open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מארש ראדצקי

**מארש ראדצקי** (בגרמנית: **Radetzkymarsch**) רומן פרי עטו של הסופר האוסטרי-יהודי יוזף רוט, אשר פורסם ב-1932. ברומן מתאר רוט דרך קורותיהם של שלושה דורות במשפחת טרוטה את נפילתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. כותרת הרומן מבוססת על המארש בעל אותו שם שחיבר המלחין יוהאן שטראוס (האב) משנת 1848; ליצירה מוזיקלית זו נודעת משמעות סמלית במהלך העלילה. בספרו **קברות הקפוצינים** מ-1938, שב רוט להיבטים מסוימים מעלילת רומן זה.

## עלילה
ב**מארש ראדצקי** מתאר רוט את גורלה של משפחת טרוטה הדמיונית, על רקע דעיכתו של בית המלוכה ההבסבורגי. העלילה מגיעה לסיומה בזמן מלחמת העולם הראשונה, שלאחריה התפרקה האימפריה האוסטרו-הונגרית.

הרומן נפתח עם קורותיו של הראשון מבני משפחת האיכרים טרוטה, מן הכפר הדמיוני סיפוֹליה שבסלובניה. בקרב סולפרינו מזנק סגן משנה טרוטה ומפיל את הקיסר פרנץ יוזף הראשון הצעיר, וכך מציל את חייו תוך שהוא סופג את הכדור שנועד ללבו של הקיסר. הקיסר אסיר התודה מעניק לו את העיטור הצבאי הגבוה ביותר של האימפריה, עיטור מריה טרזה, והן תואר אצולה. טרוטה מועלה לדרגת סרן ונודע עתה כ"גיבור סולפרינו". באופן אירוני חורץ מעשה זה של הקיסר את גורל המשפחה. לאחר שנישא ונהיה לאב מגלה במקרה סרן טרוטה, כי בספר הלימוד של בנו מתואר סיפור הקרב בסולפרינו באופן שקרי תוך סילוף פרטים חשובים. מזועזע הוא פונה בעניין זה לקיסר, אך תלונתו אינה מניבה את התוצאות להן קיווה, שכן הקיסר מחליט כי האמת אינה מעניינת דיה ולמעשה מוחק אותה מדפי ההיסטוריה. במקום להשיג את מטרתו, מוצא עצמו טרוטה מועלה לדרגת רב-סרן ועם תואר ברון ללא שביקש זאת. הברון טרוטה המריר עוזב את הצבא ומעתיק את מגוריו לבוהמיה.

הוא מונע מבנו מלהיכנס למסלול הצבאי, וזה ממונה ברבות הימים, בעקבות התערבותו המיטיבה של הקיסר, לשר המחוז של עיירה קטנה במוראביה. הברון טרוטה שולח את בנו שלו, קארל יוזף – שהוא נכדו של "גיבור סולפרינו" – לאקדמיה הצבאית למרות שחסרה בגבר הצעיר והעדין הן את הנועזות של סבו, והן המשמעת הנוקשה של אביו. אף על פי שההחלטה לפיה עליו להשתלב בשורות הצבא אינה עצמאית, כי אם נובעת מרצונו של אביו, קארל יוזף הולך בתלם שהתחיל עם סבו, ושמהותו חיים של שירות נאמן לקיסר. באמצעות העלילה העוקבת אחר גורלו של קארל יוזף כקצין צעיר וחסר כישרון, כולל חלקו בדיכוי אכזר ועקוב מדם של התקוממות מקומית, מצליח רוט לתאר באופן נוקב את החיים באימפריה השוקעת, תוך שהוא משכיל למהול את הביקורת החברתית החריפה, המכוונת בעיקר כלפי שורות הקצינים, בהומור ובאירוניה מושחזת. לקראת סוף הרומן, נהרג קארל יוזף במהלך הקרב הראשון שלו במסגרת מלחמת העולם הראשונה תוך כדי ניסיון להביא מים מבאר עבור חייליו הצמאים. עם מותו נגדע ענף זה של משפחת טרוטה.
הדמות המרכזית ברומן של רוט **קברות הקפוצינים** שפורסם ב-1938 היא פרנץ פרדיננד טרוטה, שהוא אחיו של "גיבור סולפרינו".

## ביקורות על הספר
**מארש ראדצקי** נחשב על ידי רבים לספרו החשוב ביותר של יוזף רוט. מבקר הספרות הגרמני הנודע מרסל רייך רניצקי כלל אותו בין עשרים הרומנים החשובים ביותר שנכתבו בשפה הגרמנית. הרומן נחשב לתיאור הספרותי הטוב ביותר של שקיעת האימפריה, כפי שציינה מבקרת הספרות גיטה אבינור:

## תרגום לעברית
**מארש ראדצקי**, תרגמה אילנה המרמן, עם עובד, 1980.

## קישורים חיצוניים

* עשרים הרומנים החשובים בשפה הגרמנית
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרים גרמניים
קטגוריה:ספרי 1932
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
כרמל (אונייה)

**"כרמל"**, מקודם אנוסיס (Enosis), הייתה אונייה מעורבת להובלת נוסעים ומשא. היא נרכשה ביוון על ידי חברת הספנות העברית "שירות ימי ארץ-ישראלי", שהוקמה בסוף שנת (1932). באותה שנה נרשמה האונייה בנמל יפו בשם "כרמל", שם שניתן לה על פי המלצת חיים נחמן ביאליק.

החברה הייתה בבעלות רב חובל אליעזר חודורוב ושותפיו רב החובל ישראליתן ועורך הדין פרברשטיין. "כרמל" הפליגה בין נמלי ארץ ישראל, מצרים, סוריה וקפריסין. בשל תחרות קשה מצד ספינות מפרש ערביות מכרה החברה את האונייה כבר בשנת 1933 והיא פסקה לפעול. 

באביב שנת 1934 החברה פורקה. "כרמל" נמכרה לחברה המצרית Mohamed Ameen & Mohamad Sarhan ושמה הוחלף ל"אסמינה". בשנת 1935 נמכרה שוב, שמה הוחלף לAngèle בבעלותו של Marie Hamozlou והיא הפליגה תחת דגל צרפת עד שפורקה לגרוטאות.

## לקריאה נוספת
* אלכסנדר מנור. **דיוקנו של רב-חובל עברי - דמותו ופעלו של אליעזר חודורוב, חלוץ הימאות העבירת** תל אביב, הוצאת אל"ף, תשכ"ד. 

## קישורים חיצוניים
*מאגר הספנות העברית, על פי ספרו של רב חובל הלל ירקוני "75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל", המוזיאון הימי הלאומי, חיפה. 
* 
* 

קטגוריה:כלי שיט בתקופת היישוב
דזורדזור

**דזורדזור** (ארמנית **Ծոր Ծոր**; פרסית **زور زور**) הוא מנזר ארמני השוכן כעשרה קילומטרים דרומית לעיר מאקו במחוז מערב אזרבייג'ן באיראן. 
## היסטוריה
המנזר הוקם בשנת 1314 במקום בו שכן מבנה דתי צנוע שנבנה בסגנון ביזנטי במאה ה-10. דזורדזור הגיע לשיאו במאה ה-14. המקום חרב בתחילת המאה ה-16, כאשר השאה הספווי עבאס הגדול הורה על גירוש הארמנים למרכז איראן, ורק קפלה בודדת שרדה ממנו.

עם הקמתו של סכר על נהר מאקו בסמוך למנזר, העניקה הכנסייה האפוסטולית הארמנית את הסכמתה להעברת המבנה, ובשנים 1987–1988 הוא הוזז על ידי ממשלת איראן בכ-600 מטר ממיקומו המקורי. בהזדמנות זו חודש המבנה ושופץ, ואבנים שהיו מפוזרות סביבו באתר הקודם הושמו במקומן. בשנת 2008 העניק ארגון אונסק"ו למנזר מעמד של אתר מורשת עולמית, ביחד עם שני מנזרים ארמנים נוספים בצפון-מערב איראן.

קפלת אם האלוהים (סורפ אסטוואצאצין) היא המבנה היחיד שנותר מהמנזר, והיא מתוארכת לתקופה שבין המאה ה-9 למאה ה-14. צורת הקפלה כשל צלב, היא עשויה מאבן גיר, ותקרתה בנויה בצורת קמרון חבית. היא נושאת כיפה הנחה על מבנה בצורת גליל שלו 16 צלעות. בגליל קבועים חלונות המאפשרים חדירת אור אל חלל המבנה.

## קישורים חיצוניים

* Three Armenian jewels in Iran

קטגוריה:איראן: מבני דת נוצריים
קטגוריה:הכנסייה האפוסטולית הארמנית: מנזרים
קטגוריה:מערב אזרבייג'ן
כוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה

**כוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה** הוא כוח שהוצב בשנת 1994 באזורי העימות של גאורגיה, באבחזיה ובדרום אוסטיה על ידי חבר המדינות ומורכב בעיקר מחיילי הפדרציה הרוסית.

## רקע
עם הכרזת העצמאות של גאורגיה, באפריל 1991, היו מוצבים בגאורגיה בסיסים צבאיים רוסיים במסגרת המחוז הצבאי של עבר הקווקז. למרות דרישת הגאורגים לא פינו הרוסים את הבסיסים, ואף התערבו בסכסוכים הפנימיים בגאורגיה.

