open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טרנסובסטנציאציה

**טְרַנְסוּבְּסְטַנְצִיאַצְיָה** (מלטינית: **Transubstantiatio**) היא השינוי של הישויות לחם ויין לבשרו ודמו של ישו במהלך טקס האוכריסטיה. לפי הכנסייה הקתולית, בעוד שהאופן שבו הלחם והיין מיוצגים לא משתנה במהלך הטקס, המהות שלהם משתנה. האמונה בטרנסובסטנציאציה מבוססת על פירושה של הכנסייה לדבריו של ישו בסעודה האחרונה:

## תאולוגיית הטרנסובסטנציאציה במקורות הנוצריים
בעוד שהמילה "טרנסובסטנציאציה" עצמה לא מופיעה בכתבי קודש הנוצריים, המאמינים בתאולוגיה טוענים שהיא נרמזת בברית החדשה.

הנצרות האורתודוקסית, הנצרות האוריינטלית והנצרות הקתולית, המייצגות כשני שלישים מהנצרות, מאמינות שהמרכיבים בטקס האוכריסטיה — הלחם והיין — אכן הופכים לגופו ודמו של ישו. את התמיכה לכך הן מוצאות בבשורות הסינופטיות ובאיגרת הראשונה אל הקורינתים. הן מדגישות שבהקשר שבו אמר ישו את הדברים הלחם והיין היו נראים, ולכן כוונתו לא הייתה סימבולית.

פרוטסטנטים רבים לא מקבלים את דבריו של ישו כפשוטם, וטוענים שהדבר נכון לגבי רבים מהתיאורים שבהם מתאר ישו את עצמו, ולעיתים גם את אחרים, לדוגמה: "אני הוא לחם החיים", "אני השער", "אני הגפן" ו"היזהרו מהשְׂאוֹר של הפרושים והצדוקים" לכן, הפרוטסטנטים לא מתייחסים ללחם וליין בטקס האוכריסטיה כפשוטם, ומכבדים את הסמליות שלהם.

בניגוד לרפורמטורים האחרים, שטענו כי המשמעות של טקס האוכריסטיה סמלית בלבד, קיבל מרטין לותר את עקרון ה"נוכחות הממשית" של ישו, אך טען כי ממשויות גופו ודמו מתקיימות ביחד עם הממשות של הלחם והיין. דוקטרינה זו, אשר פותחה על ידי התאולוג הימי-ביניימי ג'ון דנס סקוטוס, נקראה "קונסובסטנציאציה". לותר ראה את דוקטרינת הקונסובסטנציאציה מתאימה יותר לעקרון האינקרנציה (התגלמות).

הנוצרים האורתודוקסים והקתולים לא רואים צורך להוכיח את האמונות שלהם דווקא מתוך פשט הביבליה, מכיוון שהמסורת שבעל-פה של הכנסייה נחשבת למקודשת כמו הכתוב. זאת בניגוד לפרוטסטנטים, המסתמכים רק על הטקסט.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תאולוגיה נוצרית
קטגוריה:כריסטולוגיה
ביט 69

**ביט 69** הייתה להקת רוק ישראלית שהחלה את פעילותה בשנת 2004. בתחילת דרכה נודעה הלהקה בכך ששלושת חבריה הם בני נוער. הלהקה הוציאה לרדיו מספר סינגלים שהבולט בהם היה "כמו שלך". בלהקה היו חברים רענן פוגל, אורי שפלן ולורל עמיר.
## היסטוריה
ב-2005 הוציאה הלהקה דיסק דמו ראשון לקראת תקליט הבכורה העתידי. לאחר הופעה בפני קהל במועדון הקולטורה בו נכח מנהל חברת התקליטים היי פייבר הפקות, נמרוד דוויק, הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים. חברי הלהקה היו בני 12 בלבד.

אלבום הבכורה של הלהקה, **חומרים רטובים**, יצא במרץ 2007 בהפצת הד ארצי. מפיקו המוזיקלי של האלבום היה יובל מנדלסון. מתוך האלבום בלטו השירים "כמו שלך" ו-"עוגות גבינה" שזכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו, האחרון אף לווה בקליפ בבימוי אלון בנארי ואלירן קנולר. לפני הוצאת האלבום הופיעה הלהקה בטקס פרסי עמ"י. באותה שנה ניהלה הלהקה טור שבועי במגזין הנוער "ראש אחד", ושיתפה פעולה עם נינט טייב בכפר המוזיקה בניצנים.

באפריל 2008 הלהקה הוציאה לאור את אלבומה השני – **בנות אוהבות בנים חזקים**, בהפקתו המוזיקלית של יותם בן חורין ובהפצת היי פייבר הפקות. מתוך האלבום בלט השיר "כל הבנות" שזכה להצלחה בתחנות הרדיו וביקורות חיוביות.

הנושאים העיקריים בשיריהם באותה תקופה הם נושאים מוכרים ואופייניים לתלמידי בתי ספר תיכוניים ולבני נוער בפרט, כדוגמת בית הספר ("נמאס"), מורים, בחינות, שיעורי בית, משחקי מחשב ("משחקי וידאו") ובעיקר בנות ("כמו שלך", "עוגות גבינה", "בנות אוהבות בנים חזקים" ועוד). לפעמים עסקו השירים גם בנושאים כגון סמים ("תפסיקו לעשן" ו"אני מעדיף לישון"), הדחקה ("כל הילדים" ו"המשחק הלא נכון") והתעללות ("ילד מוכה" מתוך הדמו).

בשנת 2009 הפסיקה הלהקה את פעילותה. עמיר עזב את הארץ, שפלן ופוגל התגייסו ללהקת הנח"ל.

בשנת 2020 חידשו פוגל ושפלן את פעילותה של ביט 69 לתקופה קצרה. אלבומם השלישי, **טימבוקטו**, יצא ב-14 ביולי 2020 בהפצת נענע דיסק. מתוך האלבום שוחרר קליפ לשיר "לייק עליי". כמו כן, בשיר האחרון באלבום התארח זבולון מושיאשווילי. באותה שנה פתחו את הופעת האיחוד של להקת שייגעצ בהאנגר 11. האלבום טימבוקטו סימל התרחקות מז'אנר הפופ-פאנק הקליל וחקירה של צליל כבד יותר, רוק אלטרנטיבי, רוק כבד וליריקה אפלה יותר, כאשר פוגל ושפלן מבצעים דואטים קוליים ללא הפסקה.

## דיסקוגרפיה
*ביט 69 – דמו (2005)
***חומרים רטובים** (2007)
***בנות אוהבות בנים חזקים** (2008)
***טימבוקטו** (2020)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צמדים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:להקות פאנק (Punk) ישראליות
קטגוריה:להקות נוער ישראליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2004
קטגוריה:להקות שהתפרקו בשנת 2009
ברטולד אנגליש

**ברטולד אנגליש** (בגרמנית: **Berthold Englisch**; 9 ביולי 1851, האָצ׳פּלאָץ, שלזיה הצ'כית - 19 באוקטובר 1897, וינה) היה שחמטאי יהודי-אוסטרי.

אנגליש נולד בשלזיה הצ'כית למשפחה יהודית. הוא התפרנס למחייתו כסוכן בשוק המניות.

אנגליש ניצח בתחרויות לייפציג 1879 (הקונגרס הגרמני הראשון) ובוויסבאדן 1880 חלק מקום ראשון-שלישי עם ג'וזף הנרי בלקברן ואדולף שוורץ, ולפני אמיל שאלופ, ג'יימס מייסון, הנרי בירד ושמעון אברמוביץ וינוור. בשנת 1883 הגיע למקום הרביעי בתחרות לונדון. בשנת 1887 הגיע למקום השביעי מתוך 21 מתחרים בתחרות פרנקפורט. בתחרות זו ניצח בין היתר את שמעון אלאפין, איזידור גונסברג ויוהנס צוקרטורט. בשנת 1896 ניצח בתחרות שארגן הברון רוטשילד. 

## דו-קרבות

## קישורים חיצוניים

* משחקי שחמט של ברטולד אנגליש, באתר 365chess.com 
* על מותו של אינגליש, באתר rankzero.de

קטגוריה:שחמטאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1851
קטגוריה:נפטרים ב-1897
ניקולוז צכיטישווילי

**ניקוֹלוֹז צְכּיטישווילי** (בגאורגית: **ნიკოლოზ ცქიტიშვილი**; נולד ב-14 באפריל 1983) הוא כדורסלן גאורגי, ששיחק כפאוור פורוורד. הוא נבחר במקום החמישי בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA על ידי דנוור נאגטס, ושיחק מספר שנים בליגת ה-NBA.

## היסטוריה
צכיטישווילי נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). כבר בצעירותו הוא בלט עקב גובהו המתנשא ל-2.13 מטר. בהיותו בגיל 18 בלבד, בינואר 2002, הוא עבר לשחק בליגת העל האיטלקית בקבוצת בנטון טרוויזו, כאשר מאמנה מייק ד'אנטוני הוא מאמן NBA שאימן את בנטון זמנית, וזכה עימה באליפות הליגה האיטלקית. הוא שיחק 13 משחקים העמיד ממוצע של 6.6 נקודות למשחק (השיא למשחק היה 15 נקודות), אף על פי ששיחק מעט. הוא הרשים בזכות יכול הקליעה שלו מבחוץ (יחסית לשחקן גבוה).

