "מזרחי" ונשא לאשה את לאה הלר, בת הרב אברהם זיידה הלר. בנו רנן שור היה קולנוען, במאי, מפיק, מחנך ומורה, שייסד וניהל את בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.

שור למד ביולוגיה באוניברסיטה העברית ורפואה באוניברסיטת פדובה ואוניברסיטת בולוניה באיטליה. הוא השתלם ברנטגן, עבד בבית חולים הדסה בירושלים, במחלקתו של הפרופ' אברהם דרוקמן, נשלח להשתלמות במיניאפוליס ארצות הברית אצל הרדיולוג פרופסור ליאו ריגלר, ושימש כרופא ראשי במחלקה הרנטגנית במרכז רפואי הדסה.

ב-1957 הקים את המחלקה הרנטגנית בבתי החולים העירוניים-ממשלתיים של תל אביב (איכילוב, רוקח, הקריה) ושימש כמנהל המחלקה במשך 24 שנה עד פרישתו לגמלאות. מאוחר יותר ניהל את המחלקה הרנטגנית בבית חולים וולפסון בחולון.

בשנות ה-60 הראשונות חבר לחיים שיבא, אנדרה דה-פריס ופריץ דרייפוס, להקמת בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.

ב-1967 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן, שימש כדיקן בית הספר ללימודי המשך ברפואה בין השנים 1968-1973 וכראש החוג לרדיולוגיה אבחנתית בשנים 1973–1978.

פרופסור שמואל שור היה מבכירי חוקרי הרדיולוגיה האבחנתית בישראל וזכה למעמד ומוניטין בינלאומיים. שור ייסד ב-1961 את ימי העיון השנתיים לרדיולוגיה על שם ליאו ריגלר וזימן מדי שנה למרכז הרפואי של תל אביב את בכירי המומחים העולמיים בתחום. בנוסף, פרסם מאות מאמרים בכתבי עת מקצועיים בעולם ובישראל והעמיד כמורה דורות רבים של רדיולוגים.

בשנת 2005 זכה בתואר עמית כבוד של בית הספר ללימודי המשך ברפואה באוניברסיטת תל אביב ושל איגוד הרדיולוגים בישראל.

נפטר ב-7 בספטמבר 2007 והוא בן 92 שנה.

## קישורים חיצוניים

* אתר משפחתי, 1000 שנות שור, העוסק בדמותו של שמואל שור

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בולוניה
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:סגל בית החולים הדסה תל אביב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:משפחת שור
קטגוריה:רדיולוגים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
נקשבנדיה

ה**נַקשבַּנדיה** (או **נקשבנדי**) היא אחד מארבעת הזרמים הסופיים העיקריים של האסלאם, המכונים "טריקה" . זרם זה מחשיב כמייסדו את אבו בכר, בן לווייתו של מוחמד וחמו. רוב הטריקות האחרות (ובהן הצ'ישטייה, הסורווארדייה והקאדריה) מייחסות כמייסדן את עלי בן אבי טאלב.

הנקשבנדיה היא טא'אפה שייסד בהאא א-דין מוחמד נקשבנד , בן המאה ה-14, יליד בוכרה, ששמו הפרסי (نقشبندی) הוא מקור שמהּ. היא נחשבת לטא'אפה אורתודוקסית בעלת סילסילה (שושלת יוחסין) בכרית המקיימת ד'כר ח'פי. מתוכה יצאה הטריקה הח’אלדיה.

זוהי טריקה אשר פונה למשכילים העירוניים ולכן ישנם יותר כְּתבים נקשבנדיים מאשר בטריקות האחרות. על התלמיד הנקשבנדי לשלוט גם בשריעה, בנוסף לידיעתו את הכתבים הנקשבנדיים.

הנקשבנדיה הייתה זו שעמדה מאחורי תנועות ג'יהאד רבות באסיה- בקווקז כנגד הרוסים, במחוז סינג'אן בסין כנגד הסינים, בהתנגדות ההודית כנגד הבריטים ובסכסוך באצ'ה (אינדונזיה) כנגד ההולנדים. הייתה טענה כי הנקשבנדיה מעורבת בסכסוכים ובתנועות התנגדות גם במקומות אחרים.
דמות מרכזית בטריקה היא חוואג'ה אח'ראר שהיה ח'ליף נקשבנדי. הוא הפגין יותר מעורבות בקהילה, שלח תלמידים מטעם הח'ליפות שלו ובעיקר השפיע רבות על המשטר הטימורי.

דמות חשובה נוספת היא של השייח' סירהינדי שהיה מוג'דיד, אשר הפך את הנקשבנדיה לטא'אפה כדי להציל את האסלאם בהודו מלהפוך להינדי.

