open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הצבא המלכותי של תאילנד

ממוזער|250px|דגל הצבא המלכותי של תאילנד
**הצבא המלכותי של תאילנד** (בתאית: **กองทัพบกไทย**) הוא צבא היבשה של תאילנד ואחראי על הגנת ריבונותה. הצבא הוא הזרוע הוותיקה ביותר מבין הזרועות של הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד. הצבא הוקם ב-1874, בין השאר כתגובה להסכם בורינג, הסכם סחר שנחתם בין בריטניה לבין סיאם בשנת 1855 ושפתח את שערי הממלכה בפני זרים.

## היסטוריה

## פיקוד

בראש הצבא המלכותי של תאילנד עומד מפקד הצבא. המפקד הנוכחי הוא גנרל פריות צ'אן-אוצ'ה (Prayuth Chan-ocha) שמכהן על פי מינוי מלכותי מאז 1 באוקטובר 2010. מפקדת הצבא ממוקמת בבנגקוק.

## מבנה
הצבא המלכותי של תאילנד מחולק לארמיות מרחביות:
* הארמייה הראשונה: מפקדתה ממוקמת בבנגקוק והיא אחראית על המחוזות המערביים ומרכזיים של תאילנד כולל עיר הבירה.
:* דיוויזיות חיל הרגלים הראשונה, השנייה, התשיעית והאחד עשר.
:* דיוויזיית הפרשים השנייה
:* דיוויזיית הפיתוח הראשונה
:* דיוויזיית חיל הרגלים השלושים ואחת
* הארמייה השנייה: מפקדתה ממוקמת בנאקון ראטצ'אסימה שבמזרח המדינה והיא אחראית על המחוזות המזרחיים.
:* דיוויזיות חיל הרגלים השלישית והשישית
:* דיוויזיית הפרשים השלישית
:* דיוויזיית הפיתוח השנייה
* הארמייה השלישית: מפקדתה ממוקמת בפיטסאנולוק (Phitsanulok) שבצפון המדינה והיא אחראית על המחוזות הצפוניים והצפון-מערביים של המדינה.
:* ממוזער|308x308 פיקסלים|חיילים של הצבא המלכותי התאילנדי דיוויזיות חיל הרגלים הרביעית והשביעית
:* דיוויזיית הפרשים הראשונה
:* דיוויזיית הפיתוח השלישית
* הארמייה הרביעית: מפקדתה ממוקמת בנאקון סי טמרט שבדרום המדינה והיא אחראית על המחוזות הדרומיים של המדינה.
:* דיוויזיות חיל הרגלים החמישית והחמישה עשר
:* דיוויזיית הפיתוח הרביעית
השומרים המלכותיים של תאילנד כוללים כמה רגימנטים נפרדים שמסופחים לארמיות אלה.

הצבא מאורגן ביחידות הבאות:
* 9 דיוויזיות חיל רגלים (כולל 16 גדודי שריון)
* דיוויזיית שריון
* 3 דיוויזיות פרשים (דיוויזיות משוריינות קלות)
* דיוויזיית כוחות מיוחדים
* דיוויזיית ארטילריית שדה
* דיוויזיית הגנה אווירית
* 8 גדודי חיל רגלים עצמאיים
* 3 פלוגות סיוע מוטסות

## אמצעים
### נשק קל

### מערכות רימונים, רקטות וטילים

### כלי רכב

### כלי רכב משוריינים

### רכבי תמיכה

### ארטילריה

### נשק אנטי אווירי

### מכ"מ אווירי

### מערכות איכון ארטילריות

### כלי טיס

## דרגות

## ראו גם
* הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד
* היסטוריה צבאית של תאילנד

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הבית של הצבא המלכותי של תאילנד 

## הערות שוליים

צבא
ערן בדינרי

**ערן בדינרי** (נולד ב-20 באוקטובר 1975) הוא מוזיקאי, סופר ומשורר ישראלי.

## ביוגרפיה
בדינרי נולד בקריית מוצקין וגדל בקריית ביאליק.

בהיותו בן עשר החל את לימודיו המוזיקליים. בין מוריו נמנים ברק חנוך, רפי קדישזון, מורדי פרבר וירון חסון.
כמו כן למד ספרות באוניברסיטת חיפה אולם במהלך לימודיו בחר לפרוש מן המסגרת האקדמית ולהקדיש את זמנו לקריאה מרובה.

לאחר שירותו הצבאי עבר להתגורר בתל אביב, שם הופיע עם שיריו כזמר וגיטריסט בלהקתו "דיסוננס" אשר בין חבריה נמנו חברי להקת "סינרגיה" - הבסיסט עירון שבתאי והמתופף אורי רז.

בעקבות משיכתו למוזיקה אמנותית פירק את הלהקה והחל להופיע לבד עם יצירותיו הפוליפוניות לגיטרה.

בשנת 2003 פרסם את האלבום "Solo Portrait". על אודות אלבומו זה נכתב במגזין האוזן השלישית: "אלבום בו הגיטרה משרטטת קווים מלודיים מפותלים ואינסופיים במסורת המבורכת של הגיטריסטים בחברת ECM."

בשנת 2020 פרסם את הרומן "נונקונף", אשר על כתיבתו שקד במשך שנים.

## אלבומים
* (2003) **Solo Portrait**
* (2005) **For The King**
* (2008) **Dreaming**

## ספרים
* **פעם אחת לא מזמן** (2010)
* **חלומה של אנה** (2012)
* **מנקה הרחובות** (2014)
* **דיוקנו של מלאך** (2015)
* **אהבה אינה תלויה במימושה** (2018)
* **האמנים האמיתיים** (2018)
* **אני ואנדי מקדואל** (2019)
* **השעון של מקס** (2020)
* **נונקונף** (2020)

## קישורים חיצוניים
ערן בדינרי - מונולוג בערוץ היוטיוב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:בוגרי אורט קריית ביאליק
קטגוריה:קריית ביאליק: מוזיקאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
ישיבת עטרת חכמים

מוסדות **עטרת חכמים** הם קבוצת מוסדות תורניים הממוקמים בחולון ומנוהלים על ידי הרב חיים רבי.

## הקמת המוסדות
נוסד בשכונת תל-גיבורים בחולון, בשנת תשנ"א, על ידי הרב חיים רבי יחד עם הגבאים חיים זברלו וגדעון גבריאל. כראש הכולל ואחראי כספים מכהן בנו של הרב רבי, הרב אליהו רבי.

המוסדות בסגנון חרדי-ספרדי על פי דרכו ומשנתו של הרב עובדיה יוסף, ובשיטת הלימוד של חכמי ספרד, כדוגמת הישיבות פורת יוסף, וכיסא רחמים.

ממוזער|הרב חיים רבי בשיחתו השבועית לאברכים

ממוזער|הרב אליהו בשיחה לאברכים

## מגידי שיעורים בכולל
כשהוקם הכולל בשנת תשנ"א, שימש כר"מ הרב יגאל כהן חתנו של הרב צמח מזוז יחד עם הרב אילן שהרבני והרב משה מיכאלי.

כיום לומדים בכולל למעלה מ-220 אברכים. ככל שרבו הלומדים נפתחו כיתות לימוד ונוספו אנשי צוות.

כיום מכהנים כרמים, הרבנים  יגאל כהן, דוד עזריה, בנימין נבול, אביב אחדות, עידו במרגי, שי אביגל.

אחד החידושים של הרב אליהו בהנהגת הכולל, הוא החלוקה לרמות של כל השיעורים, וההתקדמות מרמה לחברתה לאורך שנות הלימוד בכולל.

מדי שבוע מתקיים שיעור בהיכל בית המדרש, הרב בשיחתו השבועית מרבה לספר דוגמאות מחיי היום יום ומהמקרים הבאים לפתחו, ומלמד את האברכים בצורה מעשית איך להתמודד ולהתקדם בעשיה ובפעילות עם הציבור הרחב.

## פעילות תורנית חברתית
המוסדות מפעילים גם שיעורים למבוגרים לילדים ולנשים, בשבת ובחול. סדרות בשלום בית חינוך הילדים ובהלכות המצויות. לימוד בימי בין הזמנים, וארגון כנסי התעוררות ברחבי העיר. עזרה לנזקקים והקמת מכון לספרי תורה ותפילין ותשמישי קדושה. הפצת ספרים ודיסקים, והוצאת עלון שבועי וירחון תורני.

בשנים האחרונות התווספו אפיקים חדשים, מהם הרחבת המענה בית ההוראה למשך כל היום כולו, פתיחת ארגון שידוכים ממוסד לכל הגילאים ולכל המגזרים. כמה מאברכי המוסדות היו מבוני המאגר התורני תורת אמת.

## בתי מדרש שהקימו בוגרי המוסדות

* בית המדרש "עטרת ישועה" בבת-ים, על ידי הרב חגי לוי
* בית המדרש "עטרת רחמים" בבת ים, על ידי הרב רונן כרייף  
* בית המדרש "שובה ישראל" בחולון, על ידי הרב חיים יפה
* בית המדרש "ברכת יוסף תורה" בחולון, על ידי הרב מתתיהו אליעזר
* בית המדרש "אוהל אברהם" בבת-ים, על ידי הרב אברהם ישראל
* בית המדרש "למען שמו באהבה" בבת-ים, על ידי הרב ישי פרקש
*בית המדרש "יביע אומר" בחולון, על ידי הרב משה פרזיס
*בית הכנסת ובית המדרש "פתח הדביר" על ידי הרב ליאור גלזר בבני ברק

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

עטרת חכמים
קטגוריה:חולון: חינוך
איש החשמל

**איש החשמל** הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אלי כהן, הסרט הושלם בשנת 2001, אך יצא לאקרנים באופן מסחרי רק ב-2003.