בקיץ 2002 נבחר צכיטישווילי בדראפט ה-NBA על ידי דנוור נאגטס, כשהוא אחד משני הזרים שנבחרו בעשיריה הראשונה. בעונתו הראשונה בקבוצה, בה נחשב לשחקן הצעיר ביותר בליגה, שיחק דקות מעטות בלבד. בשנתיים שבאו לאחר מכן המשיך לדשדש, לא קלע יותר מארבע נקודות למשחק ולא הוריד מעל שני ריבאונדים למשחק.

ב-25 בפברואר 2005 מכרו דנוור נאגטס את הכרטיס של צכיטישווילי לגולדן סטייט ווריורס יחד עם רודני וייט, בתמורה לאדוארדו נאחרה ולואיס פלורס. לאחר ששיחק 12 משחקים במדי הווריורס הוא חתם באופן עצמאי במינסוטה טימברוולבס. בינואר 2006 הוחלף צכיטישווילי, לאחר שעבר עונה מאכזבת, והועבר לפיניקס סאנס, שמאמנה מייק ד'אנטוני כבר הכיר אותו מתחילת דרכו בבנטון טרוויזו. באותה שנה בחן צכיטישווילי אפשרות להצטרפות למכבי תל אביב כאשר המאמן הנכנס נבן ספאחיה רצה בהצטרפותו, אולם לאחר שסיים את שירותו במדי נבחרת גאורגיה בכדורסל, הודיע כי פניו מועדות למחנה האימונים של סיאטל סופרסוניקס. באוגוסט 2007 הושלמה החתמתו של צכיטישווילי בטראמו האיטלקית.

בקיץ 2016 חתם צכיטישווילי בקבוצת אל מנאמה, המשחקת בליגה הבחריינית הבכירה. בספטמבר 2017 חתם בדינמו טביליסי. בדצמבר 2017 חתם בבייבלוס קלאב מהליגה הלבנונית.

## קישורים חיצוניים

* סטטיסטיקות משחקי ה-NBA של ניקולוז צכיטישווילי, 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים גאורגים
קטגוריה:כדורסלני דנוור נאגטס
קטגוריה:כדורסלני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:כדורסלני מינסוטה טימברוולבס
קטגוריה:כדורסלני פאניוניוס
קטגוריה:כדורסלני פיניקס סאנס
קטגוריה:כדורסלני בנטון טרוויזו
קטגוריה:כדורסלני טראמו
קטגוריה:כדורסלני פואנלברדה
קטגוריה:כדורסלני קחאסול סביליה
קטגוריה:כדורסלני גיפוסקואה
קטגוריה:בחירות דראפט של דנוור נאגטס
קטגוריה:ספורטאים זרים בבחריין
קטגוריה:ספורטאים זרים בסין
קטגוריה:ספורטאים זרים ביוון
קטגוריה:ספורטאים זרים באיראן
קטגוריה:ספורטאים זרים ביפן
קטגוריה:ספורטאים זרים בלבנון
קטגוריה:ספורטאים זרים בארצות הברית
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1983
איבר שהנשמה תלויה בו

**אֵיבֶר שהנשמה תלויה בו** הוא מושג הלכתי המתאר איבר בעל תפקיד ומשמעות מהותית בגוף האדם, או בגוף הבהמה. לאיבר זה יש תוקף רב מבחינה הלכתית, והוא נחשב כגוף כולו בדינים מסוימים.

## הגדרת איבר שהנשמה תלויה בו
בתלמוד הבבלי, יש מחלוקת אמוראים בנוגע למה נחשב איבר שהנשמה תלויה בו:

# לדעת רב חסדא, איבר שהנשמה תלויה בו הוא כל איבר שאם יינטל, הבהמה תוגדר כטריפה. 
# לדעת רבא, איבר שהנשמה תלויה בו הוא כל איבר שאם יינטל, הבהמה תוגדר כנבלה בעת מותה- גם אם נשחטה כדין. בגדר זה נכללים, לדוגמה, ושטה של הבהמה, קנה, ירכה או חללה. 
# לדעת רב ששת, איבר שהנשמה תלויה בו הוא רק איבר שנטילתו תוביל למוות מיידי של הבהמה (כמו הלב או הושט).

ידוע לנו בוודאות על איברים מסוימים הנכללים בהגדרה זו. . כלומר, הראש והכבד נחשבים כדבר שהנשמה תלויה בהם.

לשיטת הרמב"ם, גם לב נחשב אבר שהנשמה תלויה בו. רבי יעקב בן אשר מוסיף גם את הריאות.

הלכה למעשה- אין הכרעה ברורה בעניין אצל הראשונים.

## השלכות מעשיות

### בדיני הקדש
כאשר אדם מקדיש חלק מגוף הבהמה (כגון האומר "רגלה של זו עולה"), ישנה מחלוקת אמוראים האם ההקדש חל על כל הבהמה, או שהוא חל רק על החלק שהוקדש. אך גם לדעת מי שסובר שההקדש אינו מתפשט, היכן שהאדם מקדיש דבר שהנשמה תלויה בו גם הוא מודה שהקידושין מתפשטים בכל הבהמה.

### בדיני ערכין
כאשר אדם מעריך איבר שהנשמה תלויה בו (כלומר אומר "ערך לבי עלי", לדוגמה), או נודר איבר שהנשמה תלויה בו (כלומר אומר "דמי ריאותי עלי", לדוגמה), הוא חייב לתת את ערך, או את דמי, כל גופו. וכפי שפסק הרמב"ם:

### בדיני נזירות
אדם המקבל על עצמו נזירות בדבר שהנשמה תלויה בו, כגון שאמר "ראשי נזיר", "כבדי נזיר" וכדומה, נחשב כנזיר.

### אופנים נוספים
אופנים נוספים בהם דנו בתלמוד ובפוסקים אם דין איבר שהנשמה תלויה בו כדין כל הגוף, הם לעניין תמורה, מכירה, בכור, קידושין ותשלומי ארבעה וחמישה.

כמו כן, תרומת איבר מהאיברים שהנשמה תלויה בהם, כאשר התורם עדיין חי, אסורה גם אם נעשה בהסכמה מלאה של התורם.

## לקריאה נוספת
*"אבר שהנשמה תלויה בו" בתוך: **האנציקלופדיה התלמודית,** כרך א', עמ' ק"ט-קי"ג.

## קישורים חיצוניים
* 
* ד"ר חוה טבנקין, סוגיות במכירת כליה מן החי להשתלה, באתר "דעת"

## הערות שוליים

קטגוריה:הלכה
קטגוריה:מונחים תלמודיים
קטגוריה:הקדש
קטגוריה:נדרים ושבועות
שמעון אלאפין

**שמעון אלאפין** (**Semyon Zinovievich Alapin**; 7 בנובמבר 1856, וילנה – 15 ביולי 1923, היידלברג), היה שחמטאי יהודי-ליטאי, מנתח פתיחות ומחבר חידות.

## קריירה
אלאפין היה מטובי שחקני השחמט ברוסיה של שלהי המאה ה-19. בין השנים 1878–1879 הגיע אלאפין למקום השני בתחרות סנקט פטרבורג (ניצח: מיכאיל צ'יגורין). בשנת 1880 הפסיד אלאפין דו-קרב למיכאל צ'יגורין +3 -7 0= (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), וניצח בדו-קרב את קורט פון ברדלבן +3 -1 =1. בשנת 1899 אלאפין סיים בתיקו דו-קרב עם קרל שלכטר +1 -1 =4.

בין התוצאות הטובות ביותר של אלאפין בתחרויות הנה המקום הרביעי בתחרות וינה 1899, המקום השני אליו הגיע בתחרות וינה 1901, המקום החמישי בתחרות מונטה קרלו 1901, המקום הראשון בתחרות סנקט פטרבורג בשנת 1906, המקום השני בתחרות לודז' בשנת 1908, המקום השני בתחרות מינכן 1909 והמקום הראשון בתחרות מינכן 1911. בדו-קרב מול רודולף שפילמן הפסיד אלאפין +3 -6 =1.

מד הכושר המוערך של אלאפין היה בשיאו 2688 (פברואר 1898) כאשר אלאפין היה ממוקם עשירי בעולם.

בין השנים 1898–1910 פרסם אלאפין עיתון שחמט משלו בשם Der Schachfreund (החבר של השחמט). בשנת 1913 פרסם אלאפין ספר המיועד לשחמטאים מתחילים באותו שם.

היום הוא מוכר בעיקר בזכות תרומתו לתיאורית הפתיחה במרבית הפתיחות החשובות.

## הסתעפויות בפתיחות
שמו של אלאפין נקשר להסתעפויות רבות בפתיחה וביניהן:

* הסתעפות אלאפין בהגנה הסיציליאנית: 1. ה4 ג5 2. ג3

* הסתעפות אלאפין במשחק הפתוח 1. ה4 ה5 2. פה2
* גמביט אלאפין בהגנה הצרפתית: 1. ה4 ה6 2. ד4 ד5 3. רה3
* הגנת אלאפין בפתיחה הספרדית: 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רב5 רב4
* הסתעפות אלאפין בהגנת קארו-קאן: 1. ה4 ג6 2. ג3
* הסתעפות אלאפין בהגנה הולנדית (ידועה גם כהסתעפות מנהטן) 1. ד4 ו5 2. מהד3
* הסתעפות אלאפין בגמביט המלכה : 1. ד4 ד5 2. ג4 ה6 3. פג3 ב6
* הסתעפות אלאפין שטייניץ של גמביט אבנס : 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 רג5 4. ב4 ר:ב4 5. ג3 רא5 6. 0-0 ד6 7. ד4 רז4
* הסתעפות סנדרס אלאפין של גמביט אבנס : 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 רג5 4. ב4 ר:ב4 5. ג3 רא5 6. 0-0 ד6 7. ד4 רד7

## משחקים מפורסמים
### לבן: שמעון אלאפין שחור: [[עקיבא רובינשטיין]] [[פראג]] 1908

### לבן:  שמעון אלאפין  שחור: עקיבא רובינשטיין [[קרלסבד]] 1911

## קישורים חיצוניים

* מד כושר מוערך של אלאפין,db.chessmetrics.com

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים ליטאים
קטגוריה:שחמטאים יהודים רוסים
קטגוריה:ילידי 1856
קטגוריה:נפטרים ב-1923
מידורי איטו

**מידורי איטו** (יפנית: 伊藤みどり; ) היא מחליקה אמנותית על הקרח, אלופת העולם (פריז 1989), וזוכת מדליית כסף באולימפיאדת אלברוויל (1992). ב-1988 הפכה איטו לאישה הראשונה אשר ביצעה בהצלחה את קפיצת האקסל המשולשת (Triple Axel).