בתחילת 1993 ביקש נשיא גאורגיה, אדוארד שוורדנדזה, מהארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) והאו"ם להציב כוחות של שמירת שלום בגאורגיה, בעקבות מלחמת אבחזיה ומלחמת דרום אוסטיה, אולם ללא הצלחה. בסתיו 1993 ניחתה על גאורגיה מתקפה מסיבית מהצבא האבחזי, שזכה כנראה לתגבור מרוסיה. כתוצאה מכך נאלץ שוורדנדזה להסכים להצעתה של רוסיה להצטרפות לחבר המדינות. ב-3 בפברואר 1994 חתמו ילצין ושוורדנדזה בטביליסי על הסכם לשיתוף פעולה צבאי. גאורגיה הסכימה להצטרף להסכם הביטחון הצבאי של חבר העמים ואפשרה לרוסיה להותיר שלושה בסיסים על אדמתה של גאורגיה. הרוסים טענו כי הבסיסים נחוצים לצורך השמירה על השלום והיציבות באזור קריטי מדרום לרוסיה. במקביל כפתה רוסיה על הבדלנים האבחזים להשתתף בשיחות השלום.

## הסכם מוסקבה

ב-14 במאי 1994 נחתם במוסקבה הסכם הפסקת האש והפרדת כוחות על ידי המעורבים בסכסוך הגאורגי-אבחזי, שנקרא הסכם מוסקבה (1994). כעדים לחתימת ההסכם חתמו נציגי האומות המאוחדות, הפדרציה הרוסית והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. ההסכם קיבל גושפנקה של האו"ם בהחלטת האו"ם מספר 934. בהסכם הסכימו גאורגיה ואבחזיה על הפסקת אש ויצירת אזור ביטחון מפורז. כמו כן הסכימו הצדדים על הצבת כוח שמירת שלום של חבר המדינות, שיפקח על יישום ההסכם בעזרתו של כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (UNOMIG), שהפך אף הוא לכוח שמירת שלום.

## כוח שמירת השלום

הבסיס הרוסי בגודאותה שהיה באבחזיה עוד מתקופת השלטון הסובייטי, הפך ב-24 ביוני 1994 לכוח שמירת השלום, על פי החלטת חבר המדינות. עם תחילת פעילותו ניסה הכוח לטפל בבעיית 300,000 הפליטים הגאורגים שברחו מבתיהם במהלך מלחמת אבחזיה לגאורגיה עצמה ולצפון הקווקז, אולם ללא הצלחה. למעשה, כמו בדרום אוסטיה, הקים כוח שמירת השלום מחנות באזור החיץ ושמר על הפרדה בין הניצים. כבר בשלב זה העלו הגאורגים טענות כי הכוח ממלא תפקיד פסיבי של מעין משמר גבול ולא כוח שמירת שלום.

באוגוסט 1995 עזר כוח השלום לשר הממונה על הביטחון הלאומי של גאורגיה, איגור גיאורגדזה, שנמלט מגאורגיה. הוא הואשם בניסיון להתנקש בנשיא הגאורגי שוורדנדזה.

כוח שמירת השלום הרוסי לא הצליח לייצב את המצב בין גאורגיה לאבחזיה. חטיפת ארבעה משקיפי או"ם בפברואר 1998, הפגנה של כ-15,000 איש בטביליסי, במטרה להאיץ את החזרת הפליטים הגאורגיים לבתיהם וניסיון ההתנקשות כנגד שוורדנדזה, הגדילו את חוסר שביעות הרצון מכוח שמירת השלום. פתיחת מלחמת אבחזיה הוכיחה את אוזלת ידו של כוח שמירת השלום, כאשר מאות אבחזים פשטו על כפרים מאוכלסים בגאורגים.

## ראו גם
* המחוז הצבאי של עבר הקווקז

## לקריאה נוספת

* אלברכט שנבל (2001), ביטחון דרום-מזרח אירופה, עמ' 52-54,  

## קישורים חיצוניים

* ג'ון מקינלי ופטר קרוס (2003), '''שומרי שלום אזוריים''': הפרדוקס של שמירת השלום הרוסית,  

קטגוריה:הסכסוך האבחזי-גאורגי
קטגוריה:הסכסוך האוסטי-גאורגי
קטגוריה:גאורגיה: פוליטיקה
קטגוריה:אבחזיה: פוליטיקה
קטגוריה:יחסי גאורגיה–רוסיה
קטגוריה:כוחות שמירת שלום בין-לאומיים
לזגינקה

[שמאל|ממוזער|250px| שלוש בנותיו של [אלכסנדר צ'בצ'בדזה, יקתרינה, נינה וסופיה, שהיו ידועות ביופיין, רוקדות לזגינקה בטביליסי, ציור של גריגורי גגרין, המאה ה-19]]
[שמאל|ממוזער|250px|רוקדים לזגינקה ב[דאגסטן, שנות ה-70 של המאה ה-19]]
**לזגינקה** (ברוסית: **Лезгинка**) הוא ריקוד קווקזי עממי-מסורתי הפופולרי בקרב תושבי הקווקז. מקור הריקוד הוא העם הלזגיני, ומכאן שמו. הריקוד נפוץ בקרב כלל עמי הקווקז בהם אזרים, צ'רקסים, יהודי ההרים (ג'והורו), ארמנים, אווארים קווקזים, גאורגים, אבחזים, אוסטים ועוד), וכל עם הוא מתאפיין בסגנון שונה.

## מהות הריקוד
הריקוד משלב בעיקר עבודת רגליים מאומצת, עם קואורדינציה. לעיתים ריקוד סולו של גבר (לרוב עם חרב) ולעיתים ריקוד זוגי של גבר ואישה. תנועותיו של הגבר מחקות את תנועות העיט, עוף מרשים אשר בעוצמתו ובגודלו ומסמל את דמות הגבר. הריקוד מאופיין בעבודת ברכיים ובצעדים חדים, חזקים ותמציתיים. כאשר הריקוד מבוצע בזוג, אין מגע בין הרקדנים. האישה רוקדת בעדינות ובאיטיות בובתית ביחס לריקוד של הגבר.

הריקוד מהווה, ככל הנראה, שריד של אמונות ומסורות פגאניות, ומשערים שבתקופה קדומה הופיע בבגד מיוחד עם נוצות של עיט, הנחשב לציפור קדושה באזור.

בעבר שימש הריקוד גם כאמצעי להיכרות בין הצעירים. בעוד שעל פי המסורת אסור היה לבחורה צעירה לצאת לבדה לרחוב, כך שלא הייתה דרך לנערים ונערות להכיר אלו את אלו, הרי שבאירועים שונים מותרים היו ריקודי לזינקה משותפים לנערים ונערות, אך ללא מגע ישיר ביניהם.

קיימת תאוריה אשר מקשרת את הריקוד עם המיתוס היווני על פרומתאוס. על פי המיתוס נקשר פרומתאוס לצוק בהרי הקווקז, ובכל יום הגיע אל הצוק עיט, לנקר את כבדו של פרומתאוס. הכבד היה מגליד במשך הלילה, ולמחרת שוב חזר העיט, וחוזר חלילה. בשפה הלזגינית משמשת אותה מילה - "לק" (лекь) - גם לעיט וגם לכבד. גם בשפות נוספות של עמי הקווקז קיים קשר בין המילים.

בישראל פועלות כיום מספר להקות מחול קווקזי מסורתי בעיקר בערים שיש בהן ריכוז גדול של אוכלוסיית יהודי ההרים (ג'והורו): שדרות, חדרה, באר שבע, אשקלון, עכו והקריות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קווקז: תרבות
קטגוריה:גאורגיה: תרבות
קטגוריה:קווקז: מוזיקה
קטגוריה:ריקודי עם
הרפובליקה ההלנית הראשונה

**הרפובליקה ההלנית הראשונה** (ביוונית: Α' Ελληνική Δημοκρατία) הוא השם שניתן למדינה הזמנית שהתקיימה ביוון במהלך מלחמת העצמאות היוונית (1821-1827). זהו מונח היסטוריוגרפי בלבד, המדגיש כי אופי המשטר הזמני שקדם לייסודה של ממלכת יוון העצמאית היה חוקתי ודמוקרטי, ועל ידי כך קושר תקופה זו בתולדות יוון עם הרפובליקות ההלניות השנייה והשלישית שקמו מאוחר יותר.

## היסטוריה
בשלבים הראשונים של המרד הוקמו בחלקים שונים של יוון מועצות אזוריות נבחרות, שניהלו את הלחימה בשלטון העות'מאני. הן הוחלפו בראשית 1822 על ידי ממשל מרכזי - האספה הלאומית הראשונה, שהתכנסה באפידברוס ואישרה את חוקתה הראשונה של יוון. המדינה החדשה לא זכתה להכרת המעצמות הגדולות של התקופה, ולאחר הצלחות ראשוניות איימה להתרסק הן בשל מלחמת אזרחים פנימית הן בשל ניצחונות הצבא הטורקי-מצרי בפיקודו של אבראהים פאשא, שנשלח לדכא את המרד.

ברגעי משבר אלה הצילה התערבותן של המעצמות הגדולות – בריטניה, צרפת ורוסיה – את מאבקם של היוונים לחירות. הצעתן, שנוסחה בהסכם לונדון (1827), להעניק ליוונים אוטונומיה תחת ריבונות עות'מאנית, נדחתה על ידי הסולטאן הטורקי. קרב נאווארינו (1827), שניטש על רקע ניסיונן של המעצמות לאכוף את תנאי ההסכם, הסתיים במפלת הצי העות'מאני-מצרי וקירב את היוונים עוד יותר להשגת מטרתם – עצמאות מלאה.