המקור הגאוגרפי של הנקשבנדיה הוא במרכז אסיה, בטורקיה, בהודו (על ידי המונגולים) ובסין. כיום הנקשבנדיה נפוצה בטורקיה, על ידי השייח' קוטקו אשר בוחן את המציאות דרך עיני הנביא לו היה חי כיום (הוא חבר במפלגה האסלאמית). כיום שייח'ים נקשבנדיים רבים הם גם פרופסורים ובנקאים.

הנקשבנדיה דוגלת במעורבות של השייח'ים הצופים בפוליטיקה, כדי ליצור שלטון השומר על השריעה ופועל על-פי עיקרון הצדק. עיקרון נקשבנדי זה מבטא למעשה את היותה של הטריקה הנקשבנדית מאוד מחוברת לענייני העולם הזה וכי היא ראתה בפעילות הקהילתית בעולם הזה תנאי חשוב לקיומה (בניגוד לטריקה הקאדרית, לדוגמה, אשר מרכז ענייניה היה הדאגה לפרט ולגאולתו בעולם הבא). חוואג'ה אח'ראר היה הראשון אשר דיבר על כך בגלוי - מעורבות פוליטית מתוך תחושת האחריות לקהילה.

הנקשבנדיה ניהלה מלחמת חורמה עם הקובראוויה והאישקייה, שתקפה בעיקר את הסילסילות של הטריקות ועל ידי כך זכתה בעוד תומכים, אך גם בעוד שונאים.

הנקשבנדיה היוותה בתקופות שונות גם כמוליכה של תנועות תחייה אסלאמיות וגם כמובילה של מאבק כנגד אסכולות צופיות אחרות.

ההכוונה הנקשבנדית הייתה תמיד לחיים המופנים כלפי האל כאשר הגמול לאהבה ולהתמסרות ניתן בעולם הבא. נקשבנד עצמו מתואר כמי שהתרחק מקרבת השליטים וטען כי השררה מרככת את לב האדם ומסיתה אותו מדרך האל.

הנקשבנדיה הצליחה רבות בקרב עולם האסלאם מאחר שהיא נותנת למאמין שילוב של פרקטיקה יומיומית פשוטה המונחה על ידי השריעה עם עקרונות סוניים אורתודוקסיים, וכך נותר שילוב בין האסלאם הקלאסי ובין הפרשנויות המודרניות שלו.

תגובתה של הנקשבנדיה לאתגר הקולוניאלי הייתה מגוונת. החל בהשלמה עם השלטון הקולוניאלי והשתלבות בתוכו (כמו שעשה עבד אל-עזיז) לבין מלחמה בשלטון הזה (כמו שעשו המוג'הידון).

הנקשבנדיה מכוונת את פעילותה בראש ובראשונה אל האליטות ומנסה להשפיע על השליטים שיחזרו לדרך הישר והצדק. הנקשבנדיה מדגישה את הסילסילה הבכרית, לכן אין הם חשודים בנטייה לשיעיות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופיות
אשליית כסף

**אשליית כסף** (Money Illusion) היא הנטייה האנושית לחשוב על כסף במונחים נומינליים במקום ריאליים. המונח נטבע על ידי ג'ון מיינארד קיינס בראשית המאה העשרים ופותח על ידי אירווינג פישר בספרו  The Money Illusion שיצא ב-1928. 

ישנם כלכלנים הטוענים כי התופעה אינה קיימת כלל. לפי הגישה המוניטריסטית החשיבה האנושית היא תמיד רציונלית במובן זה שהערך הריאלי ולא הנומינלי הוא העומד לנגד עיני המעריך. למרות זאת, מחקרים אמפיריים רבים הראו כי המציאות היא אחרת. אלדר שפיר, פיטר דיאמונד ועמוס טברסקי (1997) ריכזו מספר רב של עדויות מניסויים ומחיי היום יום לכך שאשליית הכסף קיימת בפועל. 

אנשים רבים רואים בקיצוץ של שני אחוזים בשכרם פעולה לא הוגנת, בסביבה של יציבות מחירים. אולם רבים מאותם נשאלים לא הגדירו כלא הוגנת העלאת שכר של שני אחוזים בתנאי אינפלציה של ארבעה אחוזים. זאת למרות שההשפעה הריאלית של שני התרחישים כמעט זהה. 

שפיר, דיאמונד וטברסקי מבחינים בין אנשים שפשוט אינם מבינים את המושגים של מחירים ראליים וכח קנייה (שבאחד מניסויהם הגיעו לכ-29% מהאוכלוסייה), למי שמסוגלים להבין את המושגים הכלכליים אך אינם מגבילים את חשיבתם לפרמטרים כלכליים גרידא. 

