open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
תום בומבדיל

**תום בומבדיל** (באנגלית: **Tom Bombadil**) היא דמות המופיעה בספר שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. לעומת תפקידה המזערי בעלילה של הספר, מהווה דמותו המסתורית של תום בומבדיל כר נרחב לפרשנויות והשערות מצד חובבי הטרילוגיה.

בומבדיל הושמט ממספר עיבודים שנעשו לסדרת הספרים, בין השאר מהטרילוגיה הקולנועית המצליחה שביים פיטר ג'קסון. ג'קסון נימק את ההחלטה בכך ש"בומבדיל אינו מקדם את העלילה".

בנוסף, דמותו הושמטה גם בסרט האנימציה של שר הטבעות משנת 1978. שביים ראלף באקשי. הסיבה הייתה כי בחר לקצר את סרט האנימציה עקב משאבים ותקציבים מוגבלים. וכן, ציין שגם הוא לא מקדם את העלילה. ולכן בחר להשמיט אותו וגם כמה פרקים מהספר בהם פרק שנקרא "היער הישן". שם דמותו של טום מופיעה (וגם הפרק היחיד בספר שבו הוא מופיע).

נכון לשנת 2025, דמותו זכתה להופעה רק בסדרות השומרים (אנ'), והסדרה שר הטבעות: טבעות הכוח.

## תפקיד בעלילה
כאמור, תפקידו בעלילה אינו גדול. תום מופיע בספר "שר הטבעות" לראשונה בתחילת מסעם של פרודו וחבריו לריבנדל, כשהוא מציל את מרי ופיפין ממלכודת של עץ ערבה ביער העתיק שליד בוקלנד שפרודו וחבריו הסתבכו בו, לאחר מכן מארח את ההוביטים בביתו, לאחר שההוביטים יוצאים לדרכם, הם נלכדים על ידי "צלמי התילים" (רוחות רפאים מאנגמאר), אז שוב נחלץ תום לעזרתם ומשחררם משפלות התילים.

## מראהו

הוא לבוש בגדים צבעוניים בוהקים, במעיל כחול ומגפיים צהובות ואף גרביים ירוקות. קומתו גדולה מקומת הוביט, אך נמוכה מקומת "האנשים הגדולים". זקנו ארוך ועיניו כחולות.

## תיאור דמותו

דמותו של תום בומבדיל היא חידה, לא ניתן הסבר לאיזה מין הוא שייך, מה מוצאו, ומהם כוחותיו. עם זאת ניתן לגלות מהספר כמה פרטים עליו: תום הוא היצור החי העתיק ביותר המסתובב על האדמה. כוחותיו הגדולים מתבטאים כאשר הוא מתמודד ללא קושי עם צלמי התילים ועם עץ הערבה. כמו כן הטבעת האחת - לא רק שאינה מפתה אותו אלא אף אינה משפיעה עליו, לזה יש להוסיף שבמועצת אלרונד הועלתה הצעה למסור לו את הטבעת האחת למשמורת. לעומת זאת הוא מתואר כיצור עליז המפזם כל היום פזמונים להנאתו, מסתובב עם בגדים צבעוניים, טיפוס קל דעת ולעיתים אף טיפשי ואין אף דבר המטרידו.

הניגוד הזה באופיו העלה השערות רבות בנוגע למהותו, מקובל לתארו כסוג של מימוש כוח הטבע - גילדור רואה את כוחו ככוח האדמה, גנדלף אומר עליו כי : "משול הוא לאבן שאין לה הופכין" - כוח נייטרלי תמידי מעל להווית העולם.

תום נשוי לגולדברי שאף היא דמות חידה, המתוארת כ"בת הנהר".

## ראו גם
* שר הטבעות
* הרפתקאות תום בומבדיל

## קישורים חיצוניים

*תום בומבדיל באנציקלופדיה של ארדה.
## הערות שוליים

קטגוריה:שר הטבעות: דמויות
נאקון סי טמרט

**נאקון סי טמרט** (בתאית: **นครศรีธรรมราช**) היא העיר העשירית בגודלה בתאילנד, שוכנת בדרום המדינה, ומשמשת כבירת מחוז נאקון סי טמרט.

העיר שוכנת לחופו הצפון-מזרחי של חצי האי המלאי, ומרוחקת כ-610 קילומטרים מעיר הבירה  בנגקוק. במרבית שנות קיומה, הייתה העיר המרכז המנהלי של דרום תאילנד.

## היסטוריה
נאקון סי טמרט היא אחת הערים הקדומות בדרום תאילנד. מקור העיר אינו ידוע, מרבית ההיסטוריונים מכירים בממלכה הקדומה טמברלינגה (Tambralinga) כמייסדת העיר.
על פי האגדה המקומית, ננטשה העיר לחלוטין ונבנתה מחדש, נתון המסביר את הקרע בתולדות העיר בין תקופת טמברלינגה לנאקון סי טמרט.

ממלכה בשם **פולינג** (poling) מופיעה במקורות סיניים, וממוקמת בין שנות שושלת טאנג לשנות שושלת מינג. חוקרים רבים מזהים את פולינג עם מאלינג (Maling) ודנמאלינג (Danmaling), אשר היו חלק מממלכת סריוויג'איה (Srivijaya) ששלטה על מרבית הארכיפלג המלאי. פולינג עשויה להיות גם טמברלינגארט (Tambralingarat, מדינת טמברלינגה) המופיעה במקורות הודיים.

עד לסוף המאה ה-12 הייתה טמברלינגה לממלכה עצמאית בממלכת סריוויג'איה. עד למאה ה-14 כבשה טמברלינגה את כל חצי האי המלאי, והפכה לאחת מהמדינות הדומיננטיות באזור. בסוף המאה ה-14, הייתה טמברלינגה לחלק מסיאם, תחת השם נאקון סי טמאראג'.

בזמן ממלכת סוקותאי (Sukhothai) הייתה ממלכת נאקון סי טמרט, לאחת הממלכות שהיו תחת שליטת תאילנד. במאה ה-16 הייתה העיר ידועה לסוחרים האירופאים בשם ליגור (Ligor).

## קישורים חיצוניים

* 
*  
* אודליה יקיר, תאילנד שלא הכרתם, באתר את, 15 ביוני 2015

קטגוריה:תאילנד: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1910
קלרנס (אי)

**האי קלרנס** (באנגלית: **Clarence Island**) הוא האי המזרחי ביותר באיי שטלנד הדרומיים. אורכו של האי 19 ק"מ. שמו של האי ניתן לו בשנת 1821. ארנסט שקלטון חלף ליד האי במסע ההצלה המפורסם שלו, אך לא נחת בו. בריטניה, ארגנטינה וצ'ילה טוענות לבעלות על האי כחלק מהטריטוריות שלהן באנטארקטיקה.

הר אירווינג (Mount Irving) שגובהו 1,950 מטרים מעל פני הים ניצב 3 ק"מ צפונית לנקודה הדרומית ביותר באי. 