## עלילה
הסרט מתרחש במהלך שיטפון שאיים להחריב את התחנה בשנת 1931. פנחס רוטנברג, האיש שהקים את מפעל החשמל בנהריים בשנות העשרים, מקבל את הידיעה על הצפת תחנת החשמל שעומדת להיפתח כמה ימים מאוחר יותר, והוא יוצא לדרך מחיפה לנהריים. רוטנברג עושה את דרכו למקום ובדרך הוא נזכר בחייו: מהיותו מהפכן רוסי, חבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, ועד חלוציות התעשייה המודרנית בארץ ישראל והקמת חברת החשמל.

## הפקה
הפקת הסרט החלה בשנת 1999, על פי רעיון של במאי אלי כהן, שבמקור תכנן ליצור מיני סדרה בת שלושה פרקים לרגל 75 שנה לחברת החשמל. בגלל מגבלות תקציב הוחלט בסופו של דבר להפיק סרט עלילתי אחד. בסרט הושקעו למעלה ממיליון דולר. חברת החשמל וטלעד השקיעו 225,000 דולר כל אחת. תקציב נוסף התקבל מהקרן לעידוד הפקות מקור בכבלים והקרן לעידוד קולנוע ישראלי איכותי. תחילה התקבל אישור לצלם באתר נהריים, אך אחר כך הוא בוטל.

במהלך ההפקה נעשה שיחזור של התקופה עם תלבושות, כלי רכב, ותפאורות שונות. בנוסף הושקע מאמץ הפקתי ביצירת סצנת השיטפון, וסצנת שלג שמתרחשת ברוסיה צולמה ביפו, עם מלח כתחליף לשלג.
## פסטיבלים ופרסים
הסרט הושלם בסוף 2001 והשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה,והיה מועמד פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2001, בקטגוריות: הסרט הטוב ביותר, שחקנית המשנה: אילת זורר, שחקן המשנה: ליאור אשכנזי, צילום: דויד גורפינקל, תסריט: ירון זליג, עריכה: טל שפי, עיצוב אמנותי: יורם שייר, עיצוב תלבושות: רקפת לוי, מלחין: שם טוב לוי ופסקול: אלי ירקוני ורונן סאבו. יורם שייר זכה בפרס לעיצוב אמנותי ורקפת לוי זכתה בפרס לעיצוב תלבושות.
## דמויות ושחקנים

## קישורים חיצוניים

*  - ריאיון עם אלי כהן על יצירת הסרט
*  - סקירה של הסרט
## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2003

קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2003
קטגוריה:סרטי אלי כהן
ריימונד פייסט

**ריימונד אליאס פייסט** (באנגלית: **Raymond E. Feist**; נולד ב-1945 בשם **ריימונד אליאס גונזלס השלישי**) הוא סופר אמריקאי, שכתב בעיקר ספרי פנטזיה. פייסט ידוע בעיקר ככותב של סדרת מלחמת הבקיע המורכבת מרומנים, נובלות וסיפורים קצרים. ספריו תורגמו למספר רב של שפות, ומכרו מעל 15 מיליון עותקים. סדרת מלחמת הבקיע תורגמה לעברית על ידי איתמר פארן ויצאה לאור בהוצאת אודיסיאה.

## חייו
ריימונד אי. גונזלס השלישי נולד ב-1945 בלוס אנג'לס וגדל בדרום קליפורניה. כשאמו נישאה מחדש, הוא אימץ את שם המשפחה של אביו המאמץ, פליקס אי. פייסט. פייסט סיים תואר ראשון בהצטיינות ב-1977 באמנות ותקשורת ב-אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בעת לימודיו, פייסט החל לפתח רעיון לכתוב ספר על נער שהופך לקוסם. הוא כתב את הספר שנתיים לאחר מכן, והספר יצא לאור על ידי הוצאת דאבלדיי. פייסט מתגורר כיום עם ילדיו בסן-דייגו.

## עבודתו הספרותית
רוב ספרי הפנטזיה והסיפורים הקצרים שכתב פייסט הם חלק מסאגת מלחמת הבקיע, המתרחשת בשני עולמות, מידקמיה וקלוואן. קוסמים אנושיים ויצורים אחרים בשני העולמות מאפשרים ליצור בקיעים (Rifts באנגלית) המאפשרים לחבר בין כוכבי לכת שונים במערכות שמש שונות. מידקמיה הוא עולם שנוצר בתחילה כאלטרנטיבה למשחק מבוכים ודרקונים על ידי פייסט ומספר חבריו, בעת שלמדו באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.

פייסט פרסם שלושה ספרים מחוץ לסאגת מלחמת הבקיע, הראשון ביניהם, Faerie Tale, הוא ספר פנטזיה אפל המתרחש במדינת ניו יורק. בנוסף, פרסם מספר סיפורים קצרים באנתולוגיות ספרותיות שונות.

## ספריו שתורגמו לעברית
### סאגת מלחמת הבקיע
* קוסם: שוליה (1986)
* קוסם: רב-מג (1986)
(ספרים אלה פורסמו בתחילה בארצות הברית כספר אחד ב-1982).
* קוץ הכסף (1985)
* חשיכה בסת'אנון (1986)

## ספרים נוספים
פייסט פרסם בנוסף את טרילוגיית האימפריה (3 ספרים) עם ג'ני וורטס, שני ספרים בסדרת בני קרונדור, סאגת מלחמת הזוחלים, וסדרת מורשת מלחמת הבקיע, קונקלאוות הצללים, סאגת המלחמה האפלה, סאגת מלחמת השדים וסאגת מלחמת הכאוס.

## מיזמים נוספים
פייסט היה מעורב ביצירת משחק מחשב בשם קרונדור (באנגלית: Betrayal At Krondor), המבוסס עלילתית על הדמויות מספריו וההתרחשויות במסגרת מלחמת הבקיע. המשחק שוחרר ב-1993. מאוחר יותר, פיתח פייסט את עלילת המשחק לספר בשם דומה שיצא לאור ב-1998.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרי פנטזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
קאנו טאניו

**קאנו טאניו** (ביפנית: **狩野 探幽**; ) נחשב לצייר החשוב ביותר בזמנו ביפן. טאניו נודע בסגנון ציור אלגנטי ומעודן ובשליטה במגוון נרחב של שיטות ונושאים בציור היפני. הוא הוביל את אסכולת קאנו, סדנת ציור מובילה אשר שימשה כספק האמנות הרשמי של שוגונות טוקוגאווה. סגנונו ויצירתו השפיעו לאורך כל תקופת אדו.

טאניו צייר במגוון טכניקות כגון ציורי דיו ויאמטו-א, על מגוון פורמטים כגון: דלתות הזזה וקירות, מגילות אופקיות, ומגילות תלויות, וסגנונו נחשב אלגנטי ומרשים. טאניו התפרסם במיוחד בזכות פרויקטים רחבי היקף בטירות השוגונים, כגון ציורי הקיר בטירת ניג'ו (אנ'), בטירת נגויה, ועיצוב המאוזולאום לטוקוגאווה איאיאסו בניקו.
ממוזער|698x698px

## ביוגרפיה
טאניו נולד בקיוטו למשפחת קאנו – שושלת חשובה של ציירים יפניים, שניהלה סדנת אמנות מובילה ופעלה כמעין אקדמיה מרכזית לציור ביפן. סבו היה קאנו אייטוקו (אנ') – ששרת את המנהיג הצבאי טויוטומי הידיושי. אביו היה הצייר קאנו טקנובו, ואימו בת לדאימיו סאסה נארימסה, ואסל של אודה נובונאגה. מסופר כי החל לצייר בגיל 4, ובגיל 12 כבר החל לצייר עבור השוגון, ובגיל 15 קיבל מינוי כצייר רשמי של שושלת טוקוגאווה. בתפקיד זה היה ממלא הזמנות לעיצוב חדרי טירות ויצירת תמונות עבור משפחות סמוראים בכל רחבי יפן. בשנים 1643 – 1646 טאניו ניהל את הקמת המאוזוליאום המרהיב לשוגון טוקוגאווה איאיסו בניקו. ב-1640 הפך לנזיר בודהיסטי, אך המשיך בפעילות אמנותית.
ממוזער|342x342px

טאניו הלך לעולמו ב-1672 באדו.

## יצירות וסגנון
טאניו חתום על מגוון גדול של ציורי קיר, עיצובים ססגוניים, ציורי דיו וקליגרפיה. בין יצירותיו הידועות שנותרו עד היום וממשיכות לפאר אתרי תיירות ביפן עד היום ניתן למנות את המאוזוליאום בניקו, טירת נגויה וטירת ניג'ו. עיטורי הטירות כללו ציורי קירות ופרגודים מתקפלים עם תיאורים של עצים, פרחים, חיות ועופות, לרוב על רקע מוזהב.

משיכות המכחול של טאניו נחשבות מאופקות ועוצמתיות, בהמשך ליצירותיו של הצייר היפני סשו טויו (אנ') וציירים סיניים, ציוריו מותירים אזורים רבים לא מצוירים במטרה ליצור תחושת עומק וחלל. בציורי הקיר ובפרגודים, נהג למלא את החלל הזה באבקת זהב או בעלי זהב – טכניקה שמותירה רושם עוצמתי ואלגנטי.

הוא חתום גם על יצירות רבות בסגנון יפני כגון דפי אלבום עם תמונות משוררים, ומגילות סיפורים. בנוסף, עסק בטקס תה בסגנון המאסטר קובורי אנשו.

כצייר ידוע עסק גם באותנטיקציה של ציורים, והותיר אחריו סקיצות של אוספי אמנות מרחבי יפן שאבדו במהלך ההיסטוריה. משום כך אוסף הרישומים שלו מהווה גם מקור היסטורי חשוב ללימוד תולדות האמנות.

