הזכות להשתתפות

**עקרון ההשתתפות** הוא אחד מארבעת עקרונות היסוד של אמנת זכויות הילד של אונסק"ו, המעוגן בסעיף 12 לאמנה. העיקרון קובע כי לכל ילד המסוגל להביע דעה זכות להביעה בחופשיות בכל עניין הנוגע לו, ויש לתת משקל ראוי לדעותיו בהתאם לגילו ולרמת הבגרות שלו, הן בהליכים משפטיים ומנהליים והן בעיצוב מדיניות ציבורית. העיקרון משקף תפיסה של ילדים כבעלי זכויות אדם עצמאיות, המחייבת הקשבה אמיתית ושקילת עמדתם בתהליכי קבלת החלטות.

## מהות הזכות להשתתפות, מקורותיה והיקפה
עקרון ההשתתפות, המעוגן בסעיף 12 לאמנה בדבר זכויות הילד, מכיר בילד כבעל זכויות ויכולת להביע עמדה. על פי העיקרון, חובה על המדינות החברות לאפשר לילד המסוגל לגבש דעה להביע אותה בחופשיות בכל עניין הנוגע לו, ושלדעתו יינתן משקל ראוי בהתאם לגילו ולמידת בגרותו. הזכות להשתתפות היא אחד מארבעת עקרונות היסוד של האמנה (בנוסף לעקרון השוויון, החיים וההתפתחות וטובת הילד). החובה לדאוג להשתתפות הילד חלה בכל הליך שיפוטי או מנהלי המשפיע עליו, במישרין או בעקיפין. עם זאת,  הדגישה כי מדובר בחובה משפטית שחלה בכל תחומי חייו של הילד (במשפחה, בקהילה, בחינוך, בעבודה, בתרבות, בקביעת מדיניות ועוד), ולא רק בהליכים פורמליים.

לצד סעיף 12, האמנה כוללת "זכויות השתתפות" משלימות המאפשרות לילד להיות מעורב ומשפיע על חייו. אלו כוללות זכויות אזרחיות כגון חופש הביטוי (סעיף 13), חופש המחשבה, המצפון והדת (סעיף 14), חופש ההתאגדות (סעיף 15), ונגישות למידע (סעיף 17). בנוסף, קיימים סעיפים המחילים את עקרון ההשתתפות בהקשרים ספציפיים: סעיף 9 מעניק לילד זכות להשמע ולהשתתף בהליכים הנוגעים להפרדתו מהוריו, וסעיף 29(1)(ד) מדגיש את הכנת הילד להשתתפות פעילה ואחראית בחברה חופשית.

הזכות מחייבת את המדינות להניח שילדים מסוגלים לגבש דעה כבר מגיל צעיר. בהתאם לכך, סעיף 12 שולל קביעת הגדרות גיל נוקשות, ומחייב להתחשב גם בדרכי ביטוי לא־מילוליות, כגון משחק, ציור והבעות פנים. מימוש הזכות להשתתפות אינו תלוי בגיל כרונולוגי, אלא ביכולת הילד לבטא את עמדותיו באופן עצמאי. וכן, ככל שההחלטה משפיעה באופן משמעותי יותר על חיי הילד, כך נדרש לייחס משקל רב יותר לדעתו. בנוסף, המדינות מחויבות להבטיח שהבעת העמדה תיעשה באופן חופשי, ללא לחץ, השפעה או כפייה, תוך הכרה בזכותו של הילד לבחור שלא לממש את זכותו להשתתפות.

חשיבות הזכות מתבטאת בשינוי אופן קבלת ההחלטות בעניינים הנוגעים לילדים, תוך מעבר מנקודת מבט פטרנליסטית, לפיה מבוגרים יודעים מה טוב עבור הילד ולכן מקבלים החלטות עבורו, להכרה בילד כסובייקט ושותף. הזכות להשתתפות מהווה רכיב מרכזי ביישום עקרון טובת הילד, שכן קביעת טובת הילד מחייבת התחשבות בחוויותיו, רצונותיו ותפיסותיו.