ב-1827 נתכנסה האספה הלאומית בפעם השלישית בטריזינה (טרויזן), הכריזה על הקמתה של "המדינה ההלנית" (Ελληνική Πολιτεία) ובחרה ברוזן יואניס קפודיסטריאס למושל יוון. קפודיסטריאס החל בכינון סדרי שלטון חדשים כדי לפתור את בעיותיה של הארץ מוכת המלחמה, אך בתוך זמן קצר נקלע לעימות עם החמולות והמנהיגים המקומיים החזקים, שנפגעו מן הרפורמות והסדרים החדשים שהנהיג. ב-1831 נרצח קפודיסטריאס על ידי יריביו הפוליטיים, ויוון הוטלה שוב למלחמת אזרחים. אחיו אבגוסטינוס, שמילא את מקומו, נאלץ להתפטר לאחר שישה חודשים. שוב התערבו שלוש המעצמות הגדולות, ובוועידת לונדון, שנתכנסה ב-1832, הכריזו על הפיכתה של מדינת יוון למונרכיה ומינו למלכה הראשון את הנסיך הבווארי אוטו מוויטלסבך.

## ראשי המדינה
### נשיאי הוועד הפועל של המנהל הזמני של יוון
*אלכסנדרוס מברוקורדטוס (Αλέξανδρος Μαυροκορδάτος) 13 בינואר 1822- 10 במאי 1823
*פטרוס מברומיכאליס 10 במאי 1823 - 31 בדצמבר 1823
*גאורגיוס קונטוריוטיס (Γεώργιος Κουντουριώτης) 31 בדצמבר 1823 - 26 באפריל 1826
;נשיא הנציבות
*אנדריאס זאימיס (Ανδρέας Ζαΐμης) 26 באפריל 1826 - 14 באפריל 1827

### ראשי ממשלה
*ועדה מושלת (מבחירתו של קפודיסטריאס ועד כניסתו לתפקיד, 14 באפריל 1827 - 23 בינואר 1828)
*יואניס קפודיסטריאס (נבחר ב-30 במרץ 1827), נכנס לתפקיד ב-24 בינואר 1828 - 9 באוקטובר 1831
*אבגוסטינוס קפודיסטריאס, 9 באוקטובר 1831 - 9 באפריל 1832
*3 ועדות מושלות שונות, 9 באפריל 1832 - 25 בינואר 1833

## קישורים חיצוניים
* הפרלמנט ההלני - היסטוריה חוקתית של יוון

קטגוריה:מלחמת העצמאות היוונית
קטגוריה:יוון: העת החדשה
חוט המשולש

**חוט המשולש** הוא ספר שאלות ותשובות הכולל תשובות של שלושה מראשי ישיבת וולוז'ין שבליטא, יצא לאור לראשונה בווילנא בשנת תרמ"ב (1882). 

חלק א' כולל תשובות מרבי חיים מוולוז'ין, חלק ב' כולל תשובות מרבי הלל פריד, וחלק ג' כולל תשובות מרבי אליעזר יצחק פריד.

## תוכן הספר
חלק א' כולל תשובות של ר' חיים מוולוז'ין, תלמידו של הגאון מווילנא ומייסד ישיבת וולוז'ין. חלק זה הוא בין כתביו הבודדים של ר' חיים בנוסף לספרים הידועים שנשתמרו יותר כגון נפש החיים ורוח חיים.   

החלק הראשון של השו"ת מכיל הרבה חלקים סתומים. לדוגמה בסימן א' בחלק א', לא ידועה מהי השאלה והעורך מנסה להעריך על פי התשובה של ר' חיים מהי השאלה. בסימן ב' בחלק א' אין ודאות שר' חיים מוולוז'ין כתב אותה, היות שהוא אינו חתום על התשובה, אם כי העורך מעריך כי הוא כתב אותה ומבסס את דבריו על סגנון הלשון והכתיבה של ר' חיים. דוגמה נוספת לחוסר הבהירות של הדברים מופיעה בסימן ג', בו לא ידוע מי מקבל את התשובה, מי שאל אותה. בחלק הראשון יש סימנים רבים בהם נידונים נושאים הידועים בחלק אבן העזר של השולחן ערוך, עגונות, גיור, קידושין וגיטין. החלק הראשון המיוחס לר' חיים יש כ"ח סימנים.  

חלק ב' כולל תשובות של ר' הלל פריד, חתנו של ר' חיים מוולוז'ין, מגיד שיעור בישיבת וולוז'ין ורב בגרודנה. החלק השני פותח בשורה קצרה המודיעה למעשה את השינוי בכותב התשובות: "שאלות ותשובות חוט המשולש מהגאון ר' הלל זצ"ל". לשינוי יש השלכות על הקורא מבחינת סגנון הקריאה וכמו כן משפיע על המעמד ההלכתי של התשובה שכן זה דור שני לרב חיים. כמו בחלק הראשון יש מספר קטעים חסרים. חלק זה הוא קצר בהרבה מהחלק הראשון, וכולל בתוכו שמונה סימנים בלבד.  

חלק ג' כולל תשובות של ר' אליעזר יצחק פריד, חתנו של ר' יצחק מוולוז'ין, בנו של ר' חיים מוולוז'ין, וראש ישיבת וולוז'ין אחרי פטירת חותנו. החלק השלישי הוא החלק הגדול ביותר משלושת החלקים מבחינת כמות התוכן שבו. עובדה זו, היא כמובן בגלל התקופה היותר מאוחרת בה נכתבו הסימנים - הבדל של עשרות שנים. כמו החלק השני כך גם החלק השלישי נפתח במשפט קצר המורה על שינוי הכותב ועל המעבר מר' הלל לר' "אליעזר יצחק". 

## ענייני הספר
בשלושת החלקים כמעט ואין סוגיות או שאלות בנושאי אורח חיים. רוב השאלות והסימנים עוסקים בדיני אבן העזר, חושן משפט ויורה דעה. במקומות בהם השאלות והתשובות מופיעות במלואן, ניתן לראות ששלושת המשיבים קיבלו שאלות מכל רחבי אירופה. עובדה זו, מעידה גם על מרכזיותה של ישיבת וולוז'ין ועל המרכז התורני הגדול שהיה באירופה במאה ה-19.    

המייחד את השו"ת הוא שנכתב על ידי שלושה אנשים שונים, אם כי כולם באים מאותו ישיבה ובעלי השקפות עולם דומות, דבר זה לא נפוץ ששלושה אנשים כותבים חיבור תורני שנדפס תחת אותה כריכה.   

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ספרי שאלות ותשובות: אחרונים
קטגוריה:ספרי 1882
קטגוריה:ישיבת וולוז'ין
דייגו ולאסקס דה קואיאר

**דייגו ולאסקס דה קוּאֶיָאר** (בספרדית: **Diego Velázquez de Cuéllar**; 1465, קואיאר - 12 ביוני 1524, סנטיאגו דה קובה) היה קונקיסטאדור ספרדי ומושלה הראשון של קובה.

ולאסקס השתתף במסעו השני של כריסטופר קולומבוס לעולם החדש ב-1493, התמקם בהיספניולה, וסייע בהפיכתה למושבה בהנהגתו של ניקולאס דה אוונדו. ב-1511 יצא לכבוש את קובה, ולאחר שדיכא את ההתנגדות המקומית במהלך 1512, השלים את כיבושה. מנהיג הילידים, אטואי, הוצא להורג בשריפה ב-2 בפברואר 1512. במהלך ההשתלטות על האי ייסד ולאסקס כמה ערים ובהן ברקואה (1512), סנטיאגו דה קובה (1514) והוואנה (1515).

בשלב זה היה ולאסקס למושל קובה. התושבים החדשים לא היו מעוניינים להיות כפופים למושל איי הודו המערבית, דייגו קולומבוס, וולאסקס הקים ממשל מקומי שהיה כפוף ישירות לספרד. ב-1518 מונה באופן רשמי למושל הכללי של קובה.

ולאסקס תמך במסעו של הרנאן קורטס לכיבוש מקסיקו, אך משנוכח כי קורטס מתכוון להתנער מחסותו, ולעשות לו מה שעשה לקולומבוס, שלח את פאנפילו דה נווארס לעצרו. קורטס תקף את נווארס עוד קודם לכן, ניצח אותו, ושכנע את כוחותיו להצטרף אליו. ולאסקס נותר ללא כל השפעה במקסיקו.

ממוזער|250px|ביתו של ולאסקס בסנטיאגו דה קובה|מרכז

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קונקיסטאדורים
קטגוריה:מושלי קובה
קטגוריה:ילידי 1456
קטגוריה:נפטרים ב-1524
נסים אלשיך

300px|ממוזער|נסים אלשיך מנצח על תזמורת כלי הנשיפה באר שבע, 2008
**נסים אלשיך** (נולד ב-17 בדצמבר 1926) הוא מוזיקאי ומנצח ישראלי. שימש כמנצח תזמורת כלי הנשיפה בבאר שבע עד שנת 2010.