שני איים קטנים נמצאים ממזרח לאי קלרנס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:איי שטלנד הדרומיים: איים
קטגוריה:איים לא מיושבים
מרווין דוויד לוי

**מרווין דוויד לוי** (באנגלית: **Marvin David Levy**; 2 באוגוסט 1932 - 9 בפברואר 2015) היה מלחין אמריקאי. 
## חייו
נולד בניו ג'רזי. הוא נודע בעיקר באופרה "האבל יאה לאלקטרה", שהצגת הבכורה העולמית שלה התקיימה במטרופוליטן אופרה ב-1967. אף כי היצירה נחשבה לכישלון בזמנה, היא הוחזרה לבמה בשנת 1998 בגרסה מתוקנת בידי המלחין וזכתה להצלחה גדולה באופרה הלירית של שיקגו. האופרה של ניו יורק והאופרה של סיאטל העלו את היצירה בשנת 2003 וגראנד אופרה של פלורידה העלתה אותה על בימתה בשנת 2013. נפטר ב-2015 בפורט לודרדייל שבפלורידה.

עוד כשלמד במכללה החל לוי קריירה נוספת, של מנהל אופרה ובמאי ב-The American Opera Society במשך עשר שנים (1952-62). בסופו של דבר הוא הפך לעוזרו של הבמאי אלן סוון אוקסנבורג, והיה מעורב בכל מדיניות הניהול והאמנות. החברה הניו יורקית הייתה ייחודית בגילוי מחדש לא רק של יצירות מופת מוזנחות, אלא גם של קטעים מרכזיים של תקופות שלמות, כמו אופרות ה"בל קאנטו", שרבות מהן הצטרפו מאז לרפרטואר הסטנדרטי.

## קישורים חיצוניים

*   על האופרה "האבל יאה לאלקטרה" באתר של הוצאת בוזי את הוקס

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחיני אופרה אמריקאים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-21
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2015
Live at the Isle of Wight 1970

**Live at the Isle of Wight 1970** הוא אלבום הופעה של הזמר והמשורר הקנדי לאונרד כהן שיצא לאור ב-20 באוקטובר 2009. האלבום הוקלט במהלך הופעתו של כהן בפסטיבל האי וייט 1970 בשנת 1970. האלבום יצא בגרסת ה-CD וגם בגרסת ה-DVD כולל צילום של ההופעה.

לאונרד כהן הופיע בשנתו השלישית של הפסטיבל, בשעות הבוקר המוקדמות של 31 באוגוסט 1970, בפני קהל שמוערך בלפחות 600,000 איש. כהן עלה להופיע אחרי ג'ימי הנדריקס, והקהל היה משולהב שאף התפרע. כהן השתלט על המצב והרגיע תחילה את הקהל. אמנים כמו ג'ואן באאז, קריס קריסטופרסון, ג'ודי קולינס ואחרים סיפרו שהם נכחו בקהל ופשוט השתאו.

## רשימת השירים
### בגרסת ה-[[תקליטור|CD]]
# Introduction
# Bird on the Wire
# Intro to So Long, Marianne
# So Long, Marianne
# Intro: "Let’s renew ourselves now..."
# You Know Who I Am
# Intro to Poems
# Lady Midnight
# They Locked Up a Man (poem) / A Person Who Eats Meat / Intro
# One Of Us Cannot Be Wrong
# The Stranger Song
# Tonight Will Be Fine
# Hey, That's No Way to Say Goodbye
# Diamonds In The Mine
# Suzanne
# Sing Another Song, Boys
# The Partisan
# Famous Blue Raincoat
# Seems So Long Ago, Nancy

### בגרסת ה-[[DVD]]
# Intro: Diamonds In The Mine
# Famous Blue Raincoat
# “It’s A Large Nation”
# Bird On The Wire
# One Of Us Cannot Be Wrong
# The Stranger Song
# Tonight Will Be Fine
# “They’ve Surrounded The Island”
# Hey, That’s No Way To Say Goodbye
# Sing Another Song Boys
# Judy Collins Introduces Suzanne
# Suzanne
# Joan Baez On The Isle Of Wight
# The Partisan
# Seems So Long Ago, Nancy
# Credits: So Long, Marianne
# Bonus Interviews: Bob Johnston, Judy Collins, Joan Baez, Kris Kristofferson.

## קישורים חיצוניים

* מילות שירי האלבום ודגימות מהם

קטגוריה:אלבומי לאונרד כהן
קטגוריה:אלבומי הופעה באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
אודון טהאני

**אודון** **טהָאנִי** (בתאית: **อุดรธานี**; בתעתיק לטיני: Udon Thani) היא העיר החמישית בגודלה בתאילנד, ומשמשת כבירת מחוז אודון טהאני. שוכנת בצפון-מזרח המדינה, בחבל ארץ איסאן. 

אודון טהאני מרוחקת כ-560 קילומטרים מעיר הבירה בנגקוק, העיר היא מרכז מסחרי חשוב ומשמשת כשער ללאוס, צפון וייטנאם, ודרום סין.

## היסטוריה
היישוב העתיק ביותר בתאילנד, אתר המורשת העולמית באן צ'יאנג, ממוקם כ-47 קילומטרים מזרחית לעיר. באתר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים שתוארכו למאה ה-21 לפנה"ס.

בתקופת מלחמת וייטנאם השתמש חיל האוויר של ארצות הברית, בבסיס חיל האוויר המלכותי התאילנדי הסמוך לעיר. החיילים האמריקאים הרבים שהוצבו בבסיס, הביאו להקמת בתי מלון, בארים, ובתי קפה.

פליטים וייטנאמים רבים הגיעו לעיר, צאצאיהם עדיין מתגוררים בה, הם דוברים ביניהם וייטנאמית, וכיום נמצא בעיר הריכוז הגדול ביותר של וייטנאמים בתאילנד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:תאילנד: ערים
ג'נט ג' אפס

**ג'נט ג'. אפס** (באנגלית: **Jeanette J. Epps**; נולדה ב-3 בנובמבר 1970) היא אקוונאוטית ואסטרונאוטית אמריקאית. נבחרה במסגרת כיתת האסטרונאוטים של 2009, וטרם טסה לחלל.

## ביוגרפיה
אפס נולדה בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, והיא בוגרת בית הספר תומאס ג'. קורקורן בעיר. בשנת 1992 השלימה תואר ראשון בפיזיקה במכללת לי-מאיון. בשנת 1994 קבלה תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת מרילנד, ובשנת 2000 השלימה דוקטורט בתחום זה.

ג'נט קיבלה מלגה מנאס"א בשנים 1996–1998. בנוסף, היא ייצגה את אוניברסיטת מרילנד בשנים 2003–2004 ושנת 2008 בפקולטה לחלל והנדסה.

לאחר סיום התואר השני, אפס החלה לעבוד בחברת פורד כמומחית טכנית במעבדת המחקר המדעית, שם פיתחה פטנט לזיהוי מקום התנגשות של כלי רכב. ב-2002 הצטרפה ל-CIA, שם היא עבדה במשך יותר מ-7 שנים כקצינת מודיעין טכנית. היא קיבלה תגמולים ופרסים רבים על עבודתה שם.