לשיתוף ילדים בתהליכי קבלת החלטות יש כמה הצדקות: יש בכך ביטוי להכרה בילדים כבעלי זכויות אזרחיות שוות; הוא נדרש לעמידה בחובות משפטיות בינלאומיות; הוא תורם לשיפור שירותים והתאמתם לצורכי ילדים; שיפור איכות קבלת ההחלטות בעניינים הקשורים לילדים; כלי להגנה על ילדים; סיוע בפיתוח כישורים אישיים וחיזוק תחושת המסוגלות והערך העצמי בקרב ילדים.

## השתתפות אישית וקבוצתית
זכות ההשתתפות רלוונטית בשני מישורים, אישי וקבוצתי:
* במישור האישי: הליכים אישיים הנוגעים לילד (כגון משמורת, אימוץ, חינוך, רווחה). הזכות חלה הן על הליכים שיוזם הילד (כמו תלונות על התעללות) והן על הליכים שיזמו אחרים ומשפיעים עליו (כמו אימוץ).
* במישור הקבוצתי: הזכות מחייבת לאפשר השתתפות קבועה של ילדים בתהליכי קבלת החלטות ציבוריות.

## תנאים למימוש הזכות
ילדים מהווים אוכלוסייה בעלת מאפיינים ייחודים: יכולות מתפתחות, צרכים רגשיים וחינוכיים מובחנים ותלות מובנית במבוגרים, ולכן נדרשות התאמות להבטחת השתתפות בטוחה ומהותית. יישום מלא של זכות ההשתתפות דורש התאמת הליכים, רגישות והבטחת קיומם של יחסי אמון.

התאמת הליכים: ההשתתפות מושפעת מעולמו הרגשי של הילד, ההצלחה מותנית בכך שהילד ירגיש חום, ביטחון, שייכות ואמון. הליכים משפטיים ומנהליים חייבים להיות מותאמים לילדים ולהבטיח את קיומם של מנגנוני הגנה לילדים בהיותם קבוצה פגיעה במיוחד.

חמישה צעדים בסיסיים למימוש הזכות: הכנה (יידוע ילד לעניין זכותו להשתתפות וההשלכות האפשריות של בחירתו); שימוע (שיחה חסויה בין הילד לשומע במסגרתה הילד ירגיש שדעותיו נשקלות ברצינות); הערכת יכולתו של הילד לגבש את דעותיו ומתן משקל ראוי בהתאם להערכה זו; משוב (יידוע הילד על תוצאות ההליך ומתן הסבר לילד כיצד נשקלה דעתו); סעדים, תלונות ופיצוי (יידוע הילד למי באפשרותו לפנות אם זכותו מופרת לדעתו).

ייצוג: זכאות לייצוג על ידי הורה, עו"ד וכדומה.

רגישות לגיל והבדלים: נדרשת רגישות והתאמה להבדלים בין ילדים. הנחיות UNICEF מדגישות את חשיבות ההכלה והשוויון, כך שגם ילדים צעירים במיוחד, ילדים מרקע מוחלש או ילדים עם מוגבלות יוכלו להשתתף באופן משמעותי. יש לשים דגש על שקיפות, וולונטריות מלאה והבטחת הגנה רגשית ופיזית.

מהזכות נובעת חובה על מדינות לנקוט צעדים אקטיביים:
* הכשרה מקצועית: מתן הכשרה שיטתית ומתמשכת לאנשי מקצוע העובדים עם ילדים (כגון מורים ושופטים), כדי להגביר את המודעות לזכות ולטייב את יישומה.
* חקיקה ומאבק בגישות: הבטחת תנאים מתאימים לעידוד ילדים להביע את דעותיהם, באמצעות הסדרים המעוגנים בחוק, לצד מאבק בגישות מיושנות המעכבות את מימוש הזכות.

## אתגרים במימוש הזכות ומודלים ליישום
על אף האימוץ הרחב של האמנה לזכויות הילד, יישום הזכות נותר מוגבל בשל מנהגים, גישות מיושנות ומחסומים פוליטיים וכלכליים. בנוסף, נותרה הבעיה שילדים רבים אינם מודעים לזכויותיהם.