אדם ה"סובל" מאשליית כסף אינו חושב באופן רציונלי, בניגוד להנחה שהייתה מקובלת בעבר במחקר כלכלי של רציונליות מושלמת. 

לאשליית כסף השפעות כלכליות מהותיות: היא גורמת לקשיחות מחירים, כלומר מאטה את תגובתם של המחירים הנומינליים של מוצרים לשינויים במחירי תשומות הייצור. היא הסיבה לכך שסכומים הנקובים בחוזים ובחוקים בהרבה מקרים אינם צמודים למדד כלשהו. כלכלנים המאמינים בקשר ההפוך בין אינפלציה לאבטלה המתבטא בעקומת פיליפס, מסתמכים למעשה על אשליית הכסף של העובדים המוכנים לעבוד יותר בשכר ראלי זהה או נמוך יותר בהיותם מסונוורים על ידי השכר הנומינלי הגבוה.

## ראו גם
* ערך ריאלי וערך נומינלי

## לקריאה נוספת

*Fisher, I. (1928): *The Money Illusion*
*Shafir, E.; Diamond, P.A. & Tversky, A. (1997) 'On Money Illusion'. *[[Quarterly Journal of Economics]]*, 112(May), 341-74.


## קישורים חיצוניים
* מאמרם של שפיר, דיאמונד וטברסקי, מתוך אתר ההוצאה לאור של MIT

קטגוריה:כלכלה התנהגותית
קטגוריה:היוריסטיקה
קטגוריה:הטיות קוגניטיביות
לימור אטיאס

**לימור אטיאס בשן** (נולדה ב-25 במרץ 1983) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.

## ראשית חייה
אטיאס גדלה בפתח תקווה. אטיאס למדה בבית ספר עמל א בפתח תקווה במגמת מחול ובתלמה ילין במגמת תיאטרון. היא התחילה ללמוד שם בכיתה ט' וסיימה את לימודי המשחק בכיתה י"א. לאחר מכן, למדה משחק מול מצלמה אצל ליאת ביין.

## קריירה
ב-2006 שיחקה בטלנובלה של ערוץ 24 "ילדות רעות", בתפקיד חלי, התמימה בלהקת בנות, אשר באה מבית דתי ומתקשה לנהל אורח חיים תל אביבי. באותה שנה התמודדה בעונתה השנייה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", בה רקדה עם הרקדן חיים פרשטיין והגיעה למקום הרביעי.

בשנים 2006־2014 שיחקה אטיאס בסדרת הנעורים "השמיניה", החל מהעונה השנייה בתפקיד ניצן רומנו/ברגר, בחורה עם חכמת רחוב וכוח פיזי אשר הצטרפה לשמיניה בזמן שאיה (הילי ילון) הייתה במדבר. 

ב-2007 התארחה בעונה הראשונה של הסדרת הקומית "אמא'לה" בכיכובה של אורנה בנאי.

אטיאס השתתפה בקמפיינים לבזק, לקוקה-קולה, מגדל אור, ל-ESC, לקסטרו ול-TNT.

ב-2017 התארחה בעונה השנייה של הסדרה הקומית "נפלת חזק" ששודרה בערוץ עשר, גילמה את אלין טוביאנה, אשתו של המאפיונר ניסו טוביאנה (אריה צ'רנר).

בשנים 2018־2021 השתתפה בסדרה "פמת"א", ששודרה בערוץ "כאן 11", גילמה את דמותה של ויקי.

## חיים אישיים
ב-2008 נישאה אטיאס לעו"ד דני בשן, ולהם שני בנים ובת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ישראל)
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:פתח תקווה: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
קבוצת קי"ץ

**קבוצת קי"ץ** (ראשי תיבות של **קולנוע ישראלי צעיר**) היא קבוצה שפעלה בשנים 1976–1977 לקידום הקולנוע הישראלי האיכותי.

בראש הקבוצה עמד הבמאי עוזי פרס, שחי בפריז, וחבריה המרכזיים היו ניסים דיין, רנן שור, רחל נאמן ויעוד לבנון. חברי הקבוצה פעלו בתקופה בה הקולנוע הישראלי היה תחת החטיבה לתעשיות קלות במשרד המסחר והתעשייה. בהשראת "מנשר אוברהאוזן" שקרא להקמת הקולנוע הגרמני החדש, הם ניסחו מניפסט שקרא לקידום התמיכה בקולנוע כערך תרבותי ולקידומו תוך דחיקת הקולנוע הבידורי – צעד שעורר עניין רב. לקבוצה הצטרפו הבמאים עמוס גוטמן, דני וקסמן, ג'אד נאמן, דן וולמן, נדב לויתן, גדעון גנני, אילן מושנזון ואורי ברבש.

