גיהנום של הציפורים

**גיהנום של הציפורים** (בגרמנית: **Hölle der Vögel**) הוא ציור שמן על בד מאת האמן הגרמני מקס בקמן, שהושלם בשנת 1938 במהלך שהותו בגלות באמסטרדם. היצירה נחשבת לאחת מהעבודות הבולטות של בקמן בתקופת הגלות, ומוצגת כאלגוריה עזה נגד השלטון הנאצי, תוך שימוש בשפה ציורית סמלית המושפעת ממסורת הרנסאנס הצפוני והאמנות הגרמנית של ימי הביניים.

### תולדות היצירה
סקיצות ראשונות לקומפוזיציה נעשו בקיץ 1937 זמן קצר לאחר עזיבתו של בקמן את גרמניה בעקבות נאומו המאיים של היטלר בפתיחת "בית האמנות הגרמני" במינכן. הסקיצה שכונתה "ארץ המשוגעים" (*Der Land des Wahnsinningen*) צוירה באמסטרדם ב-2 באוגוסט 1937, וכללה כבר את הדמויות והאווירה שתופענה בציור המוגמר, ובהן דמויות מצדיעים, כלי עינויים, ודימויים סמליים של טירוף קולקטיבי. את הציור השלים בקמן בקיץ 1938, ורשם אותו ברשימת יצירותיו תוך הדגשה מיוחדת של שמו.

במכתביו מתקופה זו כתב בקמן כי "הסכנה הגדולה ביותר המאיימת על האנושות היא קולקטיביזם", והדגיש את האמונה שהאמנות האמיתית נוצרת בשקט, הרחק מהמולת היום. הוא הביע התנגדות נחרצת לניצול האמנות לצרכים תעמולתיים וראה ביצירתו מעין "משחק של כוח רוחני" הנוצר באינטימיות ומתוך בדידות.

### תיאור
הציור מתאר סצנה דמיונית-תיאטרלית של התפרקות סדרי עולם במרחב דחוס, נטול שמיים או אופק, המזכיר תיאורי גיהנום ביצירות של הירונימוס בוש, פיטר ברויגל האב ומתיאס גרינוואלד. הציור מציג התקפה של עופות צבעוניים, גרוטסקיים ודמוניים, על דמות אנושית יחידה הכבולה בשלשלאות, כאשר סביבם המון חסר זהות עוסק בהילולת טירוף קולקטיבית. בקמן שילב אלמנטים סמליים כמו צלחות ענבים, נר דולק ותמונה של שקיעת שמש, המנוגדים לתוהו המשתולל מאחור ומרמזים על תקווה, תרבות והומניזם. תמונת שקיעת השמש המופיעה במרכז הסצנה מאזכרת מוטיב חוזר ביצירתו של בקמן, בו הים והשקיעה מסמלים מסע אישי, מעבר והתמרה.

במרכז הקומפוזיציה מופיעה דמות נשית כחולה ורבת שדיים, שנולדה מביצה, המייצגת את המיתוס המזויף של תעמולת הדם והאדמה הנאצית. דמות זו שואבת השראה מדימויים מן העולם העתיק, בהם פסל של ארטמיס מאפסוס או אלות מהמסורת הכלדית. בקמן עושה בה שימוש כדי להציג את התעמולה הנאצית כברברית, אלימה ומסוכנת.

דמות הכומר המרושע – ציפור שחורה עם משקפיים – מוצגת כקריקטורה של אנשי הדת שתמכו במשטר, ומשקפת את השפעתם המאורגנת של כוחות ממסדיים על החברה. הציור כולו מתכתב עם דימויים מן המסורת הציורית הדתית הגרמנית של המאה ה־15, כדוגמת ציורי עינויו של ברתולומאוס הקדוש אצל גררד דויד ושטפן לוכנר.

250px|ממוזער|שמאל|"לידה", ציור מאת בקמן
### הקשר ליצירות אחרות של בקמן
בהקשר רחב יותר של יצירת בקמן בתקופת הגלות, ציור זה נחשב לעיתים כחלק משלישייה רעיונית הכוללת גם את הציורים "לידה" (*Geburt*) ו"מוות" (*Tod*), שנוצרו באותה תקופה ובפורמט דומה. שלוש היצירות נתפסות לעיתים כייצוג אלגורי של מחזור החיים האנושי, המבטא את זמניות הקיום והתגובה של הפרט למאורעות התקופה. בניגוד ל"לידה" ו"מוות", המייצגים שלבים טבעיים, "גיהנום של הציפורים" מציג מהלך אנטי־טבעי של התפרקות מוסרית ואובדן הפרט תחת המון אלים.

## השוואה ליצירות אחרות
[270px|ממוזער|שמאל|[גרניקה (ציור)|גרניקה, ציור מאת פיקאסו]]
בכמה מקומות בטקסט הביקורתי והמחקרי סביב היצירה, הושוותה גיהנום של הציפורים ליצירתו המונומנטלית של פבלו פיקאסו, גרניקה (1937). בדומה לפיקאסו, שתיאר בזעקה חזותית את חורבנה של עיר מולדתו בעקבות הפצצה אווירית, הציג בקמן ביצירתו מחאה חריפה כנגד הטירוף הקולקטיבי והאלימות של המשטר הנאצי. על פי המבקר והביוגרף שטפן לקנר, המקום שתופסת גיהנום של הציפורים ביצירתו של בקמן מקביל לזה של גרניקה ביצירתו של פיקאסו: זעקה פוליטית ואנושית עזה המתוארת בשפה אלגורית, הנובעת ממסורת תרבותית עמוקה ומופנית אל מציאות הרסנית עכשווית. בניגוד לחשיפה הגלובלית שזכתה לה גרניקה בביתן הספרדי בתערוכת פריז ב-1937, גיהנום של הציפורים הוצגה לראשונה בחשאי בפריז לקהל מצומצם בלבד, ונחשפה לציבור הרחב רק לאחר תום מלחמת העולם השנייה.

### תצוגות והיסטוריית בעלות
היצירה נרכשה ישירות מהאמן על ידי קתה פון פורדה בפריז בסביבות השנים 1938–1939, ולאחר מכן עברה לגלריה בוכלץ בניו יורק. מאוחר יותר נרכשה על ידי סטיבן רדיץ', ובהמשך על ידי בית המכירות Fine Arts Associates. בשנת 1957 נרכשה על ידי האספן מורטון די. מיי מסנט לואיס, ומשם עברה לבעלות פרטית בשנת 1983. מאז הושאלה והוצגה במוסדות בולטים, בהם: מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים (1996), המוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA) בניו יורק (2003), מוזיאון תיסן בורנמיסה במדריד (2018), מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק (2016–2017), וכן בתערוכות ייעודיות לאמנות בגלות בניו הייבן (2017), בניו יורק (Neue Galerie, 2018) ובברצלונה (2019). בשנים שלאחר המלחמה הוצג הציור גם באמסטרדם, פריז, מינכן, לוס אנג'לס, לונדון, שטוטגרט, ברמן, רייקלינגהאוזן, וינה, בולטימור, פיטסבורג וערים נוספות בארצות הברית במסגרת תערוכות נודדות של אוספו של מיי. היצירה צוינה שוב ושוב בתערוכות רטרוספקטיביות ובתערוכות נושא העוסקות באמנות האוונגרד הגרמנית בשנות ה־30.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:מקס בקמן: ציורים