ישנן מספר בעיות מושגיות ומעשיות: בעיה אחת היא שפעילויות השתתפות רבות נותרות סמליות ואינן מובילות להשפעה ממשית. בעיה זו תוארה ב-"סולם ההשתתפות" שפותח על ידי הארט (1992). לסולם שמונה שלבים, שלושת התחתונים מסווגים כ"אי-השתתפות", והשלבים הגבוהים מתארים דרגות שונות של השתתפות. הסולם משמש להכשרה ופיתוח כדי להבין כיצד להביא לידי השתתפות ילדים בתהליכי קבלת החלטות. בעיה נוספת היא החסמים ליישום הנובעים לרוב מספקנות לגבי יכולת הילדים, חשש מפגיעה בסמכות, והעדפת גישות הגנה על פני השתתפות. עמדות אלו מובילות למערכות שאינן כוללניות ואינן מותאמות. המודל האקולוגי (Gal), מציע פתרון באמצעות שימוש ב"שלושת ה-E" (Experience, Exposure, Education) עבור אנשי מקצוע, לפיו כאשר אלו נחשפים לאחד או יותר מהאלמנטים הללו, רתיעתם מהשתתפות ילדים דועכת.

כמו כן, יש בעיה בכך שקבוצות מוחלשות (כגון ילדים צעירים, מהגרים, בעלי מוגבלויות) עלולות להיות מודרות מהזדמנויות להשתתפות. בנוסף, מודעות מוגבלת בקרב ילדים לזכותם ובקרב מבוגרים לחובה המשפטית הנובעת ממנה. חוסר מודעות זה מציג הפרה של סעיף 42 לאמנה על ידי המדינות החברות, המחייב אותן להנגיש את הוראותיה. אם המבוגרים המקיפים את הילד אינם מבינים את מעמדו כבעל זכויות, הזכויות הללו לא ימומשו בפועל.

מודלים מוצעים להתמודדות עם אתגרי יישום הזכות ומשמשים כלי להערכה וביקורת של איכות השיתוף: המודל למימוש מלא של הזכות. מודל שפותח על ידי לורה לונדי וכולל ארבעה אלמנטים מרכזיים, להמשגת סעיף 12: מרחב (יצירת הזדמנות בטוחה ומכילה); קול (הבטחת היכולת להביע את הדעה בחופשיות); קהל (הבטחת הזכות שהדעה תישמע על ידי מקבל החלטות מוסמך); השפעה (מתן משקל ראוי לדעות המוביל לפעולה). מודל נוסף הוא שמונה היוריסטיקות להשתתפות ליצירת תהליך כוללני: טיפול הוליסטי, התאמה אישית, יחס שווה, רצף, מחויבות המבוגרים, לקיחת סיכונים, התהליך כמטרה בעצמו, סנגוריה מעצימה.

## זכות הילד להשתתפות בהליכים משפטיים
בעוד שהזכות להשתתפות חלה על כל תחומי חייו של הילד, יישומה במסגרת הליכים משפטיים ומנהליים מקבל משנה תוקף כזכות דיונית ומהותית המבטיחה את נוכחותו של הילד במוקדי קבלת ההחלטות המשפיעים על גורלו. יישום זה דורש התאמה של סדרי הדין המסורתיים, תוך איזון בין זכותו של הילד להשפיע כסובייקט עצמאי לבין הצורך בהגנה עליו מפני פגיעה במהלך ההליך.

### המקור המשפטי
העוגן המרכזי לזכות הילד להשתתפות בהליכים משפטיים הוא סייפא של סעיף 12 לאמנת האו"ם בדבר זכויות הילד. הסעיף קובע כי לכל ילד המסוגל לגבש דעה משלו תינתן הזכות להביע את דעתו בחופשיות בכל עניין הנוגע לו וכי לעמדתו יינתן משקל ראוי בהתאם לגילו ולמידת בגרותו. עוד נקבע כי מדינות יבטיחו לילד הזדמנות להישמע בכל הליך שיפוטי או מנהלי הנוגע לו במישרין או באמצעות נציג או גוף מתאים. האמנה אינה קובעת גיל מינימלי למימוש הזכות. הזכות משתרעת על מגוון רחב של הקשרים משפטיים, לרבות הליכים אזרחיים, פליליים ומנהליים.

### פרשנות הזכות
#### הזכות להישמע והחובה לתת משקל ראוי
בהערה הפרשנית מס' 12 ועדת זכויות הילד של האו"ם הבהירה כי זכות הילד להשתתפות בהליך משפטי אינה מסתכמת בעצם האפשרות להביע עמדה, אלא מחייבת מתן משקל ממשי לעמדתו במסגרת קבלת ההחלטה. שמיעה פורמלית בלבד, שאינה משפיעה על תהליך ההכרעה או שאינה מלווה בהנמקה, אינה מממשת את תכלית הזכות ועלולה לרוקן אותה מתוכנה.

