פאיוריס

**פַּיוּרִיס** (בליטאית: **Pajūris**; ביידיש: **פאַיורע**; ברוסית: **Поюрже**) היא עיירה במחוז משנה שיללה שבמחוז טאורגה, במערב ליטא, באזור חבל זאמוט. העיירה שוכנת על גדות נהר היורה, כ-40 קילומטרים צפון-מערבית למרכז המחוז טאורגה, ומשמשת כמרכז שכונת פאיוריס המינהלית. לפי מפקד האוכלוסין של 2021 מנתה העיירה 614 תושבים.

## גאוגרפיה
העיירה שוכנת על גדות נהר היורה, ושמה נגזר ממיקומה (בליטאית: Pa-jūris – "על היורה"). נהר היורה עובר בעיירה ועליו נבנה גשר מקומי. בסמוך לה נשפך אל נהר היורה נחל נמילאס (Nemylas). שטח העיירה 2.91 קמ"ר, ובתחומה שני אתרי מחנאות ומאגר מלח אבן. באזור נמצאים מספר ערכי טבע מוכרים, ביניהם פארק האחוזה של פאיוריס ועצים עתיקים ייחודיים.

## היסטוריה
אזכורה הראשון של הסביבה במסמכים היסטוריים אינו של העיירה עצמה, אלא של נחל הנמילאס הסמוך, המוזכר כבר בכתובים מהמאה ה-14. שם המקום "פאיוריס" מופיע לראשונה בשנת 1498, ווולוסט פאיוריס מוזכר החל מ-1514. המקום היה ידוע כאחוזת שליטים מהמאה ה-16, ומ-1521 מוזכרים בו מנהלי קרקעות ממלכתיות. בשנים 1600–1615 כיהן בתפקיד זה ירונימס ולאוויצ'יוס (Jeronimas Valavičius), גזבר הדוכסות הגדולה של ליטא ושריף חבל זאמוט, שארגן את הגנת האזור מפני התקפות שוודיה.

בשנת 1775 הופרטה האחוזה הממלכתית. בסוף המאה ה-18 הייתה בידי משפחת ולאוויצ'אי, ובסוף המאה ה-19 נשלטה בידי משפחת פובסטנסקאי. הכנסייה הראשונה של פאיוריס נבנתה בשנים 1777–1780; הכנסייה הקיימת כיום — כנסיית השילוש הקדוש — נבנתה בשנת 1830. משנת 1852 החלו להתקיים בעיירה שווקים שבועיים ויריד רבעוני. בשנים 1853–1863 פעל בה בית ספר פרוכייתי, ומ-1867 הוקם בית ספר ממשלתי ברוסית.

בשנת 1912 הוקמה בה פרוכיה עצמאית, בנפרד מהעיירה הסמוכה ז'וינגיאי. ב-1916 הקימה הרשות הכובשת הגרמנית במקום מינהל מחוזי. בתקופת בין המלחמות פוצלה האחוזה, ורוב שטחה נרכש על ידי קאזימיראס נאוסדה, שהעביר אותה ב-1935 לפרנציסקנים; מנזר הפרנציסקנים פעל בפאיוריס עד 1940. בתקופה הסובייטית שוחזרו תפקידיה המינהליים של פאיוריס, ששימשה תחילה כמרכז קולחוז ומשנת 1975 כמרכז סובחוז. בשנת 2009 אושר סמל הרשות המקומית של פאיוריס.

## הקהילה היהודית
לא ידוע במדויק מתי החלו יהודים להתיישב בפאיורה. בתקופת השלטון הרוסי התגוררו בה כ-50 משפחות יהודיות. בין 1918 ל-1940, תחת ליטא העצמאית, פחת מספר היהודים בעיירה עקב הגירה (בעיקר לדרום אפריקה) — ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה נותרו בה כ-30 משפחות בלבד.

לפי מפקד ממשלתי ליטאי מ-1923, מנתה פאיורה 499 תושבים, מהם 280 (58%) היו יהודים. פרנסת היהודים נשענה בעיקר על מסחר ומלאכה זעירה, שהתבססו על ימי שוק שבועיים (שני ושישי) ויריד רבעוני. סקר חנויות ליטאי מ-1931 מראה כי שלוש חנויות עור, שתי מאפיות ובית מרקחת פעלו בעיירה בבעלות יהודית, לצד מספר סוחרי עצים אמידים. בשנת 1937 עסקו בפאיורה 12 בעלי מלאכה יהודים, בהם חייטים, קצבים, אופים, צלם וכורך ספרים. בנק העם היהודי (Folksbank) שבשיללה הסמוכה העניק שירותים גם ליהודי פאיורה.