ראשי הקבוצה פעלו מול משרד המסחר והתעשייה שקידם באותה תקופה את המפיקים, המפיצים ובעלי בתי הקולנוע, הטלוויזיה הישראלית – הערוץ הראשון, ששעריו היו סגורים בפני במאים ויוצרים צעירים, ובאמצעי המדיה של אותם ימים.

מניפסט קי"ץ הודפס לראשונה ברבעון קולנוע, בהוצאת המכון הישראלי לקולנוע, גיליון מס' 14, קיץ 1977

חבורה של במאי קולנוע ישראליים צעירים חברו יחדיו למאבק משותף ופרסמו מנשר על טענותיהם ומטרותיהם. זו לשון המנשר:

"הקולנוע הישראלי נמצא בימים אלה בעיצומו של תהליך חשוב: הקולנוע המסחרי הוותיק, ששלט במסכי הקולנוע בישראל למעלה מחמש עשרה שנה – מתמוטט. הגולם קם על יוצריו ועכשיו נכונו לסרט הישראלי זמנים חדשים. לצידה של התעשייה פועלים כבר מפיקים, במאים, צלמים ותסריטאים צעירים שכל כוונתם ליצור קולנוע אישי, אמנותי משוחרר מלחצים מסחריים הרסניים.

צעירים אלה, וצעירים רבים אחרים שיצרו סרטים קצרים, אישיים, למכביר בשנים האחרונות, חברו יחד להוכיח כי לקולנוע הישראלי ולתרבות הישראלית יש עתיד, וכי הרחוב הישראלי, על כל צדדיו, טעמיו ותהפוכותיו, הוא מקור לא – אכזב ליצירת סרטים בשפה פילמאית אחרת, חדשה, חיה ומקורית.

לחברי הקבוצה אין טעם אמנותי זהה, או השקפות אידאולוגיות דומות. משותפת לנו האמונה, כי סרטים ישראליים יכולים וצריכים להיות מופקים בתקציבים נמוכים, בצוותים התואמים את המציאות הישראלית היום. אמונתם של המפיקים המסחריים, כי סרט באורך מלא זקוק להשקעה של מיליוני לירות – אמונה הנתמכת על ידי משרדי ממשלה הנוגעים בדבר – נראית לנו לא רק מופרכת אלא אף שלילית. ניתן וצריך לעשות סרטים זולים.

התנאי הבסיסי להפקת סרטים זולים, שלא יסכנו את עתידם של המפיק והבמאי, הוא שינוי מדיניות העידוד של הממשלה. על הממשלה לאחד את כל מקורות עידוד הסרט הישראלי (המפוזרים כיום במשרדי המסחר והתעשייה, החינוך והתרבות ומשרד החוץ), לבטל את שיטת הפרסים והוועדות, וליצור חלוקה שווה של הכספים לעשרות יוצרי הקולנוע בארץ.

במקביל, מתכוונים חברי הקבוצה להעמיד לפני כל יוצר-קולנוע שיבקש להצטרף אליה, אפשרויות הפצה, הן בארץ והן מחוצה לה, אם במסגרות מסחריות, ואם במסגרות אחרות (אוניברסיטאות, סינמטקים, בתי קולנוע אמנותיים וכו').

התמיכה המוסרית-ההדדית בין חברי הקבוצה ושינוי במדיניות הממשלה בנושא עידוד הסרט הישראלי, יאפשרו לבמאי ולמפיק ליצור לפחות סרט אחד בשנה ללא תלות בקופה; כישלון סרט אחד לא יעיב על אפשרויות של במאי הקולנוע להמשיך ולביים סרטים.

החירות ליצור, היא התנאי לקיומה של כל אמנות אמיתית, ואנו נעשה הכל כדי ליצור את התנאים להתפתחותו של קולנוע חופשי – חופשי מלחצים מסחריים, מאפוטרופסות של ועדות וממוסכמות מקובלות. אנו מאמינים כי זו הדרך ליצירת קולנוע ישראלי חדש."

פעילות הקבוצה הייתה קצרה, אך שינתה את השיח בתוך קהילת הקולנוע הישראלי. גרעין מתוך הקבוצה שכלל את רנן שור, יעוד לבנון וג'אד נאמן פעל ב-1978 למען הקמת קרן הקולנוע הישראלי.
קטגוריה:קולנוע ישראלי
קטגוריה:שנות ה-1970 בישראל
מסעות הקסם

**מסעות הקסם** (באנגלית: **Magic Journeys**) היה הסרט התלת־ממדי הראשון שהופק על ידי חברת וולט דיסני אימאג'ינירינג עבור פארקי השעשועים של חברת וולט דיסני.