העתקת ציורים של טאניו כדרך לאימון ציירים בתחילת דרכם הייתה פרקטיקה נפוצה באסכולת קאנו, ומשום כך השפעתו הייתה עצומה גם דורות לאחר מותו.

## ראו גם
*אמנות יפנית

## לקריאה נוספת
* Jordan, Brenda (ed.) **Copying the Master and Stealing His Secrets: Talent and Training in Japanese Painting** Honolulu: University of Hawaii Press, 2002
* Lippit, Yukio **Painting of the realm: the Kano house of painters in 17th-century Japan** Seatle: Washington University Press 
ממוזער|450x450px

## קישורים חיצוניים

* 
*יצירות של טאניו במוזיאון הבריטי
* יצירות של טאניו במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק

קטגוריה:ציירים יפנים
קטגוריה:אמנות בודהיסטית
קטגוריה:ילידי 1602
קטגוריה:נפטרים ב-1672
גבולות אושוויץ

**גבולות אושוויץ** הוא ביטוי הנמצא בשימוש מסוף שנות ה-70 ביחס לגבולות הקו הירוק, ומשמש אנשי ימין בישראל כדי להמחיש את גישתם שבגבולות אלה טמונה סכנה קיומית לחיי היהודים במדינת ישראל. הביטוי קשור ומושפע ממושג אחר העומד בבסיס תפיסת הביטחון של ישראל - גבולות בני הגנה.

## מקור הביטוי
250px|ממוזער|שמאל|המאמר בדר שפיגל
הביטוי יוחס באופן מוטעה לשר החוץ ממפלגת העבודה, אבא אבן. אבן לא השתמש בצירוף "גבולות אושוויץ", אך הביטוי מבוסס על פרשנות של דבריו בינואר 1969 לשבועון הגרמני "דר שפיגל", שהתייחסו לדרישה מישראל לסגת לגבולות ערב מלחמת ששת הימים. דבריו נאמרו בניסיון להסביר לעם הגרמני את החשש הרב הקיים במדינת ישראל מפני הנסיגה לגבולות 1967:

ידיעות אחרונות פרסם את הידיעה על דבריו של אבן ב-1969 בכותרת: "מפת ה-4 ביוני מזכירה לנו את אושוויץ". בשנת 1974, מיד אחרי מלחמת יום הכיפורים, התראיין אבן לשבועון "טיים" ואמר: "אילו השתטתה ישראל ונסוגה לגבולות 67, היה עלול להתרחש כאן טבח מכוער יותר מאשר באושוויץ", אך בתחילת 1975 אמר: "בידינו הכוח לקיים מדינה בגבולות 1967 בתוספת תיקונים אסטרטגיים". בשנת 1979 כבר הופיע הביטוי בכתבות במעריב ובדבר עם ייחוס לאבא אבן, והיה בשימוש בעיתונות תוך ייחוס לאבא אבן גם בשנים שלאחר מכן. הביטוי צוטט לאורך השנים על ידי חברי ממשלות ישראל וחברי כנסת מהימין (אביגדור ליברמן, עוזי לנדאו, זאב אלקין), וייחסו אותו לאבא אבן, אף שהוא לא השתמש במונח זה במפורש. בראיון שנתנה סוזי אבן, אלמנתו של אבא אבן, ב-10 ביולי 2010, לתוכנית "רואים עולם" בערוץ 1, סיפרה שאבן תמיד השתומם על ייחוס הביטוי הזה אליו. מנגד, אבא אבן עצמו שחי עד שנת 2002, לא התבטא מעולם בפומבי נגד הייחוס של הביטוי אליו.

תום שגב העריך כי שמעון ויזנטל שהתגייס להפיץ בעולם את המושג "גבולות אושוויץ" כביטוי לקו הירוק, הצטער אולי על כך שלהבנתו אבא אבן הגה את הביטוי ולא הוא עצמו.[שמאל|ממוזער|200px|גבולות '''הקו הירוק''': [רמת הגולן נמצאה בשליטת סוריה, יהודה ושומרון בשליטת ירדן ורצועת עזה בשטח מצרים.]]הביטוי משמש בשם ספרו של הסוציולוג היהודי-צרפתי שמואל טריגנו: "גבולות אושוויץ: נזקי חובת הזיכרון".

## בתעמולה האנטי-ישראלית
בעקבות הסגר על רצועת עזה מתוארת רצועת עזה בתעמולה האנטי-ישראלית המשווה בין ישראל לגרמניה הנאצית כ"גטו עזה", או "מחנה הריכוז הגדול בעולם", ויש המשתמשים בהשוואה המפורשת "עזה = אושוויץ", ואף בביטוי "גבולות אושוויץ".

## ראו גם
* המותניים הצרים של ישראל

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* רפי מן, "גבולות אושוויץ" – מה בדיוק אמר אבא אבן, 31 ביולי 2013

## הערות שוליים

קטגוריה:ביטויים פוליטיים ישראליים
קטגוריה:ישראל: גבולות
קטגוריה:אושוויץ בתרבות
פילוסאים

**פילוסאים** (שם מדעי: Pilosa) היא סדרת דלשינאים דרום אמריקאים בעלי גוף רך.

הפילוסאים מחולקים לדובי נמלים ולעצלנים. רובם חיים ביערות אמריקה הדרומית, אך חלקם חיים גם ביערות ואזורים צפוניים יותר, וחלקם מסוגלים לחיות באזורים יבשים יותר.

הגדול בבני הסדרה הוא דוב נמלים גדול (Myrmecophaga tridactyla) ששוקל מעל 40 ק"ג. הקטן ביותר הוא דוב נמלים זוטי (Cyclopes didactylus) ששוקל 400 גרם.

## מיון
*תת-סדרה עצלנאים (Folivora)
**משפחה עצלני דו-אצבע (Megalonychidae)
***סוג עצלן דו-אצבע (*Choloepus*)
****מין עצלן דו-אצבע של הופמן (*Choloepus hoffmannii*)
****מין עצלן דו-אצבע של לינאוס (*Choloepus didactylus*)
**משפחה עצלני תלת-אצבע (Bradypodidae)
***סוג עצלן תלת-אצבע (*Bradypus*)
****מין עצלן חום-גרון (*Bradypus variegatus*)
****מין עצלן חיוור-גרון (*Bradypus tridactylus*)
****מין עצלן רעמתי (*Bradypus torquatus*)
****מין עצלן גמדי (*Bradypus pygmaeus*)
*תת-סדרה דובי נמלים (Vermilingua)
**משפחה דובי נמלים גדולים (Myrmecophagidae)
***סוג יחיד דוב נמלים ענק (*Myrmecophaga tridactyla*)
***סוג טמנדואה (*Tamandua*)
****מין דוב נמלים מקסיקני (*Tamandua mexicana*)
****מין דוב נמלים בינוני (*Tamandua tetradactyla*)
**משפחה דובי נמלים זוטיים (Cyclopedidae)
***סוג יחיד דוב נמלים זוטי (*Cyclopes didactylus*)

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1883
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם הנרי פלואר
היפודמוס

[שמאל|ממוזער|250px|מפת [פיראוס בתכנונו של היפודמוס.]]
**הִיפּוֹדָמוֹס** איש מילטוס (ביוונית: Ἱππόδαμος ὁ Μιλήσιος; 498–408 לפנה"ס) היה מתכנן ערים יווני בן המאה ה-5 לפנה"ס.

## קורות חיים

היפודמוס תכנן את עיר הנמל פיראוס הסמוכה לאתונה ואת המושבה תוריאוי . על שמו של היפודמוס נקרא תכנון ערים אורתוגונלי המכונה "תכנון היפודמי" (רחובות שתי וערב), אף כי אין ביטחון שהוא שהמציא את השיטה אלא השתמש בה עד שזוהתה עם שמו.

תכנון היפודמי מתייחס לחלוקת שטחה של העיר באמצעות רשת רחובות מקבילים החוצים אלה את אלה בזוויות ישרות. תוכנית הערים מילטוס ופריאנה שביוניה הן דוגמאות מובהקות של תכנון היפודמי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מתכנני ערים
קטגוריה:יוון העתיקה: אישים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
אזור האגמים

**אזור האגמים** (באנגלית: **Lake District**) המוכר גם בתור **האגמים** (**The Lakes**) הוא פארק לאומי ואזור בצפון-מערב אנגליה. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2017.

בהגדרתו הרחבה אזור האגמים נמצא בפינה הצפון-מערבית של אנגליה מתחת לגבול עם סקוטלנד בשטח דמוי בליטה היוצאת מחופה המערבי של אנגליה, בין פתח נהר העדן והעיר קרלייל מצפון ופתח נהר קנט מדרום. הפופולריות של אזור זה עלתה באופן ניכר במהלך המאה ה-19 עם התגברות רוח הטיולים, התנועה הרומנטית וקבוצת "משוררי האגמים" המזוהה עם תנועה זו, שוויליאם וורדסוורת' הוא כנראה החבר הכי מוכר בה.

באופן היסטורי מזוהה אזור האגמים עם המחוזות לנקשייר, וסטמורלנד וקאמברלנד, אך החל מהסידור מחדש של מחוזות בריטניה ב-1996, כל שטחי האזור והפארק נמצאים במחוז קאמבריה האחראי גם על ניהולם.

## הפארק הלאומי אזור האגמים
הפארק הוכרז ב-9 במאי 1951 והיה לפארק השני להיווסד בבריטניה (כחודש לאחר ההכרזה על אזור הפסגות). הפארק נוסד על בסיס אזור האגמים וכלל את רוב חלקי אזור זה, מלבד שלושת חצאי האיים מדרום לו ואזור קֶנדַל המזוהה גם הוא עם האזור. הפארק מתפרש על שטח של 2,292 קילומטרים רבועים ונחשב לבעל נפח המבקרים הרב ביותר מבין הפארקים הלאומיים של הממלכה המאוחדת עם 15.8 מיליון מבקרים בשנה ו-23.1 מיליון ביקורים יומיים.