הוועדה פירטה גם שורה של תנאים מוסדיים ופרוצדורליים למימוש אפקטיבי של הזכות ובהם הבטחת הבנת ההליך והשלכותיו, **[[נגישות]]** מידע מותאם, סביבה בטוחה והנמקה בדבר אופן שקלול עמדת הילד בהחלטה.

מימוש תנאים אלה נשענים גם על זכויות נוספות המעוגנות באמנה, בראשן **[[חופש הביטוי]]** והזכות למידע. זכויות אלה מאפשרות לילד לגבש עמדה מושכלת, להביע אותה באופן חופשי ותורמות למימוש אפקטיבי של הזכות.

#### היכולת המתפתחת של הילד
ועדת זכויות הילד הדגישה את עקרון היכולת המתפתחת, לפיו יש להעריך את יכולתו של הילד להשתתף בהליך בהתאם לנסיבותיו האישיות ולא על בסיס הנחות כלליות בדבר גיל או בשלות. עיקרון זה נועד למנוע הדרה **[[פטרנליזם|פטרנליסטית]]** ולהתאים את ההשתתפות ליכולותיו של כל ילד.

#### הקשר לעקרון טובת הילד
סעיף 3 לאמנת זכויות הילד קובע כי **[[טובת הילד]]** תהווה שיקול מרכזי בכל פעולה או החלטה הנוגעת לילדים, בין אם בידי רשויות שיפוטיות, מנהליות או מחוקקות. בהערה הכללית מס' 14, העוסקת בפרשנות סעיף זה, נקבע כי שמיעת הילד היא רכיב חיוני בהליך קביעת טובתו. הוועדה הבהירה כי לא ניתן להעריך את טובת הילד באופן מלא ומושכל מבלי לשמוע את עמדתו ולשלבה במכלול השיקולים, במיוחד בהליכים משפטיים שלהם השפעה ישירה ומתמשכת על חייו. עם זאת, הודגש כי עמדת הילד אינה מכריעה אך מהווה רכיב חיוני בהפעלת שיקול הדעת של הרשות המוסמכת.

### תנאים ומנגנונים להשתתפות ילדים בהליך משפטי
השתתפות ילדים בהליכים משפטיים באה לידי ביטוי בכך שתינתן לעמדת הילד נוכחות ממשית במסגרת ההליך. דרישה זו נועדה להבטיח כי ההשתתפות לא תישאר סמלית בלבד, אלא תהווה חלק מהליך הוגן המותאם לצרכיו.

#### שמיעת עמדת הילד והכרה בו כבעל עניין עצמאי
מימוש הזכות מחייב הכרה בילד כבעל עניין עצמאי בהליך ולא כהרחבה של עמדות מבוגרים המעורבים בו. בפסיקה הבינלאומית הודגש כי אין להסתפק בהנחה שטובת הילד מיוצגת על ידי הוריו בלבד. כך נקבע בפסק דין אירופאי כי היעדר שמיעה של ילדים בהליכי משפחה עשוי להוות פגם מהותי בהליך, במיוחד כאשר מדובר בילדים המסוגלים להביע עמדה עצמאית.

#### הבנה, מידע והנגשה של ההליך
השתתפות משמעותית מחייבת שהילד יבין את ההליך המשפטי, את תפקידו במסגרתו ואת השלכות ההחלטה בעניינו. דרישה זו כוללת מתן מידע נגיש ומותאם, שימוש בשפה מובנת והתאמת אופן ניהול ההליך. נקבע כי הליך שאינו מובן לילד אינו יכול להיחשב להליך הוגן, גם אם נשמרו סדרי הדין הפורמליים.

דרישה זו חלה גם על הליכים מנהליים, בפרט בתחומי ההגירה והרווחה, בהם מתקבלות החלטות בעלות השלכות מרחיקות לכת על מעמדו, זהותו ועתידו של הילד. בהקשרים אלה הודגש הצורך בהנגשת מידע ובמתן הזדמנות ממשית להביע עמדה, גם מחוץ למסגרת שיפוטית.