## ביוגרפיה
איטו נולדה בנגויה, יפן, והחלה להחליק בגיל 5. בגיל 8 ביצעה בהצלחה את הקפיצה המשולשת הראשונה שלה. איטו השתתפה באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח לבני נוער ב-1981 וב-1984. לאחר מכן השתתפה באליפות העולם לבוגרים ב-1984, והגיעה למקום השביעי. ב-1985 זכתה באליפות יפן לבוגרים.

בשנת 1988 השתתפה באולימפיאדת החורף בקלגרי, בה הגיעה למקום החמישי. בהמשך 1988, היא הפכה לאישה הראשונה אשר ביצעה בהצלחה את קפיצת האקסל המשולשת בתחרות. היא ביצעה קפיצה זו גם ב"תחרות NHK Trophy" לשנת 1988, וגם באליפות העולם לשנת 1989. זכייתה באליפות העולם בשנת 1989, הייתה הפעם הראשונה בה זכתה מתחרה אסיאתית בתואר; היא קיבלה את הציון 6.0 (הציון הגבוה ביותר שניתן על ידי שופט בספורט) מ-5 שופטים. ב-1990 הגיעה למקום השני באליפות העולם, וב-1991 הגיעה למקום הרביעי. בתחרות "גביע לליק" ב-1991, ניצחה את אלופת העולם קריסטי ימאגוצ'י, בכך שהשלימה בתוכנית הארוכה 6 קפיצות משולשות, שכללו את קפיצת האקסל המשולשת. 

לאחר טעויות בתוכנית הקצרה במהלך אולימפיאדת אלברוויל (1992), הייתה איטו במקום הרביעי לפני שביצעה את התוכנית הארוכה. בתחילת התוכנית הארוכה, היא נפלה במהלך ביצוע קפיצת האקסל המשולשת, ולכן הוסיפה קפיצת אקסל משולשת בסוף התוכנית; את האקסל האחרון ביצעה בהצלחה, והפכה למחליקה הראשונה שביצעה בהצלחה אקסל משולשת באולימפיאדה. איטו זכתה במדליית הכסף, והתנצלה בפני מדינתה על כך שלא זכתה בזהב. 

לאחר מכן פרשה איטו מהחלקה תחרותית, והפכה למחליקה מקצועית; היא הפכה לאישה הראשונה שביצעה קפיצת אקסל משולשת בתחרויות מקצועיות. כמו כן היא הופיעה במופעי החלקה על קרח ביפן. במהלך עונת 1995-96 חזרה איטו להחלקה תחרותית, אך לא זכתה להצלחתה הקודמת. 

בשיא הקריירה שלה, איטו נחשבה למחליקה אמנותית חזקה מאוד, ותוכניות ההחלקה שביצעה כללו אלמנטים של קפיצות הדומים לאלו של המחליקים (הגברים) הטובים ביותר של אותה תקופה. נוסף על כך שהייתה הראשונה שביצעה קפיצת אקסל משולשת, הייתה איטו האישה הראשונה שביצעה בהצלחה שילוב קפיצות משולשת-משולשת (כלומר קפיצה משולשת שלאחריה באה עוד קפיצה משולשת). לצד זאת, איטו התקשתה ב-compulsory figures, לפני שחלק זה בתחרויות בוטל לאחר עונת 1990, וגם בהתמודדות עם התקשורת היפנית לאחר זכייתה באליפות העולם. 

במהלך אולימפיאדת נאגנו (1998) שנערכה ביפן, זכתה איטו להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה.

## הישגים בתחרויות

## קישורים חיצוניים

* הבלוג של מידורי איטו 
* מידורי איטו - ביוגרפיה, באתר המוקדש לאיטו 

קטגוריה:מחליקות אמנותיות על קרח יפניות
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים יפנים
קטגוריה:אלופות עולם בהחלקה אמנותית
קטגוריה:מדליקי הלפיד האולימפי
קטגוריה:מחליקים אמנותיים על קרח באולימפיאדת קלגרי (1988)
קטגוריה:מחליקים אמנותיים על קרח באולימפיאדת אלברוויל (1992)
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית מיפן
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית: החלקה אמנותית
קטגוריה:יפניות שנולדו ב-1969
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1969
נבחרת איטליה בכדורסל

**נבחרת איטליה בכדורסל** (באיטלקית: **Nazionale di pallacanestro dell'Italia**) היא נבחרת הכדורסל הלאומית של איטליה. מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל האיטלקית. 

נבחרת איטליה נחשבת לאורך השנים לאחת מנבחרות הכדורסל החזקות באירופה. הנבחרת זכתה פעמיים באליפות אירופה בכדורסל (בשנים 1983, 1999), אך לא הגיעה להישגים רבים באליפות העולם בכדורסל, כאשר שיאה היה המקום הרביעי (בשנים 1970, 1978).

בנוסף זכתה פעמיים במדליית כסף במשחקים האולימפיים (1980 ו-2004).

בשנים האחרונות חלה נסיגה ברמתה של נבחרת איטליה, האיטלקים לא הצליחו להעפיל לרבע גמר אליפות אירופה באליפויות של 2005 ו 2007 ולא הצליחו להעפיל לאליפות אירופה של 2009 לראשונה מאז 1961.

בשנת 2013 הצליחה איטליה לראשונה מזה כעשור להעפיל לרבע גמר היורובאסקט והיא סיימה את האליפות הזאת במקום השמיני.
שנתיים מאוחר יותר הצליחה נבחרת איטליה להעפיל שוב לרבע גמר יורובאסקט 2015 ולסיים במקום השישי.

## כל האולימפיאדות

## כל אליפויות העולם

## כל אליפויות אירופה

## סגל הנבחרת
סגל הנבחרת בטורניר יורובאסקט 2025 (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

איטליה
קטגוריה:איטליה: כדורסל
קטגוריה:נבחרות איטליה
פ.צ. ציריך

**פ.צ. ציריך** (בגרמנית: **FC Zürich**) היא קבוצת כדורגל שווייצרית, המייצגת את העיר ציריך. הקבוצה משחקת בליגת העל השווייצרית ברציפות מעונת 1990/1991.

הקבוצה נוסדה ב-1896 וזכתה בשלוש עשרה אליפויות, בעשרה גביעים, ופעם אחת בגביע הליגה. זוהי קבוצה בולטת בליגה השווייצרית והיא משחקת באופן קבוע במסגרות אירופיות.

## היסטוריה
המועדון הוקם ב-1 באוגוסט 1896 על ידי שלושה מועדונים מקומיים. ציריך זכתה באליפות הסופר-ליג השווייצרי הראשונה שלה בעונת 1901/02, אך לא הצליחו לשחזר את ההישג עד עונת 1923/24.

בין השנים הללו, ציריך היו ב"שנות השממה", המועדון התקשה להתמודד במעלה הטבלה ובסופו של דבר ירד ליגה בעונת 1933/34, כאשר שיחקו בליגה השנייה עד שנת 1941. בעונת 41–1940, חזרו לליגה הראשונה, כשהם יורדים שוב ליגה הפעם בעונת 1945/46. כעבור שתי עונות, חזרו לליגה הראשונה, עד לעונת 57–1956 שבה חזרו לליגה המשנית. הם עלו בחזרה לליגה הראשונה כעבור שנתיים.

תקופה זו הייתה מכונה "שנות הזוהר" של ציריך. באותן שנים, המועדון היה בשליטתו של הנשיא האגדי, אדווין נאגלי, וכלל שחקנים כמו קובי קון, פריטץ קונזלי ועוד רבים. ציריך זכו בשבע אליפויות בין השנים האלה, כאשר שלוש מאליפויותיהם השיגו באופן רצוף בין השנים 1974–1976. המועדון זכה 5 פעמים בנוסף בגביע השווייצרי ופעם אחת בגביע הליגה השווייצרית. ציריך הצליחו גם במפעלים האירופים, כאשר הגיעו בעונת 64–1963 לחצי גמר ליגת האלופות לאחר שניצחו את גלאטסראיי בשמינית הגמר ואת פ.ס.וו. אינדהובן ברבע גמר והודחו על ידי ריאל מדריד ובעונת 77–1976 הגיעו שוב לחצי גמר ליגת האלופות, לאחר שניצחו את טורון פאלוסאורה בשמינית הגמר ואת דינמו דרזדן ברבע גמר רק שהפעם הפסידו לליברפול.