הוא שמר על גבולותיו המקוריים עד שנת 2016 אז הורחב ב-3% לכיוון הפארק הלאומי יורקשייר דיילס כדי לשלב אזורים כמו אדמה בעלת ערך נוף גבוה בעמק לונה.

בדומה לפארקים אחרים בבריטניה, אך בשונה מהנהוג ברוב העולם, רוב שטחי אזור האגמים הם בבעלות פרטית כאשר רק כרבע מהשטח הכולל נמצא בבעלות אגודת השימור הלאומית (National Trust). רוב השמורה מורכבת מאזורים הרריים לצד מספר אגמים, נהרות ואזורים כפריים. 

אזור האגמים לא הצליח להתקבל כאתר מורשת עולמית בקטגוריה של אתר טבע, משום הפיתוח והתעשייה האנושיים באזור, אך עם זאת נעשה ניסיון נוסף לקבל את הפארק בקטגוריה של אתר תרבות (Cultural landscape). בשנת 2009 הוצע להגדיל את שטח הפארק לכיוון מזרח וכך להתחבר לפארק הלאומי יורקשייר דיילס, אך הצעה זו כרגע זוכה להתנגדות משלטונות מחוז קאמבריה שיאבדו את השליטה המלאה בשטחי הפארק ובכך גם בניהול האוכלוסייה המתגוררת בהם.

הוא הוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2017.

## גאוגרפיה
כאמור הפארק מאופיין בשטחים הרריים וכפריים לרוב. הפסגות הגבוהות ביותר באנגליה נמצאות בפארק, כולל כל הפסגות מעל 3,000 רגל (כ-914.5 מטרים), בהם ההר הגבוה ביותר באנגליה סקאפל פייק (978 מטרים מעל פני הים) ואיל קרג בגובה ל 835 מ'. בנוסף, כולל הפארק את האגם העמוק ביותר באנגליה אגם ווסט ווטר והאגם הארוך ביותר אגם וינדרמייר.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר תיירות של הפארק
* עמוד אודות האזור באתר למטייל
* אוהד ארזי, אנגליה: אזור האגמים הקסומים, באתר מסע אחר
* 
* 
* 

*
קטגוריה:אנגליה: גאוגרפיה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: פארקים לאומיים
קטגוריה:קאמבריה: גאוגרפיה
קטגוריה:אנגליה: ימות ואגמים
קטגוריה:אנגליה: אתרי מורשת עולמית
ווסחוד 2

**ווסחוד 2** (ברוסית: **Восход-2**) הייתה החללית המאוישת השמינית ששוגרה לחלל על ידי ברית המועצות. במהלך הטיסה בוצעה לראשונה פעילות חוץ־רכבית. זו הייתה טיסה המאוישת האחרונה של חלליות מדגם זה, והאחרונה שהייתה תחת הנחייתו של סרגיי קורוליוב. 

## צוות
* אלכסיי לאונוב - מפקד
* פאבל בלייב - טייס

## צוות גיבוי
* דמיטרי זאיקין - מפקד
* יבגני חרונוב - טייס

ימין|ממוזער|200px|תיאור החללית

לאחר משימה מוצלחת של ווסחוד 1 המטלה החדשה הייתה יציאת הקוסמונאוט מחוץ לחללית במהלך הטיסה. לצורך כך תוכנן תא יציאה מיוחד שהורכב בחללית. ליציאה מהחללית תוכננה חליפת חלל מיוחדת. במהלך הכנות לטיסה נבנה דגם מיוחד של החללית שהורכב בתוך מטוס טופולב Tu-104. במהלך טיסות המוטב תורגלה יציאה מחללית במצב חוסר משקל.

לאחר השיגור המוצלח של החללית ניפח הצוות את תא היציאה. עם סיום ההקפה הראשונה סביב כדור הארץ החלה הליכת החלל של אלכסיי ליאונוב. במהלך היציאה היה ליאונוב קשור לחללית בחבל שאורכו היה כ־5 מטר. מחוץ לחללית הורכבה מצלמה ששיגרה את הצילומים למרכז הבקרה. שותפו, פאבל בלייב נשאר בפנים. במהלך ניסיון לחזור לחללית התברר שחליפת חלל התנפחה ולאונוב לא יכול להיכנס לפתח התא. הוחלט לשחרר חלק מהאוויר וזה אפשר ללאונוב להיכנס לתא. משך השהייה מחוץ לחללית היה קצת יותר מ־12 דקות. במהלך הכנות לנחיתה, תא היציאה נותק מהחללית כי הוא לא תוכנן לחזור לכדור הארץ.

חזרת החללית תוכנה לאחר ההקפה ה־17 אך מערכת אוטומטית לא פעלה. כתוצאה מכך, במהלך ההקפה ה־18 העביר בלייב את מערכת הנחיתה למצב "ידני" ותמרן את החללית. עקב המצב הבלתי־רגיל וביצוע נחיתה באופן ידני, החללית חזרה לכדור הארץ באזור מחוז פרם בתוך היער. צוות החללית שהה ביער כיומיים עד שצוות קרקע הצליח לאתר אותם ולהגיע.

## קישורים חיצוניים

* נתוני הטיסה
* אלכסיי לאונוב על הטיסה
* תיאור של מהלך הטיסה
* תיאור הטיסה
* מידע על המשימה

## הערות שוליים

קטגוריה:חלליות סובייטיות ורוסיות
קטגוריה:הליכת חלל
קטגוריה:1965 בברית המועצות
לאוניד פקרובסקי

**לאוניד פקרובסקי** (ברוסית: **Леонид Пекаровский**; נולד בשנת 1947) הוא סופר ישראלי שעלה מברית המועצות וכותב ברוסית.

## ביוגרפיה
לאוניד פקרובסקי נולד בשנת 1947 בקייב, בן למיכאל ורחל ואח למאיה. אביו היה דוקטור לאמנות.

במהלך לימודיו בתיכון כתב שירים ופרסם מסות על שירה רוסית ועל פרנץ קפקא ויצירתו. לאחר סיום התיכון גויס לצבא הסובייטי ושירת במשך שלוש שנים. לאחר מכן למד במשך שש שנים במכון לאמנות בקייב. עבד במשרד התרבות, עיצב תערוכות, וכתב ביקורת אמנות.

בגיל 34 נישא לסבטלנה, אז בת 23, ציירת וגרפיקאית. בנם, אלכסיי, עובד בהיי-טק.

כתב דוקטורט על הצייר אלברכט דירר, אך לא סיים חובותיו לתואר. בשנת 1991, בזמן מלחמת המפרץ, עלה לישראל חודשים אחדים לאחר הוריו. תחילה גר בשכונת ג'סי כהן בחולון, וממנה עבר לבת-ים.

בישראל לא מצא עבודה כמבקר אמנות, ועבד כגנן וחופר קברים בבית הקברות הדרום. לאחר מכן עבד בבית דפוס בבת-ים. בשנת 1995 החל לעבוד בחברת השמירה, ומאז הוא עובד בה כשומר בחניון של יבואן "דייהטסו" בתל אביב.

לאחר עלייתו לישראל החל לכתוב סיפורים קצרים ברוסית. סיפורו הראשון, "המטאטא", פורסם בשפות אחדות. כ-15 שנים לאחר מכן, בשנת 2008, פורסם הסיפור גם בעברית, במוסף "תרבות וספרות" של "הארץ". במוסף זה התפרסמו עוד אחדים מסיפוריו של פקרובסקי. בני ציפר, עורך המוסף, כתב על סיפוריו של פקרובסקי: "נעתקה נשימתי כשקראתי אותם. איזה כוח אדיר ואיזו פשטות נאצלת."

## ספריו

* **מטאטא וסיפורים אחרים**, 28 סיפורים, תרגמו טניה חזנובסקי ותומר שריג, ספרית פועלים, 2012.
* **פרבולה של הצלחה**, סיפורים, תרגמו טניה חזנובסקי ותומר שריג, ספרית פועלים, 2014.
* **עשר אגורות**, סיפורים, תרגמו טניה חזנובסקי ותומר שריג, ספרית פועלים, 2018.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* נגה אלבלך, הסיפור שמאחורי הספר 'מטאטא וסיפורים אחרים', באתר "הספריה החדשה"

**מכּתביו**:
* נעליים, באתר הוצאת הקיבוץ המאוחד
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

**על כתביו**:
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
יעקב בכר

**יעקב** (**ז'אק**) **בכר** (בצרפתית: **Jacques Bahar**; 25 בינואר 1858 – 26 בדצמבר 1923) היה עורך דין, עיתונאי, סופר, משורר והוגה דעות ציוני-סוציאליסטי. יהודי-צרפתי ממוצא אלג'יראי, אשר ייצג (ביחד עם אדוארד אטאלי וד"ר אז'ן ואלנסין) את יהדות צפון אפריקה בקונגרס הציוני העולמי הראשון, בו הוא נבחר כנציג התנועה הציונית הצעירה למזרח.

## קורות חיים
נולד במרסיי ב-1858. גדל באלג'יריה ובעיתוניה גם החל לפרסם ממאמריו. עבד לפרנסתו כמתורגמן צבאי.

הוציא לאור בצרפת את העיתון הציוני-סוציאליסטי "הלפיד" (*Le Flambeau*) ביחד עם חברו ברנאר לזר. פרסם מאמרים וספרים רבים העוסקים בסוגיות יהודיות וציוניות, ובין השאר עסק רבות בפרשת דרייפוס. בין היתר חיבר מספר ספרים אוטופים בהם פרס את חזונו לגבי המדינה היהודית העתידית שחזה שתוקם בארץ ישראל, בהם "אנטי-גויות בציון" (*Anti-goyisme à Sion*),ו"הבוגד" (*Le Traitre*, 1898).

