open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הרשות הפלסטינית במשחקים האולימפיים

**[[הרשות הפלסטינית]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). עד כה השתתפה הרשות בענפי האתלטיקה, השחייה, הג'ודו והרכיבה, אך הישגיה בהם היו סמליים בלבד. הרשות מעולם לא נטלה חלק באולימפיאדת חורף.

באולימפיאדת אטלנטה מנתה המשלחת הפלסטינית שני ספורטאים. נושא הדגל היה מג'די אבו מרהיל, תושב מחנה הפליטים נוסייראת ברצועת עזה ואיש כוח 17. אבו מרהיל התחרה בריצת 10,000 מטר והגיע למקום האחרון. 

באולימפיאדת סידני (2000) שוב ייצגו את הרשות הפלסטינית שני ספורטאים. ההלך ראמי דיאב סיים במקום האחרון בהליכה ל-20 ק"מ, והשחיינית סמאר נאסר סיימה במקום ה-65 (מתוך 74 משתתפים) במשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי. באולימפיאדת אתונה (2004) גדלה המשלחת ל-3 ספורטאים - שני אתלטים (שהתחרו בריצת 800 מטר) ושחיין אחד (שהתחרה במשחה ל-100 מטרים בסגנון פרפר). אף הם סיימו במקומות האחרונים בתחרויות בהן השתתפו, ולא התקדמו לשלבים הבאים. 

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נשלחו מטעם הרשות הפלסטינית שני אתלטים ושני שחיינים. גם הם לא הצליחו לשפר את מאזנה הספורטיבי של הרשות, לאחר שדורגו בין האחרונים במקצי המוקדמות בתחרויות בהן השתתפו.

באולימפיאדת לונדון (2012) רשם הג'ודוקא מאהר אבו רמלה היסטוריה, כשהיה לספורטאי הפלסטיני הראשון שמגיע למשחקים האולימפיים לאחר שהשיג את הקריטריון האולימפי, ולא באמצעות כרטיס חופשי. עם זאת, גם במשחקים אלה לא הצליחו הספורטאים הפלסטינים להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים. שחיינית סאבין חזבון סיימה את המשחה במקום ה-51.

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), מנתה המשלחת הפלסטינית שישה ספורטאים. האתלטית מיאדה אל-סייד הניפה את דגל המשלחת בטקס הפתיחה.

באולימפיאדת טוקיו מנתה המשלחת הפלסטינית חמישה ספורטאים, שלושה גברים ושתי נשים, תושבי בית לחם, עזה, מזרח ירושלים ושני פלסטינים אמריקאים.

יזן אל-בוואב היה חבר המשלחת לאולימפיאדת טוקיו (2020) ולאולימפיאדת פריז (2024).
## ראו גם
* הרשות הפלסטינית במשחקים הפאראלימפיים
* הרשות הפלסטינית במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

* אתר הוועד האולימפי הפלסטיני 
## הערות שוליים

קטגוריה:הרשות הפלסטינית: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
חסקה

[שמאל|ממוזער|250px|חסקה בחוף [אשקלון]]
[שמאל|ממוזער|250px|בונה החסקה, המציל שלמה אלחסוב בצד שמאל. לידו עומד בצד ימין המציל דוד ארליך שהגה את הרעיון. חוף [תל אביב]]
**חַסַקֶה** או **חֲסָקָה** היא כלי שיט חלול, עשוי עץ או פיברגלס, ללא סיפון, מעקה או מפרש. הכלי משמש מצילים בארץ ישראל לפחות מתחילת שנות ה־30.

לפי דוריאן פסקוביץ, שהיה הראשון שהביא גלשנים לישראל, הייתה החסקה במקורה כלי שיט שטוח ששימש את הדייגים הערביים. מקור אפשרי אחר לכלי, הדומה לגלשן, הוא כי הוא נבנה כווריאציה על הגלשן החלול שהמציא תום בלייק בשנת 1926.

בשנות השלושים, שלמה אלחסוף, מציל חירש, שהיה גם נגר בהכשרתו, החליט בהשראת חברו דויד ארליך לבנות סירה שתתאים לצורכי המצילים. בניסיון הראשון, שהושפע מסירות דיג ערביות שטוחות, בנה ע״פ שרטוט של ארליך, סירה עם חרטום וירכתיים. כדי לחזור לחוף היה צורך לסובב את הסירה במים. בניסיונות הבאים בנה סירה עם חרטום בשני הצדדים, כך שהמציל יכול היה לסובב את גופו ולחתור לצד השני במהירות. אלחסוף וארליך קבעו את מידות הסירה: 4.75 מטר אורך, 1.25 מטר רוחב במרכז, וגובהה באמצעיתה 25 ס"מ. בחסקה חותרים עם משוט שאורכו 3.45 מטר, עובי המוט 38 מ"מ, רוחב הכף 18–20 ס"מ ואורך הכף 25 ס"מ.
הסירה, העשויה עץ ודיקט, הפכה במהרה ללהיט בקרב מצילים בחופי הארץ. ברבות השנים בנו את החסקה מפיברגלס, אבל המידות של אלחסוף וארליך תקפות עד היום.

בשנת 1950 שמואל צייטלין ערך מסע ימי, ביחד עם שמאי קנצנופולסקי, בחסקה מתל אביב לחיפה..

בינואר 1973, במבצע משותף למחלקת כושר קרבי בצה"ל ולחיל הים, הפליג איתמר לויטין, אדריכל מתל אביב ואיש מילואים של מחלקת כושר קרבי, מאילת לשארם א־שייח' על גבי חסקה. המסע, שאורכו כ־250 קילומטרים וארך 5 ימים, תועד בכתבה פרי עטו של לויטין בשבועון צה"ל "במחנה" בפברואר 1973. ככל הידוע, זהו המרחק הגדול ביותר שנחצה בחסקה.

בתרבות הישראלית התפרסמה החסקה בזכות השיר באותו השם (של יורם טהרלב) שחוזר על המילים . השיר הולחן על ידי משה וילנסקי עבור להקת חיל הים בשנת 1972. בהמשך קיבל השיר גרסת כיסוי של להקת "אתניקס", שסולנה זאב נחמה שירת בעברו בחיל הים.

## ראו גם

* סאפ

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סוגי כלי שיט
קטגוריה:ישראל: תרבות
קטגוריה:ישראל: המצאות
קטגוריה:ציוד הצלה
המנדולינה של קפטן קורלי

**המנדולינה של קפטן קורלי** הוא רומן מאת הסופר לואי דה ברנייר שנכתב ב-1994. הספר זיכה אותו בפרס הסופרים הבריטים לספר הטוב ביותר לשנת 1995. בישראל יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2000 בתרגומה של מרים יחיל-וקס.

## עלילה
אירועי הספר מתרחשים בשנת 1941, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. בעת פלישת האיטלקים ליוון, חייליו של קפטן אנטוניו קורלי מתמקמים באי קפלוניה. תושבי הכפר, הסולדים מנוכחותם של הפולשים, עושים הכל כדי לפגוע בהם. אחת מתושבי הכפר היא פלגיה, בתו של דוקטור יאניס, רופא הכפר, המאורסת לדייג שהתגייס למלחמה ולא משיב למכתביה. למרות המלחמה, מתחבבים לבסוף החיילים האיטלקים, ובראשם הקפטן שובה הלב בעל המנדולינה, על ליבם של התושבים. בין פלגיה לבין הקפטן מתפתח סיפור אהבה, שנקטע בעקבות הטבח שעורכים הגרמנים בחיילים האיטלקים. אנטוניו, שניצל בזכות חברו שהגן עליו בגופו, נמלט מן האי באמצע הלילה, על גבי סירה ובכך ניתק באחת הקשר בינו ובין פלגיה. בחלוף השנים, חייה של פלגיה אחרי המלחמה מלאים בקשיים, איתם היא נאלצת להתמודד, כשאחד מהם הוא אימוץ תינוקת שננטשה בפתח ביתה. לאחר שנים, כשגדלה, נישאת בתה המאומצת של פלגיה ומביא לעולם ילד. בילדותו, מוצא הילד את המנדולינה של הקפטן האהוב ולומד להשתמש בה. יום אחד, פוגש אנטוניו את הילד, שמוביל אותו לפגוש את סבתו, פלגיה. בהיפגשם, משתחרר הזעם העצור, שנכלא בנפשה של פלגיה לפני שנים, בשטף של צעקות על הקפטן שנטש אותה באחת באותו הלילה שבו נמלט. הקפטן, שחש שנפשו נקשרה בנפשה של פלגיה ומצר על העוול שגרם לה, מנסה מנגד להסביר את התנהגותו לפלגיה, לפייסה ולישר את ההדורים. לבסוף מתרצה פלגיה והיא והקפטן מתחילים, שוב, את דרכם מחדש.

## העיבוד הקולנועי
סרט המבוסס על הספר יצא לאקרנים בשנת 2001, בבימויו של ג'ון מאדן ובכיכובם של ניקולס קייג', פנלופה קרוז, ג'ון הרט, כריסטיאן בייל.