## ביוגרפיה
אלשיך נולד בדצמבר 1926 בעיר הנמל וידין שבבולגריה, על נהר דנובה. סיים את לימודיו המוזיקליים באקדמיה למוזיקה בבירה סופיה. ב-1949 עלה לישראל וב-1950, עם גיוסו לצה"ל, הצטרף לתזמורת צה"ל בניצוחו של שלום רונלי-ריקליס כנגן קרן יער, כינור וויולה. ב-1955, עם שחרורו מצה"ל, החל ללמוד בסמינר למורים למוזיקה בתל אביב ובאותה עת החל מלמד מוזיקה בבתי ספר בתל אביב וביפו, ואף השתתף בזמריה ה-2 שהתקיימה באותה שנה.

ב-1958, שנה לאחר שסיים את לימודיו, עבר אלשיך לבאר שבע והיה ממייסדי ומפתחי החינוך המוזיקלי בבתי הספר ובסמינר למורים, כולל הקמת מקהלות (בבתי הספר ומקהלה עירונית), תזמורות בבתי ספר, תזמורת סימפונית ראשונה (לחובבים) בבאר שבע והיה בין מקימי הקונסרבטוריון העירוני. ב-1961 הקים את תזמורת הנוער העירונית של הקונסרבטוריון וניצח עליה.

ב-1973 הקים את התזמורת הקאמרית באר שבע (כיום הסינפונייטה הישראלית באר שבע), ניצח עליה בהופעותיה הראשונות ואף שימש גם כמנצח משנה. בשנים 1993-1983 ניהל את הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, ובמקביל סייע בהקמת קונסרבטוריונים בנתיבות, ירוחם, ואופקים לפי בקשתם של ראשי המועצות המקומיות.

ב-1996 הקים את תזמורת כלי הנשיפה על שם נסים אלשיך באר שבע והוא שימש כמנהלה המוזיקלי וכמנצחה עד שנת 2010.

אלשיך הוא דמות מרכזית בפיתוח החינוך המוזיקלי בבאר שבע ובנגב, ובשנת 1996 זכה בתואר יקיר באר שבע.

## קישורים חיצוניים

* אבני דרך בחייו של ניסים אלשיך, מייסד, מנהל ומנצח התזמורת באתר של נורית אגם
* מר נסים אלשיך – מנצח התזמורת עד שנת 2010, באתר תזמורת כלי הנשיפה באר שבע ע"ש נסים אלשיך

קטגוריה:נגני תזמורת צה"ל
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:יקירי באר שבע
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
מבחן כתמי הדיו של הולצמן

**מבחן כתמי הדיו של הולצמן** (באנגלית: **Holtzman Inkblot Test**), או בשמו המקוצר **מבחן הולצמן** או **HIT**, הוא מבחן השלכה שמיועד להערכה פסיכולוגית של מאפייני אישיות של האדם. הוא דומה במהותו למבחן כתמי הדיו של רורשאך, ונוצר במטרה להתגבר על חלק מהמגבלות של מבחן זה.

המבחן פותח על ידי ויין הולצמן והוצג לראשונה ב-1961. הוא כולל שתי סדרות מקבילות שבכל אחת מהן ישנם 45 כרטיסי כתמי דיו בצבעי שחור-אפור או צבעוניים, ועוד שני כרטיסי הדגמה ואימון לנבדק שמוצגים לו בתחילת הבדיקה. הבוחן מציג את הכרטיסים לנבדק לפי הסדר, והנבדק מתבקש להגיד כמו מה זה נראה לו. הנבדק יכול לתת תגובה אחת בלבד לכל כרטיס. 

מתן הציונים (ציינון) והפירוש של תגובות הנבדק, נעשה על פי 22 מדדים, ביניהם זמן התגובה, תוכן התגובה, מיקום הגירוי בכרטיס, צבע, תנועה, אינטגרציה, חרדה, איזון ועוד. קביעת הציונים עשויה לארוך זמן רב, אך ניתן לבצע אותה בתוכנת מחשב. הבדיקה, קביעת הציונים והפירוש צריכים להיעשות על ידי אנשי מקצוע מנוסים היטב במבחן.

המבחן מתאים להעברה במיוחד לילדים, סטודנטים, ומטופלים הסובלים מסכיזופרניה, פגיעת ראש או דיכאון. עם זאת, המבחן עדיין לא נפוץ ופופולרי בעולם כמו מבחן רורשאך.

יתרונותיו של מבחן הולצמן על פני מבחן רורשאך, הם, בין השאר, בהגבלת כמות התגובות של הנבדק לכל כרטיס (ברורשאך אין הגבלה כזו, דבר היוצר לעיתים הטיה בכמות התגובות הכללית של הנבדק ובפירוש הניתן להן); כמות גדולה של כרטיסים, שנבחרה אחרי מחקר מתוך אלפי כרטיסים, יחסית ל-10 כרטיסים בלבד במבחן רורשאך; מערכת מתן ציונים מדויקת יותר ובעלת מדדים שהוגדרו היטב, שיוצרת פחות הטיות סובייקטיביות של הבוחן ולפיכך תורמת למהימנות בין שופטים גבוהה יחסית של המבחן; בדיקות התוקף והמהימנות של הכלי נמצאו מעודדות יחסית לאלו השנויות במחלוקת של מבחן רורשאך.

## ראו גם
* מבחן כתמי הדיו של רורשאך
* מבחן השלכה

## לקריאה נוספת
* Holtzman, W. H., Thorpe, J. S., Swartz. J. D., & Herron, E. W., (1961), *Inkblot perception and personality*. Austin; University of Texas Press.

## קישורים חיצוניים
* מידע על מבחן הולצמן

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מבחנים השלכתיים
ז'אק אובר

**ז'אק אובר** (בצרפתית: **Jacques Aubert**; 20 בספטמבר 1689 – 19 במאי 1753), המוכר גם בשם Jacques Aubert le Vieux (ז'אק אובר הזקן), היה מלחין וכנר צרפתי.

## קורות חייו
אובר נולד בפריז והיה לתלמידו של ז'אן-בטיסט סנייה. במשרתו הראשונה שירת ככנר בחצרו של הנסיך מקונדה. בהמשך התקבל כחבר בלהקת עשרים וארבעה כנרי המלך (Vingt-quatre Violons du Roy). משנת 1728 עד 1752 היה הכנר הראשון באופרה של פריז.

במשך שתים-עשרה שנים הופיע אובר באופן קבוע ובהצלחה ב"קונסרט ספיריטואל", שם ניגן, בין השאר, קונצ'רטי לכינור ותזמורת פרי עטו.

אובר הביא, יחד עם ז'אן-ז'וזף דה מונדונוויל וז'אן-מארי לקלייר, את תבליני הווירטואוזיות הכנרית של איטליה אל תפריט המוזיקה הצרפתית של תקופתו. 

ז'אן אובר הלך לעולמו בבלוויל. בנו, ז'אן לואי אובר, (1731 - 1814) היה מחזאי, משורר ועיתונאי, שנודע גם בשם Abbé Aubert  (האב אובר).

## יצירותיו
### יצירות אינסטרומנטליות
* קטעים לשני כינורות
* טריו סונאטות
* חמישה ספרים של סונאטות לכינור ובאסו קונטינואו
* שתים-עשרה סוויטות של קונצ'רטי סימפוניים (1730)

### [[אופרה|אופרות]] ו[[בלט]]ים
* Arlequin gentilhomme malgré lui or L'Amant supposé,, אופרה קומיק (פריז 1716)
* Arlequin Hulla ou La Femme répudiée, אופרה קומיק (פריז 1716)
* Les Animaux raisonnables (לואי פוזלייה/מארק-אנטואן לגראן), אופרה קומיק (פריז 1718)
* Diane (אנטואן דאנשה), דיברטיסמן (שאנטילי 1721)
* Le Regiment de la calotte, (פוזלייה/לסאז'/ד'אורנוואל), אופרה קומיק (פריז 1721)
* La Fête royale, דיברטיסמן (שאנטילי 1722)
* Le Ballett de Chantilly, Le Ballet des vingt-quatre heures (לגראן), קומדיה (שאנטילי 1722)
* La Reine des Péris קומדיה פרסית (פריז 1725)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:כנרים צרפתים
קטגוריה:מלחיני אופרה צרפתים
קטגוריה:ילידי 1689
קטגוריה:נפטרים ב-1753
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-18
פרגנה

**פרגנה** (באוזבקית: **Фарғона**/**Fargʻona**; ברוסית: **Фергана**; בפרסית: **فرغانه**, תעתיק מדויק: **פרע'אנה**) היא עיר במזרח אוזבקיסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר שוכנת בדרום עמק פרגנה, כ-240 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טשקנט ובסמוך לגבול עם קירגיזסטן. פרגנה עמדה במסלולה של דרך המשי בימי קדם. העיר המודרנית הוקמה על ידי הגנרל הרוסי מיכאיל סקובלב מהאימפריה הרוסית ב-1876.

## דמוגרפיה

על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, אוכלוסיית העיר מנתה 328,409 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השישית בגודלה באוזבקיסטן, אחרי טשקנט, נמנגן, סמרקנד, אנדיז'ן ונוקוס.

## גלריית תמונות

Фергана аллея.jpg|סמטה במרכז העיר
Chapel of Alexander Nevskogo 01-03.JPG|קפלת אלכסנדר נבסקוגו
Ферганские Ворота.jpg|שערי העיר פרגנה בלילה
Fergana Samo Sports Complex.jpg|מתחם הספורט "סאמו" בעיר


## ערים תאומות
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוזבקיסטן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1876
אולם הספורט של אוניברסיטת פקין

שמאל|ממוזער|250px|אולם התחרויות
שמאל|ממוזער|250px|איור מבט על על המבנה
**אולם הספורט של אוניברסיטת פקין** המכונה "חוט השדרה של סין" (**中国脊**) הוא מתקן ספורט הממוקם בחלקו הדרום-מזרחי של קמפוס אוניברסיטת פקין, שבבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. המבנה נבנה על מנת לארח את תחרויות טניס השולחן במשחקים האולימפיים שנערכו בעיר בשנת 2008. אולם ספורט זה הוא הראשון בעולם שתוכנן באופן ייעודי עבור תחרויות טניס שולחן.