ספרו "אנטי-גויות בציון" תורגם לימים לעברית ופורסם כחלק מאנתולוגיית "חזיוני המדינה" בעריכת גצל קרסל. הספר נכתב על רקע אירועי פרשת דרייפוס שהתחוללו בצרפת, ומדמה אירועים מקבילים הקורים במדינה היהודית שהוקמה בציון. היצירה מגוללת את סיפורה של תנועה גזענית הדוגלת ב"אנטי-גויות" (על משקל אנטישמיות) ושואפת לגרש את האזרחים הזרים מהמדינה, אולם דעת הקהל ורשויות החוק במדינה היהודית לא סבלו התנהגות זאת, ומנהיג התנועה נתבע לדין לפני הסנהדרין בירושלים. עלילת היצירה מתמקדת בקורות המשפט שהתנהל בסוגיה, וחשיפת השקרים והמניפולציות של שונאי הזרים.

נפטר בפריז ב-1923.

## מפרסומיו

* יעקב בכר, "אנטי-גויות בציון", בתוך: **חזיוני מדינה**, בעריכת גצל קרסל, תל אביב: מ' ניומן, תשי"ד.
* 

*Jacques Bahar, *Le traitre*, Paris, 1898. ()


## קישורים חיצוניים

* אמנון רובינשטיין, שמחה לא שלמה, הארץ, 1997.
* סבטלנה נטקוביץ', אנטי-גויות בציון, תרבות.IL, 7 באפריל 2013
* 
* 
* Bahar, Jacques באתר WorldCat Identities.

## הערות שוליים

קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי הראשון
קטגוריה:מבשרי הציונות
קטגוריה:פעילים ציונים בצרפת
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:סופרי פנטזיה יהודים
קטגוריה:אוטופיסטים
קטגוריה:סוציאליסטים צרפתים
קטגוריה:מו"לים יהודים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים יהודים צרפתים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים צרפתים
קטגוריה:משוררים יהודים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים יהודים אלג'יראים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1858
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1923
הוויאנס

**הוויאנס** (בפורטוגזית: **Havaianas**) הוא מותג כפכפים ברזילאי. המותג מיוצר בידי חברת אלפרגאטאס, שהיא חלק מקונצרן קמארגו קוריאה. הכפכפים מיוצרים במפעל אחד, במדינת פרנאיבה שבצפון-מזרח ברזיל.

## היסטוריה
כפכפי הוויאנס הראשונים יוצרו ב-1962, בהשראת סנדלי הזורי היפניים. סנדלים אלה עשויים מגבעולי אורז, בעוד שהכפכפים מיוצרים מגומי. על אף ההשראה היפנית, השם שנבחר היה Havaianas, שפירושו בפורטוגזית "מהוואי".

הכפכפים נמכרו במחיר נמוך, ונחשבו במשך שנים רבות כ"כפכפים של עניים". הדגמים הראשונים כללו סוליות בצבע לבן ורצועות בכחול, שחור או צהוב. ב-1991 החליטה ההנהלה לפנות לקהלי יעד נוספים, והחלה לשווק את דגמי Havaianas Sky, בגוונים חזקים יותר, עם עקבים גבוהים יותר ובמחיר גבוה יותר.

קידום המכירות של הדגם החדש כלל פרסומות בהשתתפות אמנים מקומיים. הקמפיין החדש הצליח, והחברה החלה להרחיב את פעילותה, ולפתח דגמים נוספים. כך, למשל, הוחל במהלך אולימפיאדת אטלנטה (1996) בשיווקו של דגם נוסף, Havaianas Olimpic. גם בשנים הבאות נעזרה החברה בידוענים ברזילאים כדי לקדם את המכירות. בין היתר, כיכבו בפרסומות שלה הכדורגלן ראיי והשחקנים קלאודיה אבראו, פביו אסונסאו, ריינלדו ג'אנקיני, פרננדה לימה, רודריגו סנטורו, דבורה סקו ומרקוס פלמיירה.

ב-1997 הוחל בייצוא הכפכפים למדינות אחרות, הראשונה שבהן צרפת. עד לשנת 2006 כבר יוצאו הכפכפים ללמעלה מ-80 מדינות.

בשנת 2006 נמכרו כ-162 מיליון כפכפי הוויאנס. כ-90% מהם נמכרו בברזיל לבדה, והיתר ברחבי העולם. בשנת 2011 זינקו המכירות לכ-210 מיליון כפכפים, ואחוז הכפכפים המשווקים מחוץ לברזיל עלה ל-15%. בשנת 2013 הוערך שוויו של המותג הוויאנס ב-422 מיליון דולרים. בשנת 2022 החברה מכרה 247 מיליון זוגות נעליים והכנסותיה הסתכמו ב 797.2 מיליון דולרים.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר הוויאנס בעברית

* Jenny Barchfield, AT 50, HAVAIANAS FLIP-FLOPS ARE SYMBOL OF BRAZIL, The Big Story, 24.7.2012


## הערות שוליים

קטגוריה:חברות ברזילאיות
קטגוריה:מותגי הנעלה
דב קליין

**דב קליין** (נולד ב-16 ביוני 1962) הוא מנתח פלסטי, חוקר ומפתח שיטות ניתוח בתחום הכירורגיה הפלסטית. מנהל המרפאה לאסתטיקה רפואית במרכז רפואי אסף הרופא, ומפעיל מרפאה פרטית לרפואה אסתטית בבית "מנדרין" בתל אביב.

## ביוגרפיה
נולד וגדל בפתח תקווה לאב מהנדס ואם פסיכולוגית, הבכור מבין 3 אחים. לא שירת בצה"ל עקב סדרה של ניתוחים שעבר לפני הגיוס.

למד רפואה באוניברסיטת פירנצה באיטליה בין השנים 1982–1988. במהלך לימודי הרפואה הכיר את צ'ינסיה, ולקראת סוף לימודיהם הם התחתנו. לאחר סיום הלימודים עברו להתגורר בישראל.

בין השנים 1989–1996 התמחה בבית החולים תל השומר, במחלקה לכירורגיה פלסטית וכוויות.
בשנת 1996 פתח את הקליניקה הפרטית "מרפאת דב קליין", וב-2006 מונה למנהל המרפאה האסתטית במרכז רפואי אסף הרופא.

בשנת 1995 זכה בפרס קפלן לכירורגיה פלסטית עבור מחקרו בפיתוח מודל לחקר הצלקות על עכברים שנערך באוניברסיטת תל אביב.

משנת 2002 הוא חבר כבוד באקדמיה האיטלקית ליופי (Italian Academy of Beauty).

בשנת 2011 עלתה לאוויר תוכנית הטלוויזיה "חלומות מפלסטיק" אשר מבוססת על קליין והמרכז הרפואי שלו. התוכנית עוקבת אחרי מטופלים לכל אורך תהליך הניתוח. שודרו ארבע עונות של התוכנית.

קליין הוא הבעלים המשותף ביחד עם חברת המכוניות יגואר של ספא "Spa on the beach" בחוף סרדיניה באיטליה.

## פרשת פרסומי פרופורציה בגוגל
חברה מתחרה לניתוחים פלסטיים, "פרופורציה פי.אם.סי בע"מ", פרסמה דרך מודעות גוגל את שירותיה. הם קבעו שבכל חיפוש אחר "ד"ר קליין" או "ד"ר דב קליין" במנוע החיפוש "גוגל", תוצג תחילה מודעה של "פרופורציה". קליין תבע את "פרופורציה" ואת חברת גוגל ודרש לאסור שימוש זה בשמו. תביעתו התקבלה בבית משפט השלום, והוא זכה לפיצויים. אך פסק הדין בוטל בבית המשפט המחוזי והפיצויים הוחזרו. לדברי השופט במחוזי הדבר דומה לפתיחת חנות מתחרה בסמוך, דבר לגיטימי במסגרת התחרות. על פסק דין זה הגיש קליין בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון, אך לאחר דיון חזר בו מבקשתו.

## משפחתו
קליין נשוי לצינסיה אותה פגש בלימודיו בפירנצה, לזוג שני בנים. גר בצפון תל אביב.

## קישורים חיצוניים
* אתר מרפאת ד"ר דב קליין
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כירורגים פלסטיים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי שמיר
קטגוריה:ויקיפדיה: שכתוב - אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
הליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל

**הליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל** (נקראת גם "הסגונדה ליגה"), היא ליגת הכדורגל השנייה בחשיבותה בפורטוגל, לאחר ליגת העל.

עד שנת 1990 הליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל הייתה ליגה אזורית. בשנה זו נוסדה ליגה ארצית. בליגה הפורטוגלית השנייה משתתפות 18 קבוצות המשחקות זו מול זו בשני סיבובים, בשיטת בית וחוץ, סך הכל 34 משחקים בעונה.

שתי הקבוצות שמסיימות את העונה במקומות הראשונים בטבלה מעפילות ישירות לפרמיירה ליגה, הליגה הבכירה בפורטוגל. הקבוצה שמסיימת במקום השלישי מתמודדת בפלייאוף נגד הקבוצה שמסיימת במקום ה-16 בליגה הבכירה, כשהמנצחת ביניהן משחקת בעונה שלאחר מכן בליגה הבכירה, והמפסידה משחקת בליגת המשנה. שתי הקבוצות שמסיימות אחרונות נושרות לליגה השלישית. הקבוצה שמסיימת במקום ה-16 מתמודדת בפלייאוף נגד הקבוצה שמסיימת במקום ה-3 בליגה השלישית, כשהמנצחת ביניהן משחקת בעונה שלאחר מכן בליגת המשנה, והמפסידה משחקת בליגת השלישית. קבוצות המילואים אינן עולות לליגת העל, אך יכולות לרדת לליגה השלישית.