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר הסרט
* 
* 

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1994
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
מנזר סטפנוס הקדוש

250px|שמאל
**מנזר סטפנוס הקדוש** (פרסית **کلیسای سن استپانوس**; ארמנית **Սուրբ Ստեփանոս**) הקרוי על שמו של סטפנוס הקדוש, ממוקם בעמק הנהר אראס הזורם לאורך גבולן של איראן ואזרבייג'ן. המתחם ממוקם כ-15 ק"מ מערבית לג'ולפה במחוז מזרח אזרבייג'ן באיראן. כדי להבדילו ממנזרים בעלי שם זהה הוא מכונה גם "מגהרט" על שם הגבעה עליה הוא נבנה או "דרשם" על שם קבר ששכן בעבר בקרבת מקום. בשנת 2008 הוכרז המנזר כאתר מורשת עולמית, יחד עם הריסות הכפר דרשם השוכן במורד הנהר ובו כנסייה ובית קברות, וכן עם קפלת צ'ופאן שבמעלה הזרם. השטח המוכרז על שלושת חלקיו משתרע על פני כ-84 הקטאר בסך הכל.

## היסטוריה
המנזר נזכר לראשונה בשנת 649. הוא נפגע במהלך המאה ה-12 והמאה ה-13 כתוצאה ממאבקיהם של הסלג'וקים בביזנטים, אך לאחר מכן, במחצית השנייה של המאה ה-13, הפגינו הולגו חאן ויורשיו סבלנות כלפי הנוצרים המקומיים. למנזר נודעה השפעה רבה במאה ה-14, עת נחשב למרכז חשוב של אומנות ולימודים, ונכתבו בו יצירות בנושאי דת, היסטוריה ופילוסופיה. חלק מיצירות אלה השתמר והן מוחזקות בירוואן ובוונציה.   

בתחילת המאה ה-15 בא המנזר תחת השפעת הספווים אשר המשיכו והעניקו חסות לארמנים המקומיים, אולם ב-1604 הגלה השאה עבאס הגדול כרבע מיליון ארמנים מהאזור מסיבות אסטרטגיות. תושבים אלה הועברו למרכז איראן והרחק מהאזור ששכן סמוך לגבול עם האימפריה העות'מאנית. אך במחצית השנייה של המאה ה-17, כאשר ביססו הספווים את שלטונם באזור מחדש, שב המרכז לפעול. המנזר שוקם ונבנה מחדש בין 1819 ל-1825, ובאותה עת נרכש כפר דרשם הסמוך על ידי הכנסייה הארמנית.

## האתר
שמאל|ממוזער|200px|שער הכניסה למנזר
**מנזר סטפנוס הקדוש** - המנזר שוכן על מדרון תלול, וצורתו כשל מלבן באורך של 72 מטרים וברוחב של 48 מטרים. למבנה צמודים שני אגפים - באחד שוכנת כנסייה ובאחר מגורים לנזירים. בפינותיו של המבנה מתנשאים מגדלים עגולים המשווים לו מראה מבוצר. אורכה של הכנסייה הוא 27 מטר והיא מתנשאת לגובה של 25 מטר. 

בכנסייה ארבעה עמודים רבועים, הנושאים מגדל פעמונים בן שתי קומות - הראשונה מלבנית, והשנייה בצורת כיפה הנחה על שישה עמודים. צורתה של הכנסייה היא כשל צלב יווני שבמרכזו כיפה גדולה. הקירות עשויים אבנים כפי שמקובל באדריכלות הארמנית הדתית. פנים הכנסייה מעוטר בציורים רבים, בעיקר בצידה הפנימי של הכיפה, ואלה הושפעו מעיטוריה של קתדרלת אצ'מיאדזין בשילוב עם מוטיבים איראנים. 

**דרשם** - הכפר דרשם השוכן כשני קילומטרים במורד הנהר, היה נושב עד רצח העם הארמני ב-1915 וכיום הוא הרוס. המבנה היחיד ששרד ממנו הוא הכנסייה שנבנתה בצורת בזיליקה, וכיפתה המרכזית נתמכת על ידי ארבעה עמודים. סמוך לכנסייה שוכן בית קברות שבו קברים המתוארכים למאה ה-16. 

**צ'ופאן** - קפלת צ'ופאן ("הרועה") שוכנת בסמוך לג'ולפה, כעשרה קילומטרים ממנזר סטפנוס הקדוש. צורתה כשל מלבן באורך של 6.5 מטר וברוחב של 5.5 מטר והיא השתמרה בצורה טובה למדי.

מרכז|ממוזער| 710 פיקסלים|מבט כללי על המנזר וההרים המקיפים אותו

## ראו גם
* מנזר תדאוס הקדוש

## קישורים חיצוניים

* המנזר ב-Armenica.org
* [כנסיות היסטוריות ב[איראן]]
* Three Armenian jewels in Iran
        

קטגוריה:איראן: מבני דת נוצריים
קטגוריה:הכנסייה האפוסטולית הארמנית: מנזרים
קטגוריה:מזרח אזרבייג'ן: מבנים
ג'ולפה

**ג'ולפה** (בפרסית: **شهر جلفا**; בארמנית: Ջուղա) היא עיר על גדת נהר האראס, הגובלת בנחצ'יבאן (אזרבייג'ן) וממוקמת צפונית לתבריז, בפרובינציית מזרח אזרבייג'ן שבאיראן. בעיר וסביבותיה מתגוררים כ-56,000 תושבים.

בעבר שימשה העיר כעיר גבול לסחורות לתוך איראן, ובשיא, בשנות ה-90 המוקדמות, עברו כ-10% מסך הסחורות המיובאות לאיראן דרך העיר. בעקבות המחלוקת בין ארמניה לאזרבייג'ן בנוגע לחבל נגורנו קרבאך ירדה משמעותית כמות הסחורות.

## אתרים היסטוריים
* מנזר סטפנוס הקדוש – המנזר נמצא כחמישה עשר ק"מ צפונית לעיר ג'ולפה. הוא נבנה במאה השביעית ושופץ מספר פעמים במהלך השנים. בשנת 2008 הוכר כאתר מורשת עולמי מטעם אונסק"ו.
* כנסיית צ'ופאן – כנסייה ארמנית שנבנתה במאה-16. נכללת במקבץ "הכנסיות הארמניות באיראן" של אונסק"ו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:גבול אזרבייג'ן–איראן
קטגוריה:מזרח אזרבייג'ן: יישובים
אלבטרוס אמסטרדם

**אלבטרוס אמסטרדם** (שם מדעי: *Diomedea amsterdamensis*) הוא עוף ימי גדול ממדים ממשפחת האלבטרוסיים. הוא אנדמי באי הצרפתי אמסטרדם שבדרום האוקיינוס ההודי, השייך לארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת. הוא תואר לראשונה ב-1983, ומספר חוקרים חשבו כי הוא תת-מין של האלבטרוס הנודד. מצב השימור של המין מוגדר כסכנת הכחדה חמורה לפי איגוד השימור העולמי (IUCN) מאז שהוא תואר לראשונה. בתקופת גילויו עמד אומדן אוכלוסייתו על חמישה זוגות, ובעקבות מאמצי השימור מוערכת היום האוכלוסייה הכוללת בכ-130 פרטים, מתוכם כ-80 בוגרים.

אלבטרוס זה, כמו יתר האלבטרוסים, מתרבה מדי שנתיים, לרוב באדמות ביצה פתוחות. הנקבה מטילה ביצה אחת בלבד, עליה דוגרים שני ההורים במשמרות שאורכן כשבוע. הגוזל בוקע לאחר 80 ימים. לאחר 230 ימים לערך יתחיל לעוף. בתחילת חייו יואכל מדי שלושה ימים, אולם ככל שיתקרב לעת המעוף הראשון, כך תרד תדירות ההאכלה. בשלב מסוים לפני התעופה הראשונה יגיע הפרחון למשקל גבוה מזה של הוריו, אולם הוא ישווה בהדרגה לזה של האחרונים לאחר שנוצותיו תצמחנה. האלבטרוס הצעיר יעזוב את מושבת בקיעתו למשך חמש שנים לערך, ורק אז יחזור למושבה. מספר שנים אחרי כן יחל להתרבות בעצמו.

האי הצרפתי אמסטרדם,  היחיד עליו חיים אלבטרוסים אלו, השתנה משמעותית, ובתי הגידול האפשריים עבורם באי הצטמצמו באופן ניכר. אחת הסיבות לכך היא הגעתם של חתולי רחוב פראיים בעקבות בני האדם. על סמך עובדה זו, בצירוף מספר הפרטים המועט, הגיעו אנשי המקצוע לקביעה כי מין זה נתון בסכנת הכחדה חמורה. בנוסף, נדירותו של המין מקשה על חקר הרגלי התזונה שלו ותפוצתו בים.

## קישורים חיצוניים

* אלבטרוס אמסטרדם באתר BirdLife International

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אמסטרדם
קטגוריה:עופות האוקיינוס ההודי
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1983
אום אל-קיוין

**אום אל-קיוין** (בערבית: **أمّ القيوين**) היא אחת משבע אמירויות המרכיבות את איחוד האמירויות הערביות במפרץ הפרסי. שטח האמירות הוא כ-750 קמ"ר ובשנת 2003 חיו בה כ-62,000 תושבים.

## היסטוריה
בסביבת אום אל-קיוין נמצאו עדויות ארכאולוגיות עוד מהאלף ה-5 לפנה"ס והצביעו באופן חד משמעי על קשר עם מסופוטמיה. באלף ה-3 לפנה"ס כבר התפתחה תעשיית קדרות מקומית. בתקופת הברונזה התיישבו שבטי נוודים באזור. שבטים אלו פיתחו תעשיית מתכת מקומית משגשגת. בתקופה זו האקלים כנראה היה מעט יותר נוח, ובכך התפתחה גם חקלאות מקומית.