ביולי 2009 אפס נבחרה לאסטרונאוטית בנאס"א כחלק מ-14 האסטרונאוטים של המחזור ה-20 של האסטרונאוטים של נאס"א. לאחר בחירתה החלה לעבור התמחות הכוללת הכרת ותפעול מערכות תחנת החלל הבינלאומית, פעילות חוץ-רכבית (EVA), אימון טיסה T38, הכשרת מים והישרדות במדבר. אפס סיימה את הכשרתה כאסטרונאוטית ב-2011.

אפס חברה במכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה (American Institute of Aeronautics and Astronautics, AIAA) וב"אגודה למען מדע וציבור" (Society for Science and the Public). בריאיון שנתנה לאחר בחירתה לאסטרונאוטית, אפס אמרה כי אחד מתחביביה הוא עבודה עם ילדים בתחומי מדעים וטכנולוגיה על מנת להצמיח דור של סקרנים ומדענים לעתיד.

בשנת 2014 הפכה לאקוונאוטית כאשר שהתה 9 ימים במעבדה התת-ימית אקווריוס במהלך משימת NEEMO 18. המשימה, שהתרחשה בין התאריכים 21–29 ביולי 2014, כללה דימוי הליכת חלל מתחת למים.

בינואר 2016 הכריזה נאס"א כי אפס תהיה מהנדסת טיסה וחלק מצוות משלחות 56/57 לתחנת החלל הבינלאומית. עם מינוי זה אפס אמורה הייתה להיות האפרו-אמריקאית הראשונה ששוהה כצוות במהלך משימה ארוכת טווח על תחנת החלל הבינלאומית.
אולם, בינואר 2018 נאס"א הכריזה שאפס הוחלפה מהמשלחת והגיבוי שלה, סרינה אוניון-צ'נסלור תהיה במקומה.
באוגוסט 2020, הודיעה נאס"א כי אפס תשתתף בטיסת הבואינג המתוכננת (בואינג סטארליינר) לתחנת החלל הבין-לאומית.

### משלחת 70/71/72
במרץ 2024 אפס טסה לחלל בטיסה SpaceX Crew-8 כחברת צוות. היא הצטרפה למשלחת מס' 70 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אנדראס מוגנסן. לאחר סיום פעילות המשלחת היא הצטרפה למשלחת מס' 71 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אולג קונוננקו ועברה למשלחת מס' 72 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של סוניטה ויליאמס. היא חזרה לכדור הארץ באוקטובר 2024.

## קישורים חיצוניים

* 
* "In Their Own Words: Jeanette J. Epps": ריאיון עם אפס לאחר היבחרה לאסטרונאוטית, אתר נאס"א 

## הערות שוליים

קטגוריה:אסטרונאוטיות אמריקאיות
קטגוריה:אסטרונאוטים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת לה מוין
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת מרילנד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מרילנד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1970
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
אצטדיון פישט

**האצטדיון האולימפי פישט** (רוסית **Олимпийский стадион Фишт**) הוא אצטדיון השוכן לחופי הים השחור ברובע "אדלר" במזרחה של העיר סוצ'י שברוסיה. האצטדיון קרוי על שמו של הר פישט (באדיגית: **Фыщт** – "ראש לבן") שבקווקז הגדול, המתנשא לגובה של 2,867 מטרים מעל פני הים.
## היסטוריה
האצטדיון אירח את משחקי החורף האולימפיים של אולימפיאדת סוצ'י בשנת 2014 והוא נמנה עם 11 האצטדיונים אשר אירחו את משחקי מונדיאל 2018. האצטדיון נחנך בשנת 2013 והיה מיועד להכיל 47,000 צופים בזמן משחקי החורף האולימפיים, אך לבסוף נבנה עם תכולה של 40,000 מושבים. תוכניות להרחבתו לקראת משחקי המונדיאל ב-2018 בוטלו תחילה אך לאחר מכן יושמה תוכנית הרחבה בשנת 2017, שהגדילה את תכולת המושבים רק במעט, ל-41,220.

האצטדיון תוכנן בידי משרד האדריכלים הבינלאומי Populous בשיתוף עם חברות ומשרדי אדריכלים נוספים. תחילה תוכנן המבנה להידמות לביצת פברז'ה, אך בסופו של דבר נבנה לו גג שקוף מסיבי פוליקרבונט, שאמור לשוות לו מראה של פסגה מושלגת. עלות הקמתו של המבנה תוכננה להסתכם ב-49 מיליון דולר, אך הגיעה בסופו של דבר ל-778.7 מיליון דולר.

באוקטובר 2013 הנפיק הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית שטר כסף בערך של 100 רובל שעל צדו האחד נראה האצטדיון לצד דמותו של עוף החול האגדי.

בשנים 2013–2017 שימש האצטדיון כמגרשה הביתי של קבוצת סוצ'י, עד לפירוקה.

ביוני 2018 האצטדיון אירח משחקים במסגרת מונדיאל 2018 ולאחר הטורניר משמש כמגרשה הבייתי של קבוצת סוצ'י, שהוקמה עם מעברה של קבוצת דינמו סנקט פטרבורג לסוצ'י והיא אירחה בו לראשונה את ניז'ני נובגורוד במסגרת המחזור השביעי של ליגת הכדורגל הלאומית, ב-18 באוגוסט 2018.

במרץ 2019, יניסיי קרסנויארסק אירחה באצטדיון הזה את רוסטוב במסגרת מחזור 18 בליגת העל הרוסית בכדורגל, בזמן שאצטדיונה שימש כזירה מרכזית לאוניברסיאדה.
## גלריה

קובץ:Sochi 2014 olympic coastal cluster map-HE.svg|מפת הכפר האולימפי בסוצ'י
קובץ:2014 Winter Olympics opening ceremony (2014-02-07) 02.jpeg|טקס פתיחת האולימפיאדה
קובץ:Fisht Stadium in January 2018.jpg|האצטדיון מואר בלילה
קובץ:«Фишт» Южная сторона.JPG|חזית האצטדיון


## קישורים חיצוניים
* 

* אודות הקמת האצטדיון
* מדיה אודות האצטדיון

## הערות שוליים

פישט
פישט
פישט
קטגוריה:סוצ'י (כדורגל, 2018)
ארמון מויקה

ממוזער|250px|אולם התיאטרון בארמון
[ממוזער|250px|[סאפפו ופאון, ציור של ז'אק-לואי דויד, אוסף יוסופוב מארמון מויקה]]
[ממוזער|150px|ילד כורע בתפילה מאת [לואיג'י פמפלוני]]
**ארמון מויקה** (ברוסית: **Дворец Юсуповых на Мойке** – מילולית: "ארמון בני משפחת יוסופוב על המויקה"), או **ארמון יוסופוב**, היה בעבר משכנם העיקרי של בני משפחת יוסופוב בסנקט פטרבורג ברוסיה. המבנה הוא האתר שבו נרצח גריגורי רספוטין ב-1916. הארמון שוכן על נהר המויקה.
## היסטוריה
הארמון נבנה לראשונה בסביבות שנת 1770 על ידי האדריכל הצרפתי ז'אן-בטיסט ולן דה לה מוט (Jean-Baptiste Vallin de la Mothe). במהלך השנים עבדו על המבנה מספר אדריכלים, והוא תוצר תערובת של סגנונות אדריכליים. המבנה קיבל את צורתו הנוכחית כאשר אנדריי מיכאילוב (Михайлов) בנה את הבניין מחדש בשנות ה-30 של המאה ה-19, לאחר שמשפחת יוסופוב רכשה את המבנה.