המועדון שב בחזרה לליגה המשנית בשנת 1988 וכעבור שנתיים חזר לליגה הראשונה. המועדון הגיע לשלב שמינית הגמר בגביע אופ"א בעונת 1998/99, אך הפסיד לרומא. המועדון זכה בשנת 2000 בגביע אחרי ניצחון בגמר על לאוזן, ובשנת 2005 אחרי ניצחון על לוצרן.

ב-13 במאי 2006 זכתה ציריך באליפות לראשונה מזה 25 שנה. בעונת החולפת הם זכו פעם שנייה באליפות ברציפות. בעונת 2008/09 חזרו לזכות באליפות לאחר עונה ללא זכייה. ב-21 באפריל 2014 זכתה ציריך בגביע השווייצרי כשגברה בגמר 0–2 על פ.צ. בזל בתום 120 דקות.

בעונת 2015/16 סיימה ציריך במקום העשירי והאחרון בליגה העליונה וירדה ליגה, אך שבה כעבור עונה אחת לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השנייה בעונת 2016/17.

בעונת 2021/2022 זכתה הקבוצה באליפות ה-13 שלה, והראשונה מ-2009.

## הישגי שיא באירופה
* **[[גביע אירופה לאלופות]]**:
** חצי גמר (2): , 
* **[[הליגה האירופית]]**:
** שלב הבתים (2): , 
* **[[גביע אופ"א]]**:
** שלב 32 האחרונות (1): 2007/2008
* **[[גביע אירופה למחזיקות גביע]]**:
** רבע גמר (1): 1973/1974

## תארים

* **[[ליגת העל השווייצרית|אליפות שווייץ]] (13):** 1902, 1924, 1963, 1966, 1968, 1974, 1975, 1976, 1981, 2006, 2007, 2009, 2022
* **[[הגביע השווייצרי]] (10):** 1966, 1970, 1972, 1973, 1976, 2000, 2005, 2014, 2016, 2018
* **גביע הליגה השווייצרי:** 1981

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל שווייצריות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1896
קטגוריה:ציריך: כדורגל
לנדלר

**לנדלר** (בגרמנית: **Ländler**) הוא מחול עממי במקצב 3/4, שהיה פופולרי באוסטריה, דרום גרמניה ושווייץ הגרמנית בסוף המאה ה-18.  
שמאל|300px|ממוזער|ריקוד לנדלר, תחריט משנת 1897
הלנדלר הוא ריקוד לזוגות, שמאפייניו החזקים שלו היו ניתורים ורקיעות רגליים. לעיתים היה אינסטרומנטלי בלבד ולעיתים כלל חלק ווקאלי, שלפעמים שולב בו גם יודל.

במאה ה-19, כאשר אולמות ריקודים נעשו פופולריים באירופה, נעשה הלנדלר מהיר ואלגנטי יותר והגברים ויתרו על המגפיים המסומרים שנעלו כדי לרקוד אותו. יחד עם מספר מחולות-עם אחרים מגרמניה ומבוהמיה, נחשב הלנדלר במחול שתרם להתפתחות הוואלס.

מלחינים קלאסיים רבים כתבו לנדלר או כללו אותו ביצירותיהם, ביניהם בטהובן, שוברט וברוקנר. בכמה מן הסימפוניות שלו החליף מאהלר את הסקרצו בלנדלר (למשל, בסימפוניית התחייה). הנעימה העממית הקארינתית המופיעה בקונצ'רטו לכינור של אלבן ברג היא לנדלר ועוד לנדלר מופיע במערכה השנייה של האופרה שלו, "ווצק". ה"מחולות גרמניים" של מוצרט ושל היידן דומים גם הם ללנדלר. ב"פיטר גריימס" של בריטן מופיע לנדלר בסצנה של מסיבת הריקודים. 

באחת הסצנות בסרט "צלילי המוסיקה" רוקדים גיבורי הסרט, מריה וקפטיין פון טראפ, לנדלר, אולם במקרה זה אין זה המחול המסורתי אלא כוריאוגרפיה שלו. הנעימה האינסטרומנטלית המשמשת בקטע הזה היא עיבוד מואט של שיר, שנשמע בשלב מוקדם יותר בסרט, "רועה העזים הבודד". 
 
## קישורים חיצוניים
* 


*Analysis of Schubert's Seventeen Ländler by pianist Bart Berman


קטגוריה:אוסטריה: תרבות
קטגוריה:מחול
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
איוואן אודואר

**איוואן אודואר** (בצרפתית: Yvan Audouard; 27 בפברואר 1914 - 21 במרץ 2004) היה סופר ועיתונאי צרפתי.

## חייו
איוואן אודואר נולד בסייגון (כיום הו צ'י מין סיטי בווייטנאם) לאב יליד אביניון שבפרובאנס שהיה איש צבא, ולאם ילידת מרסיי שהייתה בעלת חנות ספרים בסייגון. הוא בילה את מרבית ימי ילדותו בדרום צרפת בערים ארל ונים ושמר מקום בלבו לחיי הכפר של פרובאנס - מה שמאוחר יותר בא לידי ביטוי בכתביו.

כבחור עליז יצר בדמיונו העשיר את "המפלגה החוקית של המרובינגים" ואת "הוועדה לזכר חציית האלפים על ידי חניבעל". אחרי שקיבל תואר ראשון במדעי הרוח שימש מורה לאנגלית בבורדו (1938–1939) ובארל (1940–1942).

ב-1944 שימש עיתונאי של עיתון המחתרת הצרפתית בעיר ליון וחתם לעיתים קרובות בשם העט **פרנסואה פונטווי**. 

החל ב-1945 שימש עיתונאי בפריז ופרסם סיפורים ודברי הומור בעיתונים "פארי-פרס", "פארי-ז'ור", ו "פראנס דימאנש" ובשבועון הסאטירי "לה קנאר אנשנה" שבו עבד במשך שלושים שנה. הוא שידר דברי הומור ברדיו פריז, הופיע בטלוויזיה הצרפתית בתוכניות בידור ובהן "משחקי מילים", ופרסם מספר רב של ספרי הומור ודברי ביקורת שנכתבו בסגנון היתולי.

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא התגורר בקומונה של אמנים צרפתים שכללה בין היתר ארמן גטי, ג'ורג' ארנו ומישל טורניה. 

היה חתן פרס רבלה ב-1956. בשנות השישים של המאה העשרים חיבר דיאלוגים של כעשרים סרטי קולנוע שבהם עשו שימוש בין היתר השחקן פרננדל והזמרים לינו ונטורה ואדי קונסטנטין, וביים את סרטו הראשון של זמר הרוק אנד רול ג'וני הולידיי.

ב-1987 פרסם את ספרו "סיפורים חדשים מפרובאנס שלי". ב-1994 קיבל את פרס פול לאוטו בעבור ספרו "אדון הימים שעברו" וב-1999 פרסם את ספרו "חרבו של אבי" שבו הוא מתאר את ימי ילדותו בערים ארל ונים שבפרובאנס, את מלחמות השוורים ואת האווירה הכפרית של הקאמארג (הדלתה של הנהר רון). בספרו זה עשה שימוש במילים מן השפה האוקסיטנית המדוברת בפרובאנס.

איוואן אודואר מת בביתו בפריז ב-2004.

## מיצירותיו
* קאמארג (1965)
* אנטואן הישר (1967)
* מכתב גלוי לנוכלים (1974)
* סיפורים חדשים מפרובאנס שלי (1987)
* ההונאה כבר לא מה שהייתה (1993)
* חרבו של אבי (1999)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1914
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2004
סטקטו

**סְטָקָטוֹ** (באיטלקית: **staccato**) הוא מונח מוזיקלי שפירושו המילולי הוא "מנותק", או "נפרד". צורת הרבים היא "סטקטי". משמעות סימון הסטקטו היא שיש להפריד בין צליל לצליל, כך שבחלק מן הזמן המוקצב לתו על פי משכו לא יישמע צליל אלא שתיקה. צלילי הסטקטו הם קצרים ומקוטעים, אך לסטקטו אין השפעה על קצב המוזיקה. הנקודה המציינת סטקטו תופיע מעל ראש התו כשהקו פונה כלפי מטה, או מתחתיו כשהקו פונה למעלה.

:קובץ:staccato.png

ביצירות מן התקופה הקלאסית, כמו אלה של מוצרט, למשל, נעשה לעיתים שימוש בסימן הדגשה במקום בנקודה לציון סטקטו, והדבר פותח פתח לספק באשר לכוונותיו של המלחין. אפקטים של הדגשה וסטקטו עולים לעיתים בקנה אחד, אך קשה למצוא מקרים כאלה ביצירות מודרניות.

נגינת סטקטו היא ההפך מנגינת לגאטו. בכלי מיתר יש להבחין בין נגינת סטקטו לפיציקטו, אם כי הפיציקטו כשלעצמו עשוי להיחשב לאפקט סטקטו מסוים. לדוגמה, "ג'אז לגאטו/ג'אז פיציקטו" של לרוי אנדרסון. יש הטעמת ביניים המכונה "מצו סטקטו" או "נון לגאטו".

## סטקטו כפול וסטקטו משולש
סטקטו כפול וסטקטו משולש הן צורות נגינת סטקטו במהירות גבוהה מנגינת הסטקטו הרגיל. ביצוע סטקטו כפול ומשולש מתבצע הן על ידי השפתיים, והן על ידי הגרון. סטקטו כפול יתבצע בצורת "טה-קה". סטקטו משולש יתבצע בצורת "טה-קה-קה".