אום אל-קיוין נוסדה בשנת 1775 על ידי השייח' מאג'יד אל-מועלא, ראש שבט אל-מועלא, והיא מצויה מאז תחת שלטון צאצאיו. במטרה למנוע את סיפוחה לאימפריה העות'מאנית, ב-8 בינואר 1820 חתם השייח' עבדאללה הראשון על אמנה עם הממלכה המאוחדת שהפכה את שטחה למדינת חסות של בריטניה.

בשנת 1971 הצטרפה אום אל-קיוין, בהנהגת השייח' אחמד השני, אל איחוד האמירויות הערביות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמירויות איחוד האמירויות הערביות
אלבטרוס צ'טהאם

**אלבטרוס צ'טהאם** (שם מדעי: *Thalassarche eremita*) הוא עוף ימי בינוני בגודלו ממשפחת האלבטרוסיים. הוא צבוע בשחור ובלבן. אתר הקינון היחידי שלו הוא אזור סלעי גדול העונה לשם "הפירמידה", שנמצא באיי צ'טהאם, ניו זילנד. לעיתים הוא נחשב לתת-מין של האלבטרוס לבן-הכיפה. אוכלוסייתו הכוללת די יציבה, וגודלה נאמד בכ-11,000 פרטים בלבד. אורכו כ-90 סנטימטרים לערך. הוא ניזון בעיקר מדיונונים ומדגים.

## קישורים חיצוניים

* אלבטרוס צ'טהאם באתר BirdLife International

## הערות שוליים

צ'טהאם
קטגוריה:ניו זילנד: עופות
אצסולפאם-K

**אצסולפאם האשלגן** המכונה גם אצסולפאם-K או Ace-K (K הוא סימנו של היסוד אשלגן) הוא ממתיק מלאכותי נטול ערך תזונתי. באיחוד האירופי הוא מכונה E950 וכך הוא מצוין על תוויות התכולה של מוצרי מזון המכילים אותו.

האצסולפאם-K נתגלה במקרה בשנת 1967 על ידי הכימאי הגרמני קרל קלאוס שעבד ב Hoechst AG (כיום "נוטרינובה"). מבחינת מבנהו הכימי, החומר הוא המלח האשלגני של 6-מתיל-1.2.3-אוקסיתיאזין-4(3H)-ון 2,2-דיאוקסיד. בטמפרטורת החדר זו אבקה לבנה גבישית שנוסחתה C4H4KNO4S.

אצסולפאם-K מתוק פי 500 מסוכרוז (הסוכר השולחני הנפוץ), בדומה לאספרטיים. סכרין מתוק יותר מאצסולפאם-K, ושניהם ניחנים בטעם לוואי מריר. חברת המזון קראפט רשמה פטנט על השימוש בנתרן פרולאט להסוואת טעם לוואי זה. לרוב מעורב אצסולפאם-K עם ממתיקים מלאכותיים אחרים כסוכרלוז ואספרטיים, על מנת לתת טעם כולל דמוי סוכר שבו כל ממתיק מאזן את טעמי הלוואי של הממתיקים האחרים.

בניגוד לאספרטיים, אצסולפאם-K אינו מתפרק בחום הבישול והאפייה ועמיד בתנאי חומציות ובסיסיות מתונים. בשל תכונה זו רווח השימוש בו (בשילוב ממתיקים נוספים, כאמור) במוצרים אפויים ובמשקאות קלים מוגזים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תוספי מזון
קטגוריה:תחליפי סוכר
אלבטרוס לבן-כיפה

**אלבטרוס לבן-כיפה** (שם מדעי: *Thalassarche cauta*) הוא עוף ימי בינוני בגודלו ממשפחת האלבטרוסיים. הוא מקנן באיים הסמוכים לאוסטרליה וניו זילנד, ותפוצתו בים מקיפה אזורים נרחבים באוקיינוס הדרומי. לעיתים אף יימצא בסמוך לחופי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. בעבר, התאוריות הטקסונומיות המקובלות כללו במין זה גם את אלבטרוסי סאלווין ואת אלבטרוסי צ'טהאם, אולם הוחלט להפרידם ולהתייחס אליהם כמינים נפרדים.
## מאפיינים
ניצוי האלבטרוס: נוצות הגב, הכנפיים העליונות והזנב כהות, בעוד שבטנו, צווארו וכנפיו התחתונות - לבנים. כיפת ראשו האפור לבנה (ומכאן שמו), אולם מעל עיניו מעין גבות שחורות. מקורו אפור בהיר, וקצהו - צהוב. אורכו כ-98 סנטימטרים, מוטת כנפיו - כ-254 סנטימטרים, ומשקלו - כ-4.1 קילוגרמים. הוא תופס את טרפו תוך צלילה מן האוויר, ולעיתים אף צולל פנימה לתוך המים (לעומק של עד חמישה מטרים). מזונו המועדף כולל בעיקר דגים, ובאופן פחות - דיונונים (בשונה מאלבטרוסים רבים אחרים).

## גלריה

Thalassarche cauta in flight - SE Tasmania.jpg
Thalassarche cauta in flight prepare for landing - SE Tasmania.jpg
Shy Albatross CW.jpg
Shy Albatross (32733462824).jpg
Thalassarche cauta - SE Tasmania.jpg
Thalassarche cauta with yellow beak - SE Tasmania.jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1841
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון גולד
לבן-כיפה
קטגוריה:עופות האוקיינוס השקט
קטגוריה:עופות שמזדמנים לישראל
קופייקה

left|384 px|ממוזער|קופייקה רוסית מודרנית
**קוֹפֶּיְקָה** (ברוסית: **копейка**; באוקראינית: **копійка**) היא יחידת מטבע, שערכה הוא החלק המאה (מאית) של רוּבְּל ברוסיה ובטרנסניסטריה, של הריבניה אוקראינית ושל מאנאט אזרבייג'ני.

קופייקה נוצרה כתוצאה מהרפורמה המוניטרית ברוסיה בשנת 1535: שמה נגזר מהטבעת החנית (ברוסית: копьё - קוֹפּיוֹ), במקום חרב מעוגלת כפי שהיה נהוג לפני כן.

משנת 1997 קיימים ברוסיה מטבעות, אשר שוויים 1, 5, 10, ו-50 קופייקה. בעבר היה נהוג לקרוא למטבעות בשמות לפי ערכם, כגון: 1/4 קופייקה - פולושקה, 2 קופייקות - גרוש, 3 קופייקות - אלטין, 5 קופייקות - פיאטק, 10 קופייקות - גריבניק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:ברית המועצות: כלכלה
קטגוריה:רוסיה: כלכלה
זלוטי

**זלוטי** (בפולנית:  (נהגה זְווֹטֵה),  ברבים: złote או złotych, בתרגום לעברית: "זהוב") הוא ההילך החוקי של פולין, החל מ-1924, ביוזמת ולדיסלב גרבסקי ראש ממשלת פולין ושר האוצר שלה. הזלוטי מתחלק ל-100 **גרוֹש** (grosz, ברבים groszy). 

כתוצאה מתהליך של היפר-אינפלציה בפולין בתחילת שנות ה-90, ערכו של המטבע צנח בצורה קיצונית. לכן, ב-1 בינואר 1995 הומר הזלוטי הישן (שסימונו לפי תקן ISO 4217 הוא **PLZ**) לזלוטי החדש (שסימונו הוא **PLN**), ביחס המרה של 10,000 זלוטי ישן = 1 זלוטי חדש.

נכון לשנת 2008, נמצאים בשימוש מטבעות של 1, 2, 5, 10, 20 ו-50 גרושי, ושל 1, 2 ו-5 זלוטי. כמו כן, נמצאים בשימוש שטרות של 10, 20, 50, 100, 200 ו-500 זלוטי.

אומנם החל משנת 2004 פולין חברה באיחוד האירופי, אך היא אינה מהווה חלק מ"גוש האירו", ועל כן מטבע האירו עדיין לא החליף את הזלוטי כהילך חוקי במדינה. פולין התחייבה בפני האיחוד לאמץ את האירו כאשר תעמוד בתנאים הכלכליים הנדרשים על פי אמנת ליסבון וקריטריוני קופנהגן, אולם הדבר יחייב תיקון לחוקה הפולנית. בשנת 2011 הודיע שר האוצר הפולני כי אין בכוונת ממשלת פולין להחליף את הזלוטי בעתיד הנראה לעין.

## קישורים חיצוניים

* מטבעות זלוטי
* 

קטגוריה:פולין: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
סבארוג

**סְבַארוֹג** או **סְבַארוּג** (בקירילית: **Сварог**; בפולנית: **Swaróg**; בסורבית: **Schwayxtix**) הוא אל השמש הסלאבי ורוח האש במיתולוגיה הסלאבית. פירוש שמו הוא ככל הנראה "בהיר וצלול". ייתכן כי השם קשור לשם הסנסקריטי סבארגה (स्वर्ग) שבהינדואיזם משמעה מערך של עולמות שמימיים הממוקמים מתחת ועל הר מרו, ולמילה הפרסית "חוואר", שפירושה זהה – מה שמצביע על קרבה אטימולוגית הודו-אירופית.

בפולקלור הוא מתואר כנחש-אש, או כמעין דרקון מכונף הנושף אש. מיתוסים אחרים מתארים אותו כאל נפח, המזוהה עם הכוח היוצר והמיני של האש. במיתוסים אלה נלחם סבארוג בנחש הענק (ולעיתים: דרקון מרובה ראשים), זְמֵיי, הקוטל אנשים ללא הבחנה. סבארוג לוכד אותו בעזרת מלקחי-נפחים, ומשתמש בו לגרירת מחרשה. בכמה מן המיתוסים נאלץ זמיי להשתמש בפיו כדי לחפור את השוחות, ובכך להפריד את ארץ החיים (יאב) מארץ המתים (נאב) ולהשליט סדר (פראב). בחלק מן המיתוסים הופכת השוחה החפורה לנהר סמוֹרוֹדינה, וזמיי נעשה לשומר גשר קַלינוב.