בין 1830 ל-1917 היה הארמון שייך לבני משפחת יוסופוב, משפחת אצולה עשירה מאוד, שנודעה בנדבנותה ובאוספי האמנות שלה. משום כך כונה הארמון בתקופה הצארית "ארמון יוסופוב".

חדרי הארמון לא נפלו בפארם ובעושרם מהארמונות המלכותיים. יותר מ-40,000 עבודות אמנות, כולל יצירות של רמברנדט, עבודות צורפות ועבודות פיסול, נשמרו בארמון. האוסף של משפחת יוסופוב הולאם והועבר למוזיאון הארמיטאז' ולמוזיאונים אחרים. ארנסט פרידריך פון ליפהרט (Ernst Friedrich von Liphart), שהיה האוצר של הציורים בארמיטאז', צייר קודם לכן את המסך והתקרה של התיאטרון בארמון.

עם זאת, הארמון התפרסם בשל מעשיו של הנסיך האחרון פליקס יוסופוב, שהיה עשיר כמו הצאר. ברוסיה לבד היה יוסופוב בעליהם של 57 ארמונות, כולל ארבעה בסנקט פטרבורג. הארמון על המויקה היה משכן המגורים המועדף על הנסיך בעת שהותו בבירה.

המאורעות המדויקים סביב מותו של רספוטין שנויים במחלוקת. השתלשלות העניינים, לדברי יוסופוב, הייתה שבליל 16 בדצמבר 1916, הוא, יחד עם הדוכס הגדול דמיטרי פבלוביץ' מבית רומנוב, הזמינו את גריגורי רספוטין לארמון מויקה. הם הגישו לרספוטין עוגות ויין אדום שבהם מסכו ציאניד – לכאורה, כמות רעל שהיה בה די כדי להרוג חמישה אנשים. לאחר שנראה כאילו הרעל לא משפיע על רספוטין, שלף יוסופוב רובה וירה בגבו של רספוטין. בהנחה שרספוטין מת, החבורה התכוננה להתפזר. יוסופוב חזר זמן קצר אחר כך וגילה שרספוטין עדיין בחיים. הוא והקושרים האחרים ירו ברספוטין שלוש פעמים נוספות, אך רספוטין ניסה עדיין לעמוד ולהימלט. נואשים הכו הקושרים את רספוטין במוט ברזל על ראשו שוב ושוב, עטפו אותו בשמיכה, סחבו אותו אל מחוץ לארמון והשליכו אותו לנהר המויקה. ניתוח לאחר המוות גילה שסיבת המוות לא הייתה הרעלה, פצעי הירי המרובים או מכות מוט הברזל על ראשו – רספוטין מת מהיפותרמיה. מרבית תיאורו של האירוע על ידי יוסופוב נשמעת כיום בלתי סבירה.

המהפכה הרוסית התרחשה זמן לא רב לאחר הירצחו של רספוטין, וכאשר הסובייטים עלו לשלטון, הם החרימו את רכושם של בני האצולה. ב-1925 הועבר הארמון לקומיסריון החינוך. בעוד מרבית הארמונות של בני האצולה הוסבו לשימושים שגרתיים, החליט קומיסריון החינוך לשמר את בית האחוזה כמוזיאון ציבורי. כיום משמש הארמון כ"בית התרבות של עובדי מערכת החינוך", והוא פועל גם כמוזיאון לרצח רספוטין. החצר שאליה ניסה רספוטין להימלט מרוצחיו היא כיום מגרש משחקים של גן הילדים הצמוד לארמון.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

מויקה
מרכז למחקרי יהדות מתקדמים

שמאל|ממוזער|250px|הבניין הראשון של אוניברסיטת דרופסי
ה**מרכז למחקרי יהדות מתקדמים** (באנגלית: **Center for Advanced Judaic Studies**) באוניברסיטת פנסילבניה הוא המוסד היחיד בעולם המוקדש למחקר פוסט-דוקטורט בתרבות יהודית. הוא נמצא ברובע העתיק של פילדלפיה. מנהל המרכז הוא פרופ' סטיב ויצמן (בעבר עמד בראשו פרופ' דוד רודרמן).

## היסטוריה
### דרופסי קולג'

המכון הידוע היום בשם מרכז ללימודי יהדות מתקדמים נוסד ב-1907 כ"דרופסי קולג' ללימודי עברית ונושאים קרובים" () ובהמשך הפך ל"אוניברסיטת דרופסי". הקולג' והאוניברסיטה נקראו על שם התורם,  משה אהרן דרופסי (1821–1905), שהיה גֵר שציווה את כל הונו לקידום הוראת העברית והשפות הקרובות ובספרויות שלהן.

דרופסי העניקה יותר מ-200 תוארי דוקטור בין הקמתה עד סגירתה כמוסד המעניק תארים ב-1986. היא גם המו"ל של Jewish Quarterly Review שנחשב בזמנו ככתב העת היוקרתי ביותר בתחום מדעי היהדות .

אחרי סגירתה ב-1986 כמוסד מעניק תארים היא נעשתה לאחד המוסדות החשובים בארצות הברית בהם יש תוכנית פוסט דוקטורט בין תחומית. היא התאחדה עם אוניברסיטת פנסילבניה ב-1993 ואחרי כן שונה שם המוסד ל"מרכז למחקרי יהדות מתקדמים". המרכז ממשיך לפרסם את Jewish Quarterly Review שהוא כתב העת הוותיק ביותר היוצא לאור בתחום מדעי היהדות באנגלית.

## עמיתים
המרכז תומך כיום ב-24 עמיתים בכל שנה המנהלים את המחקרים שלהם באוניברסיטת פנסילבניה. כל עמית מקבל משרד משלו במרכז העיר פילדלפיה והעמיתים נפגשים לסמינר פעם בשבוע. החיבורים שהם כותבים מתפרסמים בתום שהותם בתוכנית על ידי הוצאת אוניברסיטת פנסילבניה.

בכל שנה יש נושא מיוחד. החוקרים פונים אם נושא מחקרם העכשווי מתאים לנושא של אותה שנה. כך למשל, הנושא עבור השנה האקדמית 2005-2006 היה "הספר היהודי: טקסטים והקשרים השוואתיים". הנושא לשנה 2006-2007 היה "חייהם של יהודים, נוצרים ומוסלמים תחת שלטון החליפים והסולטאנים".