ההנגשה כוללת גם התאמות לילדים עם מוגבלויות תקשורתיות, קוגניטיביות או נפשיות. הזכות להשתתפות אינה נשללת בשל מוגבלות, אלא מחייבת התאמת אופן השמיעה והליווי ליכולותיו ולצרכיו של הילד, תוך הימנעות מהדרה אוטומטית של ילדים בעלי מוגבלות מההליך.

#### ייצוג וליווי מקצועי
במקרים של חשש לניגוד עניינים בין הילד לבין הוריו, מימוש הזכות מחייב מגנוני ייצוג או ליווי מקצועי עצמאי, כמו עורכי דין לילדים ואנשי מקצוע מתחום הרווחה, במטרה להבטיח שהשתתפות הילד תשולב באופן ממשי בהליך קבלת ההחלטות.

#### סודיות, חיסיון והגנה דיונית
מימוש הזכות להשתתפות מחייב איזון בין הצורך לאפשר לילד להביע את עמדתו בסביבה בטוחה לבין עקרונות של הוגנות דיונית וזכויות יתר בעלי בדין. בהליכי משפחה ננקטים לעיתים מנגנונים כגון שמיעה באמצעות מתווך, הגבלת היקף הגילוי של דברי הילד והחלת חיסיון חלקי במטרה לצמצם פגיעה אפשרית בילד.

### צדק ידידותי לילדים כסטנדרט יישומי
לצורך הפיכת הזכות להשתתפות מזכות פורמלית לזכות מעשית, התפתחה במשפט הבינלאומי גישת הצדק הידידותי לילדים, גישה מעשית הדורשת מהמערכת להתאים את עצמה לילד, במקום שהילד יסתגל אליה. הגישה עוגנה, בין היתר, בהנחיות מועצת אירופה משנת 2010, והיא מבוססת על עקרונות של נגישות, הבנה, כבוד, הגנה מפני פגיעה והשתתפות אפקטיבית.

### אתגרים וביקורת במימוש הזכות
לצד ההכרה הרחבה בזכות להשתתפות בהליכים משפטיים, הספרות והפסיקה מצביעות על אתגרים מתמשכים במימושה בפועל. אתגר מרכזי נוגע למתח המובנה בין הצורך בהגנה על הילד לבין מימוש זכותו להשתתף בהליך, כאשר שיקולי הגנה עלולים לשמש לעיתים להצדקת צמצום ההשתתפות או הדרה בפועל.

ביקורת שהועלתה מתמקדת בתופעת "ההשתתפות המדומה", שבה הילד נשמע פורמלית אך עמדתו אינה משפיעה בפועל על ההכרעה או שאינה מלווה בהנמקה בדבר אופן שקלולה.

כמו כן, הועלתה ביקורת על האופן בו מערכות משפט מעריכות את כשרותו ואמינותו של הילד, לעיתים על בסיס הנחות מוקדמות בדבר חוסר בשלות או פגיעות, באופן העלול להפחית ממשקל עמדתו גם כאשר הוא מסוגל להביעה באופן עצמאי ורלוונטי. מתח זה משתקף במיוחד בסוגיית הסודיות והחיסיון בשמיעת ילדים, בעיקר בהליכי משפחה. הצורך לאפשר מרחב בטוח להבעת עמדה חופשית עשוי לפגוע בעקרונות ההליך ההוגן וזכויות יתר בעלי הדין.

## זכות הילד להשתתפות בישראל
ישראל צד לאמנת זכויות הילד משנת 1991. לפיכך היא מחויבת לעקרונותיה, ובכללם עקרון השתתפות הילד. עם זאת, יש פער בין ההיקף והמשמעות של זכות הילד להשתתפות במשפט הבינלאומי, כפי שנקבעו באמנה ובפרשנות המחייבת של הוועדה, לבין האופן שבו זכות זו נקלטה, פורשה ויושמה בדין הישראלי.