מקורן של האגדות הנסובות סביב סבארוג הוא ככל הנראה מסביבות המאה ה-8 לפנה"ס עד המאה ה-6 לפנה"ס, כאשר החלו השבטים הסלאביים לעסוק בחקלאות.

הסמל המוקדש לסבארוג הוא סמל דמוי צלב קרס, הקרוי קוֹלוֹבְרַאט (Kolovrat; מילולית, ככל הנראה: גלגל מסתובב). החיות המקודשות לו הן שור מוזהב, חזיר בר, סוס ובז ששמו וַרַגנָה (Varagna).

## התייחסויות מאוחרות
* בנצרות מתקשר סבארוג לקדושים קוסמאס ודמיאנוס ולקדוש (המלאך) מיכאל.
* בדתות הנאו-פגניות, סבארוג נחשב לעיתים קרובות כאל הבורא העליון, כחוליה המרכזית בשילוש הקדוש טריגלב, וכזה אשר השלים את בריאת העולם בנותנו לו "פראב".

## לקריאה נוספת

* Robert Graves, *New Larousse Encyclopedia Of Mythology* (Hardcover), Crescent, December 16, 1987. 
* W. F. Ryan, *The Bathhouse at Midnight: An Historical Survey of Magic and Divination in Russia* (Magic in History Series) (Paperback)m Pennsylvania State University Press, September 1999. 
* Myroslava T. Znayenko, *The gods of the ancient Slavs: Tatishchev and the beginnings of Slavic mythology* (Paperback), Slavica, 1980. 
* Mark Yoffe & Joseph Krafczik, *Perun: The God of Thunder* (Studies in the Humanities (New York, N.Y.), V. 43.) (Hardcover), Peter Lang Publishing, April 2003. 


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אלים סלאביים
קטגוריה:ראשי פנתאון
קטגוריה:אלי אש
קטגוריה:אלי שמש
קטגוריה:דרקונים
קטגוריה:נחשים אגדיים
הנק חרול

**הנק חרול** (הולנדית: **Henk Grol**; נולד ב-14 באפריל 1985 בוונדאם) הוא ג'ודוקא הולנדי, זוכה שתי מדליות ארד אולימפיות מבייג'ינג 2008 ולונדון 2012.

## קריירה
חרול החל את דרכו בקטגוריית המשקל של עד 90 ק"ג, והשתתף באליפות אירופה שנערכה ב-2007. בהמשך אותה שנה עבר לקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג, וזכה באליפות גרמניה הפתוחה. כדי להבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג, היה עליו לעבור בדירוג העולמי את אלקו ון דר חיסט הוותיק, אלוף אירופה מ-2002. לשם כך היה עליו לזכות לפחות במקום השלישי באליפות אירופה שנערכה בליסבון. חרול הגיע להישג גבוה עוד יותר וניצח באליפות.

באולימפיאדה עצמה זכה במדליית הארד. הוא גבר בסיבוב הראשון על אלוף העולם הברזילאי לוסיאנו קוראה ובסיבוב השני על אריק זאבי. בהמשך, נוצח בחצי הגמר על ידי הקזחי אסחט ז'יטקייב, אך הצליח לזכות במדליית הארד דרך בית הניחומים. 

באליפות אירופה שנערכה בטביליסי ב-2009 איבד חרול את תוארו, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לרוסי טאגיר חייבולייב. באותה שנה זכה גם במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה ברוטרדם, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לקזחי מקסים רקוב. באליפות אירופה שנערכה ב-2010 בווינה זכה שוב במדליית הכסף, לאחר שהפסיד לאלקו ון דר חיסט, שמאז 2009 מתחרה כבלגי. שנה לאחר מכן, באליפות העולם בג'ודו שהתקימה בטוקיו, הפסיד חרול בקרב הגמר למדורג ראשון בעולם דאז טקמאסה אנאי היפני לאחר קרב צמוד.

באולימפיאדת לונדון 2012 הפסיד בשלב רבע הגמר לגרמני דמיטרי פטרס, אך בדומה לבייג'ינג, הצליח לזכות במדליית ארד דרך בית הניחומים. בשנת 2013 זכה בפעם השלישית במדליית כסף באליפות אירופה, לאחר שבקרב הגמר הפסיד לצ'כי לוקאש קרפאלק. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בריו דה ז'ניירו זכה גם כן במדליית כסף, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לאזרי אלחן ממאדוב.

באליפות אירופה בשנת 2015 אשר נערכה בבאקו כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה חרול בפעם השנייה בתואר האירופי לאחר ניצחון בגמר בזכות עונשים על לוקאש קרפאלק הצ'כי. באליפות אירופה שנה לאחר מכן זכה חרול שוב בתואר האירופי לאחר שבגמר ניצח באיפון את תומא ניקיפורוב הבלגי.

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, הוא התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג והודח בסיבוב השלישי לאחר ניצחון אחד והפסד אחד.

בשנת 2018 עבר חרול להתחרות בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג, הכבדה ביותר. באליפות אירופה 2018 אשר נערכה בתל אביב, זכה חרול במדליית הארד כאשר ניצח באיפון את גוראם טושישוילי הגיאורגי. באולימפיאדת טוקיו 2020, חרול התחרה בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג והפסיד בקרב הראשון לבקמורוד אולטיבוייב האוזבקי תוך 23 שניות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ג'ודוקא הולנדים
קטגוריה:אלופי אירופה בג'ודו
קטגוריה:ג'ודוקא באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:ג'ודוקא באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:ג'ודוקא באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:ג'ודוקא באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1985
אלדד כהן

**אלדד משה כהן** הוא פסיכולוג קליני, סופר ומחזאי ישראלי.

## ביוגרפיה
כהן נולד בירושלים. הוא בעל תואר שני בפסיכולוגיה קלינית של הילד מאוניברסיטת תל אביב. למד בסטודיו למשחק של הלל נאמן.

כהן הוציא כמה ספרים שלא התפרסמו מאוד, אך סיפוריו הם פופולריים יחסית, מככבים על בימות התיאטרון וזוכים בפרסים.

ספרו "תסתכלו עליי", שיצא ב-1998, הומחז להצגה שהועלתה ב"צוותא" במשך יותר משנתיים, וסיפורים ומונולוגים מהספר הומחזו והועלו על במות שונות בכל רחבי הארץ. הספר זיכה את אלדד בפרס ליצירת ביכורים מהמועצה לתרבות ואמנות לשנת 1998, וב-1999 בפרס המחזה בפסטיבל עכו, שם שיחקו בה עידן אלתרמן, לירית בלבן, חנן לדרמן וירדן בר-כוכבא.

ירדן בר-כוכבא ערכה את ספרו השני של אלדד כהן, "לפחות היית מת בצורה מסודרת", שיצא ב-2003. באותה שנה הופיעו חברי "הסטודיו למשחק חולון" בהצגה "שדה תעופה לנשים בודדות" בבימויה של טל עומר, על פי מונולוגים מספרו של כהן "תסתכלו עלי".

אלדד כהן כתב וביים ל"תיאטרונטו" 2008 את ההצגה "בלון", בה שיחק גל פרידמן. העלילה עוסקת במוכר בלונים בפתח בניין עיריית תל אביב, שאהבתו לבחורה שפגש מובילה אותו לאשפוז פסיכיאטרי שסופו מוות.

כתב את הקומדיה "תיאטרון רפרטוארי".

כתב (ביחד עם ירדן בר-כוכבא) את הצגות הילדים "סוף התחלה וחתולה" ו"אולי פיל".

ב-2023 כתב את המחזה "משפחה ברכבת" – קומדיה זוכת פרס המחזה הטוב ביותר בפסטיבל הקומדיה הישראלי 2023.

הדמויות בסיפוריו של אלדד כהן נחשבות קפקאיות ואומללות, בדומה לדמויות במחזות של חנוך לוין, והן עטופות בהומור שחור ומלוות בתחושת חוסר אונים וחוסר מוצא.

## ספריו
* "**תסתכלו עליי**" ("ידיעות אחרונות - ספרי חמד", תל אביב, 1998) 
* "**לפחות היית מת בצורה מסודרת**" ("ידיעות אחרונות - ספרי חמד", תל אביב, 2003) 
* "**אמא קומי**" (ידיעות ספרים, 2019) 

#### ספרי ילדים
* "**מנגינה כחולה עם תלתלים**" (עם עובד, תל אביב, 2012) 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* יוסי רן, בלון – בתיאטרון הסטודיו בחיפה, באתר תרבות הפנאי, 28 ביוני 2009
* 
* צבי גורן, תיאטרון רפרטוארי – יש שיטה באיגיון, באתר הבמה, 12 בנובמבר 2012
* 
*  אלדד כהן – בפרויקט "סופרים קוראים", ב-YouTube

## הערות שוליים

קטגוריה:פסיכולוגים קליניים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
תפרון

**תפרון בע"מ** היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של מוצרי הלבשה תחתונה, בגדי ים וביגוד ספורט, לנשים ולגברים. מוצרי החברה מיועדים ברובם ליצוא, בעיקר לארצות הברית. מניית החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

## היסטוריה
[ממוזער|170px|צידן הקדמי של תגיות מחיר, הנושאות את [לוגו המותג הפרטי של החברה. במקרה זה, מדובר בתגיות של פרטי הלבשה תחתונה.]]
בשנת 1990 החלה תפרון בשיווק מוצרים להלבשה תחתונה מכותנה עם גומי המותאמים לגוף. תפרון הייתה החברה הראשונה שהוציאה לשוק (ב-1997) בגדי הלבשה תחתונה ללא תפרים ואחת הראשונות בייצור הלבשת ספורט בהנדסה מותאמת לפעילות.