שטחו של המבנה 26,900 מ"ר ובו 6,000 מקומות ישיבה קבועים עבור הצופים. נוסף על מקומות אלה הותקנו לתקופת האולימפיאדה 2,000 מקומות ישיבה זמניים. אורכו של המבנה 122.6 מטרים מצפון לדרום, ורוחבו 87.7 מטרים ממזרח למערב. אורכו של מגרש התחרויות, הממוקם בקומה הראשונה של המבנה, 47 מטרים ורוחבו 39.5 מטרים. ניתן לקיים במגרש שמונה תחרויות בו זמנית.

בניית המבנה הושלמה באוגוסט 2007 וזאת לאחר עיכובים בבנייה בשל שרפה שפרצה במקום ב-2 ביולי 2007 כתוצאה מריתוך. 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בייג'ינג: מבנים
קטגוריה:אוניברסיטת פקין
אולם הספורט של האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג

**אולם הספורט של האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג** הוא אולם ספורט מקורה שנבנה על מנת לארח את תחרויות הג'ודו והטקוונדו במסגרת המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין בשנת 2008. המבנה ממוקם בקמפוס האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג. שטחו של המבנה 24,662 מ"ר. שטח האולם המרכזי 40 על 60 מטרים ובו 8,024 מקומות ישיבה לצופים מהם  4,080 מקומות ישיבה קבועים ו-3,956 מקומות ישיבה זמניים. כמו כן מצויה במבנה בריכת שחייה אולימפית (שמידותיה 25 על 50 מטרים), המשמשת את האוניברסיטה. 

במסגרת אולימפיאדת הנכים שנערכה לאחר אולימפיאדת 2008, המבנה אירח תחרויות משחקי הכדורסל והרגבי בכיסאות גלגלים.

## בנייה
הקמת המבנה החלה באוקטובר 2005 והסתיימה באוגוסט 2007. המבנה תוכנן על ידי ז'ואנג ויימין (Zhuang Weimin) כמבנה ירוק, המנצל את אור השמש על מנת להאיר, לחמם ולקרר את המבנה. פתחי תאורה בגג המבנה נועדו להאיר את הסביבה בשעות הלילה כמעין פסל סביבתי מואר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בייג'ינג: מבנים
קטגוריה:חיסכון באנרגיה
ז'אק דה סור

שמאל|ממוזער|250px|איור המתאר את תקיפתה של הוואנה ב-1555
**ז'אק דה סור** (בצרפתית: **Jacques de Sores**) היה שודד ים צרפתי שפעל בים הקריבי במאה ה-16, יחד עם פרנסואה לה קלרק. דה סור ידוע במיוחד בשל התקפתו על הוואנה ב-1555.

דה סור ולה קלרק יצאו מצרפת ב-1553 בראש שלוש ספינות מהצי הצרפתי, בשליחותו של מלך צרפת, שהתקנא באוצרות שהביאו עמם הספרדים מהעולם החדש. לה קלרק פשט על סנטיאגו דה קובה ב-1554, ולא ברור אם דה סור הצטרף אליו בתקיפה זו.

הפעולה הידועה ביותר של ז'אק דה סור היא הפשיטה על הוואנה ב-1555. דה סור נתקל בהתנגדות מועטה ביותר, אך התאכזב כשלא מצא בעיר שלל רב. בתסכולו, העלה את העיר באש, כמו גם את הספינות שעגנו בנמלהּ, והחריב את פוארסה וייחה - המבצר שנועד להגן עליה. להתקפה זו היו השלכות על התפתחותה של הוואנה - הוקמו בה מבצרים יעילים יותר, קאסטיו דה לה ריאל פוארסה, אל מורו וסן סלוודור דה לה פונטה, שהצליחו להגן על הוואנה במשך 200 השנים הבאות.

ב-1570 רצח דה סור 40 מיסיונרים ישועים והשליך את גופותיהם לים, בסמוך ללה פלמה שבאיים הקנריים.

קטגוריה:שודדי ים
קטגוריה:צרפתים במאה ה-16
קטגוריה:צרפתים שנולדו במאה ה-16
הדה בושס

**הֶדָּה בּוֹשֶׁס** (23 באפריל 1925 – 14 באפריל 2012) הייתה עיתונאית ומבקרת תיאטרון, רדיו וטלוויזיה ישראלית.

## ביוגרפיה
בושס נולדה בתל אביב וגדלה במושבה גדרה. אביה, שמואל שמואלי, היה סופר ולימים מזכיר עיריית רמת גן. אמה, ימימה, היא בתם של לאה (בת יהושע דב בנינסון) וצבי הורביץ, שהיו ממייסדי גדרה. למדה בגימנסיה "הרצליה". במלחמת העולם השנייה התנדבה לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי. שירתה בצה"ל בחיל הרפואה. למדה היסטוריה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1956 נישאה לטייס אל על. נסעה ללונדון עם בעלה והשלימה את התואר הראשון באוניברסיטת אוקספורד, עשתה תואר שני בספרות אנגלית כשנושא התזה שלה עסק בווירג'יניה וולף. במהלך שהותה באנגליה כתבה למוסף הארץ.

בעקבות גירושיה ב-1959 שבה לישראל, היא הועסקה כמזכירת המערכת ב-"קשת", כתב עת לספרות ועיון שייסד אהרן אמיר, והחלה לכתוב מאמרי ביקורת. בנימין תמוז הזמין אותה לעבוד בעריכת עמודי "תרבות וספרות" בעיתון "הארץ" ומאוחר יותר החלה לכתוב טור בענייני סגנון ואופנה. המדור "לאן ללכת" פרי עטה הופיע במוסף השבועי של "הארץ". עם הזמן החלה לכתוב גם ביקורת רדיו וכן החליפה את ד"ר חיים גמזו, מבקר התיאטרון של העיתון, כשזה היה בחופשה.

ביוני 1967 חתמה ביחד עם אישים אחרים כמו נתן ילין-מור, אייבי נתן, עמוס קינן ויגאל תומרקין על קריאה להקפדה על יחס הוגן כלפי תושבי השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, כדי לא לתת נשק בידי התעמולה האנטי-ישראלית.

עם תחילת שידורי הטלוויזיה בישראל החלה לכתוב גם ביקורת טלוויזיה, בין השאר היה לה טור קבוע במוסף הארץ בשם "הטלוויזיה של השבוע". על פי עוז אלמוג, התאפיינה ביקורתה של בושס בכתיבה בהירה ותמציתית.

כך ביקרה בושס, למשל, את הסדרה "חדווה ושלומיק":

בשנות ה-90 עברה לכתוב בעיתון "ידיעות אחרונות", וב-1996 פוטרה והחליף אותה יובל נתן.

ב-1981 פרסמה ספר סיפורים קצרים בשם "ההר השלישי: סיפורים".

## התייחסויות בתרבות
בשנת 1969 הוציאה להקת השלושרים את השיר "מי מפחד מגברת לוין" (מילים: יהונתן גפן). ברבות השנים עלתה הסברה כי הדמות המרכזית בשיר, בעלת טור ביקורת בעיתון משפיע, מבוססת על בושס.

גפן עצמו, בספרו "חומר טוב" שיצא בשנת 2001, הכחיש את הקישור בין גברת לוין להדה בושס. בראיון שנתן ב-2016 אמר כי השיר נכתב על הלית ישורון.

בתחילת שנות ה-80 הקימו רם אוריון ורוגל אלפר להקה מחתרתית בשם "הדה בושס" על שמה של המבקרת.

בשנת 1996 הוצגה בושס במערכון בתוכנית הקומדי סטור כמבקרת פסטיבל התיאטרון מנדה בושקס (בגילומו של רובי דואניאס).
בושס הוצגה במערכון כמבקרת מרירה שטוענת שהכל היה יכול להיות הרבה יותר טוב אם הוא היה מוצג בלונדון.

## קישורים חיצוניים

* כתבי הדה בושס בפרויקט בן יהודה.

* 
* 
* , , 
* 
* 
* 
* 
* עינת לחובר כותבת על הדה בושס, באתר הפורום הפמיניסטי של המכללה האקדמית ספיר, 12 במאי 2012
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מבקרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מבקרות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:משפחת בנינסון
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2012
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
קטגוריה:אישים הקבורים בגדרה
ויסנט פרר

[שמאל|ממוזער|150px|דמות יהודי מתוך פסל ויסנט פרר מאת [פרדיננד מקסימיליאן ברוקוף בגשר קארל בפראג, 1712]]
**ויסנט פרר** (1350–1419) המכונה **ויסנט פרר הקדוש** (ולנסית: **Sant Vicent Ferrer**) היה נזיר מיסיונר דומיניקני מוולנסיה. אביו היה אנגלי ואמו ספרדייה.

לפי האמונה הנוצרית, לפני לידתו, התגלה לאביו בחלום נזיר דומיניקני ובישר לו שבנו יהיה מפורסם בכל העולם. אמו דיווחה כי לא חשה בכאב כלל בשעת הלידה, ולכן הלידה נחשבת בנצרות כעל-טבעית ומבשרת גדולות.