הסרט הוקרן בפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבאורלנדו, פלורידה החל מיום פתיחת הפארק בשנת 1982. הסרט הוצג גם בדיסנילנד שבקליפורניה בתיאטרון שברחוב הראשי של ארצות הברית. בשנת 1986 הופסקה הקרנת הסרט הן באפקוט והן בקליפורניה ובמקומו הוקרן הסרט "קפטן איו".

## פרטי העלילה
הסרט מתואר מנקודת מבט של ילד. בתחילת הסרט רואים קבוצת ילדים רצה באחו. אחד מהם מרים פרח ונושף בזרעיו ההופכים לכוכבים. עפיפון הופך לציפור, שהופכת לדג ששב להיות ציפור והופך לסוס מעוף שהופך לסוס בקרוסלה.
כאשר מגיעים הילדים אל הקרוסלה חלקים ממנה הופכים להיות עטלפים, מכשפות, מסיכות, ירח, וספינקס.

## מידע על הסרט
*במאי: מורי לרנר
*הפסקול: ריצ'רד ורוברט שרמן

### דיסנילנד
* **פתיחה**: 1984
* **סגירה**: 1986

### דיסניוורלד
* **פתיחה**: 1 באוקטובר 1982 (עם פתיחת מרכז אפקוט)
* **פתיחה מחודשת** בתיאטרון ארץ הפנטזיה בממלכת הקסם: 20 בדצמבר 1987
***סגירה באפקוט**: 1986
***סגירה בממלכת הקסם**: 1 בדצמבר 1993

### דיסנילנד טוקיו
* **פתיחה**: 17 בינואר 1985
* **סגירה**: 1987

## קישורים חיצוניים

* מידע על הסרט מסעות הקסם

קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:דיסנילנד
קטגוריה:דיסנילנד טוקיו
קטגוריה:סרטי תלת-ממד
קפטן איו

**קפטן איו** (באנגלית: **Captain EO**) היה סרט תלת־ממדי שהוצג בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני.

הסרט הוקרן לאורך השנים באתרים הבאים:
* אפקוט מ-12 בספטמבר 1986 ועד 6 ביולי 1994
* דיסנילנד שבאנהיים מ-18 בספטמבר 1986 ועד 7 באפריל 1997
* דיסנילנד שבטוקיו מ-20 במרץ 1987 ועד ספטמבר 1996
* יורודיסני מ-12 באפריל 1992 ועד 17 באוגוסט 1998

לאחר מותו של מייקל ג'קסון, חודשו הקרנות הסרט במתקני דיסנילנד ודיסניוורלד, אך נפסקו ב-2015.

בסרט כיכב הזמר מייקל ג'קסון, והוא בוים על ידי פרנסיס פורד קופולה והופק על ידי ג'ורג' לוקאס. הפסקול של הסרט נכתב על ידי ג'יימס הורנר, ובמסגרתו שר ג'קסון שני שירים. אויבתו הגדולה של ג'קסון בסרט גולמה על ידי אנג'ליקה יוסטון.

עלות הפקת הסרט מוערכת בין 17 ל-30 מיליון דולרים. בעת הפקתו הסרט היה היקר ביותר שהופק עד אז (ביחס לאורכו).

## תקציר העלילה
העלילה מתארת את מסעו של קפטן איו שמטרתו להביא מתנה לשליטה החייזרית והמרושעת. איו מנסה להמיס את רשעותה באמצעות שיר. המלכה מצווה על שומריה לתפוס את איו, אולם באמצעות השיר שלו הם הופכים לרקדנים, והמלכה הופכת לאישה יפה.

הצוות של איו כולל את פאזבול המעופף, הנווט כפול הראש, אידי ואודי, רובוט בשם מייג'ור דומו, וכן יצור דמוי פיל בשם הוטר (טוני קוקס).

## קישורים חיצוניים

* תסריט "קפטן איו"

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:דיסנילנד
קטגוריה:דיסנילנד טוקיו
קטגוריה:מייקל ג'קסון
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטי פרנסיס פורד קופולה
קטגוריה:סרטי קולנוע בכיכובן של בובות
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת ג'יימס הורנר
התזמורת הסימפונית של לונדון

**התזמורת הסימפונית של לונדון** (באנגלית: **London Symphony Orchestra**) היא אחת התזמורות הגדולות והחשובות בממלכה המאוחדת. מאז 1982 מקום מושבה הקבוע הוא באולם ברביקן שנמצא במרכז האמנויות ברביקן בלונדון.

## היסטוריה
התזמורת נוסדה בשנת 1904 כארגון עצמאי בניהול כספים שיתופי, התזמורת הראשונה מסוג זה באנגליה. הופעתה הראשונה הייתה בקונצרט ב-9 בינואר של אותה שנה, בניצוח הנס ריכטר. הוא נשאר המנצח הראשי עד 1911, כשאדוארד אלגר החליף אותו למשך שנה.