במשפט הישראלי, זכות הילד להשתתפות באה לידי ביטוי באמצעות חקיקה, פסיקה ומנגנונים מוסדיים. למשל, בתחום החינוך הוצעו המלצות במסגרת ועדה שהתקיימה בנושא, לקידום השתתפות תלמידים בתהליכים בחברה הישראלית הנוגעים לחייהם באמצעות מועצות כיתתיות, מועצות תלמידים וייצוג בוועדות בית הספר. כמו כן קיימת חובה להקים מועצות תלמידים ברשויות המקומיות. ועדיין קיים פער בין ההכרה הרטורית בחשיבות הזכות לבין יישומה. על אף שישנה מחויבות למימוש הזכות, מחקרים בישראל מראים שילדים עדיין אינם נשמעים כנדרש לפי סעיף 12 לאמנה ודעותיהם נוטות לקבל משקל מועט.

חקיקה: הזכות מעוגנת בחוקים ספציפיים, ביניהם: חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) אשר קובע שילד זכאי להישמע ושיינתן משקל ראוי לדעתו על דרכי הטיפול והענישה בעניינו; חוק זכויות התלמיד, לפיו ילד זכאי להשמיע את טענותיו לפני נקיטת אמצעי משמעת בעניינו; חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים), בו נקבע כי ילד זכאי להעיד בצורה מוגנת וכי לעדותו יינתן משקל ראוי בהתאם לגילו ומידת בגרותו; ותקנות בית המשפט לענייני משפחה (סדרי דין), הקובעות כי ילד זכאי להשמיע את עמדתו ולהשפיע על החלטות משפחתיות הנוגעות לו.

פסיקה: בית המשפט העליון הכיר פעמים רבות בזכות הילד להביע דעה ורצון כזכות יסוד הנגזרת מכבודו כאדם ועקרון טובת הילד. הכרה זו מושפעת מהאמנה הבינלאומית לזכויות הילד, שאליה ישראל מחויבת, שהיא נורמה בינלאומית וחלק מהדין הישראלי כך שניתן להסתמך עליהן בבית המשפט. קיימת הנחה כי החוק הישראלי תואם את עקרונות האמנה, ולכן פרשנותו נוטה לשקף את זכויות הילד כפי שהן מוגדרות בה.

### הזכות להשתתפות בהליכים משפטיים בישראל
בישראל התפתח יישום הדרגתי של זכות הילד להשתתפות בהליכים משפטיים, בעיקר בתחומי דיני המשפחה והרווחה. ההכרה בחשיבות שמיעת עמדת הילד עוצבה לאורך השנים באמצעות פסיקה, חקיקה והסדרים פרוצדורליים.

כבר משנות ה-60 ביטאה הפסיקה הישראלית תפיסה לפיה אין לראות בילד מושא פסיבי להכרעות הנוגעות לחייו וכי יש מקום להביא בחשבון את רצונו, ככל שהוא מסוגל לגבש ולהביע עמדה עצמאית. גישה זו שיקפה תפיסה מוקדמת של הילד כבעל רצונות ואינטרסים עצמאיים, גם אם טרם עוגנה בחקיקה. מגמה זו התחזקה על רקע הצטרפות ישראל לאמנת האו"ם בדבר זכויות הילד בשנות ה-90. **[[ועדת רוטלוי]]** המליצה ב-2003 לראות בהשתתפות הילד רכיב מהותי בהליכי קבלת החלטות בעניינו. אולם בפסיקה הודגש כי השמעתו אינה מקנה לו סמכות הכרעה, וההחלטה מתקבלת על בסיס מכלול השיקולים, ובראשם טובת הילד.

המלצות הוועדה יושמו תחילה במסגרת פרויקטים ניסיוניים בבתי משפט לענייני משפחה ובהמשך עוגנו בתקנות סדר הדין האזרחי. עיגון זה סימן מעבר מהכרה עקרונית בחשיבות שמיעת הילד ליצירת מנגנון פרוצדורלי מוסדר הכולל נהלים ייעודיים והסתייעות בגורמי תיווך מקצועיים.

הזכות להשתתפות אינה מעוגנת בחוק אחד כולל, אלא משתקפת בפריסה רחבה של חקיקה, בהם פרק ב' לתקנות בית המשפט לענייני משפחה (סדרי דין), תשפ"א-2020 וסעיף 4 (א) לחוק זכויות נפגעי עבירה.