## דוגמאות שמע

בדגימה הבאה ניתן לשמוע בסון מנגן, לפי הסדר: סטקטו, לגטו, לגטו + ויברטו, וקשת:

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תאוריית המוזיקה
קטגוריה:סימנים מוזיקליים
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
בתיה בת פרעה

[שמאל|ממוזער|300px|"[משה נמשה מן היאור בידי בת פרעה"; פרסקו מבית הכנסת בדורה אירופוס]]
**בִּתְיָה בַת-פַּרְעֹה** היא דמות מקראית המופיעה בדברי הימים. על פי מדרש חז"ל, היא מזוהה עם **בת פרעה** המופיעה בספר שמות, אשר מצאה את משה כשהוא בתוך תיבת גומא ביאור, וגידלה אותו בילדותו.

חז"ל מנו את בתיה עם צדיקים נוספים שנכנסו בחייהם לגן עדן.

## בת פרעה בספר שמות

בתו של פרעה, ששיעבד את בני ישראל במצרים, מוזכרת במקרא כמי שמצאה את משה כשירדה לרחוץ ביאור, ולאחר מכן העניקה לו את השם "**משה**", לזכר משייתו מן המים. היא גידלה אותו כבן בבית אביה. זאת, על אף גזירת האב על הרג כל התינוקות הזכרים העברים, אותה גזירה שבגללה הושם משה בתוך תיבת גומא ביאור (שמות ב'). על-פי התלמוד בבלי בת פרעה כפרה בעבודת אלילים, בניגוד לכל בית אביה.

### אישיותה של בת פרעה
[260px|ממוזער|בת פרעה מצילה את משה מהיאור; ציור של ז'אן-ז'ק לגרנה , [המאה ה-18]]

בת פרעה מתנגדת לאביה ולחוקיו, מושיעה את משה מן היאור ומגדלת אותו למרות הידיעה שהוא עברי. ספר התנ"ך אינו מספר עליה רבות, אך ריבוי הפעלים בפסוקים המתארים את בת פרעה מרמז על אישיות פעילה ועצמאית. בפסוקים אלו מיוחסות לה שבע פעולות שונות, חלקן הכרעות מוסריות כבדות משקל:
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

המצרים התייחסו לבת פרעה כאל אלה ואף נתנו לה מעמד אלי.

## בת פרעה בספרות החיצונית
בספרו של יוסף בן מתתיהו, שמה של בת פרעה מספר שמות הוא תרמותיס, שמה היווני של האלה המצרית רננוטת. שם זה מוזכר גם בספר היובלים (מז, ה). היו שטענו כי קיים דמיון רב בין תרמותיס לבת פרעה.

האלה תרמותיס הייתה אלת הפריון והתאפיינה בערמומיות כנחש ונקראה גם "המיינקת". היא מוצגת כאישה עם זנב נחש והיא התגלמותה של הערמומיות הנשית. לפי האנלוגיה בין האלה לבת פרעה ניתן להבין כי גם בת פרעה התאפיינה בערמומיות ונקראה "המינקת", ואכן, בזכות ערמומיותה הונתה בת פרעה את אביה והצילה את משה.

אלו המזהים את פרעה של יציאת מצרים עם רעמסס השני קושרים את שמה של בתיה לשמה של אשתו "הבכירה" בינתענת. שני השמות התיאופוריים קושרים את האישה להיותה בת האל. כמו מקרים אחרים במקרא, ייתכן והשם עוברת על מנת למחוק זכר לאלילי כנען.

## בת פרעה בדברי הימים
ברשימות היחש של יהודה שבספר דברי הימים נזכר שמה של בת פרעה נוספת:

פסוקים אלו קשים מאוד להבנה, זאת בשל כך שרשימת היחס הזו (וכן רשימות יחס רבות אחרות בדברי הימים א') הועתקו מכתבי ייחוס עתיקים ולעיתים הושמטו חלק מהמילים, דבר שגרם לקושי בהבנת הייחוס וסדר הדורות במשפחה. לפי הפרשנות הדרשנית של חז"ל על פסוק זה, מזוהה בתיה בת פרעה מדברי הימים עם בת פרעה של ספר שמות, ובעלה מָרֶד מזוהה ככלב בן יפונה (אך לפי פשוטו של מקרא פרשנות זו אינה מסתברת):

## לקריאה נוספת
* יעל לוין, **מדרשי בתיה בת פרעה**, ירושלים תשס"ד.
* 
* יוכי ברנדס, **[[שבע אימהות]]**, הוצאת זמורה ביתן, 2010 - הפרק "בת פרעה", עמ' 165–211.
* אהרן דמסקי, בתיה בת פרעה וקרוביה בנחלת יהודה דה"א א ד 15–20, עיוני מקרא ופרשנות, כרך ט' 2009, עמ' 427–437.

## קישורים חיצוניים

* 
* השמים הם הגבול - לדמותה של בתיה, באתר ישיבת אורות שאול
* 
* 
* 
*  פרק 15 – דברי הימים: ימשיך כבודו – על עשרת הצדיקים שנכנסו לגן עדן. חלק א' בפודקאסט דברי הימים בהגשת אילן אבקסיס

## הערות שוליים

קטגוריה:צדיקים שנכנסו בחייהם לגן עדן
קטגוריה:אישים מצרים בתנ"ך
קטגוריה:נשים בתורה
קטגוריה:אישים בתנ"ך ששמם אינו מצוין
קטגוריה:גרים בתנ"ך
קטגוריה:אישים בפרשת שמות
חומצה צורנית

שמאל|ממוזער|250px|ריכוז ממוצע שנתי של חומצה צורנית בפני השטח של הים
**חומצה צורנית** (חומצה סיליצית) היא שם כללי למשפחת תרכובות כימיות הכוללות את היסודות צורן (סיליקון), מימן וחמצן, בעלות נוסחת המבנה הכללית SiOx(OH)4-2x]n]. בתמיסות מימיות מהולות קיימות מספר צורות יציבות, בהן **חומצה מטא-צורנית** (H2SiO3), **חומצה אורתו-צורנית** (H4SiO4, pKa1=9.84, pKa2=13.2 at 25° C), **חומצה די-צורנית** (H2Si2O5) ו**חומצה פירו-צורנית** (H6Si2O7); במצב מוצק חומצות אלה כנראה נדחסות ליצירת חומצות צורניות פולימריות בעלות מבנה מורכב.

אחד המסלולים ליצירת חומצה צורנית הוא החמצה (אסידיפיקציה) של מלחי סיליקט (כמו נתרן סיליקט) בתמיסה מימית. כאשר החומצה מחוממת היא מאבדת מים והופכת לסיליקה ג'ל, צורה פעילה של צורן דו-חמצני.

באוקיינוסים, סיליקון מופיע בעיקר בצורת חומצה אורתו-צורנית. אצות מסוג צורניות (diatoms) אחראיות על המחזור הביוגאוכימי שלה. אצות אלה מבצעות פולימריזציה לחומצה, ליצירת "סיליקה ביוגנית", בה הן משתמשות לבניית דפנות התאים שלהן (מכונים "frustules").

## השפעות בריאותיות
בשנים האחרונות בוצעו מספר מחקרים בעניין ההשפעה הבריאותית של חומצה צורנית, ונחיצותה לחיי האדם. 

מחקרים שבדקו קורלציה בין אלומיניום למחלת אלצהיימר כללו שימוש בחומצה צורנית במשקאות, וזאת עקב יכולתה להקטין את ספיגת האלומיניום במערכת העיכול, וכמו כן לגרום להפרשה של אלומיניום בשתן. 

בני אדם סופגים בעיקר את החומצה בצורת חומצה אורתו-צורנית, וניתן למצוא אותה בגוף במספר רקמות, בהן עצם, גידים, אב-העורקים, כבד וכליות. ייתכן כי סיליקה חיונית לבריאות, אך לא נקבעה צריכה מומלצת (RDI). ידוע כי חוסר בסיליקה גורם לעיוותים בגולגולת ובעצמות היקפיות, מפרקים בעלי חיבור גרוע, כמות מופחתת של סחוס וקולגן, והפרעה לאיזון המינרלי בעצם הירך ובחוליות.

חומצה אורתו-צורנית מיוצבת על ידי כולין נמכרת כתוסף מזון, והיא זמינה לגוף בצורה זו. נעשו מספר מחקרים בתחום, והם הראו, בין השאר: גירוי סינתזה מסוג 1 של קולגן ודיפרנציאציה אוסטאובלאסטית בתאים דמוי-אוסטואובלאסט אנושיים בניסויי מבחנה; שיפור בעמידות השיעור למאמץ מתיחה; השפעה חיובית על פני השטח של העור ועל חוזקו המכני, ועל פריכות שיער וציפורניים; הקלה בתסמונת ציפורניים שבירות; מניעה חלקית של איבוד מסה בעצם הירך במודל Ovariectomized rat; ועלייה בריכוז קולגן בעגלים. 

## הערות שוליים

* N. N. Greenwood, A. Earnshaw, *Chemistry of the Elements*, 2nd ed., Butterworth-Heinemann, Oxford, UK, 1997.
* R. K. Iler, *The Chemistry of Silica*, Wiley, New York, 1979.



קטגוריה:חומצות
הרבאוס

**הרבאוס הקדוש** או **ארווֶה הקדוש** (**Saint Herveus** או **Saint Hervé**) הוא קדוש נוצרי מברטאן של המאה ה-6. יחד עם איב הקדוש הוא נחשב לקדוש הברטוני הכי אהוד. רישומים היסטוריים טוענים כי הוא נולד בגוימיליו שבברטאן, אם כי קיימות טענות כי נולד בוויילס. על פי האגדה, הוא היה בנו של משורר נודד נודע בשם היברניון שהיה פעיל בחצר המלוכה של כילדברט הראשון. שמה של אימו היה ריבנון.

