וסט אנד (רובע)

[שמאל|ממוזער|220px|[תיאטרון ליסאום]]
[שמאל|ממוזער|220px|[כיכר לסטר, מרכז הרובע, סביבות 1880]]
[שמאל|ממוזער|220px|[תיאטרון אדלפי מציג את המחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת, מהלהיטים הגדולים של התיאטרון]]
**וסט אנד** (באנגלית: **West End**) הוא רובע בלונדון המהווה את מעוז התיאטרון הממסדי והמקצועי של הזרם המרכזי באנגליה בפרט, ומרכז תיאטרון בולט בעולם דובר האנגלית בכלל. החל מאמצע המאה ה-19 נקרא כך האזור האופנתי שממערב לצ'רינג קרוס, אשר כיום נמצא במרכז העיר אולם אז היה בקצה המערבי של העיר. כמרכז האזור נחשבת כיכר לסטר.

יחד עם תיאטראות ברודוויי בניו יורק נחשבים תיאטראות "וסט אנד" כרמה הגבוהה ביותר של תיאטרון מסחרי בעולם הדובר אנגלית. ביקור בהצגת תיאטרון וסט אנד היא אחת מצורות הבידור החביבות על תיירים בלונדון. בשנת 2007 צפו למעלה מ-13 מיליון בני-אדם בהצגות בוסט אנד.

## הרובע הלונדוני
רוב האזור נכלל במסגרת רובע הסיטי של וסטמינסטר, ונכללות בו שכונות כגון מייפייר, וסוהו. גבולות הרובע הם רחוב הסטרנד מדרום, רחוב אוקספורד מצפון, רחוב ריג'נט ממערב ורחוב קינגסוויי ממזרח. כיוון שהגדרת האזור היא יותר תרבותית מאשר גאוגרפית, גם החלק הצפוני של הגדה הדרומית של התמזה נכלל כיום בתחומי ה"וסט אנד", בשל מכלול התרבות ותיאטרון שבו. במפגש רחוב אוקספורד ורחוב ריג'נט נמצאת כיכר אוקספורד ובמרכזו של רחוב ריג'נט נמצאת כיכר פיקדילי הידועה. בשולי הווסט אנד נמצאת הכיכר המרכזית של לונדון - כיכר טרפלגר וסביבה הגלריה הלאומית הבריטית ומבני ציבור רבים.

## היסטוריה
[ימין|ממוזער|250px|'''[כיכר פיקדילי** שבווסט אנד, [[לונדון]], [[צילום צבע]] משנת [[1949]]. כיכר פיקדילי היא כיכר מרכזית, הידועה בשלטי ה[[ניאון]] הרבים על הבניינים סביבה. היא ניצבת ברובע הווסט אנד, המהווה את מעוז ה[[תיאטרון]] הממסדי והמקצועי של הזרם המרכזי ב[[אנגליה]] בפרט, ומרכז תיאטרון בולט בעולם דובר האנגלית בכלל.]]
אזור הווסט-אנד (האזור שממערב ל[[הסיטי של לונדון|סיטי של לונדון]]) היה [[אזור כפרי]] שהחל להתפתח רק החל מאמצע [[המאה ה-17]]. אדמות האזור היו נחלותיהם של [[אצולה|אצילים]], שהחלו לפתח אותן לאחר [[השרפה הגדולה של לונדון]] על מנת לתת מענה לדיור מחוץ לסיטי. פיתוח השטח נעשה באמצעות הקמת שכונות מגורים אליטיסטיות סגורות סביב כיכר מרובעת. הכניסה לכיכר הייתה מגודרת ורק תושביה יכלו להיכנס לתוכה. בעורף בתי הכיכר נסללו רחובות ובהם חנויות ובתי עסקים לשירות תושבי הכיכר, מעליהן התגורר ציבור נותני השירותים, שהפך למעמד בינוני עירוני-מסחרי. אופי האזור, הרצוף כיכרות רבועות, הזכיר עיירות במרחב כפרי. בין הכיכרות המפורסמות נמנות [[כיכר לסטר]] (פותחה מחל מ-[[1670]]), [[כיכר גרוונר]] (1720), [[כיכר ברקלי]] (1740) ו[[כיכר ראסל]].

לאחר ניצחון בריטניה ב[[המלחמות הנפוליאוניות|מלחמות הנפוליאוניות]], הפכה בריטניה ל[[מעצמת-על]] ול[[אימפריה]] הגדולה בעולם. [[ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת|ג'ורג' הרביעי]], שמשל על בריטניה כ[[עוצר (שליט)|עוצר]] (ריג'נט), דרש שלאימפריה תהיה [[עיר בירה]] ראויה לשמה, ולא אוסף מגובב של עיירות (הסיטי, [[הסיטי של וסטמינסטר]] וכיכרות הווסט-אנד). בד בבד, ב-[[1811]] פקעו זכויות [[חכירה]] של קרקעות באזור, שאפשרו שינוי באופי הווסט-אנד על ידי סלילת שדרה אימפריאלית ([[רחוב ריג'נט]]) המובילה ל[[פארק]] ושכונת מגורים, שנבנו אף הם בסגנון רומאי-אימפריאלי ([[ריג'נטס פארק]]). בניגוד ל[[תוכנית אוסמן להתחדשות פריז]], שהייתה מפעל ממלכתי בשליטה ממשלתית, בוצעה תוכנית העוצר על ידי [[יזם|יזמים]] פרטיים. התוכנית תרמה לשינוי באופי האזור מעיירות מנומנמות לעיר שוקקת ועשירה ומרכז תרבותי.