בשנת 2001 החלה החברה להעביר חלק משמעותי מפעילות התפירה לירדן. נכון לשנת 2015 למעלה ממחצית מעובדי החברה מועסקים בירדן.

בשנת 2003 רכשה תפרון את חברת "מקרו", העוסקת בייצור, שיווק ופיתוח בגדי ים וחוף.

לקוחותיה העיקריים של החברה הם נייקי, קלווין קליין, ויקטוריה'ס סיקרט, בננה ריפאבליק, גאפ וריבוק.

מתפרות החברה נמצאות בישראל, ירדן, מצרים ובארצות הברית. היא מפעילה ספקי משנה בסין ובקמבודיה.

בעבר החזיקה בחברת בת בשם **אלבה-רפואה**, אשר מייצרת מוצרי טקסטיל רפואיים (חליפות חדרי ניתוח, בדים עמידים בלחץ, תחבושות סטריליות), אולם פעילות זו נמכרה לחברה אחרת.

בשנת 2009 החלה החברה לשווק מוצרים תחת מותג פרטי שיצרה: **Tfr**. במקביל, פתחה החברה בשנה זאת לראשונה שלוש חנויות-מפעל: במשגב, במתחם בו מרוכזת מרבית פעילות החברה, בכפר סבא ובראשון לציון. בשלהי אותה שנה הודיע עדי ליבנה, מי שהיה מנהלה הכללי של החברה באותה עת, על עזיבתו את החברה. זמן קצר לאחר מכן נכנסה החברה לקשיי נזילות כספיים שהעלו חשש לפשיטת רגל שלה. משבר זה הסתיים בעקבות מהלך תמיכה של בעלי המניות במימון פעילות החברה.

### מסחר בבורסה
בשנת 1997, ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור ומנייתה החלה להיסחר ב־NYSE. בשנת 2005 נרשמה החברה למסחר במקביל גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2006 ביצעה הנפקה בבורסה בתל אביב. בדצמבר 2008, עקב אי עמידתה בדרישת סף של שווי שוק של לפחות 25 מיליון דולר, נמחקה מניית החברה מהנאסד"ק.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
*  אביב פרנקל, תופתעו לגלות מי מייצר את הגלבייה הכי נחשבת בכוויית, באתר חדשות 13, 20 באפריל 2010
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:ישראל: תעשיית טקסטיל
קטגוריה:חברות ישראליות הנסחרות בנאסד"ק
קטגוריה:מועצה אזורית משגב: חברות
קטגוריה:פתח תקווה: חברות
ישראל שור

**ישראל הכהן שור** (באנגלית: **Israel Schorr**; 18 במאי 1886 – ו' בניסן תרצ"ה, 9 באפריל 1935) היה חזן ומלחין חזנות, יליד גליציה שפעל באימפריה האוסטרו-הונגרית, בפולין ובארצות הברית

## קורות חיים
שור נולד בעיר חירוב שבאוסטריה (כיום באוקראינה) לאביו יעקב שמואל ממשפחה חסידית. בילדותו שר כילד פלא בחצר הרבי יוסף מרימנוב ברימנוב, ובגיל 16 נתמנה לחזן שם. כעבור שנתיים (1904) נקרא ללמברג, להחליף את החזן ברוך שור שנפטר. כיהן בלמברג 10 שנים עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. במלחמה הוצב על ידי הצבא האוסטרי בתפקיד לא קרבי בגלל עקרונותיו הדתיים. בתום המלחמה כיהן כחזן בעיר ברון בצ'כוסלובקיה בין השנים 1917–1919, לאחר מכן בעיר קרקוב בפולין בין השנים 1919–1921, ולאחר מכן מונה לחזן הראשי בעיר פיסטיאן (Piestyan) בהונגריה (כיום סלובקיה) (1921–1924).
 
בעקבות הזמנות מידידים, ביקש להגר לאמריקה. אך חוקי ההגירה המגבילים של ארצות הברית וחוסר הרצון לעזור של השלטונות האוסטריים, עכבו אותו. לאחר כמה תפילות מבחן מוצלחות בעיר ציריך שבשווייץ, התפרסם בעיר, עד כדי שהקונסול האוסטרי בציריך העניק לו אשרת אמן, בעזרתה יכל להגר לאמריקה. בבואו לאמריקה ב-1924, מונה לחזן ב"ישיבת הארלם" בניו יורק. בין המתפללים בקהילה זו היה חבר הקונגרס סול בלום, שעזר לשור להביא את אשתו וילדיו לאמריקה.
בשנת 1928, התפלל את תפילות הימים הנוראים בשיקגו. בעקבות כך, קיבל הצעה מבית האופרה של שיקגו, להופיע באופרה, אך הוא סירב משום שלא מתאים לחזן לשיר ולהציג באופרה.
הוא שב לניו יורק וכיהן כחזן בקהילת "עדת ישורון" בברוקלין (1928–1931). אחר כך עבר לרובע הברונקס וכיהן שם בקהילת "קהילת ישראל" (1931–1934). בשנים אלה הרבה להופיע בקונצרטים בין היתר עם החזן יוסל'ה רוזנבלט. הופעתו האחרונה כחזן הייתה בימים נוראים של שנת 1934 בקהילת "חובבי תורה" בברוקלין.

למרות הצלחתו כחזן, מצבו הכלכלי היה תמיד בכי רע. בשנים אלו שרר בארצות הברית השפל הגדול, ושור נאלץ לשיר בקרנות הרחוב ולקבץ נדבות. הוא נפטר ב-9 באפריל 1935 מהתקף לב.

## יצירתו
שור חיבר מספר יצירות חזנות מפורסמות ואף הקליט את חלקן כמו כן חיבר כמה ניגונים חסידיים. בין יצירותיו בולטת היצירה "שיבנה בית המקדש" יצירה הנחשבת ליצירה המוכרת ביותר בחזנות. יצירה זו (שהייתה אהובה מאוד על רבי מנחם מנדל שניאורסון האדמור השביעי מליובאוויטש וחסידיו). ויצירה אחרת – "הטה אלוקי אזנך" פורסמו במיוחד על ידי החזן משה קוסביצקי.

## להאזנה
*
**
*
**

## קישורים חיצוניים

* ישראל שור באתר Recorded Sound Archives (RSA) של האוניברסיטה האטלנטית של פלורידה (FAU)
* 

קטגוריה:מהגרים מאוסטריה לארצות הברית
קטגוריה:חזנים אוקראינים
קטגוריה:מלחיני קטעי חזנות
קטגוריה:חזנים פולנים
קטגוריה:חזנים הונגרים
קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:חזנים צ'כים
קטגוריה:חזנים סלובקים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1886
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1935
טבק השיח

200px|ממוזער|טבק השיח

**טבק השיח** (שם מדעי: *Nicotiana glauca*) הוא מין של בן שיח רב-שנתי בסוג טבק.
עלי טבק השיח ניתנים גם הם לעישון, אולם אין זה המין שמגדלים כגידול תעשייתי.

## מאפיינים
זהו שיח זקוף, גבוה וצר, עם גזעים מעוצים דקים וענפים ירוקים מכחילים, העשוי להגיע לגובה של 4 מטר. מדיף ריח לא נעים. העלים מסורגים, פשוטים, תמימים, גדולים, ביציים ונישאים על פטוטרת ארוכה. הם מכוסים בשכבה של אבקה לבנה מעין דונג, וגונם ירוק מכחיל. 

בארץ ישראל, טבק השיח פורח במשך עונה ארוכה, ממרץ עד אוקטובר. כל הצמח, כולל העלים, הוא קרח. מספר הענפים בו מועט. הפרחים ערוכים בתפרחת ארוכת-עוקצים. הפרח צהוב נוטה מעט לירוק, מסמרי, צינורו ארוך (כ-3 ס"מ), האוגן פרוש ושעיר מלמטה. הגביע צינורי ובו חמישה עלים. חמש אונות הכותרת אינן סימטריות לגמרי. לוע הכותרת משונץ. 5 האבקנים ארוכים, אחד מהם קצר מן האחרים. 2 עלי שחלה. ההאבקה בארץ ישראל היא כנראה האבקה עצמית. במולדתו הוא מואבק על ידי ציפורים ופרפרים. 

בישראל הוא צמח פולש, שמוצאו מדרום אמריקה. הוא גדל במגרשים ריקים בעיר ובאתרי-בניה, במחצבות, באשפתות, בתעלות-ביוב פתוחות, ביישובים נטושים ובקירות עתיקים. הוא נפוץ מאוד במדבר יהודה, באזור מפעלי ים המלח, במישור רותם ובסביבות העיר באר שבע. נפוץ כמעט בכל אזורי הארץ. 