בשנים מאוחרות יותר, היו בין מנצחיה הראשיים פייר מונטה, אישטוון קרטס, אנדרה פרווין וקלאודיו אבאדו. המנצח האמריקאי מייקל טילסון תומאס נטל את מקומו, ובשנת 1995 החליף אותו סר קולין דייוויס, וטילסון תומאס היה למנצח אורח ראשי. ב-1 בינואר 2007 פרש סר קולין מתפקיד המנצח הראשי וקיבל עליו את תפקיד נשיא התזמורת. ואלרי גרגייב החליף אותו בתפקיד המנצח הראשי וכיהן שם עד שנת 2017. אחרי גרגייב כיהן סיימון ראטל בתפקיד המנצח הראשי וכיום הוא מנצח אמריטוס של התזמורת.

התזמורת הודיעה כי המנצח אנטוניו פאפאנו מונה למנצחה הראשי החל מעונת 2024–2025.

התזמורת הסימפונית של לונדון הייתה לתזמורת הבריטית הראשונה שניגנה מעבר לים, בפריז בשנת 1906. התזמורת הייתה אמורה להפליג על הטיטניק לקונצרט בניו יורק ב-12 באפריל, אך נאלצה לשנות את המועד ברגע האחרון. היא גם הייתה הראשונה שניגנה בארצות הברית, בשנת 1912, ובשנת 1973 הייתה הראשונה שהוזמנה לקחת חלק בפסטיבל זלצבורג. היא ממשיכה לצאת למסעות ברחבי העולם.

זה שנים נחשבת הסימפונית של לונדון למוחצנת ביותר בתזמורות לונדון. בנגינתה יש מידה רבה של רוח נעורים מרוממת, הניכרת בביצוע יצירותיהם של מלחינים כמו ברליוז ופרוקופייב. לעיתים קרובות הופיעו בתזמורת נגנים בעלי שם עולמי כסולנים בכלי הנשיפה, כמו ג'יימס גולוויי (חליל צד), ז'רווז דה פייה (קלרינט) ובארי טאקוול (קרן יער). כרוב ההרכבים, התזמורת מוכשרת לשנות את צלילה ולהפיק גוני צליל שונים מאוד תחת שרביטיהם של מנצחים, הרחוקים ונבדלים מאוד זה מזה כמו לאופולד סטוקובסקי (שעמו ערכה סדרה של הקלטות), בולט, הורנשטיין, שולטי, פרווין, סל, אבאדו, ברנשטיין וברבירולי, ומעבר להם קרל בהם, שפיתח קשר קרוב עם התזמורת בשלהי חייו.

## מנצחים ראשיים
*אנטוניו פאפאנו (2024 - ממשיך)
*סיימון ראטל (2017 - 2023)
*ואלרי גרגייב (2007 - 2017)
*קולין דייוויס (1995 - 2006)
*מייקל טילסון תומאס (1987 - 1995)
*קלאודיו אבאדו (1979 - 1987)
*אנדרה פרווין (1968 - 1979)
*אישטוון קרטס (1965 - 1968)
*פייר מונטה (1960 - 1964)
*יוזף קריפס (1951 - 1954)
*המילטון הארטי (1932 - 1935)
*וילם מנגלברג (1930 - 1931)
*אלברט קואוטס (1919 -1922)
*תומאס ביצ'ם (1915 - 1917)
*ארתור ניקיש (1912 - 1914)
*אדוארד אלגר (1911 - 1912)
*הנס ריכטר (1904 - 1911)

## קישורים חיצוניים

*

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
לונדון, סימפונית
לונדון, סימפונית
סימפונית
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
קולין דייוויס

**סר קולין רקס דייוויס** (באנגלית: **Colin Rex Davis**; 25 בספטמבר 1927 – 14 באפריל 2013) היה מנצח בריטי נודע.

## ביוגרפיה
דייוויס למד נגינה בקלרינט בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, שם נחסמה דרכו ללימודי ניצוח כיוון שלא הוכיח יכולת נגינה בפסנתר. אף על פי כן, הוא הקים תזמורת עם חברים ללימודים, ולעיתים קרובות ניצח עליה.

בשנת 1952 עבד דייוויס ברויאל פסטיבל הול, ובסוף שנות ה-50 ניצח על התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC.
לתהילה ראשונה בקנה מידה גדול זכה כאשר החליף את אוטו קלמפרר החולה בניצוח על האופרה דון ג'ובאני של מוצרט ברויאל פסטיבל הול בשנת 1959. שנה לאחר מכן החליף בנסיבות דומות את תומאס ביצ'ם, בביצוע חליל הקסם של מוצרט בגלינדבורן.