בגיל 18 הצטרף פרר למסדר הדומיניקני בוולנסיה, והשלים תואר מוסמך (STM) בתאולוגיה. לאחר מכן עבר לאוניברסיטה בברצלונה והשלים לימודים לתואר דוקטור בתאולוגיה.

בוויכוח הפנימי שפרץ בנצרות בין הטוענים לכס האפיפיור, תמך פרר במי שהתפרסם לאחר מכן כאנטי אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר מאראגון.

בשליחותו ומטעמו, עבר פרר בין קהילות יהודיות רבות ברחבי ספרד וניסה להמיר יהודים רבים ככל האפשר. הוא מתואר כמי שעובר בין בתי כנסיות, צלב ביד אחת וספר תורה ביד השנייה, מלווה לעיתים במאות מאמינים נוצרים, מכריז על בית הכנסת כעל כנסייה, ומשתמש באמצעי לחץ שונים לשכנע את יהודי הקהילה להמיר את דתם. הוא נחל הצלחה גדולה במשימה זו - יש הנוקטים בהערכה של כ-25,000 יהודים שהצליח להמיר.

פרר מוכר גם כמי שהשתמש בדימוי הגבר היהודי כאישה במטרה לשכנע את היהודים כי "אם יקבלו עליהם את ישו, יחדל איבר מינם מלדמם פעם בחודש" - מה שהעלה כנגדו גיחוך בקרב היהודים בספרד ומחוצה לה שנחשפו לטקטיקת השמד שלו.

פרר הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור קליקסטוס השלישי בשנת 1455.

## ראו גם
* ויכוח טורטוסה
* הפולמוס היהודי-נוצרי

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי ימי הביניים
קטגוריה:נזירים רומים-קתולים ספרדים
קטגוריה:תאולוגים ספרדים
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:המרת דת באונס
קטגוריה:ילידי 1350
קטגוריה:נפטרים ב-1419
שחור-לבן

[שמאל|ממוזער|250px|תמונה מהסרט השחור-לבן "[הנער", 1921]]
**צילום שחור-לבן** הוא מונח המשמש בעיקר בתחום הקולנוע והצילום לתיאור צורות שונות של טכנולוגיה חזותית. בצילום שחור-לבן התמונה מורכבת מווריאציות שונות של בהירות ולא מווריאציות בצבעים. תמונות שחור-לבן טיפוסיות אינן מורכבות מגוני שחור ולבן בלבד אלא בעיקר מגוונים אפורים, ולעיתים גם מצבעים אחרים, כגון תמונות ספייה (Sepia; תצלום בגוון חום-כהה).

רוב הטכנולוגיות החזותיות נוצרו בתחילה בצבעי שחור-לבן ורק בהמשך פותחו בצבע:
* הצילום היה בתחילה שחור-לבן, מאמצע המאה העשרים הצילום בצבע הפך לסטנדרט בצילום מסחרי וחובבני אולם השימוש בצילום שחור-לבן נמשך מטעמים אמנותיים או להשגת אפקטים שאי אפשר להשיגם בצילום צבע.
* עיתונים רבים וחומרים מודפסים אחרים מודפסים בשחור-לבן עד היום. לרוב, עמודי הצבע מוגבלים לדף השער ולעמודים בולטים בעיתון, ושאר העמודים בעיתון מודפסים בשחור-לבן כדי לחסוך בעלויות.
* סרטי הקולנוע והסרטים המצוירים נוצרו בתחילה בשחור-לבן. רק מאמצע המאה העשרים הפך צילום בצבע לסטנדרט. אף על פי כן, גם כיום נעשה לעיתים שימוש בסרטי שחור-לבן בקולנוע מטעמים אמנותיים (לדוגמה, בסרטים "רשימת שינדלר" (1993) ו"עיר החטאים" (2005).
* בתחילה היו שידורי הטלוויזיה בישראל בשחור-לבן. שידורי הטלוויזיה בצבע הפכו לסטנדרט בתחילת שנות השמונים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צילום לפי סוגה
קטגוריה:צילום
ויליאם הורסט ריס

**ויליאם הורסט ריס** (באנגלית: **William Hurst Rees**; 12 באפריל 1917 – 6 בינואר 2004) היה שמאי מקרקעין בריטי חשוב וחבר בית הדין הבריטי למקרקעין משנת 1973 ועד יציאתו לגמלאות בשנת 1989. ריס היה היוזם והעורך של חמש המהדורות הראשונות של *Valuation: Principles into Practice* (אנגלית: "שמאות: מעיקרון למעשה"), המדריך המוביל בתחום הפרקטיקה השמאית בבריטניה.

## חייו

ריס נולד בבושי, הרטפורדשייר שבמזרח אנגליה. את ניסיונו המעשי החל לצבור בחברת סאלטר, רקס ושות', כאשר באותה תקופה למד ניהול נכסים (שמאות) ב-College of Estate Management בלונדון, בית הספר הגבוה המוביל באנגליה למקצועות הנדל"ן. בזמן מלחמת העולם השנייה התגייס לחיל התותחנים המלכותי ובהמשך שובץ כקצין בהנדסה קרבית. בזמן הפלישה לנורמנדי היה אחראי להצבת טנקי דמה לשם הטעיית האויב. בסוף המלחמה השתחרר בדרגת רב-סרן.

לאחר המלחמה שימש ריס מרצה במכללה לניהול נכסים (College of Estate Management), ובין השנים 1948–1951 כיהן כדיקן המחלקה לשמאות במוסד. בשנת 1949 חיבר יחד עם דייוויד לורנס והרולד מיי את המהדורה השנייה של הספר *Modern Methods of Valuation* (אנגלית: "שיטות מודרניות בשמאות"), ספר יסוד לנושא התאוריה השמאית, ובהמשך ערך את ארבע המהדורות הבאות. בשנת 1951 החל לעבוד בחברת הייעוץ בנדל"ן ריצ'רד אליס (אשר כיום מיוצגת בישראל על ידי מ.א.ן. נכסים) כראש מחלקת השמאות. בתקופה זו ייצג את גב' הרווי בתביעה המשפטית "הרווי נגד קראולי", מקרה אשר הצמיח את המושג "עלויות קראולי".

בשנת 1961 נהיה שותף בכיר בחברת טרנר, ראדג' וטרנר, וב-1973 התמנה לשמאי החבר בבית הדין למקרקעין בבריטניה (Lands Tribunal). ריס היה אחראי להחלטות חשובות, בעיקר בתחום ההפקעות. בשנת 1978 יזם את הוצאת המהדורה הראשונה של *Valuation: Principles into Practice* ושימש עורך חמש המהדורות הראשונות.

## ראו גם
*ניל קרוסבי

## הערות שוליים

קטגוריה:שמאים
קטגוריה:בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1917
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2004
צילום בצבע

[ממוזער|250px|[סרט טארטן|תצלום הצבע הראשון בהיסטוריה אשר צולם בשנת 1861 על ידי ג'יימס קלרק מקסוול]]
**צילום בצבע** הוא צילום אשר משתמש במדיה שמסוגלת להציג צבעים המופקים באופן כימי במהלך שלב עיבוד התמונה. זאת לעומת צילום שחור-לבן אשר משתמש במדיה המסוגלת להציג גוונים של אפור בלבד.

## היסטוריה
בשנת 1855 פיתח ג'יימס קלרק מקסוול בסיס תאורטי לצילום בצבע והחל לראשונה לבצע ניסויים בפיתוח תמונות צבע.

בשנת 1861 פותח התצלום הצבעוני הראשון אשר הציג סרט קישוט צבעוני.

בשנת 1903 רשמו האחים לומייר פטנט על צילום צבעוני בצבעים טבעיים, שנקרא "אוטוכרום לומייר" אשר הופץ באופן מסחרי בשנת 1907.

בשנת 2012 נתגלה הסרט המוקדם ביותר שצולם בצבע. הסרט מתוארך לשנים 1901 או 1902, ובכך הוא מקדים בשש שנים לפחות את הסרט שהיה ידוע עד אז. הוא צולם על ידי חלוץ הצילום אדוארד טרנר, שמת בחטף בשנת 1903, בגיל 29 בלבד. כארבע שנים לפני כן, הוא פרץ דרך בתחום הקולנוע, כאשר במימון של יזמי הקולנוע פרדריק לי וצ'ארלס אורבן, צילם את הסרט הראשון בצבע.

סרט הצילום הצבעוני המודרני הראשון, הקודכרום הוצג לראשונה ב-1935.

## ראו גם
* צילום
* סרט טארטן
* שחור-לבן

## קישורים חיצוניים

* צילומי צבע מקוריים ממלחמת העולם הראשונה
* 


* The emergence of color photography, Google Arts & Culture, 2019


## הערות שוליים
 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
צבע
אולימפיאדת השחמט 1931

**[[אולימפיאדת השחמט]] הרביעית** אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה, תחרות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בפראג בין 11 ביולי ל-26 ביולי 1931.