פאסוש די פריירה זכתה באליפות הליגה 4 פעמים, יותר מכל קבוצה אחרת.

## הקבוצות לעונת 2025/26

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ליגות כדורגל משניות באירופה
פנטסטיקס

שמאל|ממוזער|230px|אלבום המחזמר "פנטסטיקס"
**פנטסטיקס** (אנגלית: Fantasticks) הוא מחזמר משנת 1960 עם מוזיקה של הארווי שמידט לפזמוניו של טום ג'ונס. הוא מספר סיפור אלגורי, המבוסס על המחזה "הרומאנטים" של אדמון רוסטאן. המחזמר רץ ברציפות 42 שנה והפך למחזמר הוותיק ביותר בעולם.

המחזמר עוסק בשני אבות שכנים המערימים על ילדיהם, לואיזה ומאט, בהעמדת סכסוך ביניהם על מנת ששניהם יתאהבו. האבות שכרו שחקנים נודדים על מנת לביים חטיפה מדומה, כך שמאט הצליח בצעד אמיץ להציל את לואיזה, מה שסיים את הסכסוך לכאורה. כאשר הילדים מגלים את התרמית, הם דוחים את "משחק האהבה" שאורגן להם ונפרדים. לאחר מכן חווה כל אחד מהם חוויות מאכזבות ביותר של העולם האמיתי, שנראים כרצף של פנטזיות מקבילות. הם חוזרים אחד לשני חבולים אך מפוקחים, ומחדשים את הנדר שלהם עם יותר בגרות.

המופע עלה לראשונה באוף ברודוויי ורץ בסך הכל 42 שנים עם 17,162 הופעות, מה שהפך אותו, כאמור, לוותיק ביותר על הבמה. הוא זכה בפרס הטוני למצוינות בתיאטרון ב-1991. הסיפור הפיוטי וההפקה הקלילה, רבת הדמיון, כולל שירים מוכרים כמו "מנסה להיזכר", "עוד מעט ירד גשם" ו"הם היו אתם" סייעו, לדעת מבקרים שונים, להפוך את המחזמר לכל כך עמיד. המחזמר גרר אחריו הפקות רבות בכל רחבי ארצות הברית ולפחות ב-67 מדינות נוספות בעולם, כולל הפקות מקומיות של תיכוניסטים. בסביבות 250 הפקות חדשות של המחזמר עולות מדי שנה. הוא מועלה בדרך כלל עם צוות שחקנים קטן, תזמורת של שניים-שלושה נגנים ועיצוב תפאורה מינימליסטי. הוא גם זכה לגרסה קולנועית וטלוויזיונית. המופע עלה מחדש באוף-ברודוויי בשנת 2006 ורץ למעל עשור.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזות 1960
קטגוריה:מחזות זמר מבוססי מחזות
קטגוריה:מחזות זמר
דגל טנריפה

ממוזער|דגל טנריפה
**[[דגל]] [[טנריפה]]** (ספרדית: **Bandera de Tenerife**) מורכב מצלב אלכסוני לבן, הוא צלב אנדראס הקדוש, על רקע כחול.

אין שום משמעות רשמית מאחורי צבעי הדגל. למרות זאת, הצבע הכחול הכהה מייצג את הים בגלל האופי המבודד של טנריפה והשלג הלבן מכסה את הפסגות של הר טיידה במהלך החורף. דגל טנריפה מקורו בדגל של המחוז הימי של האיים הקנריים 1845 שהוקצו על ידי מסדר מלכותי. ב-1867 שני מחוזות ימיים נוצרו בארכיפלג, והדגל אושר במחוז ימי הדגל כמו של טנריפה. לבסוף, ב-9 במאי 1989 הפך הדגל.

## קישורים חיצוניים
*ORDEN de 9 de mayo de 1989, por la que se aprueba la bandera de la isla de Tenerife
*Banderas y escudos de las Islas Canarias

ספרד: דגלים
קטגוריה:דגלי צלב סאלטייר
קטגוריה:טנריפה
ליובוב יגורובה

**ליובוב יגורובה** (ברוסית: **Любовь Егорова**; נולדה ב-5 במאי 1966) היא ספורטאית סובייטית ורוסיה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית ואלופת העולם. יגורובה בעלת 9 מדליות אולימפיות, מהן 6 זהב וזכתה במספר מדליות באליפויות העולם. היא השתתפה ב-3 אולימפיאדות.

ליובוב יגורובה נולדה בעיירה סברסק (מחוז טומסק) למשפחת פועלים. כבר בגיל 11 היא התחילה להתאמן בסקי. לאחר סיום בית הספר היא למדה במכון למאמנים בטומסק. בשנת 1982 היא זכתה באליפות ברית המועצות לנוער והחל משנת 1984 היא השתתפה בתחרויות לבוגרים. בשנת 1986 יגורובה נכללה בנבחרת ברית המועצות לבוגרים.

שיא הקריירה שלה הייתה במחצית הראשונה של שנות ה-90 כאשר היא זכתה במספר מרוצים באולימפיאדות ובאליפויות העולם. בשנת 1997, היא נפסלה עקב שימוש לא חוקים בתמריצים ומדליית הזהב שבה זכתה מאליפות העולם של אותה שנה שנערכה בטרונדהיים נורווגיה, נלקחה ממנה כמו כן נאסר עליה להשתתף בתחרויות במשך שנתיים. כתוצאה מכך היא לא השתתפה באולימפיאדה הקרובה. לאחר סיום תקופת סינון יגורובה חזרה לספורט התחרותי ואף שובצה למשלחת שהשתתפה באולימפיאדת 2002, אך היא לא זכתה באף מדליה.

בשנת 2002 יגובורה עזבה את הספורט התחרותי ועתה היא מלמדת באוניברסיטה לספורט בסנקט פטרבורג.

## השתתפות בתחרויות
האולימפיאדה הראשונה של יגורובה הייתה באלברוויל 1992. במשחקים אלו יגורובה השתתפה ב-5 מרוצים. במרוצים אישיים היא זכתה ב-2 מדליות זהב וב-2 מדליות כסף. במרוץ שליחות יגורובה עם קבוצתה זכו במדליית זהב.

גם בלילהאמר 1994 יגורובה השתתפה ב-5 מרוצים. במרוצים אישיים היא זכתה ב-2 מדליות זהב ומדליית כסף. במרוץ ל-30 ק"מ יגורובה הגיע למקום החמישי. במרוץ שליחות יגורובה עם קבוצתה זכו במדליית זהב.

בשנת 2002 יגורובה הוחזרה לנבחרת רוסיה ונשלחה לסולט לייק סיטי 2002. היא השתתפה ב-2 מרוצים אישיים אך לא זכתה במדליה.

## קישורים חיצוניים

* סיכום הופעותיה באתר איגוד בסקי
* 

קטגוריה:גולשי סקי למרחקים באולימפיאדת אלברוויל (1992)
קטגוריה:גולשי סקי למרחקים באולימפיאדת לילהאמר (1994)
קטגוריה:גולשי סקי למרחקים באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)
קטגוריה:מעוטרי גיבור הפדרציה הרוסית
קטגוריה:חברי האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג
קטגוריה:ספורטאיות שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית מרוסיה
קטגוריה:אלופות אולימפיות רוסיות: סקי למרחקים
קטגוריה:אלופות אולימפיות סובייטיות: סקי למרחקים
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית סובייטיות: סקי למרחקים
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1966
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1966
צי מטוסי אל על

**צי מטוסי [[אל על]]** מלווה את ההיסטוריה של מדינת ישראל מעת תקומתה ומטוסיה היו שותפים לכמה מן האירועים ההיסטוריים הבולטים בישראל. מטוסי אל על הראשונים נרכשו עוד בטרם הכרזת המדינה והיוו עורק תחבורה ואספקה מרכזי למדינה בעת מלחמת העצמאות. תחילה היה מורכב הצי ממטוסים צבאיים ישנים שהוסבו למטרות אזרחיות, ועם השנים החלה אל על רוכשת מטוסים חדישים אשר אפשרו לחברה לחנוך נתיבי טיסה חדשים.

נכון ליולי 2025 מנה צי החברה 47 מטוסי נוסעים - כולם מטוסים מתוצרת בואינג: 24 מטוסי בואינג 737 (17 מדגמי 737-800 ו-8 מדגמי 737-900),5 מטוסי בואינג 777 (מדגם 200ER), ו-17 מטוסי בואינג 787 (4 מדגם 787-8 ו-13 מדגם 787-9) הגיל הממוצע של הצי הוא 14.4 שנים.

## צי מטוסי אל על בהווה ובעתיד

## צי אל על בעבר

## לקריאה נוספת
* Marvin G Goldman, **EL AL: Israel's Flying Star**. 2009

## קישורים חיצוניים

* אתר מרקיע שחקים
* צי המטוסים, באתר אל על

## הערות שוליים

קטגוריה:אל על
מאזני משפט

**מאזני משפט** הוא כתב עת משפטי, שיוצא לאור על ידי בית הספר למשפטים במכללה האקדמית נתניה.  

כתב העת עוסק בנושאים משפטיים מגוונים ויוצא לאור פעם בשנה או שנתיים. בראש המערכת עומד עורך הנמנה עם סגל הפנים של בית הספר למשפטים. חברי המערכת הם סטודנטים במכללה. המאמרים המתפרסמים בכתב העת עוברים ביקורת עמיתים. 

כתב העת "מאזני משפט" שם לו למטרה לשמש במה שתקשר בין עולם האקדמיה המשפטית, לבין עולם המעש – השופטים, ציבור עורכי הדין והרגולטורים.

כתב העת נוסד בשנת 2000 על ידי פרופ' סיני דויטש, דיקן בית הספר למשפטים ועל ידי פרופ' הדרה בר-מור, סגנית הדיקן. 