בשנות ה-60 עבד בסדלר'ס וולס אופרה וניצח על התזמורת הסימפונית של לונדון ועל תזמורת רשות השידור הבריטית. בשנת 1971 החליף את גאורג שולטי כמנצח ראשי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, שם ניצח בהופעות מזומנות לפני כן. הוא נשאר בתפקידו שם עד 1986. הוא נודע בתמיכה באופרות של המלחין הבריטי מייקל טיפט וניצח על כמה מיצירותיו בהופעות בכורה. בשנת 1977 היה למנצח האנגלי הראשון שהופיע בפסטיבל ביירויט (המוקדש ליצירותיו של ריכרד וגנר), שם ניצח על האופרה טנהויזר.

בשנת 1980 קיבל דייוויס תואר אבירות. לאחר זאת ניצח על תזמורת רדיו בוואריה ועל התזמורת הסימפונית של בוסטון, לפני שהתמנה למנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון בשנת 1995.

פרט לתמיכתו בטיפט ופרשנויותיו למוצרט, דייוויס היה מקורב במיוחד למוזיקה של הקטור ברליוז וניצח על ביצועים רבים של האופרות שלו ושל יצירותיו התזמורתיות.

דייוויס שימש כיושב ראש בינלאומי של לימודי תזמורת באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.

בפברואר 2011 נפל מדוכן המנצחים בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ובריאותו המדרדרת במהירות הובילה לביטולים רבים של הופעות. דייוויס נפטר בלונדון ב-14 באפריל 2013, בגיל 85, לאחר מחלה קצרה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:מעוטרי מסדר עמיתי הכבוד
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1927
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2013
פרס טוני

**פרס אנטואנט פרי להצטיינות בתיאטרון** (באנגלית: **Antoinette Perry Award for Excellence in Theatre**), המכונה תדיר: **פרס טוני**, הוא פרס המחולק מדי שנה על הישגים בתחום התיאטרון החי האמריקאי. את הזוכים בוחרת ועדה בת כ-700 אנשים מתחום התיאטרון והעיתונאות. הטקס הראשון התקיים בשנת 1947, אך רק ב-1949 ניתנו לראשונה מדליות טוני לזוכים. הפרס קרוי על שם אנטואנט פרי, מייסדת "כנף התיאטרון האמריקאי", ארגון תמיכה בתיאטרון.

טקס הפרס עצמו כולל שירים ממחזות הזמר המועמדים וקטעי וידאו או מצגות של המחזות המועמדים. בטקס שהתקיים ב-2006 ניתנו פרסים ב-30 קטגוריות.

הפרס מקביל לפרס אוליבייה בממלכה המאוחדת ולפרס מולייר בצרפת.

כדי להיות מועמד לפרס, המחזה חייב להיות מוצג בברודוויי בעונה הקודמת לטקס. ירידה של מחזה לא פוסלת את זכאותו למועמדות, אך חברי הוועדה הבוחרת מעדיפים בדרך כלל מחזות שעדיין רצים. מחזה שהוועדה מחשיבה ל"חדש" הוא מחזה שטרם הופק בברודוויי ואיננו חלק מה"רפרטואר ההיסטורי או הפופולרי". ניסוח זה היווה מקור למחלוקת, משום שמועמדויות של מחזות רבים בתחומים ה"חדשים" נפסלו, וכך כותביהם לא קיבלו הזדמנות לזכות בפרסי המחזה או המחזמר הטוב ביותר. מאידך יש שטוענים כי מתן מעמד של מחזות חדשים למחזות שמועלים לעיתים קרובות יותר (למשל מחזות שהועלו כבר בוסט אנד בלונדון או באוף ברודוויי, או מחזות שמבוססים על סרטים) נותן להם יתרון על פני שאר המחזות, שכן הם התפתחו במשך זמן ארוך יותר וזכו לחשיפה והיכרות מוקדמת בקרב חברי הוועדה הבוחרת.

## היסטוריה
טקס פרסי הטוני הראשון נערך ב-6 באפריל 1947 במלון וולדורף אסטוריה בניו יורק. הוא נקרא על שם אנטואנט "טוני" פרי, שנפטרה שנה קודם לכן.

מאז 1967 הטקס משודר בטלוויזיה. מספר הצופים ירד מאז. למשל, מספר הצופים בשנת 1974 היה 20,026,000, בשנת 1999 9,155,000 ובעשור הראשון של המאה ה-21 הגיע המספר לשישה עד שמונה מיליון צופים .

בשנים 1997–2010 הטקס נערך באולם המוזיקה רדיו סיטי ובשידור חי בתחנת CBS. בשנים 2011- 2012 המיקום שונה לתיאטרון בייקון ובשנה לאחר מכן הטקס חזר לאולמי רדיו סיטי.