## ספרייה

צירוף ספריית דרופסי/אננברג עם זו של אוניברסיטת פנסילבניה יצר אוסף של 350,000 כרכים ביודאיקה הכולל יותר מ-8,000 ספרים נדירים ומבחר של לוחות בכתב היתדות. הטקסטים הזמינים לחוקרים הם בעברית, אנגלית, גרמנית, יידיש, לאדינו, ערבית ולטינית.

כמו כן יש 451 קודקסים ב-11 סוגי אלפבית ב-24 שפות ודיאלקטים. בין השפות והדיאלקטים נכללים ערבית יהודית, ארמנית, טלוגו וסורית. משלימים את האוסף קטעים מגניזת קהיר וקטעים אחרים הכתובים בקופטית ובכתב דמוטי על פפירוסים.

יש ברשות הספרייה, גם, מכתבים של יותר מ-50 מנהיגים יהודים אמריקאים מן המאה ה-19 והמאה ה-20. ביניהם מכתבים של יצחק ליסר, אברהם נוימן, כורש אדלר (שהיה נשיא של דרופסי קולג'), שבתאי מוראיס ואחרים.

## חברי סגל בדרופסי קולג'

* כורש אדלר, מנהיג יהודי דתי וחוקר – נשיא.
* מקס מרגוליס, חוקר שפות שמיות ומקרא.
* זאב חומסקי, בלשן עברי ידוע ואביו של נועם חומסקי
* בנציון נתניהו, היסטוריון של היהודים בספרד בימי הביניים ואביהם של בנימין ויוני נתניהו
* רפאל פטאי, אתנוגרף ואנתרופולוג
* שלמה קלמן רייף, היסטוריון ומומחה לעברית של ימי הביניים
* שלמה צייטלין, היסטוריון העוסק בתקופת בית שני והנצרות המוקדמת.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מתקדמים
קטגוריה:אוניברסיטת פנסילבניה
אמיל מוריס

**אמיל מוריס** (בגרמנית: **Emil Maurice**; 19 בינואר 1897 – 6 בפברואר 1972) היה מחבריה הראשונים של המפלגה הנאצית ונמנה עם מייסדי האס אס. מוריס היה חבר של אדולף היטלר, שדאג להעניק לו מעמד "ארי לשם כבוד" על אף מוצאו היהודי החלקי.

## ביוגרפיה

מוריס היה שען במקצועו, והיה חבר קרוב של היטלר; עוד משנת 1919 החלו היחסים האישיים ביניהם. עם ייסוד האס אה בשנת 1920, מוריס היה מפקדו הראשון של הארגון.

בשנת 1923, מוריס היה למפקד דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה, יחידת אס אה שהייתה אחראית על אבטחת היטלר בכנסים ובעצרות של המפלגה הנאצית. הוא נאסר יחד עם היטלר ורודולף הס בכלא לנדסברג לאחר הפוטש במרתף הבירה. בעודו כלוא העלה על הכתב את הפרקים הראשונים של הספר מיין קמפף, עד שהוחלף בהס. ב-1925, שנתיים לאחר ניסיון הפוטש הכושל, מוריס והיטלר הקימו מחדש את יחידת הלייבשטנדרטה וכן את האס אס. בזמנו, היטלר היה החבר מספר 1 באס אס וחברו נעשה למספר 2 ברשימה. מוריס קיבל דרגת אס-אס-פיהרר בארגון החדש, אם כי הפיקוד על האס אס ניתן לראשונה ליוליוס שרק. מוריס נעשה לנהגו של היטלר. היו שמועות על כך שהסיבה לכך שאיבד את המשרה לבסוף הייתה פרשת אהבים עם גלי ראובל, אחייניתו של היטלר.

כאשר האס אס התארגן מחדש והתרחב בשנת 1932, מוריס קיבל דרגת אוברפיהרר. אף כי הוא מעולם לא קיבל תפקיד בכיר באמת, הרישום שלו כמספר 2 ברשימת הארגון העניק לו יוקרה בקרב הארגון, לדוגמה, היינריך הימלר שהיה הרבה יותר בכיר ממנו, היה רק מספר 168 ברשימה.

לאחר שהימלר מונה למפקד העליון של האס אס, נאלץ מוריס לעמוד בתקנות שקבע הרייכספיהרר לטוהר הגזע של המשרתים. ב-1935, לפני שנישא, היה עליו להציג מסמכים לגבי ההיסטוריה של משפחתו. כל קציני האס אס היו צריכים להוכיח שלא היה פגם באילן היוחסין שלהם עד 1750. למוריס היו שורשים יהודיים: שארל מוריס שוורצנברגר (1805–1896), המייסד של תיאטרון תַליה  בהמבורג, היה אבי-סבו. מבחינה גזעית, הוא היה שמינית-יהודי. לדבר לא היו השלכות מבחינת חוקי נירנברג (שסיווגו רק רבע-יהודים ומעלה והתעלמו מפחות מכך), אולם הימלר ביקש לסלקו מהאס אס בהתאם לתקנות, יחד עם אחרים ממשפחתו. אך היטלר תמך בחברו הוותיק. במכתב חשאי שנכתב ב-31 באוגוסט 1935, היטלר הורה להימלר לחרוג מן החוקים בנוגע למוריס ולאחיו. הם הוכרזו "ארים של כבוד" והותר להם להישאר באס אס.

ב-29 במרץ נעשה לחבר ברייכסטאג מטעם המפלגה הנאצית, ובשנת 1937 מונה ליושב-ראש איגוד בעלי המלאכה במינכן. בשנים 1940 עד 1942 הוא שירת בלופטוואפה כקצין.

לאחר המלחמה בשנת 1948 הוא נידון ל-4 שנים במחנה עבודה, אך שוחרר מוקדם.

## לקריאה נוספת
* Anna M. Sigmund, **Des Führers bester Freund**, Heyne, 2003.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גנרלים באס אס
קטגוריה:ארים לשם כבוד
קטגוריה:נאצים שהשתתפו בפוטש במרתף הבירה
קטגוריה:אנשי הצוות האישי של אדולף היטלר
קטגוריה:מעוטרי אות הזהב המפלגתי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1897
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1972
בתוך הבית

ממוזער|150px|ארנסט אומהאור, השחקן שמגלם את הנער קלוד גרסיה, אחת משתי הדמויות הראשיות בסרט
ממוזער|150px|פבריס לוקיני, השחקן שמגלם את ז'רמן, מורהו של קלוד, הדמות הראשית השנייה בסרט.
**בתוך הבית** (בצרפתית: **Dans la maison**) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 2012, בבימויו של פרנסואה אוזון. הסרט מבוסס על המחזה "הנער בשורה האחורית" (The Boy in the Last Row), מאת המחזאי הספרדי חואן מיורגה. בין הנושאים בהם עוסק הסרט: מציצנות, חדירת זר למשפחה, יחסי גבר מבוגר וצעיר, תהליך היצירה, אופי היוצר ומקומם של היוצר והצופה-קורא ביצירה; בחלקם עסק אוזון גם ביצירותיו הקודמות.

הסרט הוא זוכה פרס "צדף הזהב" לשנת 2012, הפרס הראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סאן סבסטיאן, כמו גם זוכה פרס חבר השופטים לתסריט הטוב ביותר באותו פסטיבל.