הרבאוס היה עיוור מלידה. יחד עם תלמידו גויהראן, הוא גר ליד פלוביין כנזיר מתבודד וכמשורר נודד. על פי האגדה, היו לו כוחות שאפשרו לו לרפא כל בעל חיים והוא גידל ואילף זאב שהלך עמו לכל מקום.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:עיוורים
קטגוריה:ברטאן: אישים
קטגוריה:נפטרים ב-556
משקע אלקטרוסטטי

**מְשַקֵעַ אלקטרוסטטי** הוא מערכת טיפול והרחקת חלקיקים מזרם גז בעזרת יצירת שדה אלקטרוסטטי. המערכת מסוגלת לסנן ביעילות גבוהה חלקיקים עדינים הקטנים אפילו מ־1 מיקרון.

משקע אלקטרוסטטי בנוי ממכל בו עוברים הגזים, קתודה מלוחות או חוטי מתכת, אלקטרודה חיובית מפח או מצינורות ומכל שיקוע. מערכת אספקת חשמל מספקת לאלקטרודה החיובית זרם במתח גבוה (30–100 קילוולט). כאשר גזים עם חלקיקים נכנסים למכל, השדה האלקטרוסטטי גורם ליינון חיובי של מולקולות הגז ולשחרור של אלקטרונים חופשיים. יונים חיוביים של הגז מגיעים לקתודה ומנוטרלים. האלקטרונים החופשיים שמתקרבים לאלקטרודה החיובית גורמים ליינון שלילי של החלקיקים, ואלו מנוטרלים בהגיעם לאלקטרודה החיובית. מערכת הרעדה גורמת לחלקיקים לשקוע לבסוף למכל שיקוע. כך זרם הגז הנקי נפלט לארובה או להמשך התהליך.

משקעים אלקטרוסטטיים מותקנים לרוב בתחנות כוח.

## ראו גם
* זיהום אוויר

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טכנולוגיה סביבתית
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:זיהום אוויר
אמנון ויינשטיין

**אמנון ויינשטיין** (21 ביולי 1939 – 4 במרץ 2024) היה בונה כינורות ישראלי.

ויינשטיין הוא דור שני לשושלת של בוני כינורות ישראלים. אביו משה עלה לארץ ישראל ופתח בתל אביב סטודיו לבניית כינורות בשנת 1939. אמנון המשיך במסורת וצירף אליו גם את בנו, הדור השלישי בשושלת, המקיימת את מסורת בוני הכינורות הגדולים בקרמונה שבאיטליה, משפחות אמאטי וגוארנרי.

שאר משפחתו של ויינשטיין נשארה באירופה ונספתה בשואה, והקשר הזה הוליך את אמנון לאיתור כינורות של יהודים שלקחו אתם את כלי הנגינה למחנות הריכוז הנאציים. כינורות אלה, רובם כלים פשוטים ששימשו לנגינה בשמחות, סומנו במגן דוד על גב הכינור, ואמנון ויינשטיין הציב לעצמו כמשימה את תיקון הכינורות האלה והבאתם לנגינה בקונצרט סימפוני, שיסגור את אירועי שנת השישים למדינת ישראל. הקונצרט, שכונה בשם "כינורות של תקווה", התקיים ב-24 בספטמבר 2008, וניגנו בו הסולן שלמה מינץ עם תזמורת סימפונט רעננה ותזמורת איסטנבול הטורקית.

ויינשטיין הגיע לרעיון איתורם ושיפוצם של הכלים בעקבות הרצאה בנושא "כינורות בתקופת השואה", שנשא בגרמניה בשנות ה-90 של המאה ה-20. חלק מן הכינורות המשובחים שהיו באירופה הועלו לארץ ישראל עם הכנרים, שברוניסלב הוברמן הזמין לנגן בתזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית. אחרים נבזזו בידי הגרמנים. הכינורות שנשארו, בגטאות, ביערות ובמחנות הריכוז היו כלים פשוטים וזולים, ונמצאו במצב ירוד וכמעט הרוס, שחייב שיפוץ יסודי וממושך כדי להחזירם למצב נגינה. עד פטירתו ב-2024, החזיק ויינשטיין בסדנה שלו שמונה כינורות כאלו והמשיך בחיפוש אחר כלים דומים שעודם קיימים במקומות שונים בעולם.

ויינשטיין היה שותף להקמה ולניהול המוזיקלי של קשת אילון, מרכז לקידום וטיפוח הנגינה בכינור בקיבוץ אילון, שבגליל המערבי.

ויינשטיין היה נשוי לעשאלה (עשי) לבית בלסקי, בתו של עשאל בלסקי, שנמנה עם יחידת הפרטיזנים של בלסקי.

בסוף מרץ 2024, במסגרת פסטיבל הצילום הבינלאומי ה-11 של PHOTO IS:REAL, ,יציג הצלם מיקי קורן צילומי כינורות של ויינשטיין ששרדו את השואה תחת הכותרת "כינורות שלא נדמו". בדיעבד, עם פטירתו, תהפוך התערוכה להנצחת פועלו של ויינשטיין.

## ראו גם
* כינורות של תקווה

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* מט"ח, אורית אילן, "ביקור אצל בונה כינורות"
* סרטון על סדנת בוני הכינורות משה ואמנון ויינשטיין 1969
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני כלי נגינה ישראלים
קטגוריה:בוני כלי קשת ישראלים
כלי קשת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
איל הופמקלר

**איל הופמקלר** (נולד ב-1957) הוא בונה כינורות ישראלי.
## ביוגרפיה
איל הופמקלר נולד בתל אביב, להורים ששניהם צ'לנים.

בשנת 1981 יצא ללמוד בנייה ושחזור של כינורות וכלי קשת אחרים בפארמה שבאיטליה, בקונסרבטוריון אריגו בויטו  בכיתתו של רנטו סקרולווצה  וסיים את הלימודים שם בשנת 1986.

עם סיום לימודיו, קיבל דיפלומה במקצועו. למשך עוד שנה נשאר בפארמה להשתלמות מעשית בשיקום קשתות ובבניית גיטרות.

מאז 1987, איל הופמקלר הוא חבר ב"אגודת הכינור של אמריקה" , ב"אגודת הכינור הבריטית" וב"ליאוטריה פרמאנזה".

הופמקלר גר ועובד בירושלים, שם הוא מפעיל סטודיו שבו ניתן למצוא כינורות, ויולות, צ'לו וקונטרבסים מודרניים וישנים בכל הגדלים.

## קישורים חיצוניים
* 
* יוטיוב, איל הופמקלר מספר ומדגים בניית כינור
* אתר פראנס 24 על בניית כינורות בקרמונה
* כתבה אודות איל ואביו, בעקבות קונצרט השחרור של שנת 1945 במנזר סנט אוטיליאן 

קטגוריה:בוני כלי קשת ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
אסיה רודשטיין

**אסיה רודשטיין** היא כנרת, מורה לכינור ובונת כינורות ישראלית.

רודשטיין נולדה בברית המועצות בשנת 1955, שם למדה נגינה בכינור והחלה לעבוד בהוראת נגינה.

ליקויים בכינורות של תלמידיה עוררו בה עניין בבניית כינורות, והיא פנתה אל **דניס ולדימירוביץ' יארובוי** , בונה הכינורות הרוסי היחיד שזכה בתחרות בקרמונה, ולמדה אצלו את המקצוע באופן אינטנסיבי.

רודשטיין עלתה לישראל בשנת 1989, ניגנה זמן קצר בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ונכון ל-2011 היא מנגנת בשני הרכבים קאמריים, מלמדת נגינה ומרכזת פרויקט בבית ספר לאמנויות שבאשקלון.

רודשטיין מתקנת ובונה כינורות בעץ אשוח ומייפל, שהביאה עמה ממוסקבה שברוסיה.

נוסף לעיסוקיה אלה, רודשטיין עוסקת בביקורת מוזיקה וכותבת שירה בעברית, שלמדה אחרי עלייתה לארץ.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני כלי נגינה ישראלים
קטגוריה:בוני כלי קשת ישראלים
כינורות
לארה פלין בויל

**לארה פלין בויל** (באנגלית **Lara Flynn Boyle**; נולדה ב-24 במרץ 1970) היא שחקנית אמריקאית.

## קורות חייה
בויל נולדה בדבנפורט, איווה. שמה ניתן לה על שם אחת הדמויות ברומן "ד"ר ז'יוואגו" של בוריס פסטרנק. ילדותה עברה עליה בשיקגו ובמדינת ויסקונסין. היא למדה באקדמיה לאמניות של שיקגו.

## קריירה
תפקידה הראשון בקולנוע היה תפקיד קטן בסרט "שמתי ברז למורה" (1986), בזכותו הצטרפה לאיגוד שחקני המסך למרות שהסצנה שלה נחתכה לבסוף בעריכה. לאחר מכן שחקה ב-1987 במיני-סדרה Amerika, ב-1988 בסרט "פולטרגייסט 3" וב-1989 בסרט "ללכת שבי אחריו".