## תוצאות הגמר

## מדליות אישיות
* הלוח הראשון
** מדליית זהב - אלכסנדר אלכין (צרפת) עם תוצאה 13.5 מ-18 (75%)
** מדליית כסף - יפים בוגוליובוב (גרמניה)  עם תוצאה 12.5 מ-17 (73.5%)
** מדליית ארד - יצחק קשדן (ארצות הברית) עם תוצאה 12 מ-17 (70.6%)

* הלוח השני
** מדליית זהב - יסטה סטולץ (שוודיה) עם תוצאה 13.5 מ-18 (75%)
** מדליית כסף - סבלי טרטקובר (פולין)  עם תוצאה 13.5 מ-18 (75%)
** מדליית ארד - לאיוש שטיינר (הונגריה) עם תוצאה 12 מ-17 (70.6%)

* הלוח השלישי
** מדליית זהב - ולדימיר פטרוב (לטביה) עם תוצאה 11.5 מ-16 (71.9%)
** מדליית כסף - ג'ורג' אלן תומאס (אנגליה)  עם תוצאה 12.5 מ-18 (69.4%)
** מדליית ארד - יוסף רג'פיר (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 11 מ-16 (68.8%)

* הלוח הרביעי
** מדליית זהב - אלברט בקר (אוסטריה) עם תוצאה 10.5 מ-14 (75%)
** מדליית כסף - וסיה פירץ (יוגוסלביה)  עם תוצאה 12.5 מ-17 (73.5%)
** מדליית ארד - קורט ריכטר (גרמניה) עם תוצאה 10.5 מ-15 (70%)

* לוח עתודה
** מדליית זהב - קארל סקליצ'קה (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 10.5 מ-14 (75%)
** מדליית כסף - הרמן שטיינר (ארצות הברית)  עם תוצאה 8.5 מ-12 (70.8%)
** מדליית ארד - וולפגנג חזנפוס (לטביה) עם תוצאה 7.5 מ-11 (68.2%)

## אליפות העולם לנשים

## קישורים חיצוניים

* מידע על התחרות, באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:פראג: תחרויות ספורט
קטגוריה:תחרויות ספורט בצ'כוסלובקיה
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1931
ג'יימס שרמן

**ג'יימס סקולקרפט שרמן** (באנגלית: **James Schoolcraft Sherman**; 24 באוקטובר 1855 – 30 באוקטובר 1912) היה סגן נשיא ארצות הברית בתקופת כהונתו של הנשיא ויליאם הווארד טאפט. קודם לתפקיד זה כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ניו יורק וכראש עירייה.
## חייו
שרמן נולד ביוטיקה שבניו יורק, בנם של העסקן הפוליטי ריצ'רד שרמן ומרי לבית שרמן. הוא התחנך בבתי ספר פרטיים ובשנת 1878 סיים לימודים בקולג' המילטון. לאחר מכן הוא למד משפטים ובשנת 1880 הוסמך לעריכת דין. שרמן עסק בתחום כשכיר בעיר הולדתו, לצד כהונתו כנשיא חברת ההשקעות "Utica Trust & Deposit Co."  וחברת "New Hartford Canning Co.".

בשנת 1884 נבחר שרמן לראש עיריית יוטיקה ובשנים 1887–1891 הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית. בשנת 1891 הוא הפסיד בהתמודדותו מחדש לתפקיד, אך הוא שב לכהן בבית הנבחרים בשנת 1893 וכהונתו נמשכה עד ל-1909. שנים ספורות כיהן שרמן כיו"ר הוועדה לטיפול בענייני האינדיאנים. בשנת 1898 הוא היה בין המועמדים לתפקיד יו"ר בית הנבחרים, אך בחר לקבל על עצמו מינוי מטעם נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי וכיהן בתפקיד בכיר בנמל ניו יורק. בתפקיד זה הוא החזיק זמן קצר בלבד לאור מחאת התושבים במחוז בחירתו.

בשנת 1908 התמודד שרמן לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, תחת המועמד לנשיאות ויליאם הווארד טאפט. הוא כיהן בתפקידו בשנים 1909–1912 והציג מועמדותו לכהונה נוספת, אך נפטר ימים ספורים טרם יום הבחירות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ראשי עיריות בניו יורק
קטגוריה:בוגרי מכללת המילטון
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:סגני נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת ניו יורק
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל ויליאם האוורד טאפט
קטגוריה:מועמדים לסגנות נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1855
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1912
הנרי ג'ורג' לידל

**הנרי ג'ורג' לידל** (באנגלית: **Henry George Liddell**; 6 בפברואר 1811 - 18 בינואר 1898) היה  בלשן שהתמחה ביוונית עתיקה, מילונאי, היסטוריון וכומר אנגליקני אנגלי, פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטת אוקספורד, ומחבר (במשותף עם רוברט סקוט  של המילון ליוונית עתיקה, הידוע בשם "לידל-סקוט".
## חייו
לידל נולד למשפחת אצולה בריטית. הוא למד בבית הספר הפרטי צ'רטרהאוס, ולאחר מכן באוניברסיטת אוקספורד (בקולג' כרייסט צ'רץ'). לאחר שסיים את לימודיו בהצטיינות החל לשמש עוזר הוראה באוניברסיטה זו.

לידל עמד בראש קולג' קרייסט צ'רץ' בין השנים 1891–1855, ושימש כ-וייס צ'נסלור (מנהל כללי) של אוניברסיטת אוקספורד בין השנים 1874-1870. בשנת 1857 הופיע ספרו "היסטוריה של רומא".

בשנת 1846 נישא ללורינה ריב. לזוג נולדו עשרה ילדים. על אחת מבנותיו, אליס לידל, ייסד לואיס קרול את דמותה של אליס בספרו הרפתקאות אליס בארץ הפלאות.

לידל ידוע בעיקר בשל חיבורו המונומנטלי, שאותו כתב יחד עם עמיתו רוברט סקוט, "לקסיקון אנגלי יווני". מאז יצא לאור משמש המילון כספר היעץ העיקרי בתחום הלקסיקוגרפיה של היוונית העתיקה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:בלשנים ולשונאים אנגלים
קטגוריה:מילונאים אנגלים
קטגוריה:היסטוריונים אנגלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:כמרים אנגליקנים
קטגוריה:בריטים  שנולדו ב-1811
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1898
M24

**M24** (מ-**Messier 24**, נקרא גם **שדה הכוכבים של קשת**) הוא אזור עשיר בכוכבים בקבוצת הכוכבים קשת. זהו איננו גרם שמים עמוק אלא אזור נקי יחסית מחומר בין-כוכבי, שמאפשר צפייה דרך זרוע קשת של שביל החלב בכיוון מרכז הגלקסיה. העדרו של אבק החוסם את אור הכוכבים מאפשר לצפות בשדה כוכבים עשיר במיוחד.

## היסטוריה
שארל מסיה זיהה את שדה הכוכבים ב-20 ביוני 1764 ותיאר אותו בקטלוג מסיה כ"ערפילית גדולה בקוטר של כ-מעלה וחצי ובה מספר כוכבים בדרגות בהירות נראית שונות". ויליאם הרשל ציין בשנת 1783 כי מדובר במספר גדול של כוכבים וג'ון הרשל כתב בשנת 1830 כי מדובר באזור מרוכז במיוחד של שביל החלב המכיל כוכבים בדרגות בהירות 14-15, במספר דומה לצביר כדורי.

בהירותו של שדה הכוכבים היא מדרגה 4.6 וניתן להבחין בו בעין לא מצוידת בתנאי תצפית טובים. באמצעות משקפת ניתן כבר להבחין שמדובר בשדה כוכבים עשיר וצפוף. שדה הכוכבים נמצא כ-2.5 מעלות מצפון לכוכב μ (מו) בקשת, באמצע הקו המחבר בינו ובין ערפילית אומגה.

## מאפיינים
כאמור, M24 איננו גרם שמים עמוק אלא מעין "חלון" בין ענני האבק והגז של דיסקת הגלקסיה, שמאפשר לראות למרחק גדול יחסית. בדומה לרוב הכוכבים וגרמי השמים שמסביב ל-M24, כוכבי השדה הם חלק מזרוע קשת של שביל החלב. העדרם של אבק וגז לאורך קו הראייה מאפשר לראות את כוכבי הזרוע לעומק של כ-6,000 שנות אור, בעוד שבדרך כלל בתוך זרוע של הגלקסיה, קו הראייה יפגוש בענן אבק שיחסום את שדה הראיה תוך 500-1000 שנות אור בלבד, ויאפשר לראות רק את הכוכבים הקרובים יותר.

בתוך שדה הכוכבים ומסביבו נמצאים מספר גרמי שמים עמוקים. ניתן לראותם באמצעות טלסקופ בלבד:
* NGC 6603 הוא צביר פתוח הנמצא בחזית שדה הכוכבים ומכיל כ-30 כוכבים ברדיוס של כ-14 שנות אור.
* NGC 6567 היא ערפילית פלנטרית בשוליו המערביים של שדה הכוכבים. בהירותה היא מדרגה 12 והיא נמצאת פחות ממחצית המרחק אל שדה הכוכבים.
* Barnard 92 ו-Barnard 93 הן שתי ערפיליות בליעה סמוכות בחלקו הצפוני של שדה הכוכבים.
* M18 נמצא כחצי מעלה מצפון לשדה הכוכבים.
* NGC 6595 הוא צביר פתוח הנמצא כמעלה מדרום לשדה הכוכבים. הצביר מוקף בערפילית ההחזרה NGC 6590 וכ-6 דקות קשת מצפון מערב לו נמצאת ערפילית החזרה נוספת, NGC 6589.

למעשה ברדיוס של 7 מעלות מסביב ל-M24 נמצאים עוד 9 עצמי מסיה (M16, M17, M18, M20, M21, M22, M23, M25 ו-M8).