השיח צומח צמיחה מהירה לגובה רב.
הצמח רעיל לאדם ולמקנה. אכילתו עלולה לגרום למוות. ידוע על פועלים תאילנדיים שהורעלו מאכילת עלי השיח. משמש ברפואה העממית לטיפול חיצוני בלבד. הוא משמש לטיפול בפצעים, בדלקות עור, בכינים ובפרעושים. לעיסה של עליו גורמת להקאה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שיחים
קטגוריה:ארץ ישראל: סולנאים
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:סולניים
קטגוריה:טבק
קטגוריה:מיני צמחים פולשים בישראל
וולף 359

**וולף 359** (באנגלית: **Wolf 359**, נקרא גם **CN באריה**, **LHS 36** או **גליזה 406**) הוא ננס אדום בקבוצת הכוכבים אריה הממוקם במרחק של 2.4 פארסק (7.7 שנות אור) מכדור הארץ. וולף 359 הוא אחד מהכוכבים הקרובים ביותר לארץ, כאשר רק מערכת אלפא קנטאורי וכוכב ברנרד קרובים אלינו יותר, ככל הידוע כרגע. למרות קרבתו ובשל בהירות נראיתו הקטנה יחסית לא ניתן לראותו בעין בלתי מזוינת. הכוכב התגלה בשנת 1918 על ידי האסטרונום מקס וולף בעזרת צילום אסטרונומי, ונקרא על שמו של המדען. לכוכב תנועה עצמית גדולה מאוד והוא נע על רקע הכוכבים הרחוקים יותר כ-4.7 שניות קשת בשנה. הכוכבים הקרובים ביותר אליו הם רוס 128 במרחק של 3.8 שנות אור ממנו ולאלנד 21185 במרחק של 4.1 שנות אור ממנו.

## בתרבות
הכוכב מוזכר ביקום הבדיוני של הזיכיון הפופולרי מסע בין כוכבים בסדרות מסע בין כוכבים: הדור הבא, ומסע בין כוכבים: חלל עמוק 9, בהקשרו של הקרב בוולף 359, בו פדרציית הכוכבים המאוחדת נלחמת מול הבורג.

## קישורים חיצוניים

*צילומי הכוכב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ננסים אדומים
קטגוריה:כוכבים קרובים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים אריה
קטגוריה:כוכבי הבזק
קטגוריה:קטלוג גליזה
קטגוריה:קטלוג לויטן
קטגוריה:מסע בין כוכבים - מקומות
הפארק האולימפי (בייג'ינג)

[ממוזער|שמאל|מבט על ה[כפר אולימפי|כפר האולימפי לכיוון מזרח. משמאל, מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג ובמרכז התמונה האצטדיון הלאומי בייג'ינג.|250px]]
250px|ממוזער|שמאל|האצטדיון הלאומי בייג'ינג
שמאל|250px|ממוזער|מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג
**הפארק האולימפי** של בייג'ינג הוא מתחם מתקני ספורט שנבנה עבור משחקי אולימפיאדת בייג'ינג.

## מתקני הפארק
* **[[האצטדיון הלאומי בייג'ינג]]** המכונה גם "קן הציפורים" בשל צורתו, נמצא במרכז הפארק האולימפי. האצטדיון הוא המבנה העיקרי שנבנה בפארק, ובו נערך טקס הפתיחה והסיום של האולימפיאדה. כמו כן נערכו במבנה תחרויות האתלטיקה. באצטדיון מקומות ל-91,000 צופים (ומספר המקומות בו יקטן בסיומם של המשחקים האולימפיים ל-80,000).
***[[מרכז ענפי ספורט המים הלאומי בייג'ינג]]** המכונה גם "קוביית המים" הוא מבנה שנבנה בפארק האולימפי על מנת שיערכו בו משחי השחייה, ואירועי הקפיצה למים והשחייה הצורנית באולימפיאדה. באולם מקומות ל-17,000 צופים (אשר יפחתו ל-6,000 לאחר סיום המשחקים האולימפיים).
***[[האצטדיון הלאומי המקורה בייג'ינג]]** המכונה גם "המניפה" נבנה בפארק האולימפי על מנת להכיל את אירועי ההתעמלות האמנותית, הטרמפולינה ומשחקי הכדוריד. באולם מקומות ישיבה ל-19,000 צופים.
* **מרכז הכנסים של הפארק האולימפי** נבנה על מנת לארח את אירועי הסיוף של המשחקים האולימפיים. שטחו של מרכז הכנסים כ-270,000 מ"ר.
* **מגרש ההוקי של הפארק האולימפי** נבנה על מנת לארח את משחקי ההוקי שדה. באתר שני מגרשים ובו 17,000 מקומות ישיבה. המגרש צפוי להיהרס בסיום המשחקים.
* **מגרש ירי חץ וקשת האולימפי** נבנה על מנת לארח את מקצי הירי בחץ וקשת. במגרש 5,000 מושבי צופים. עם סיום התחרויות יפורקו המושבים, והמגרש יהפוך לשטח פתוח ירוק המהווה חלק מהפארק האולימפי.
* **[[מרכז הטניס של הפארק האולימפי (בייג'ינג)|מרכז הטניס של הפארק האולימפי]]** נבנה על מנת לארח את משחקי הטניס של התחרויות. במרכז 16 מגרשי טניס, מהם 10 משמשים לתחרויות ו-6 מגרשי אימונים, וכן מקומות ל-17,400 צופים. המרכז נפתח ב-1 באוקטובר 2007.
* **[[הכפר האולימפי בייג'ינג]]** משמש למגורי המשתתפים באולימפיאדה. הכפר מכיל 22 מבנים בני שש קומות, ו-20 מבנים בני 9 קומות.
* **[[פגודת לינג לונג]]** נבנתה כמרכז שידורים בינלאומי. הפגודה ממוקמת בסמוך לאצטדיון האולימפי.
* **[[המגדל האולימפי בייג'ינג]]**,  מגדל תצפית.

## קישורים חיצוניים

* מפת הכפר האולימפי

ימין|ממוזער|440px|מפת המתקנים האולימפיים. הפארק האולימפי מסומן בוורוד.

בייג'ינג
קטגוריה:בייג'ינג: ספורט
רעידת האדמה בסצ'ואן (2008)

**רעידת האדמה בסצ'ואן (2008)** הייתה רעידת אדמה בעוצמה של 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט שפקדה את מחוז סצ'ואן שבסין, ב-12 במאי 2008 בשעה 14:28. נכון ל-6 ביולי 2008, מניין ההרוגים ברעש עומד על 69,197 בני אדם, 374,176 פצועים, 18,238 נעדרים
ו-4.8 מיליון בני-אדם נותרו חסרי בית (לפי פרסומים אחרים, מספר חסרי הבית גבוה בהרבה ומגיע אף ל-11 מיליון בני אדם). מוקד הרעש היה בעומק של 19 ק"מ מתחת לעיר יינגשיו (Yingxiu), כ-80 ק"מ צפונית-מערבית לעיר צ'נגדו, בירת המחוז.

ערים רבות במחוז נפגעו קשות כתוצאה מהרעש, שהיה החזק ביותר שפקד את סין ב-30 שנה האחרונות. העיר בייצ'ואן הממוקמת מצפון לצ'נגדו, הייתה קרוב במוקד הרעש ונחרבה כמעט לחלוטין, הערים דוג’יאנגיאן (Dujiangyan), וונצ’ואן (Wenchuan) ויינגשיו (Yingxiu), כולן נמצאות מצפון לצ'נגדו נפגעו קשה מאוד. על פי רשויות המחוז, רוב הערים אמורות להבנות מחדש בתוך 3 שנים. עוצמתה האדירה של רעידת האדמה גרמה לבניינים בערים כבייג'ינג, האנוי, בנגקוק ושאנגחאי לרעוד במשך כמה דקות עקב רעידת האדמה, על אף המרחק העצום בין הערים הללו למוקד הרעש. נפגעו במיוחד בתים של בנייה זולה מסוג טופו דרג.

מספר זעזועי המשנה שבאו בעקבות הרעידה החזקה, עומד על מעל ל-21,568, מתוכם בין 134 ל-258 שהורגשו. הנזק הכלכלי שנגרם כתוצאה מהרעש מוערך בכ-20 מיליארד דולר.
עקב השעה המוקדמת יחסית של הרעש, ילדים סינים רבים מתו בעת שבתי ספר קרסו על תלמידיהם. בכמה מקרים חולצו תושבים מההריסות שעות ואפילו ימים לאחר שהבתים בהם שהו קרסו
. סין הכריזה על 3 ימי אבל לזכר ההרוגים ברעש,
וכאות הוקרה, התחנה האחרונה של הלפיד האולימפי לפני הגיעו לבייג'ינג הייתה העיר צ'נגדו, בירת מחוז סצ'ואן.

חלק מהמדענים מייחסים את הגורם לרעידת האדמה לריכוז המים הגדול שנוצר בעקבות השלמת הקמת סכר זיפינגפו (Zipingpu Dam) בשנת 2006, והלחץ שהאגם המלאכותי יצר על החלק העליון של קרום כדור הארץ. אם אכן כן, הרי שגם רעידת אדמה זו, מצטרפת לרשימה לא קצרה של רעידות אדמה מושרות.

ברעידת האדמה נותק הקשר עם שתי סטודנטיות ישראליות לרפואה סינית למשך 3 ימים, ענת בילו ומעיין סבג חטואל, שנפצעו ברעידת האדמה. הן חולצו על ידי מקומיים ו-2 ישראלים, אלירן דובז'ינסקי וניסן חסן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רעידות אדמה ב-2008
2008
קטגוריה:אסונות ברפובליקה העממית של סין
קטגוריה:2008 ברפובליקה העממית של סין
קטגוריה:סצ'ואן
הגרלה

**הגרלה** היא שיטת הימורים שבה הזוכה נבחר בבחירה אקראית לחלוטין, באמצעות מכונה הבוחרת מספר זוכה, ערבוב כרטיסי הגרלה בתיבה ובחירה עיוורת של כרטיס וכדומה. בניגוד לשיטות הימורים כגון טוטו או משחקי קלפים, שבהם בנוסף למזל נדרשת גם מיומנות מסוימת של המהמר, בהגרלה לא נדרשת כל מיומנות. 