הסרט הופק באולפני "מנדרין סינמה", בתקציב של 9.2 מיליון אירו. בהפקתו תמכו גם ערוץ הטלוויזיה הצרפתי France 2 וחברת Mars Films, מפיצת הסרט. צילומי הסרט ארכו שמונה שבועות במהלך אוגוסט וספטמבר 2011.

"בתוך הבית" זכה לציון משוקלל של 86% ביקורות חיוביות באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes.

## צוות השחקנים ודמויות
*פבריס לוקיני - ז'רמן ז'רמן, מורה לספרות בתיכון. ז'רמן מבקש להדריך את תלמידו המוכשר קלוד, אך נסחף לתוך סיפוריו של האחרון, שאף מבצע עליו מניפולציות שונות. ז'רמן רואה בקלוד את עצמו בצעירותו, אך שניהם מודעים לכך שלא היה לז'רמן את הכישרון שיש לנער.
*ארנסט אומהאור (Umhauer) - קלוד גרסיה, תלמיד תיכון בן 16, יתום מאם ומטפל באביו הנכה. קלוד מגיש למורהו סיפורים שהם ספק מציאות, ספק דמיון, אודות קשריו עם חברו לספסל הלימודים ושהותו בחיק משפחת החבר.
*קריסטין סקוט תומאס - ז'אן ז'רמן, אשתו של ז'רמן, מנהלת גלריה לאמנות מודרנית שחוששת לעתידה המקצועי. ז'אן קוראת עם בעלה את סיפורי הנער, ומבחינה שבעלה מבקש למלא את החסך בבן בדמותו של קלוד, עד כדי מצב בו הקשר הזוגי שלהם נפגע בשל כך.
*באסטיין אוגטו - רפא ארטול הבן, חברו לספסל הלימודים של קלוד. רפא מתקשה בלימודי המתמטיקה, וקלוד עוזר לו ומתחבר עמו, זאת במטרה "לחדור", במילותיו, לתוך ביתו ומשפחתו "הנורמלית" של רפא ובעיקר להתוודע לאימו.
*עמנואל סנייה - אסתר ארטול, אימו של רפא. עקרת בית ואשת מעמד הביניים, שחולמת על שינוי בחייה ועל קריירה כמעצבת פנים או אדריכלית.
*דני מנושה - רפא ארטול האב, אביו של רפא. חברו הטוב ביותר של רפא הבן מלבד לקלוד. רפא האב טרוד בעבודתו ובמצבו לעומת עמיתיו לעבודה, ולא מעניק לאשתו תשומת לב רבה.
*יולנד מורו - התאומות. בעלות הגלריה של ז'רמן, שמאיימות עליה שאם יצירות לא ימכרו הן תסגורנה את המקום.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סרטי פרנסואה אוזון
קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטים על חינוך והוראה
סיירוס אדלר

ממוזער|סיירוס אדלר בצעירותו
**פנחס סיירוס** (**כורש**) **אַדלֶר** (באנגלית: **Cyrus Adler**; 13 בספטמבר 1863 – 7 באפריל 1940) היה מחנך אמריקאי, מנהיג יהודי דתי וחוקר.

## קורות חיים
אדלר נולד בוואן ביורן שבארקנסו. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פנסילבניה ב-1883 וקיבל דוקטורט מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-1887, שם הוא לימד שפות שמיות מ-1884 עד 1893. הוא עבד בסמית'סוניאן במשך כמה שנים בהתמקדות על ארכאולוגיה ולימודים שמיים. הוא גם ניהל את הספרייה מ-1892–1905. הוא היה נשיא דרופסי קולג' מ-1908 עד 1940 ונשיא בית המדרש לרבנים באמריקה.

הוא היה עורך האנציקלופדיה היהודית והיה בוועדה שתרגמה את גרסת הוצאת האגודה היהודית להוצאה לאור של התנ"ך, שיצאה בשנת 1917. בסוף מלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בוועידת השלום בפריז. היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים.

כתביו המחקריים הרבים כוללים מאמרים על דת השוואתית, אשורולוגיה ופילולוגיה שמית.

אדלר נשא לאישה את רייסי פרידנוולד  ב-1905 כשהיה בן 42. נולדה להם בת אחת. הוא נפטר בפילדלפיה. מאמריו נשמרים במרכז למחקרי יהדות מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה.

## לקריאה נוספת
* 

* Adler, Cyrus. *I Have Considered the Days*. Philadelphia: The Jewish Publication Society of America, 1941.
* Neuman, Abraham A. C*yrus Adler: A Biographical Sketch.* New York: The American Jewish Committee, 1942.


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

* 
* 

* Cyrus Adler Lectures on His Presidentially-Mandated Tour of The Levant Shapell Manuscript Foundation
* Articles written by Cyrus Adler on the Berman Jewish Policy Archive @ NYU Wagner
* The Jewish Theological Seminary, New York archival entry on Adler's papers.
* Center for Jewish History Guide to the papers of Cyrus Adler (and biography).
* Fact Monster Entry for Cyrus Adler.


## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ארקנסו
קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ספרנים ומידענים אמריקאים
קטגוריה:ספרנים ומידענים יהודים
קטגוריה:חוקרי יהדות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פילולוגים אמריקאים
קטגוריה:פילולוגים יהודים
קטגוריה:אנציקלופדיסטים יהודים
קטגוריה:מתרגמי התנ"ך
קטגוריה:מתרגמים לאנגלית
קטגוריה:עורכים ספרותיים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מזרחנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתרגמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה היהודית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1863
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1940
פרס ברונו קרייסקי

**פרס ברונו קרייסקי** (בגרמנית: **Bruno Kreisky Preis für Verdienste um die Menschenrechte**) הוא פרס דו-שנתי, שנוסד באוקטובר 1976, לרגל יום הולדתו ה-65 של ברונו קרייסקי. הפרס מוענק למקדמי זכויות האדם בעולם. את הפרס מעניקה הקרן לזכויות האדם על שם ברונו קרייסקי וערכו נע בין 7,000 ובין 30,000 יורו.

בשנת 1993 הוחלט לפצל את הפרס לשתי קטגוריות, האחת לזכויות אדם והשנייה עבור הישגים.