## קישורים חיצוניים

* M24 בקטלוג מסיה באתר SEDS.
* 

24
קטגוריה:קבוצת הכוכבים קשת
צ'ארלס וורן פיירבנקס

**צ'ארלס וורן פיירבנקס** (באנגלית: **Charles Warren Fairbanks**; 11 במאי 1852 – 4 ביוני 1918) היה סגן נשיא ארצות הברית בתקופת כהונתו של הנשיא תאודור רוזוולט. קודם לתפקיד זה הוא כיהן כסנאטור מטעם אינדיאנה.

## ביוגרפיה
פיירבנקס נולד באוהיו, צאצאו של אוליבר קרומוול ובן למשפחה שהיגרה לאמריקה בשנת 1632. אביו בנה עגלות כרכרה ובשנות ילדותו נהגו להסתתר בביתם עבדים במנוסה. הוא למד בבתי ספר מקומיים ועבד בחקלאות עד לראשית לימודיו האקדמאים, שאותם סיים בשנת 1872 ובמהלכם שימש כחבר מערכת העיתון של האוניברסיטה.

בתום לימודיו עבד פיירבנקס עבור סוכנות הידיעות "Associated Press" והיה שליח הסוכנות לפיטסבורג שבפנסילבניה. הוא סיקר את מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1872, ולאחריה עבר לקליבלנד שבאוהיו ולמד משפטים. לאחר הסמכתו לעריכת דין, בשנת 1874, עבר פיירבנקס להתגורר באינדיאנפוליס שבאינדיאנה. תחילה הוא עבד כמנהל חברת הרכבות "Indianapolis, Bloomington and Western Railroad" ולאחר מכן, בסיוע היזם ג'יי גולד, היה ליזם ופעל לפיתוח מסילות הרכבת באזור.

בשנת 1888 ביקש ולטר גרשם את סיועו של פיירבנקס בקבלת מינוי המפלגה הרפובליקנית לשמש כמועמדה לנשיאות ארצות הברית. פעילות זו הייתה ראשית פעילותו הפוליטית של פיירבנקס, שהתמודד בשנת 1893 לסנאט של ארצות הברית. התמודדות זו לא צלחה, אך בשנת 1896 הוא נבחר וכיהן כסנאטור במשך שמונה שנים. פיירבנקס היה מקורב לנשיא ויליאם מקינלי וייעץ לו במהלך המלחמה הספרדית-אמריקאית. כמו כן, הוא שימש יו"ר הוועדה לענייני הגירה ויו"ר הוועדה לענייני רכוש ציבורי. בשנת 1898 מונה לוועדה המשותפת לארצות הברית ולבריטניה לדיון בנושאים הקשורים בקנדה.

בשנים 1905–1909 כיהן פיירבנקס כסגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא תאודור רוזוולט. בתום כהונתו של רוזוולט, בחר הנשיא שלא לתמוך במועמדותו של פיירבנקס לרשת את מקומו. הוא חזר לעסוק בעריכת דין ונותר מעורב בענייני המפלגה הרפובליקנית, כאשר בשנת 1916 הוא ביקש לשמש מועמדה לנשיאות. מועמדותו כשלה, אך פיירבנקס נבחר למועמד לסגן הנשיא והתמודד לצדו של צ'ארלס אוונס יוז. לאחר כישלונם הוא שב לאינדיאנפוליס ועסק במשפטים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אוהיו
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:סגני נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1908
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל תאודור רוזוולט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:מועמדים לסגנות נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וסליאן של אוהיו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1852
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1918
טיילת החומות

250px|ממוזער|שמאל|מבט מזרחה מעל שער ציון
**טיילת החומות של ירושלים** היא מסלול הליכה על גבי חומות העיר העתיקה של ירושלים, המאפשר תצפית על נופי העיר העתיקה והחדשה. הטיילת נחשבת לאחת האטרקציות התיירותיות הבולטות בירושלים ומציעה מבט ייחודי על אתרים היסטוריים רבים.

## היסטוריה
250px|ממוזער|שמאל|שביל הפטרולים ליד שער שכם בשנות ה-30
חומות ירושלים נבנו בתקופת שלטונו של הסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר ב. מאז, שימשו החומות למטרות שונות, לאו דווקא להן נועדו. במהלך השנים חלו שינויים בשימוש בחומות.

לאחר מלחמת ששת הימים היו חלקים ממסלול הפטרולים שעל החומה נגישים לציבור אך ההליכה לאורכם הייתה כרוכה בסכנת נפילה. העבודות להכשרתן החלו כבר אז. בשנות ה-80 החל מיזם נרחב לשימור החומות ולפתיחת חלקים מהן לציבור הרחב. תכנון הטיילת נעשה על ידי האדריכל נחום מלצר.

## תיאור המסלול
המסלול עובר לאורך שביל הפטרולים המקורי על החומה, אשר הוכשר כטיילת - התווספו לו מעקות, הושלמו וחוזקו קטעי ריצוף, הותקנו מערכות תאורה ושילוט.

הטיילת נחלקת לשני מקטעים:
* **הקטע הדרומי** – אורכו כקילומטר, מתחיל בשער יפו וממשיך לאורך הרובע הארמני והרובע היהודי, עד לאזור הכניסה לרחבה לכותל המערבי. במקטע זה נמצאת הנקודה הגבוהה ביותר בטיילת, בגובה של 777 מטרים מעל פני הים. היא ממוקמת באזור הרובע הארמני, סמוך לשער ציון - מנקודה זו נשקף נוף פנורמי של העיר העתיקה והחדשה, כולל הר ציון והרובע היהודי.
* **הקטע הצפוני** – אורכו כקילומטר וחצי, מתחיל גם הוא בשער יפו, וממשיך לכיוון הרובע הנוצרי, הרובע המוסלמי ושער האריות.

לאורך כל אחד מהקטעים ישנן כמה נקודות יציאה אפשריות. ההליכה לאורך הטיילת מאפשרת מבט ייחודי על סמטאות העיר העתיקה, אתרים היסטוריים כמו מגדל דוד, כנסיית הקבר והר הבית, וכן על שכונותיה של ירושלים שמחוץ לחומות.

## חשיבות תרבותית ותיירותית
200px|ממוזער|שמאל|שלט הדרכה המוצב בטיילת
טיילת החומות היא יעד מבוקש בקרב תיירים ומקומיים כאחד, בשל שילוב של היסטוריה, נוף ואווירה ייחודית. בנוסף, נערכים על הטיילת סיורים מודרכים המספקים מידע היסטורי ואדריכלי על העיר וחומותיה.

## שעות פעילות ומידע שימושי
הטיילת פתוחה למבקרים בתשלום בכל ימות השבוע, בהתאם לשעות הפעילות שנקבעות על ידי הרשות לפיתוח ירושלים. המסלול כולל מדרגות רבות ואינו מונגש.

## ראו גם
* סובב חומות ירושלים
* מערת צדקיהו
* מגדל החסידות

## קישורים חיצוניים
* 

* טיילת החומות באתר החברה לפיתוח מזרח ירושלים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חומות ירושלים
קטגוריה:מסלולי טיול בישראל
קטגוריה:ירושלים: תיירות
קטגוריה:נקודות תצפית בירושלים
Free For All

**Free For All** (בתרגום לעברית: **חופש לכולם**) הוא אלבום שהוקלט בפברואר 1964 על ידי שליחי הג'אז. האלבום נחשב לאחת מנקודות השיא בקריירה של ארט בלייקי. האלבום מכיל לחנים מקוריים, ארבעה בסך הכול, שניים מהם של ויין שורטר, ומציגים את מיטב היצירה שלו. זהו אחד האלבומים האהודים ביותר של שליחי הג'אז בכלל. מאפיין חשוב נוסף של האלבום הוא הנגינה העוצמתית במיוחד של המוביל, ארט בלייקי, שבה הוא ממשיך ומפתח את התפיסות הקצביות המורכבות שלו לרמות חדשות.

## רשימת השירים
# **Free For All** - 11:04
# **Hammer Head** - 7:47
# **The Core** - 9:24
# **Pensativa** - 8:19

## אמנים
* ארט בלייקי - תופים
* ויין שורטר - סקסופון טנור
* פרדי האברד - חצוצרה
* קרטיס פולר - טרומבון
* סידר ולטון - פסנתר
* רגי וורקמן - קונטרבס

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שליחי הג'אז
ערבזיים

**עַרְבָּזִיִּים** (שם מדעי: Gentianaceae) הם משפחת צמחים בעלי פרחים שתפוצתם כלל עולמית ובעיקר באקלים ממוזג. במשפחה כ-87 סוגים ולמעלה מ-1500 מינים. המשפחה מיוצגת בישראל על ידי 5 מינים: ארבעה מהסוג ערבז ואחד מהסוג חוורית (כלורה). סוגים בולטים הם גנציאנה (*gentiana*) וגנציאנלה (*gentianella*), הנפוצים בכל האזורים האלפיניים בעולם. בתוך הסוגים הנ"ל ישנם מינים המתאפיינים בפריחה כחולה עמוקה שופעת שנקרא גנציאן. בישראל לא נתגלו מינים של גנציאנה אך בארצות השכנות לה טורקיה וסוריה נתגלו מספר מינים על פסגות ההרים הגבוהים (כמו *Gentiana olivieri* בסוריה ו-*Gentiana verna* בהרי טורקיה והקווקז).

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטואן-לורן דה ז'יסייה
קטגוריה:משפחות צמחים