כתב העת מאפשר לקוראיו גישה חופשית לגרסה מקוונת ובטקסט מלא של כל המאמרים היוצאים לאור, וניתן לקוראם באתר כתב העת ובמאגרי המידע המשפטיים.

עד כה ראו אור שישה עשר כרכים של כתב העת מאזני-משפט. בשלושת הכרכים הראשונים שימשה פרופ' הדרה בר-מור כעורכת; בכרך ד' כיהן נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, כיו"ר המערכת; פרופ' ישראל גילת ערך את הכרכים ד'-ה'; בכרכים ו'-ח' שימש ד"ר שוקי שגב כעורך; כרכים ט' עד יא נערכו על ידי ד"ר שרונה אהרוני-גולדנברג, ומאז, העורכת היא ד"ר מעיין פרל.

## קישורים חיצוניים
*  באתר המכללה האקדמית נתניה

קטגוריה:ישראל: כתבי עת משפטיים
קטגוריה:המכללה האקדמית נתניה
השומרים המלכותיים

[ממוזער|300px|השומרים המלכותיים בטקס חילופי המשמרות ב[ארמון מלך תאילנד בבנגקוק]]
**השומרים המלכותיים** (בתאית: **ทหารรักษาพระองค์**) היא דיוויזיית המשמר של הכוחות המזוינים של תאילנד שתפקידה לשמור על משפחת המלוכה של תאילנד.

## היסטוריה
המשמר המלכותי הוקם על ידי המלך צ'וֹלְאַלוֹנְגקוֹרֶן בשנת 1859, עוד בהיותו נסיך הכתר. בראשיתם היו השומרים המלכותיים משרתים שבין שאר תפקידיהם היה עליהם לגרש עורבים, מה שגרם להמוני העם לכנות אותם בשם "גיס מגרשי העורבים".

כאשר ירש צ'ולאלונגקורן את כתרו של אביו ב-1868 בחר מתוך המשמר 24 חיילים חזקים בתור שומרי ראש. המשמר המלכותי אימץ את השם "משמר המלך" שנתיים אחרי כן ותפקידים של השומרים כלל ליווי המלך בנסיעותיו ברחבי הממלכה.

## קישורים חיצוניים

שומרים
גיא בן ציוני

**גיא בן ציוני** (נולד ב-1974) הוא ויולן ישראלי.

## חייו
### לימודים
בן ציוני נולד בקריית טבעון בנו של הוטרינר יאיר בן ציוני. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל תשע, אצל ויולה הכהן ובגיל 13 עבר לנגן בוויולה. אחרי לימודים בתיכון לאמנויות תלמה ילין שירת בצה"ל כמוזיקאי מצטיין. מוריו לוויולה בישראל היו דוד חן, חיים טאוב וגד לברטוב. בשנים 1997–2001 למד אצל טבאה צימרמן בפרנקפורט. להשלמת לימודיו השתלם אצל טטיאנה מזורנקו בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג.

### קריירה
גיא בן ציוני הוא הוויולן הראשי בתזמורת קאמרטה נורדיקה בשוודיה ובאנסמבל סולני תל אביב ומוזמן כאורח לתזמורות שונות. ב-2004 הקים עם חברים מ"קאמרטה נורדיקה" את רביעיית המיתרים "גולד", שהייתה כעבור שנה לרביעיית הבית של התזמורת. בן ציוני הוא נגן קבוע בפרויקט הקאמרי הישראלי מייסודו של הקלרינתן טיבי צייגר. כסולן הופיע בן ציוני עם תזמורות רבות בישראל ובעולם ובפסטיבלי מוזיקה חשובים ברחבי העולם, בהם פסטיבל לוקנהאוז באוסטריה, פסטיבל דבוס בשווייץ, פסטיבל רוויניה בשיקגו, פסטיבל דוברובניק בקרואטי, פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון בכפר בלום והפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים. הוא הקליט לחברות הקלטה צ'אנדוס וקלאסיקו.

בן ציוני היה פרופסור לוויולה ולמוזיקה קאמרית בבית הספר הגבוה למוזיקה בלייפציג בשנים 2006–2017. כיום הוא פרופסור באקדמיה על שם רוברט שומאן בדיסלדורף. הוא מגיש כיתות אמן בשוודיה, אוסטריה, ישראל והונגריה.

## פרסים ואותות הוקרה
* פרס מיוחד בתחרות ליונל טרטיס לשנת 2000
* פרס שני בתחרות D.A.A.D בפרנקפורט
* פרס תחרות "קרן זלהיים" בהנובר לשנת 2002
* מלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל במשך שנים רבות ברציפות

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של גיא בן ציוני באתר "הפרויקט הקאמרי הישראלי"
* ביוגרפיה של גיא בן ציוני באתר של "אורורה מוזיקה קאמרית"

קטגוריה:ויולנים ישראלים
קטגוריה:ויולנים יהודים
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
ספציה (כדורגל)

**מועדון כדורגל ספציה** (באיטלקית: **Spezia Calcio**) הוא מועדון כדורגל איטלקי, מהעיר לה ספציה שבאיטליה. המועדון משחק בסרייה ב'.

## היסטוריה
בשנת 1906 נוסד מועדון הספורט ספציה ובשנת 1911 נוסד מועדון הכדורגל ספציה. עד שנת 1917 שיחק המועדון משחקי ידידות ועד עונת 1928/1929 שיחק בליגות אזוריות. בעונת 1929/1930 נוסדה הליגה האיטלקית השנייה בכדורגל והמועדון העפיל לליגה זו בעונתה הראשונה. המועדון שיחק 6 עונות ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1934/1935 ירד לליגה השלישית. המועדון שיחק עונה אחת בליגה השלישית וחזר לליגה השנייה.

המועדון שיחק 3 עונות בליגה השנייה מעונת 1936/1937 ועד עונת 1938/1939. בעונת 1936/1937 הגיע לרבע גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת אינטר מילאנו. בסוף עונת 1938/1939 ירד לליגה השלישית ואחרי עונה אחת חזר לליגה השנייה. המועדון שיחק 11 עונות ברציפות בליגה השנייה מעונת 1940/1941 ועד עונת 1950/1951. בעונת 1940/1941 הגיע לרבע גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת לאציו. בעונת 1941/1942 הגיע לשמינית גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת נוברה.

בעונת 1944 הליגה הבכירה נערכה כטורניר בשל מלחמת העולם השנייה וספציה זכתה בו. ב-2002, הישג זה של המועדון, הוכר כ"עיטור כבוד" ולא תואר אליפות רשמי.

בסוף עונת 1950/1951 ירד לליגה השלישית ואחרי עונה אחת ירד לליגה הרביעית. המועדון שיחק בליגה השלישית ובליגה הרביעית לסירוגין עד עונת 2005/2006 שבסופה העפיל לליגה השנייה אחרי 55 שנה. המועדון שיחק שנתיים בליגה השנייה וירד לליגה השלישית. המועדון שיחק 4 עונות בליגה השלישית ובסוף עונת 2011/2012 העפיל לליגה השנייה. המועדון משחק בליגה השנייה מעונת 2012/2013. בעונת 2013/2014 הגיע לשמינית גמר הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת מילאן.

העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה, סרייה א' בתום עונת 2019/2020, לאחר שסיימה במקום השלישי ועברו את קייבו ורונה ואתפרוזינונה בפלייאוף העלייה.

בעונת 2021/2022 סיימה הקבוצה במקום ה-16, והבטיחה עונה שלישית ברציפות בסרייה א'.
בעונת 2022/2023 סיימה ספציה בשיווין נקודות עם הלאס ורונה, והקבוצות נפשגו למשחק על ההישארות בליגה, ספציה הפסידה 3-1 וירדה לליגה השנייה.

## סגל שחקנים
נכון ל-17 בספטמבר 2025 

 (בהשאלה מקומו)

 (בהשאלה מלאציו)

 (בהשאלה מפיזה)

 
 (בהשאלה מפיזה)

 (בהשאלה מונציה)

 (קפטן)
 (בהשאלה מפארמה)
 (בהשאלה מאטאלנטה)

## שחקנים בולטים
*  ג'וזפה אלסי
*  רוברטו בורדין
*  רינאלדו פיומי
*  לוצ'אנו ספאלטי

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל איטלקיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1906
קטגוריה:ליגוריה
טרפאני קלצ'ו

**מועדון כדורגל טרפאני** (באיטלקית: **Trapani Calcio**) הוא מועדון כדורגל המשחק בעיר טרפאני שבאיטליה. המועדון משחק בליגה האיטלקית השלישית בכדורגל.

## היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1905 ושיחק לאורך השנים בליגה השלישית ובליגה הרביעית באיטליה. משחקו הראשון היה כנגד פלרמו והסתיים בתבוסה מוחצת 12-0 לפאלרמו. בעונת 1958/1959 ניצח את פאלרמו בסיבוב השני של הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת פראטו בסיבוב השלישי. בעונת 1995/1996 הפסיד לקבוצת רג'אנה בסיבוב הראשון של הגביע. בעונת 2010/2011 ניצח את קבוצת ספאל בסיבוב הראשון של הגביע והפסיד לקבוצת פרוזינונה בסיבוב השני. בעונת 2011/2012 הפסיד לקבוצת פוג'יה בסיבוב הראשון של הגביע.

בעונת 2012/2013 ניצח את קבוצת אסטה בסיבוב הראשון של הגביע והפסיד לקבוצת טרננה קלצ'ו בסיבוב השני. בסוף העונה העפיל בפעם הראשונה לליגה השנייה. בעונת 2013/2014 ניצח את קבוצת אלבינו לפה בסיבוב השני של הגביע. ניצח את קבוצת פאדובה בסיבוב השלישי והפסיד לקבוצת אינטר מילאנו בסיבוב הרביעי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל איטלקיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1905
בן ציון גיני

**בן ציון גיני** (1869–1945 ט"ו בסיוון תש"ה) היה מהנדס העיר הראשון של ירושלים ויפו בסוף התקופה העות'מאנית ותחילת המנדט הבריטי.