## הזוכים בפרס לפי שנים
### 1979
* הקרדינל ראול סילבה הנריקז מצ'ילה
* אריה אליאב מישראל
* עיסאם סרטאווי יליד עכו
* הארכיבישוף מיגל אובנדו בראבו מניקרגואה
* הילדגארד גוס-מאיר מאוסטריה וז'אן גוס מצרפת פעילים נגד אלימות
* Beyers Naudé, פעיל נגד אפרטהייד בדרום אפריקה
* אמנסטי אינטרנשיונל
* אמנסטי אינטרנשיונל קבוצה שנייה מאוסטריה
* הוועד למען זכויות האדם, איגוד העובדים הבינלאומי באוסטריה

### 1981
* הסתדרות העובדים הכללית החדשה בישראל
* נלסון מנדלה מדרום אפריקה
* Domitila Chúngara מנהיגה פמיניסטית בבוליביה
* אורלנדו פלס בורדה, הוגה דעות מקולומביה
* קים דז'י חה, משורר ומחזאי בקוריאה הדרומית וקים דה-ג'ונג
* פליקס אלמקורה ורוזה יוכמן, שניהם מאוסטריה

### 1984
* שולמית אלוני
* לואיז אינסיו דה סילבה
* אגודת ידידי אוניברסיטת תל אביב באוסטריה

### 1986
* המכון היהודי ערבי בבית ברל

### 1988
* נווה שלום
* בנזיר בהוטו
* לטיף דורי
* אגודת ידידי המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר באוסטריה

### 1991
* ג'לאל טאלבאני
* יעל דיין
* פייסל חוסייני
* פליציה לנגר

### 1993
* אייבי נתן
* האב הישועי גאורג ספורשיל

### 1995
* קן סארו-ויווה

### 1997
* אורי אבנרי

### 2000
### 2002
* עמירה הס

### 2005
### 2007
* קופי אנאן

### 2011
* דניאל בארנבוים
* תזמורת דיוואן מזרח-מערב

### 2013
## קישורים חיצוניים
* 

ברונו קרייסקי
ברונו קרייסקי
*
קומסומולסק על האמור

**קומסומולסק על האמור** (ברוסית: **Комсомольск-на-Амуре**) היא עיר במחוז חברובסק, מזרח רוסיה. אוכלוסייתה מונה (נכון לשנת 2021) 241,072 בני אדם. העיר משתרעת על כ-30 ק"מ לאורך הנהר אמור, ומהווה מרכז תעשייתי חשוב וצומת במסילת הרכבת באיקל-אמור.

## היסטוריה
בתחילת שנות ה-30 הממשל הסובייטי פעל לפיתוח אזור המזרח הרחוק הסובייטי. בהתאם לכך, ב-10 במאי 1932 אוניות הביאו לאזור את בוני העיר החדשה. באזור היה רק כפר קטן ולא היו תשתיות של ממש לאלפי בוני העיר, שהתגוררו באוהלים. לפי המידע הרשמי, העיר נוסדה על ידי צעירי הקומסומול ואסירי גולג. בתקופה הסובייטית תפקידם של האסירים בבניית העיר הושתק. עתה, נושא זה מהווה נושא מרכזי במוזיאון העיר.

באופן רשמי העיר נוסדה ב-10 בדצמבר 1932.

העיר שוכנת על שפת הנהר אמור כ-348 ק"מ מחברובסק. בחודשי החורף הטמפרטורות יורדות מתחת ל-30 מעלות מתחת לאפס. הקיץ קצר אך הטמפרטורה יכולה לעלות למעל ל-30 מעלות. למרות שהעיר שוכנת דרומית ממוסקבה האקלים בה קשה ודומה לאקלים באזורים הצפוניים של רוסיה.

בחלוקה היסטורית העיר כוללת שני אזורים. "העיר" הוא האזור שנבנה בתחילת שנות ה-30 סביב מפעל לבניית אוניות. האזור השני התפתח סביב מפעל לבניית מטוסים בסוף שנות ה-30. מעשית, כל אזור מהווה יישוב עצמאי ולעיר עצמה אין מרכז אחיד. בשיא התפתחותה, בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, התגוררו בעיר מעל ל-300 אלף תושבים. לאחר התפרקות ברית המועצות מורגשת הגירה שלילית ומספר תושבי העיר ירד באופן משמעותי.

העיר מהווה מרכז תעשייתי חשוב. מפעל המטוסים הוא אחד המפעלים הגדולים בעיר. המפעל קשור עם משרד תכנון הסוחוי ומתמחה בבניית מטוסי קרב בתכנון משרד זה. בנוסף לכך, בעיר פועל בית זיקוק גדול כמו גם מפעל לבניית ותיקון אוניות, שבו נבנות צוללות גרעיניות עבור הצי הרוסי. בשל ריבוי מפעלי תעשייה ביטחונית בעלי רגישות גבוהה, בתקופה הסובייטית הכניסה לעיר הייתה אסורה לזרים .

קומסומולסק מהווה מרכז תחבורתי חשוב וצומת כבישים ומסילות רכבת. בקרבתה נמצאים שני שדות תעופה - האחד משרת את מפעל המטוסים, ובדרך כלל לא מנוצל לטיסות אזרחיות; השני היה סגור תקופה ארוכה, אך לאחרונה חידש את הפעילות וממנו יוצאות טיסות סדירות.

החל משנת 1955 פועלת בעיר אוניברסיטה, ובנוסף לה פועלים מוסדות נוספים להשכלה גבוהה.

מכיוון שהעיר נוסדה בתקופה הסובייטית, עד לשנות ה-90 של המאה ה-20 לא היו בה מוסדות דת. מאז, הוקמו מספר כנסיות ומסגד. כמו כן פועלת קהילה יהודית המסונפת לפדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה.

## ספורט
בעיר יש תשתית ספורטיבית טובה ובה מתקני ספורט שונים.

### כדורגל
מועדון הכדורגל הגדול בעיר הוא מועדון הכדורגל סמנה המתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. משנת 2011 העיר זוכה לייצוג גם בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, בה מתמודדת קבוצת DSI.

## ערים תאומות
לעיר שלוש ערים תאומות:
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:חבל מנהלי חברובסק: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1932
Yes Sir, I Can Boogie

**Yes Sir, I Can Boogie** הוא סינגל משנת 1977 של צמד הזמרות הספרדי באקארה.

## הפקה
השיר נכתב על ידי פרנק דוסטל ורולף סוג'ה, והופק על ידי סוג'ה. שיר דיסקו סטנדרטי זה היה ללהיט גדול בכל רחבי אירופה והפך לסינגל היחיד של הצמד שהגיע למקום ראשון בבריטניה, כששהה בראש מצעד הפזמונים שם במשך שבוע אחד במהלך אוקטובר 1977. הסינגל לא צעד במצעדי פזמונים בארצות הברית, על אף שהושמע במגוון תחנות. זהו אחד מעשרת הסינגלים של כל הזמנים שמכרו 15 מיליון (או יותר) עותקים ברחבי העולם, וכרגע הוא עומד על מספר 7 ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, עם סך משוער של 18 מיליון עותקים.