במסגרת יישום עיקרון זה פיתחה הפסיקה קריטריונים לשקלול עמדת הילד ובראשם גילו ובשלותו כאשר ככל שהילד מבוגר יותר נוטים בתי המשפט לייחס משקל רב יותר לרצונו. עם זאת, הודגש בבע״מ 56349-03-21 **פלוני נ׳ פלונית** כי הזכות להשתתפות אינה מוחלטת ואין חובה לשמוע ילד בכל מקרה, כמו במקרה אשר יעמידו בלב סכסוך הורי, במיוחד כאשר הדבר עלול לגרום לפגיעה רגשית, ללחץ או לקונפליקט נאמנויות.

כחלק מהאיזון בין מימוש ההשתתפות לבין ההגנה על הילד, התפתחו בישראל מנגנונים המאפשרים הבאת עמדת הילד מבלי להעמידו במוקד ההליך ובהם שימוש בגורמי תיווך מקצועיים, מינוי אפוטרופוס לדין ודרכי שמיעה עקיפות. ההסדרים כוללים גם מנגנונים לשמירה על סודיות וחיסיון בדברי הילד, כגון הגבלת היקף הגילוי של תוכן השיחה במטרה לאפשר הבעת עמדה חופשית בסביבה מוגנת.

בהערותיה המסכמות לדו"חות התקופתיים של ישראל, ועדת זכויות הילד של האו"ם התייחסה ליישום זכות הילד להשתתפות בהליכים משפטיים ומנהליים והצביעה על פערים בין ההכרה העקרונית בזכות לבין מימושה בפועל. הוועדה הדגישה את הצורך בהבטחת שמיעה אפקטיבית, בהנגשת מידע ובהסרת חסמים פרוצדורליים העלולים להביא להדרה עקיפה של ילדים מהליכי קבלת החלטות. הערות אלה משקפות את תפקידה של הוועדה כמנגנון פיקוח פרשני על יישום האמנת ברמה המדינתית.

## ראו גם
* עמותת יסוד לקידום זכויות יסוד
* ועדת רוטלוי
* כשרות משפטית
* זכות הילד לבריאות

## לקריאה נוספת
* תמר מורג "האומנם עידן חדש? פסיקת בתי המשפט בישראל והאמנה בדבר זכויות הילד" **זכויות הילד והמשפט הישראלי** 21 (תמר מורג עורכת 2010). https://kotar.cet.ac.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=93985847

* Asher Ben-Arieh & Shalhevet Attar-Schwartz, *An Ecological Approach to Children’s Rights and Participation: Interrelationships and Correlates of Rights in Different Ecological Systems*, 83 AM. J. ORTHOPSYCHIATRY 94 (2013). https://psycnet.apa.org/record/2013-01938-011
* UNITED NATIONS CHILDREN'S FUND (UNICEF), LET'S TALK: DEVELOPING EFFECTIVE COMMUNICATION WITH CHILD VICTIMS OF ABUSE AND HUMAN TRAFFICKING (2004). https://humantraffickingsearch.org/resource/lets-talk-developing-effective-communication-with-child-victims-of-abuse-and-human-trafficking/
* *Laying the Foundations for Children’s Rights: An Independent Study of Some Key Legal and Institutional Aspects of the Impact of the Convention on the Rights of the Child*, UNICEF, 2005. https://digitallibrary.un.org/record/556558?v=pdf


## קישורים חיצוניים
* המועצה לשלום הילד והג'וינט '''<nowiki/>'מהרגע הראשון' זכויות ילדים וילדות בגיל הרך בישראל תמונת מצב משפטית והפניית מבט לעתיד''' (2023).
* המרכז למחקר ומידע של הכנסת '''השתתפות ילדים ובני נוער בהליכי קבלת החלטות וקביעת מדיניות''' (2016).
* International Federation of Red Cross and Red Crescent Societies (IFRC), Audrey Oettli & Gurvinder Singh, ''Child Participation Toolkit'' (Geneva, 2024). 
* אתר ועדת זכויות הילד של האו"ם
* האתר של UNICEF
* אתר משרד הרווחה והביטחון החברתי (יחידת הסיוע שליד בתי המשפט)- הדיון המשפטי וזכות הילד להישמע
* Child Friendly Justice
## הערות שוליים

*
קטגוריה:חבר הלאומים
קטגוריה:זכויות הילד
קטגוריה:החלטות העצרת הכללית של האו"ם
קטגוריה:זכויות האדם
קטגוריה:רווחת הילד