## חייו
בן ציון גיני נולד באיזמיר, האימפריה העות'מאנית ב-1869. בהיותו נער מחונן, נישלח על ידי חברת "כל ישראל חברים" (אליאנס) ללמוד בפריז הנדסת מכונות. ב-1890, עם סיום לימודיו נשא לאישה את קלמנטין לבית קראונז'-אנגלמן ילידת מץ, צרפת ויחד עלו לירושלים. הוא כיהן כמורה בבית הספר למלאכה של חברת כי"ח. בהמשך, נסע ללונדון ולפריז כדי ללמוד הנדסת בניין וכשחזר תכנן יחד עם המהנדס יצחק רייטן את המזרקה החשמלית בירושלים לכבוד יובל שלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני. 

בנוסף לפעולו בתחום ההנדסי היה בעל ידע רב בתחום הרפואה הטבעונית, כתב מאמרים לג'ואיש כרוניקל (בהם מאמר אודות פתיחת קו הרכבת מיפו לירושלים ב-8 בספטמבר 1905). 

### מהנדס העיר יפו
ב-1910, לאחר שובו ארצה התמנה למהנדס העיר יפו ובמסגרת תפקידו פיתח בעיר רשת כבישים ותכנן בניינים רבים בתל אביב וביפו ובהם מסגד חסן בק, בניין הבנק האנגלו-מצרי ובית הפוטוגרפיה של אברהם סוסקין ברח' הרצל פינת רח' בית הבד. כמו כן תכנן את בית העירייה בעזה וכן תכנן תוכנית תעבורתית לעיר.

### מהנדס העיר ירושלים
ב-1917 הזמין אותו לירושלים ראש העירייה חוסיין אל-חוסייני, ומינה אותו למהנדס העיר הראשון של ירושלים. בתפקידו זה תחת השלטון העות'מאני הוא נקרא בין השאר לבנות ביצורים עבור הצבא העות'מאני. גיני היה בין מקבלי פניו של הגנרל אלנבי עם כניסתו לירושלים, ותחת שלטון המנדט הבריטי המשיך את תפקידו כמהנדס העיר והכין עבורו תוכנית בניין עיר ראשונה. הוא תכנן וניהל את שיפוצם של מבנים המקודשים לשלוש הדתות בהם מסגד כיפת הסלע, מערת המכפלה וכנסיית הקבר וסייע בקליטת אנשי מקצוע בתחום התכנון והבניה שעלו מארצות אירופה. בין הבניינים הרבים שתכנן ובנה בירושלים בית החולים למחלות עיניים סנט ג'ון, בניין קולנוע ציון, ישיבת פורת יוסף וישיבת חיי עולם, בית מושב הזקנים והזקנות הספרדי, מלון סן רמו ובתים ברח' המלך ג'ורג'. ב-1926 התפטר מתפקידו מטעמי בריאות. גם לאחר שעזב את משרתו הציבורית פעל למען המשך הבניה בירושלים.

עיריית ירושלים קראה כיכר על שמו בצומת רחוב הפלמ"ח ורחוב הגדוד העברי.

## משפחתו
בין נכדיו וצאצאיו: האדריכלים גבריאל פרץ ואריה גיני, התעשיין אבנר פרץ ויואב גינאי.

## לקריאה נוספת
*שמואל גילר, **שיפוץ יפו בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה**, קתדרה 165, תשרי תשע"ח.

## קישורים חיצוניים
* מאמר מאת משה דוד גאון
* 
* מרדכי מוטלה, אותר קברו של בן ציון גיני ז"ל, באתר "הר הזיתים" של עמותת אלע"ד, כ"ו באלול תשע"ו, 29 בספטמבר 2016

קטגוריה:סגל בתי ספר של כל ישראל חברים
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:מהנדסי העיר ירושלים
קטגוריה:מהנדסי ערים בתקופת המנדט
HMEE

[ממוזער|HMEE של [צבא ניו זילנד בפעולה]]
[ממוזער|HMEE עם [מיגון כלוב.]]
**HMEE**, ראשי תיבות של **H**igh **M**obility **E**ngineer **E**xcavator, הוא מחפרון ממוגן צבאי תוצרת חברת JCB הבריטית. הכלי נמצא בין השאר בשירות כוחות ההנדסה של צבא ארצות הברית וצה"ל.

ה-HMEE תוכנן ונבנה בעקבות צורך של כוחות הקואליציה במלחמת עיראק בציוד מכני הנדסי ממוגן אך בעל עבירות וניידות גבוהים, על מנת שינוע ביחד עם שיירות צבאיות ויבצע משימות הנדסיות שונות כגון פריצת צירים ועבודות עפר. הכלי תוכנן על בסיס מחפרון של JCB שעליו נוספו 3 טונות של שריון, ומגיע למשקל של 16.8 טון מטרי. ה-HMEE בעל יכולת הרמה של עד 2 טונות ועומק חפירה במחפר של עד 4 מטר. המיגון כולל לוחות שריון וחלונות ממוגני-ירי. על מספר כלים גם הותקן מיגון כלוב על מנת להגן על הכלי מפני רקטות נ"ט. מהירותו המרבית היא כ-100 קמ"ש. היותו מבוסס על מחפרון מאפשרת לו לבצע עבודות עפר מגוונות, החל מחפירה וכלה בהעמסת עפר למשאיות, אך גם לשאת מטענים כבדים בכף שלו ולגרור כלי רכב.

ה-HMEE משרת בקרב כוחות הקואליציה של מלחמת עיראק: ארצות הברית (800 כלים), אוסטרליה, ניו זילנד (6 כלים) ושוודיה (21 כלים). ב-2011 נרכש ה-HMEE גם על ידי צה"ל עבור חיל ההנדסה הקרבית ונקרא "**עמי**". הוא מיועד לפעילות הנדסית, פריצת צירים, טיפול במטעני חבלה ועבודות עפר בשטח בנוי ושטח עם מרחב תמרון קטן.

## קישורים חיצוניים

* 
* HMEE באתר JCB
* נתנאל רוזמן, הדחפור החדש של חיל ההנדסה: "עמי", במחנה, 27 באוקטובר 2010.
* .
* רכישת ענק של מחפרוני (HMEE) גי.סי.בי לצבא ארצות הברית, אתר Diesel Power, 24 ביוני 2014

קטגוריה:ציוד מכני הנדסי
קטגוריה:חיל ההנדסה הקרבית: אמצעי לחימה
קטגוריה:כלי רכב הנדסיים משוריינים
קטגוריה:מערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית
פרס קפלן

**פרס קפלן** הוא פרס ישראלי הניתן על התייעלות והעלאת פריון העבודה. הפרס נוסד בשנת 1954 ונקרא על שמו של אליעזר קפלן, שר האוצר הראשון של מדינת ישראל. את הזוכים בפרס קבעה ועדה בראשות מנהל המכון לפריון העבודה והייצור, ואת הפרס העניק לזוכים שר העבודה. במשך שנים רבות חולק הפרס כחלק משבוע פריון הייצור.

בין הזוכים בפרס:
* סא"ל יוסף רום רומנובסקי מספנת חיל הים על השיפוץ הראשון הגדול של צוללת בארץ ומחשוב בתהליך השיפוץ.
* חמת ארמטורות ויציקות (1957), על העלאת הפריון במחלקת המסמרים.
* לואיס ה. בויאר (1958), על שירות יוצא דופן לישראל, ברכישת איגרות חוב ממשלתיות בישראל.
* יוסף חי לוי נחום (1961), על תרומתו לתחום שימור המזון.
* יעקב מינס (1967), על ייעול המכונות והגדלת התפוקה במפעל העץ.
* איתן זהבי (1968) על פיתוח גלגלי הבלון.
* שמעון קליר (1969) ראש צוות התכנון וההקמה של מפעל ארגמן על הסבת מחלקת צביעת החוטים של המפעל לתהליכים אוטומטיים.
* מרדכי קיקיון, על הקמת מרכז המחשוב של רפא"ל.
* דרור בן-דוד על פיתוח מערכות תיב"מ.
* דב אשכול על פיתוח תיירות בגליל (1974)
* דפוס בארי (1986), על פיתוח ה"מעטפית".
* נלו רובין (1988) על פריון עבודה
* אפי רוזנצויג, שמואל קרן (1989) הקמת מפעל טמבור בעכו.
* עדי אלדר (1994), על מצוינות בקליטת תושבים ועולים חדשים בכרמיאל.
*מאיר אביטל (1995), על מצוינות בניהול, יצירתיות ומקוריות, פיתוח טכנולוגיה מתקדמת, הישגים במחקר ובביצוע.

## ראו גם
*רשימת ערכים אודות זוכים בפרס

## לקריאה נוספת
* **אלבום פרס קפלן**, הוצאת "קליע"

## קישורים חיצוניים

* סדרה: תיקי פרס קפלן, באתר של ארכיון המדינה
*  טקס הענקת פרס קפלן, במעמד שרת העבודה גולדה מאיר. יומני כרמל, יולי 1955 (התחלה 2:04)
* דוגמה לתעודת פרס קפלן
*  טקס הענקת פרסים לעובדים מצטיינים, במעמד מרדכי נמיר ופנחס לבון, סרטי גבע, ארכיון שפילברג, 1956 (התחלה 1:01)
* 
* 
* 
* 
* , 
* 

## הערות שוליים

קפלן
*
קטגוריה:הנצחת אליעזר קפלן
__NOTOC__