אחוז תוחלת הזכייה בהגרלה הוא בדרך כלל נמוך מ-100, כדי להותיר סכום שיכסה את הוצאות התפעול וייתן רווח למפעיל. 

## בישראל
[שמאל|ממוזער|250px|כרטיס הגרלה שבועי של [מפעל הפיס משנת 1976]]
בסימן י"ב לחוק העונשין, שכותרתו "משחקים אסורים, הגרלות והימורים" נקבע "המארגן או עורך משחק אסור, הגרלה או הימור, דינו – מאסר שלוש שנים או כפל הקנס האמור בסעיף 61(א)(4)". עונש אינו חל על הגרלה שהמתקיימים בה שלושה תנאים:
:(1) עריכתה מכוונת לחוג אנשים מסוים;
:(2) אינה חורגת מגדר שעשוע או בידור;
:(3) אינה נערכת במקום משחקים אסורים או במקום לעריכת הגרלות או הימורים. 
בנוסף, לשר האוצר נתונה סמכות להתיר הגרלה. בנוסף להיתר למפעל ההגרלות מפעל הפיס ניתן היתר כזה מפעם לפעם להגרלות הנערכות במסגרת מסע פרסום, שבו מוגרל פרס בין רוכשי מוצר מסוים. בעבר התקיימו הגרלות שנתיות של הוועד למען החייל ומגן דוד אדום, כאמצעי לגיוס כספים לארגונים אלה. 

רווח של תושב ישראל שמקורו בהגרלה חייב במס הכנסה בשיעור 35%, כאשר הזכייה עולה על סכום מסוים (49,920 ש"ח להגרלה בשנת 2015), ואף 38% כאשר הפרס גדול במיוחד. מיסוי זה פוגע משמעותית בתוחלת הזכייה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים
 

קטגוריה:הימורים
קרטיס פולר

**קרטיס פולר** (באנגלית: **Curtis DuBois Fuller**; 15 בדצמבר 1934 – 8 במאי 2021) היה נגן טרומבון ג'אז אמריקאי, שניגן בעיקר הארד בופ.

## שנים ראשונות
הוריו של פולר היו מהגרים מג'מייקה אשר מתו בעודו צעיר, לכן גדל בבית יתומים בדטרויט. פולר הגיע למוזיקה מאוחר יחסית, והחל לנגן בטרומבון בגיל 16. דטרויט של אותן השנים הייתה מלאה במוזיקאים צעירים ובצעירותו התחבר עם פול צ'יימברס, דונלד בירד, מילט ג'קסון, ת'אד ואלווין ג'ונס, יוסף לטיף ועוד רבים אחרים.

## קריירה
בין 1953 ל-1955 שירת פולר בצבא, שם ניגן עם האחים נאט וקנונבול אדרלי. כששב לעירו, החל לנגן בהרכב של יוסף לטיף. עם לטיף הוא נסע לניו יורק בשנת 1957 כדי להקליט מספר אלבומים. כישרונו של פולר התפרסם במהרה בניו יורק, אף על פי שניכרה בו השפעה ברורה של ג'יי ג'יי ג'ונסון, כבר אז היה לו צליל מאוד ייחודי. הוא ניגן במשך כחצי שנה עם מיילס דייוויס. לאחר מכן המשיך לנגן באזור עם המוזיקאים הגדולים של התקופה, כולל שנתיים עם לסטר יאנג, וזמן מה בהרכבים של: דיזי גילספי, בני גולסון, ארט פארמר, באד פאוול, לי מורגן, ויין שורטר וכן ג'ו הנדרסון שהיה שותף שלו באוניברסיטה. אחת מההקלטות החשובות שלו כמלווה מהתקופה היא באלבום "Blue Train" של ג'ון קולטריין. פולר החל להקליט גם כמוביל בסוף שנות החמישים, בעיקר בחברת בלו נוט.

פולר היה נגן הטרומבון הראשון של הג'אזטט של פארמר וגולסון, ולאחר מכן, בשנת 1961 הצטרף לשליחי הג'אז של ארט בלייקי. פולר היה תוספת משמעותית להרכב, כיוון שהפך את השליחים שהיו באופן מסורתי חמישייה, לשישייה, בפעם הראשונה. ההרכב של שלושה נגנים במחלקת הקרנות אפשר חידושים רבים והמוזיקה של ההרכב השתכללה. פולר לקח חלק באלבומים מפורסמים של ההרכב דוגמת "Mosaic", "Caravan" ו-"Free For All". פולר עזב את שליחי הג'אז ב-1965.

עד למותו פולר המשיך להוביל הרכבים, להופיע ולהקליט. הוא היה בישראל פעמיים. האחת בשנת 2006 בפסטיבל הג'אז הבינלאומי בירושלים, יחד עם המתופף לואיס הייז, ובפעם השנייה בשנת 2007 עם חמישייתו שכללה חצוצרן ופסנתרן אמריקאים ואת המתופף שי זלמן ונגן הקונטרבס גלעד אברו הישראליים.

## קישורים חיצוניים

* ראיון של ברק ויס עם קרטיס פולר

קטגוריה:נגני בי בופ
קטגוריה:נגני ג'אז: טרומבוניסטים
קטגוריה:שליחי הג'אז
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2021
גריגוריוס החמישי, פטריארך קונסטנטינופול

[שמאל|ממוזער|250px|הוצאתו להורג של הפטריארך גריגוריוס החמישי. ציור מאת [ניקוס ליטראס, 1904.]]
**גְרִיגוֹרְיוֹס החמישי** (ביוונית: **Γρηγόριος Ε**; 1746 – 10 באפריל 1821) היה הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. הוא הוצא להורג בפקודת הסולטאן מהמוט השני על שלא מנע את התקוממות היוונים בשלטון העות'מאני ב-1821, הלא היא מלחמת העצמאות היוונית. מאה שנה לאחר מותו הוכרז על ידי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית אתנו-מרטיר וקדוש.

## תולדות חייו
נולד בשם **גאורגיוס אַנְגֶלוֹפּוּלוֹס** (**Γεώργιος Αγγελόπουλος**) למשפחה ענייה בכפר דִימִיטְסָנַה שבפלופונסוס. את לימודיו עשה בבית הספר בכפרו ואחר כך באתונה. בעזרת דודו התקבל ללימודים בבית הספר הגבוה בסמירנה (איזמיר), ועם סיום לימודיו נשבע את שבועת הנזירות והצטרף למנזר באי סְטְרוֹפָדֶס. הוא המשיך בלימודי תאולוגיה ופילוסופיה במנזר יוחנן הקדוש התאולוג (Μονή Ιωάννου του Θεολόγου) בפָטְמוֹס. עם שובו לסמירנה החל מתקדם במעלות הכהונה הכנסייתית, הוסמך לבישוף סמירנה ב-1785, ולפטריארך האקומני של קונסטנטינופול ב-1797. ב-1798 הודח מכהונתו על ידי השלטון העות'מאני ופרש למנזר איווירון בהר אתוס. ב-1806 נקרא לשוב לכס הפטריארך, ומילא תפקיד זה עד 1808, אז הודח בפעם השנייה ופרש שוב למנזר בהר אתוס. ב-15 בדצמבר 1818 נקרא בפעם השלישית לעמוד בראש הפטריארכט.

הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול לא היה רק בכיר הפטריארכים בכנסייה האורתודוקסית, אלא גם המילט באשי של היוונים באימפריה העות'מאנית. בתוקף תפקידו כמנהיג "אזרחי" נדרש להבטיח את נאמנותם המוחלטת של היוונים לסולטאן הטורקי, ויחד עם בכירי הכנסייה הוחזק אחראי לכל ספק-ערעור על שלטונו.

ב-1821 פרץ המרד שייקרא לימים בשם מלחמת העצמאות היוונית, גריגוריוס החמישי שילם על כך בחייו, במסגרת טבח קונסטנטינופול. אומנם הוא עצמו והבישופים המטרופוליטנים הבכירים של הכנסייה האורתודוקסית פרסמו עוד קודם קול קורא לבני עדתם, גינו בתוקף את פעולותיהם של אלכסנדר איפסילנטי ומיכאיל סוסטוס בנסיכות מולדובה והצביעו עליהם כעל מורדים לא רק בסולטאן העותמ'אני אלא גם ברצון האל, אך הדבר לא הועיל.

ב-10 באפריל 1821, ביום ראשון של הפסחא, לאחר המיסה, נתלה גריגוריוס בפקודת הסולטאן מאחד משערי מתחם הפטריארכט בקונסטנטינופול. לאחר שלושה ימים הורדה הגופה ונלקחה על ידי יהודי העיר, אשר גררו והשליכו אותה אל מימי קרן הזהב. מלחים יוונים של אונייה רוסית משו את גווייתו מן המים והביאוה לקבורה באודסה.

חמישים שנה לאחר מותו, ב-1871, הובאו עצמותיו לקבורה ביוון, בקתדרלה המטרופוליטנית של אתונה. במלאת מאה שנים למותו כאתנו-מרטיר (Εθνομάρτυρας), ב-1921, הוכרז קדוש של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. שער מתחם הפטריארכט ממנו נתלה גריגוריוס נותר סגור ומסוגר מאז ועד היום.