תפקידה המשמעותי הראשון היה גילום דמותה של דונה הייוורד, אחת הדמויות המרכזיות בסדרה "טווין פיקס" שזכתה לביקורות מהללות. לאחר סיום הסדרה ב-1991, הפיק דייוויד לינץ' סרט בשם "טווין פיקס - אש הולכת עמי" אך בו סרבה בויל להשתתף בשל הצעות טובות יותר שעמדו בפניה. את תפקיד דונה בסרט גילמה מוירה קלי.

במהלך שנות התשעים שיחקה בויל במספר סרטים, בהם סרטים שזכו להצלחה ואחרים שכשלו בקופות. ב-1992 שיחקה בדרמת הפשע "תאומים ובנים" (**Equinox**), שביים אלן רודולף. באותה שנה שיחקה בדרמת הנעורים "איפה הימים לוקחים אותך" לצד ויל סמית'. ב-1994 הופיעה בסרט "שלושה במיטה אחת. ב-1997 היא ניגשה למבחני בד לתפקיד הראשי בסדרה "אלי מקביל" אך זה ניתן לבסוף לקליסטה פלוקהארט. עם זאת, בויל הותירה רושם עז על יוצר הסדרה, דייוויד אי קלי, וזה יצר עבורה את תפקיד המשנה לפרקליט המחוז, הלן גמבל, בסדרה אחרת, הפרקליטים.

בויל כיכבה בסדרה זו עד 2003, אז חלו שינויים בצוות השחקנים במטרה להעלות את פופולריות הסדרה ותפקידה בה נסתיים. על גילום תפקידה של הלן הייתה בויל מועמדת לפרס אמי וכן למספר פרסי איגוד שחקני המסך.
שיחקה גם בעונה השלישית של התוכנית לאס ווגאס כמוניקה מנקוזו הבעלים החדשים של בית המלון מונטסינו.

בשנת 1998 גילמה תפקיד מרכזי בסרט "אושר". בשנת 2002 גילמה בויל תפקיד ראשי בסרט המצליח "גברים בשחור 2", בו שיחקה את תפקידה של החייזרית המרושעת סרלינה. היא גם התארחה במספר פרקים של אלי מקביל, בסדרה "חוק וסדר" ובסדרות נוספות.

בשנת 2009 שיחקה בדרמת הפשע "*Life Is Hot in Cracktown*" בתפקיד הזונה בטי מקביין, בכיכובה של שאנין סוסאמון.

## חיים אישיים
בויל נשואה בפעם השנייה. לבעלה הראשון נישאה באוגוסט 1996 והתגרשה ממנו שנתיים לאחר מכן. כיום היא נשואה לדונלד ריי תומאס השני, משקיע נדל"ן לו נישאה בדצמבר 2006. היא מתגוררת עמו בבוורלי הילס בבית שנבנה במקור כמעון המשרתים של השחקנית מרי פיקפורד. לבויל אין ילדים משלה ובמספר ראיונות הצהירה שהיא אינה מעוניינת להביא ילדים לעולם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאיות ממוצא אירי
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אל-הוריות אמריקאיות
קטגוריה:אל-הוריים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1970
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
רוברט פלין

**רוברט "רוב" פלין** (באנגלית: **Robert Flynn**; נולד כ**לורנס מת'יו קארדין** ב-19 ביולי 1967 באוקלנד, קליפורניה) מוכר בעיקר כסולן והגיטריסט הראשי של להקת הת'ראש / גרוב מטאל משין הד. פלין הקים את הלהקה עם אדם דאס, לוגן מאדר וטוני קוסטנזה אחרי עזיבת להקת הת'ראש מטאל Vio-lence.

בנוסף, לקח פלין חלק במשך זמן קצר בלהקה Forbidden מ-1985 עד 1987, אך עזב לפני שיצא ללהקה אלבום.

ב-11 ביוני 2007 קיבל פלין את פרס ה-Golden God של מגזין Metal Hammer 2007.

אלבומם האחרון של משין הד, The Blackening, הגיע למקום ה-54 במגזין בילבורד האמריקני לאחר כשבועיים בלבד אחרי יציאתו. אלבום זה מהווה את שיא הצלחתה של הלהקה. פלין עצמו הפיק את האלבום ואת האלבום הקודם לו, Through the Ashes of Empires.

באמונתו פלין אתאיסט.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:מוזיקאי מטאל
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:ת'ראש מטאל
קטגוריה:אוקלנד (קליפורניה): אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
טום ורליין

**טום ורליין** (באנגלית: **Tom Verlaine**; 13 בדצמבר 1949 – 28 בינואר 2023) היה זמר ומוזיקאי אמריקאי, את עיקר פרסומו קנה בשל היותו מנהיג להקת הרוק טלוויז'ן.

## ביוגרפיה
נולד בשם תומאס מילר, במוריסטאון שבניו ג'רזי. בצעירותו ניגן בפסנתר ובסקסופון, ובשנות העשרה שלו התחבר לריצ'רד הל ועבר לנגן בגיטרה. השניים נסעו לניו יורק יחדיו והקימו את להקת ה-Neon Boys, שעם הזמן שינתה את שמה לטלוויז'ן. מילר החליף את שמו לורליין בהשראת שינוי שם המשפחה של בוב דילן, למרות שטרם קרא דאז את כתבי המשורר הצרפתי פול ורלן.

לאחר שהל הוחלף בפרד סמית', טלוויז'ן הקליטה שני אלבומים, כולל Marquee Moon שנחשב לקלאסיקה, והתפרקה. ורליין פצח בקריירת סולו (ללא הצלחה מרובה), שכללה את האלבומים "Tom Verlaine" ו-"Words from the Front". ב-1996 יצא האוסף The Miller's Tale, שכלל הופעה חיה בלונדון מ־1982 ומספר שירים שלא הופיעו באלבומיו הקודמים של ורליין. ב-2006 הוציא ורליין שני אלבומים, Around, שהיה אינסטרומנטלי בלבד, ו-Songs and Other Things, ובו ליריקה, והיה לפיכך האלבום הראשון של ורליין שכלל מילים ומוזיקה יחד מאז The Wonder בשנת 1990. ורליין קידם את האלבומים בסיבוב הופעות קצר, שכלל מלבדו את הגיטריסט ג'ימי ריפ.

נפטר לאחר מאבק במחלה קצרה ב-28 בינואר 2023.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמני וורנר רקורדס
קטגוריה:אמני וירג'ין רקורדס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
מרסלו גלייזר

**מרסלו גלייזר** (בפורטוגזית: **Marcelo Gleiser**; נולד ב-19 במרץ 1959, ריו דה ז'ניירו) הוא פיזיקאי, אסטרונום וסופר מדע פופולרי ברזילאי יהודי.

## השכלה וקריירה
ב-1981 הוא סיים תואר ראשון ב (PUC-Rio),  (.M.Sc) ב-1982 ב (UFRJ) ודוקטורט (PhD) ב-1986 בקינגס קולג' לונדון. עם תום לימודיו עשה גלייזר פוסט-דוקטורט בפרמילאב עד 1988 ומאותה השנה עד 1991 גם ב (KITP). ב-1991 החל ללמד בדארטמות' קולג', ומ-1999 הוא משמש כפרופסור לפיזיקה ואסטרונומיה באותו המוסד.

## מחקריו
בין נושאי המחקר שבהם עסק: הפיזיקה ביקום המוקדם ואסטרופיזיקה של  (צפופים). לגלייזר מספר מאמרים העוסקים גם בפילוסופיה של המחקר הפיזיקלי. לדוגמה: A Crisis at the Edge of Physics משנת 2015.

גלייזר כתב גם שני ספרים פופולריים על קוסמולוגיה ודת, "הנביא והאסטרונום" ("*The Prophet and the Astronomer*") ו"היקום המרקד" ("*The Dancing Universe*"). הוא כותב טור בנושאי מדע בכל יום ראשון במוסף של העיתון "".

## פרסים והוקרה
ב-2001 הוענק לו "פרס ז'וזה רייס עבור הפצת המדע בציבור" מטעם  של ברזיל.

ב-2019 זכה בפרס טמפלטון מטעם קרן ג'ון טמפלטון.

## ספריו של מרסלו גלייזר

* *The Prophet and the Astronomer: Apocalyptic Science and the End of the World*, W. W. Norton & Company (July 21, 2003), 
* *The Dancing Universe: From Creation Myths to the Big Bang *, Plume (November 1, 1998), 
* *A Harmonia Do Mundo*, Companhia das Letras (2006), 


## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה וקורות חייו של גלייזר באתר האינטרנט של המחלקה לפיזיקה ואסטרונומיה בדארטמות' קולג' 
* אתר האינטרנט של מרסלו גלייזר בדארטמות' קולג' 
* "שאלתו של מרסלו גלייזר: מניין בא החומר?" מאמרים מדעיים של מרסלו גלייזר באתר Google Scholar 

## הערות שוליים

קטגוריה:אסטרונומים יהודים
קטגוריה:סופרים יהודים ברזילאים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים יהודים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים ברזילאים
קטגוריה:אתאיסטים יהודים
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:ספקנים
קטגוריה:מדענים יהודים ברזילאים
קטגוריה:סגל דארטמות' קולג'
קטגוריה:אמריקאים ממוצא ברזילאי-יהודי
קטגוריה:זוכי פרס טמפלטון
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1959
ועדת נתניהו

"**ועדת נתניהו**" – כינוין של שתי ועדות בראשותה של השופטת שושנה נתניהו:
ארנסטו פאריאס

**ארנסטו אנטוניו פאריאס** (בספרדית: **Ernesto Antonio Farías**; נולד ב-29 במאי 1980 בטרנקה לאוקן שבפרובינציית בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק כחלוץ. פאריאס מכונה **אל טקלה** ("המפתח" בספרדית).