## קטגוריות הפרס
נכון לשנת 2025, ישנן 26 קטגוריות ועוד שישה פרסים מיוחדים. כשהטקס נוסד, היו רק 11 קטגוריות, ובמהלך השנים נוספו עוד וחלק מהשמות שונו. קטגוריות הפרס הן:

## קישורים חיצוניים

* 

* 

*
קטגוריה:ספיישלים טלוויזיוניים אמריקאים
טוני
מלך השכונה

**מלך השכונה** (באנגלית: **The King of Queens**) היא קומדיית מצבים אמריקנית מצליחה ששודרה ברשת CBS משנת 1998 עד שנת 2007, בכיכובו של קווין ג'יימס.

בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הוט 3 ולאחר מכן בשידורים חוזרים, בסטאר וורלד ולזמן קצר ב-yes Stars 3. ב-2010 שודרו שתי העונות הראשונות של הסדרה בערוץ ביפ ולאחר מכן בHOT Family \ yes Base והחל מ-2013 גם בשירות ה-VOD של "הוט". ב-31 בדצמבר 2013 התוכנית סיימה את שידוריה בערוצים yes Base ו-HOT Family (וב-HOT VODׁׂׂׂׂ), וכיום משודרת בערוץ yes Comedy.

## עלילה
גיבורי הסדרה הם **דאג הפרנן** (קווין ג'יימס) ואשתו **קארי** (ליה רימיני), המתגוררים ברובע קווינס שבניו יורק ביחד עם אביה של קארי, **ארתור** (ג'רי סטילר). דאג, העובד כשליח בחברת המשלוחים IPS, וקארי, העובדת כמזכירה משפטית בחברת עורכי דין, נאלצים להקדיש הרבה מזמנם ומאיכות חייהם לטיפול בארתור, מה שמביא אותם לשכור מוליכת-כלבים בשם הולי (ניקול סאליבן) כדי שתשמור עליו. חבריו הטובים של דאג הם דיקן (ויקטור ויליאמס), בחור שחור גבוה ובעל ביטחון עצמי, ספנס (פאטון אוסוואלט), שחי חלק ניכר של הסדרה בבית אימו (ואף חולק עימה חדר שינה) ובן דודו דני (גארי ולנטיין). אשתו של דיקן, קלי (מרין דאנגי), היא חברתה הטובה של קארי. השכן של דאג וקארי, לו פריגנו, מגלם את עצמו.

## סקירה

## פרטי טריוויה
* גארי ולנטיין, המשחק את דני, בן דודו של דאג, הוא אחיו במציאות של השחקן קווין ג'יימס.
* בעונות הראשונות של כולם אוהבים את ריימונד, התארח קווין ג'יימס מספר פעמים בתור חברו של ריימונד. כשעלתה תוכניתו שלו, התארח גם ריי רומנו בתפקיד ריימונד.
* ג'רי סטילר, ששיחק גם את אביו של ג'ורג' בסיינפלד, הוא אביו של השחקן בן סטילר. באחד הפרקים נזכר ארתור בילדותו, ובן סטילר גילם את אביו בזיכרון הילדות.
* ורוניקה, אמו הבודדה של חבר של דאג, ספנס, שנואה על ארתור במיוחד, והוא דוחה אותה מעליו בכל הזדמנות. במציאות, השחקנית שמשחקת את ורוניקה היא אשתו של ג'רי סטילר...

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קומדיות מצבים אמריקאיות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בניו יורק
קטגוריה:CBS: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על משפחות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 1998
סנגמביה

שמאל|מסגרת|
<div style="margin:0px;font-size:90%"><span style="border:#0D0;background-color:#0D0;color:#00ccff;">██</span> סנגל<br />
<span style="border:red;background-color:red;color:red;">██</span> גמביה
</div>

**סנגמביה** הייתה קונפדרציה רופפת בין המדינה המערב-אפריקאית סנגל לבין שכנתה גמביה, המוקפת כולה בסנגל מלבד רצועת חוף קטנה במערב המדינה.

האיחוד המדיני בין שתי המדינות נכנס לתוקפו ב-1 בפברואר 1982 בעקבות הסכם שנחתם ביניהן ב-12 בדצמבר 1981. בירתה של האיחוד החדש הייתה דקר.

האיחוד היה אמור לקדם את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות אולם הוא פורק על ידי סנגל ב-30 בספטמבר 1989, לאחר שגמביה סירבה להתקרב יותר לכיוון האיחוד המשותף.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של אפריקה
קטגוריה:מדינות לשעבר באפריקה
קטגוריה:סנגל: היסטוריה
קטגוריה:גמביה: היסטוריה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1982
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1989