## מקורות
* ביוגרפיה של גריגוריוס החמישי באתר הפטריארכט האקומני של קונסטנטינופול
* R. Clogg, *A Concise History of Greece.* Cambridge, Cambridge University Press, 2002. 2nd edition

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הפטריארכים של קונסטנטינופול
קטגוריה:מרטירים
קטגוריה:מלחמת העצמאות היוונית: אישים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: כמרים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: רדיפת נוצרים
קטגוריה:ילידי 1745
קטגוריה:נפטרים ב-1821
מקס אופולס

[ממוזער|250px|לוח האבן על קברו של אופולס בבית הקברות [פר לשז]]
**מקס אופולס** (בגרמנית ובצרפתית: **Max Ophüls**; 6 במאי 1902 – 25 במרץ 1957) היה במאי תיאטרון וקולנוע יהודי-גרמני רב השפעה, שיצר בגרמניה (1931-33), בצרפת (1933-40), בארצות הברית (1947-50) ושוב בצרפת (1950-57).

## קורות חיים
אופולס נולד בזארבריקן בשם **מקסימיליאן אופנהיימר**, אך אימץ את שם העט אופולס (Ophüls) על מנת למנוע מבוכה ממשפחתו אם ייכשל בניסיונותיו כבמאי. בסרטיו המאוחרים, שהופקו בארצות הברית, השמיט את האומלאוט משמו, ומופיע בקרדיטים בשם Ophuls או Opuls.

הוא החל את דרכו כשחקן בשנת 1919 ולאחר מכן עבר לבימוי. אופולס מונה למנהל האמנותי של ה'בורגתיאטר' בווינה, ושם ביים יותר מ-200 מחזות. סרטו הראשון, אותו ביים ב-1931, היה הסרט הקומי הקצר *Dann schon lieber Lebertran* (מילולית: 'אז כבר עדיף שמן דגים'). ב-1948 ביים את הסרט "מכתב מאישה אלמונית" עם ג'ואן פונטיין ולואי ז'ורדאן בתפקידים הראשיים. ב־1949 ביים את "במלכודת" ואת "רגע של פזיזות" שהיה סרטו האחרון בארצות הברית.

בנו של אופולס הוא הבמאי מרסל אופולס.
* על שמו מתקיים בעיר זארבריקן פסטיבל הסרטים, למעלה מ-40 שנה.
* שני בתי ספר יסודיים על שמו, בשתי שכונות בזארבריקן: אם רוטנברג, ואם הומבורג.

## קישורים חיצוניים

* אבישי קרשין, למנצח שיר מזמור - על מקס אופולס, אתר האוזן השלישית
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים גרמנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1902
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1957
מרגז

[ממוזער|נקניקיות מרגז עם [קוסקוס ואריסה]]
**מֵרְגֶז** (מערבית ברברית: **مرقاز**, נקניקייה) הן נקניקיות אדומות חריפות מהמטבח הצפון אפריקאי. הן נפוצות בעיקר במטבח המרוקאי, במטבח הלובי ובמטבח התוניסאי. גם באיטליה, צרפת, בישראל, בבלגיה ובארצות אליהן הגיעו באמצעות מסורות הבישול שהביאו עמם מהגרים מצפון אפריקה.

מרגז עשויות בשר כבש או בשר בקר ומתובלות במגוון תבלינים, כגון סומק, פפריקה, פלפל קאיין או אריסה המקנים להן את צבען האדום. בנקניקיות מרגז אותנטיות, החלק החיצוני העוטף של הבשר עשוי מעיים.

מסורתית מקובל להכינן סמוך להגשתן, ולהגישן צלויות או עם קוסקוס. מרגז שיובשו בשמש מוספות לתבשילי טאג'ין. הן נאכלות גם בכריכים.

בין המועדים בהם נוהגים יהודי לוב לאכול את המרגז הוא המימונה, שם הוא נכאל לצד מאכלים כמו הקדיד כחלק מחבילת בשם "עג'את' אלמימונה", ולחם המימונה – הוא הבולו.

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:המטבח הצפון-אפריקאי
קטגוריה:המטבח המרוקאי
קטגוריה:המטבח התוניסאי
קטגוריה:נקניקיות
קטגוריה:המטבח הלובי
קטגוריה:מימונה
קטגוריה:מאכלי מימונה
מרגרטה הבתולה

**מרגרטה הקדושה**, הידועה גם כ**מרגרטה הבתולה** או כ**מרגרטה מאנטיוכיה** (שבפסידיה); ובכנסיות המזרחיות כ**מרינה הקדושה**, הייתה, על פי סיפורי הקדושים, בתולה שמתה על אמונתה הנוצרית. היא נחשבת לקדושה בכנסייה הקתולית ובכנסייה האנגליקנית, ואף נמנית עם ארבעה-עשר הקדושים המסייעים, שהתפילה אליהם נחשבת בכנסייה הקתולית ליעילה באופן יוצא דופן. יום חגה הוא ה-20 ביולי.

קיומה ההיסטורי מוטל בספק, וב-494 הכריז עליה האפיפיור גלסיוס הראשון כי המידע אינו קאנוני, אבל במהלך מסעות הצלב התחדש פולחן מרגרטה הקדושה בכנסיות המערביות. לדבר סייעה גם האמונה, כי המתעמקים בקורות חייה או העוסקים בפולחנה יזכו לשטרי מחילה רבי עוצמה

על פי המסורת הנוצרית היא נכלאה בשל אמונתה, ובזמן שהייתה בכלא, השטן הופיע אליה בדמות דרקון ובלע אותה. אולם, הצלב שהחזיקה גרם לו לפלוט אותה חיה בחזרה. בציורים רבים היא מתוארת בבטן הדרקון, ולכן היא נחשבת לפטרונית הנשים ההרות והלידה. עדות לפולחן מרגרטה בהקשר זה מופיעה למשל בציורו המפורסם של יאן ואן אייק, נישואי הזוג ארנולפיני, שבו מצויר (בצד ימין ברקע) כיסא שעל מסעדו מגולפת דמותה של מרגרטה הקדושה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קדושים עממיים
קטגוריה:קדושות נוצריות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:דרקונים
קטגוריה:ילידי 292
קטגוריה:נפטרים ב-307
דאירון רובלס

**דאירון רובלס** (בספרדית: **Dayron Robles**; נולד ב-19 בנובמבר 1986 בגואנטנמו) הוא אתלט קובני, האלוף האולימפי מבייג'ינג 2008, ושיאן עולם בריצת 110 מטר משוכות. שיאו האישי בריצה זו מדרג אותו רביעי בכל הזמנים.

## ביוגרפיה
### תחילת הקריירה
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בגרוסטו, איטליה בשנת 2004 זכה רובלס במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.77 שניות, אחרי ארייס מריט מארצות הברית (13.56 שניות).

### 2005
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיים רובלס במקום 24 בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.16 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה הרביעית בשלב זה (13.83 שניות).

### 2006
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 זכה רובלס במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.46 שניות, אחרי טרנס טראמל מארצות הברית (7.43 שניות) ולפני דומיניק ארנולדס אף הוא מארצות הברית (7.52 שניות).

במשחקים של מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בקרטחנה, קולומביה ביולי אותה שנה זכה רובלס במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.12 שניות

### 2007
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל ביולי 2007 זכה רובלס במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.25 שניות.

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן, באוגוסט אותה שנה סיים רובלס רביעי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.15 שניות, המנצח היה הסיני ליו שיאנג (12.95 שניות).

### 2008
באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה ב-2008 בוולנסיה, ספרד, הוא איחר בזינוק במוקדמות ריצת 60 מטר משוכות ולא העפיל לגמר.

#### שיאן עולם
ב-12 ביוני 2008 בתחרות גרנד-פרי שנערכה באוסטרבה, צ'כיה קבע רובלס בריצת 110 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.87 שניות. הוא שיפר את שיאו של ליו שיאנג במאית-השנייה.

#### אלוף אולימפי
שמאל|ממוזער|250px|דאירון רובלס רץ לזהב בגמר אולימפיאדת בייג'ינג ב-21 באוגוסט 2008
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה רובלס במדליית זהב בתוצאה של 12.93 שניות, לפני דייוויד פיין (13.17 שניות) ודייוויד אוליבר (13.18 שניות) שניהם מארצות הברית.

### 2009
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 מתח שריר במהלך ריצת חצי הגמר ונאלץ לפרוש מהתחרות.

### 2010
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר במרץ 2010 זכה רובלס במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.34 שניות, לפני טראמל שקבע שיא אמריקאי חדש 7.36 שניות ואוליבר (7.44 שניות).

### 2011
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 לאחר שניצח רובלס את ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.14 שניות, לפני ג'ייסון ריצ'רדסון מארצות הברית (13.16 שניות) ושיאנג (13.27 שניות), אנדי טרנר מבריטניה (13.44 שניות) הוא ניפסל בעקבות תלונה של המשלחת הסינית, שנמצאה מוצדקת באמצעות מצלמות הטלוויזיה, שטענה שהוא פגע בזרועו של שיאנג שמעד בשלב שהיה בעמדת הובלה לאחר המשוכה האחרונה.

## שיאים אישיים
*ריצת 50 מטר משוכות: 6.39 שניות
*ריצת 60 מטר משוכות: 7.33 שניות
*ריצת 110 מטר משוכות: 12.87 שניות **[[שיא עולם|שיא עולם לשעבר]]**

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אתלטים קובנים
קטגוריה:שיאני עולם באתלטיקה
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 110 מטרים משוכות (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אלופים אולימפיים מקובה
קטגוריה:קובנים שנולדו ב-1986