הילדים היהודים קיבלו את חינוכם היסודי בבית ספר עברי של רשת "תרבות" או בחדר המקומי. מרבית הבנים המשיכו ללמוד בישיבות הגדולות באזור, דוגמת ישיבת קלם וישיבת טלז. בעיירה פעל בית מדרש מעץ ובו ארון קודש מפואר, וכן ספרייה ציבורית.

רוב יהודי פאיורה השתייכו לזרם הציונות הדתית. בבחירות לקונגרס הציוני ה-19 שנערכו ב-1935, 67 מתוך 69 הבוחרים בפאיורה הצביעו למפלגת המזרחי. המוסדות הקהילתיים בעיירה כללו אגודות "ביקור חולים" ו"לינת הצדק". הרב האחרון שכיהן בקהילה היה יהודה אסובסקי.

## השואה
ב-22 ביוני 1941 פלשה גרמניה הנאצית לליטא במסגרת מבצע ברברוסה. באותה עת חיו בפאיורה כ-120 יהודים. עם פרוץ המלחמה, חלקם ניסו להימלט לכפר טנן (Teneniai) הסמוך, שם התגוררו משפחות חקלאים יהודיות (פייגה וזלצמן). היהודים שנמלטו לטנן נכלאו יחד ברפת ללא מזון ומים, הובלו לכוודארנה (Kvedarna) ונרצחו יחד עם יהודי המקום ביער טובינס ב-29 ביוני 1941 (ד' בתמוז תש"א).

היהודים שנותרו בפאיורה עצמה נעצרו והובלו לשיללה. משם, הם נלקחו ונרצחו יחד עם יהודי שיללה וקהילות סמוכות נוספות ביער טובינס (Tūbinės) ב-16 בספטמבר 1941 (כ"ד באלול תש"א). בשני קברי אחים ביער טמונים יחד 700 קורבנות — גברים, נשים וילדים מהאזור. על אנדרטת הזיכרון שבאתר חרות בליטאית וביידיש: "בשנת 1941, במקום זה, רצחו רוצחיו של היטלר ועוזריהם המקומיים 700 יהודים — גברים, נשים, ילדים".

## אנדרטת גולי סיביר
במרכז העיירה, בכיכר הסמוכה לתחנת האוטובוסים, ניצבת אנדרטה לזכר "הנופלים בסיביר והנופלים למען ליטא". מתחם ההנצחה כולל אובליסק וקרון רכבת, המוקפים בשבע אבנים. אבנים אלו מסמלות את שבעת האזורים המרוחקים בברית המועצות אליהם גורשו תושבי פאיוריס והאזור במהלך הגירושים הסובייטים: מחוז טומסק, מחוז אירקוטסק, מחוז פרם, קצה חברובסק, קצה קרסנויארסק, יקוטיה וקומי.

## אוכלוסייה

## גלריה

קובץ:ObeliskasPJR.JPG|אובליסק לזכר גולי סיביר במרכז העיירה
קובץ:PJRvienuolynas.JPG|מבנה מנזר הפרנציסקנים לשעבר
קובץ:BZNejsvětějšíTrojicePajūrisZeZadu01.jpg|מבט אחורי על כנסיית השילוש הקדוש
קובץ:BZNejsvětějšíTrojicePajūrisInteri01.jpg|פנים הכנסייה
קובץ:BZNejsvětějšíTrojicePajūrisBrána01.jpg|שער הכניסה למתחם הכנסייה
קובץ:PJRS.Borziskiom-kla.JPG|בית הספר בעיירה
קובץ:PajūrisStřZemědělskáŠkola.JPG|בית הספר החקלאי
קובץ:JūraTiesPajūriu.JPG|נהר היורה סמוך לפאיוריס


## ראו גם
* שואת יהודי ליטא
* יהדות ליטא
* זאמוט

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:ליטא: עיירות
קטגוריה:קהילות יהודיות בליטא