## קריירה
פאריאס החל לשחק באסטודיאנטס לה פלאטה בגיל צעיר. הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה ב-1997 והפך לאחד החלוצים הטובים בליגה ובתולדות המועדון. הוא סיים כמלך השערים של אפרטורה 2003 עם 12 שערים. הוא שיחק במדי הקבוצה עד שנת 2004 וכבש עבור הקבוצה 95 שערים ב-205 הופעותיו במדי הקבוצה בליגה. יכולת ההבקעה המרשימה שלו הביאה את פלרמו מהליגה האיטלקית לרכוש את כרטיסו. הוא אכזב באיטליה ולא הצליח לכבוש ב-13 משחקיו במדי הקבוצה. לאחר תקופה קצרה במועדון, חזר פאריאס לארגנטינה והצטרף לריבר פלייט.

עם החזרה לליגה הארגנטינאית שב פאריאס לגלות יכולת גבוהה, הוא הפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה וכבש עבורה 42 שערים. ב-2007 ניסתה טולוקה המקסיקנית להחתימו. אף על פי ששני הצדדים הגיעו להסכמה, שינה פאריאס את דעתו ובחר להצטרף לפורטו איתה חתם על חוזה לארבע שנים. בעונת הבכורה שלו בקבוצה כבש פאריאס 6 שערים ב-16 משחקים וזכה עם הקבוצה באליפות.

ביולי 2010 חתם לשלוש שנים בקבוצה הברזילאית קרוזיירו, הבקיע את שער הבכורה במועדון ב-9 ביוני נגד פלמיירס בניצחון 3-2. בינואר 2012 הושאל לקבוצה הארגנטינאית אינדפנדיינטה. ב-2014 נמכר לדאנוביו מליגת העל האורוגוואית וב-2015 לאמריקה קאלי מהליגה השנייה בקולומביה.

פאריאס ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת הארגנטינאית ב-3 בספטמבר 2005 במשחק מול פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006.

## תארים
* **[[אסטודיאנטס לה פלאטה]]** - **מלך שערים** (אפרטורה 2003)
* **[[פורטו (כדורגל)|פורטו]]** - אליפות (2007/08), (2008/09)

## קישורים חיצוניים

* דף השחקן באתר הרשמי של פורטו

קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני אסטודיאנטס לה פלאטה
קטגוריה:כדורגלני פלרמו
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני קרוזיירו
קטגוריה:כדורגלני אינדפנדיינטה
קטגוריה:כדורגלני דאנוביו
קטגוריה:כדורגלני אמריקה קאלי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1980
וילג' ווייס

**וילג' ווייס** (מאנגלית **The Village Voice** - קול הווילג') היה שבועון שהופץ בחינם בעיר ניו יורק. השבועון כלל כתבות תחקיר, ניתוח אקטואליה, ביקורת על אמנות ותרבות ופרוט אירועים בסביבת ניו יורק. בשאר ארצות הברית הופץ השבועון בתשלום.

הווילג' ווייס הוא המפורסם מבין עיתוני התרבות והאמנות המהווים אלטרנטיבה לשבועונים המסורתיים. ב-2005 נפגם מעט שמו הטוב של השבועון, לאחר שנקנה על ידי קונצרן התקשורת ניו יורק מדיה. מספר עורכים בכירים פוטרו בעקבות הגילוי כי כתבה שפורסמה בגיליון מיוחד לכבוד 50 שנות העיתון הייתה מפוברקת. בשנות ה-70 ויויאן גורניק הייתה בין הכתבים הבולטים של השבועון בתחום הפמיניסטי.

ב-22 באוגוסט 2017 הודיע השבועון על הפסקת הופעתו בדפוס, והמשך פעילותו במהדורת אינטרנט בלבד. כעבור שנה הסתיימה גם פעילות זו. לאחר החלפת בעלות בשנת 2021 חזר העיתון להדפסה כרבעון ובינואר חזר האתר לפעילות וכיום הוא מציג תוכן אקטואלי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארצות הברית: עיתונים
קטגוריה:חינמונים
קטגוריה:ניו יורק
קטגוריה:גריניץ' וילג'
משורר נודד

שמאל|ממוזער|250px|"המשורר הנודד" מאת ג'ון מרטין (1817)
**משורר נודד** או **זמר נודד** (בולשית: **Bardd**; באירית: **Bardos**; בברטונית: **Barzh**; בסקוטית: **Makar**; באנגלית: **Bard** או **Minstrel**), היה מעמד של משוררים ומלומדים בתרבות הקלטית בימי הביניים ובראשית העת החדשה, ובייחוד בוויילס, אירלנד, סקוטלנד, וקורנוול. המשורר הנודד הוא בעל תפקיד טקסי ודתי, שכן הוא החדיר בשירתו מיתוסים חברתיים וסיפורים דתיים בתקופה שבה עדיין לא הייתה נפוצה התרבות הכתובה. מבחינה זו, הוא משתייך לאותו מעמד כמו הדרואידים והנביאים. 

ההתייחסות ההיסטורית הראשונה למשוררים קלטיים מסוג זה היא של דיודורוס סיקולוס ושל סטראבון, המתארים את המשוררים כחלק מן המעמד הדתי הקלטי. 

בתרבות הפופולרית מוכרים "חמשיריקס" מסדרת הקומיקס אסטריקס כמשורר נודד; ואוסיאן, מן הפואמה באותו שם של ג'יימס מקפרסון. 

בהשאלה, קיימת התייחסות לזמרי האופוזיציה הסובייטיים כ"משוררים נודדים".

## "בארדים" בברית המועצות
ברוסיה הסובייטית ציין המונח "בארד" (ברוסית: **Бард**) משוררים שהיו מבצעים את שיריהם ומלווים את שירתם בניגון גיטרה. בזִמרת המשוררים האלה הייתה נסתרת מחאה סוציאלית, והיא נחשבת לז'אנר דיסידנטי-מחתרתי. ה"בארדים" הידועים ביותר הם בולאט אוקוג'אבה (רוסית: Бул'ат Ш'алвович Окудж'ава), אלכסנדר גאליץ' (רוסית: Александр Г'алич), אלכסנדר דולסקי (רוסית: Александр Д'ольский).

## ראו גם
* טרובדור
* המשורר הנודד
* אזמרי

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שירה
חברת הנסיעות והתיירות נצרת

[שמאל|ממוזער|250px|אוטובוס של החברה ב[נצרת. בצביעה ישנה]]
150px|ממוזער|שמאל|סמליל החברה הקודם
**חברת הנסיעות והתיירות נצרת בע"מ** היא חברת אוטובוסים המפעילה שירותי תחבורה ציבורית באזור נצרת, נוף הגליל, חיפה, עפולה, עמק יזרעאל המערבי, הגליל התחתון ועמק זבולון. החברה נמצאת בבעלות משפחת עפיפי, המחזיקה בקבוצת "נזארין".

## פעילות
בבעלות החברה נמצאות שתי חברות אוטובוסים נוספות: חברת שירותי אוטובוסים מאוחדים נצרת המפעילה תחבורה ציבורית עירונית בנצרת, נוף הגליל ובסביבתה וחברת נתיב אקספרס המפעילה תחבורה ציבורית עירונית בערים צפת ונהריה וקווי אוטובוס בינעירוניים רבים בהם: קווי כרמיאל–נהריה, נהריה–חיפה עפולה–צפת, עפולה–בני ברק ועוד.

לחברת הנסיעות נצרת קשרי בעלות צולבים עם חברת הנסיעות נזארין טורס והיא מפעילה עבור נזארין טורס בע"מ קווי אוטובוסים לעמאן.

## היסטוריה
החברה נוסדה בשם "נצרת–חיפה" ב-1927, וב-1943 נרשמה להסעת נוסעים בין נצרת לספוריה, חיפה ותל אביב. עוד הפעילה החברה באותה עת קווים סדירים לעבר הירדן. לאחר קום המדינה אימצה החברה את שמה הנוכחי והרחיבה את שירותיה לכפרי הצפון.

בתחילת שנות ה-70 החלה החברה לספק שירותי הסעה ולינה גם לתיירים.

בעבר, לחברה הייתה חברה בת בשם "אומני אקספרס" אשר הפעילה קווי אוטובוס באזור יקנעם–קריית טבעון והפעילה את קווי "עפולה–חיפה", בחודש דצמבר 2014 כל קווי האוטובוס שהיו ברשות החברה הועברו לחברת סופרבוס בעקבות הפסד החברה במכרז שהיה להפעלת אשכול זה ובכך הסתיימה פעילות החברה כולה.

כיום, החברה מפעילה את הקווים העירוניים בסח'נין,עראבה,כפר מנדא ומע'אר. נוסף על כך, החברה מפעילה את קווי נוף הגליל-חיפה, וקווים פרווריים מנצרת, סח'נין,טמרה ויישובי מערב עמק יזרעאל. החברה מפעילה קווים בינעירוניים מנוף הגליל לתל אביב ובני ברק.

חלק ניכר מקווי החברה פועלים 7 ימים בשבוע וחלקם פועלים אף ביום הכיפורים.

## ראו גם

* רשימת חברות ישראליות בבעלות ערבית שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברות אוטובוסים ישראליות
קטגוריה:נצרת: תחבורה
קטגוריה:נוף הגליל: תחבורה
קטגוריה:נצרת: ארגונים
קטגוריה:משפחת עפיפי
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1927