לוח הזמנים של הווסט אנד הותאם לעונת הפעילות של [[הפרלמנט של בריטניה|הפרלמנט]], בחודשים ינואר עד יוני ("העונה החברתית" או ה-season). אז אכלסו את הרובע באופן קבוע משפחותיהם של חברי הפרלמנט ובעלי עיסוקים נלווים (כגון עורכי דין, יועצים, פעילים פוליטיים ויזמים ונציגי משפחות האצולה), ששכנו ביתר השנה באזור הכפרי, ביבשת אירופה או ברחבי האימפריה. בתקופה זו הוצגו ההצגות בתיאטרונים, נערכו קבלות פנים ונשפים בבתים פרטיים והתקיימו שלל אירועים חברתיים וספורטיביים. חלק מרכזי מה"עונה" היה הצגתם של צעירים לחוגי החברה וקיום "שוק ה[[נישואים]]" שחיזק את הבריתות בין משפחות האליטה של הווסט-אנד.

בסוף [[המאה ה-19]] ובראשית [[המאה ה-20]] החלה [[הרכבת התחתית של לונדון]] להוביל מאות אלפי קונים וקונות מהפרברים אל בתי המסחר של הווסט אנד שם הוקמו באותה עת בתי ה[[חנות כלבו|כלבו]] הגדולים הראשונים שכללו בנוסף למסחר גם [[בית קפה|בתי קפה]] ו[[בית תה|תה]], חדרי קריאה, פינות לכתיבה ומנוחה ומועדוני נשים. כך הפך הווסט אנד למרחב עירוני מוגן ובטוח לבילוי חופשי עבור נשים מהמעמד הבינוני שנעו בגפן. הרחובות התמלאו ב[[חלון ראווה|חלונות ראווה]] גדולים ומפוארים ובכרזות [[פרסומת]].

== התיאטרון באזור ==

התיאטרון הראשון בווסט אנד היה ה"רויאל" (Theatre Royal), הוא נפתח ב-[[7 במאי]] [[1663]] ונשרף ב[[השרפה הגדולה של לונדון|שרפה הגדולה של לונדון]]. גם כיום ניצב באותו מיקום (Drury Lane) תיאטרון בשם "רויאל". תיאטראות ותיקים חשובים נוספים באזור הם [[תיאטרון היימארקט]], שנפתח ב-[[1720]] ו[[בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן]] שנפתח ב-[[1732]].

[[תיאטרון אדלפי]] (Adelphi) בסטרנד, שנפתח ב-[[1806]] ו[[תיאטרון אולד ויק]] (Old Vic), שנפתח ב[[סאות' בנק|גדה הדרומית של התמזה]] ב-[[1818]] הרחיבו את הפעילות התיאטרונית של ה"וסט אנד" אל מעבר לגבולות הגאוגרפיים הצרים של הרובע. ב-[[1881]] נפתח בסטרנד תיאטרונם של [[גילברט וסאליבן]], [[תיאטרון סבוי]].

המופעים המרכזיים בתיאטרונים הם מופעי [[קומדיה]], [[אופרה]] ו[[אופרטה|אופרטות]], [[מחזמר|מחזות זמר]] ותיאטרון [[קלאסי]] (מחזות [[שייקספיר]] וקלאסיקות של [[המאה ה-19]] כגון [[צ'כוב]], [[הנריק איבסן|איבסן]], [[אגתה כריסטי]] וכדומה) ב[[במאי תיאטרון|בימוי]] שמרני ועשיר מבחינת [[תפאורה]] ותלבושות ועם שחקנים וזמרים מהשורה הראשונה.

אחת מהתופעות המאפיינות את התיאטרון של וסט אנד הוא הפקות הנמשכות לאורך שנים רבות. למשל ''The Mousetrap'' ("[[מלכודת העכברים]]") מאת אגתה כריסטי שמוצג מאז [[1952]] ללא הפסקה, ''Les Misérables'' ("[[עלובי החיים (מחזמר)|עלובי החיים]]") על פי [[ויקטור הוגו]] שמוצג מאז [[1985]], ''[[קאטס (מחזמר)|Cats]]'' מאת [[אנדרו לויד ובר]] לפי שיריו של [[תומאס סטרנס אליוט|טי. אס. אליוט]] שהוצג במשך 21 עונות מ-[[1981]], [[סטארלייט אקספרס]], גם הוא מחזמר מאת אנדרו לויד ובר, שרץ מאז [[1984]] ועוד.

== לקריאה נוספת ==
* [[בילי מלמן]], **לונדון – מקום, אנשים ואימפריה''', אוניברסיטה משודרת, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2009 עמ' 37-53; 224-232 

## קישורים חיצוניים

* 
* London West End Theatres תיאטראות וסט אנד 
* London town כתב עת וירטואלי המוקדש לווסט אנד 

## הערות שוליים

קטגוריה:וסטמינסטר
קטגוריה:לונדון: רבעים