באקארה היו רקדניות פלמנקו ספרדיות, מייטה מטאוס ומריה מנדיולה, שרקדו פלמנקו ושרו שירים מסורתיים לתיירים בפורט אוונטורה, עד שהוחתמו על ידי ליאון דין, מנהל מחברת RCA Records.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## גרסאות כיסוי
במרוצת השנים הוקלט "Yes Sir, I Can Boogie" בידי אמנים שונים ברחבי העולם:
* בשנת 1993 הקליטה את "Yes Sir, I Can Boogie" הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל כחלק מאלבום הבכורה שלה, דנה אינטרנשיונל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1977
קטגוריה:שירי 1993
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-1977
קטגוריה:שירי דנה אינטרנשיונל
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי פרנק דוסטל
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רולף סוג'ה
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי פרנק דוסטל
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי רולף סוג'ה
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי עופר ניסים
קטגוריה:שירים על ריקודים
קטגוריה:שירי דיסקו
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בגרמניה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בנורווגיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בשוודיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בשווייץ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד אירופה הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
איוואן ליסאצ'ק

**איוואן פרנק ליסאצ'ק** (באנגלית: **Evan Frank Lysacek**; נולד ב-4 ביוני 1985 בשיקגו) הוא מחליק אמנותי על קרח אמריקאי. אלוף אולימפי (ונקובר 2010) ואלוף עולם (2009) בהחלקה אמנותית על הקרח ליחידים. היה למחליק האמנותי האמריקאי הראשון מזה 22 שנה, אחרי בריאן בויטנו, שזוכה במדליית זהב אולימפית.

בשנת 2010 זכה ליסאצ'ק בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר.

## הישגים בולטים

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:מחליקים אמנותיים על קרח אמריקאים
קטגוריה:אלופי עולם: החלקה אמנותית
קטגוריה:זוכי פרס ג'יימס סאליבן
קטגוריה:מחליקים אמנותיים על קרח באולימפיאדת טורינו (2006)
קטגוריה:מחליקים אמנותיים על קרח באולימפיאדת ונקובר (2010)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: החלקה אמנותית
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית)
קטגוריה:שיקגו: ספורטאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1985
וגינה דנטטה

[ממוזער|גרפיטי של וגינה דנטטה מאת האמנית  FOMA (אנה מירקין), [קריית המלאכה, תל אביב]]
[ממוזער|225px|שמאל|[חגורת צניעות משוננת מוונציה.]]
**וגינה דנטטה** (מלטינית: נרתיק משונן) מתאר סיפור פולקלורי ובו נאמר כי נרתיק של אישה מכיל שיניים, תוך המשמעות האסוציאטיבית כי קיום יחסי מין עלול לגרום לפציעה או סירוס עבור הגבר המעורב.

## בפולקלור
לעיתים קרובות, סיפורים עממיים שכאלו מסופרים כסיפורי אזהרה, המתריעים על הסכנות הטמונות בחוסר הידע אודות נשים וכדי להרתיע גברים מביצוע מעשי אונס.

הפסיכולוג אריך נוימן מתבסס על מיתוס אחד שכזה, בו "דג שוכן בתוך נרתיק של אמא איומה; הגיבור הוא האדם שמתגבר על אמא הנוראה, שובר את השיניים אל מחוץ לנרתיק שלה, וכך הופך אותה לאישה".

האגדה מופיעה גם במיתולוגיה של שבטי צ'אקו וגיאנה שבדרום אמריקה. בחלק מהגרסות, הגיבור משאיר שן אחת. סיפור בשפת איינו, המכיל רכיב זה, יצא לאור בשם "*The Island of Women*" מאת בזיל הול צ'מברלין, שבו הוא מתואר כסיפור יפני ידוע היטב מאת אדוארד טיילור.

### הינדואיזם
בהינדואיזם, אנדהקה, בנם של שיווה ופרוואטי, נהרג על ידי שיווה, כשהוא מנסה להכניע את שיווה המחופש, ולאלץ אותו לשחרר את פרוואטי. אדי, בנו של אנדהקה לובש את הצורה של פרוואטי, על מנת לפתות ולהרוג את שיווה, תוך שימוש בנרתיק משונן, על מנת לנקום את מותו של אנדהקה, אך הוא נכשל ומת.

## שימוש מטאפורי
בספרה רב-המכר השנוי במחלוקת "*Sexual Personae*" (1991), קמיל פאליה כתבה:

בספרו "*The Wimp Factor*", סטיבן ג'יי דוקט מביע דעה דומה, שהמיתוסים אלה מבטאים את האיום שקיום יחסי מין מציבים בפני גברים, אשר למרות תרועות ניצחון, תמיד עוזבים פחותים.

## ברפואה
במקרים נדירים, ניתן למצוא שיניים בנרתיק. ציסטות נוצרות מהשכבות החיצוניות של תאי עור. תאים אלו מסוגלים להתפתח ולהפוך לעצמות שיניים או שיער, וציסטות אלה מסוגלות להיווצר בכל מקום שבו קיים עור, או קפלי עור כלפי פנימה, כגון באוזן או בנרתיק.

ציסטות לרוב נוצרות בשחלה. אם הציסטה נקרעת שם, השן עשויה לנוע דרך הנרתיק.

## קישורים חיצוניים

* ד"ר דין אדל, באתר Health Central
* מאמר ב-BBC - h2g2
## הערות שוליים

קטגוריה:אגדות אורבניות
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:פולקלור
קטגוריה:נרתיק
מריה קיסליובה

**מריה אלכסנדרובנה קיסליובה** (ברוסית: **Мария Александровна Киселёва**; נולדה ב-28 בספטמבר 1974) היא שחיינית צורנית סובייטית ורוסייה בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 2 מדליות זהב.

## ביוגרפיה
מריה קיסליובה נולדה למשפחת מהנדסים בעיר סמרה. עד לשנת 1978 המשפחה התגוררה בסמרה ואחר כך עברה ללנינגרד. בשנת 1980 עברה משפחתה להתגורר במוסקבה. בהיותה בת 10 החלה להתאמן בשחייה צורנית.

בשנת 1993 זכתה קיסליובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד שבאנגליה. בשנת 1994 היא סיימה במקום רביעי בתחרות הקבוצתית באליפות העולם בשחיה שנערכה ברומא.

באולימפיאדת אטלנטה (1996) השתתפה קיסליובה לראשונה, במשחקים האולימפיים וסיימה במקום רביעי בתחרות הקבוצתית. באותה שנה היא החלה את לימודיה באוניברסיטת מוסקבה בפקולטה לעיתונאות.

### אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' שבאוסטרליה בשנת 1998 זכתה קיסליובה במדליית זהב, בתחרות הזוגות ביחד עם אולגה ברוסניקינה.

### אלופה אולימפית
חודשיים לפני אולימפיאדת סידני (2000) נמצאה קיסליובה חיובית לאפדרין וקיבלה הרחקה של שלושה חודשים מתחרויות. ההרחקה קוצרה לחודש אחד וכך יכלה להשתתף במשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות זהב בתחרות זוגות ובתחרות הקבוצתית.

באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה בשנת 2003 זכתה קיסליובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה קיסליובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.

## לאחר הפרישה מספורט
לאחר המשחקים האולימפיים בשנת 2000 בסידני פרשה קיסליובה מספורט תחרותי והחלה לעבוד בטלוויזיה בהנחיית מספר תוכניות. לאחר הפסקה של כשנתיים היא חזרה להתאמן

לאחר המשחקים האולימפיים בשנת 2004 פרשה קיסליובה בפעם השנייה מספורט תחרותי וחזרה לעבוד כמנחת שעשועון הטלוויזיה הפופולרי החוליה החלשה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלופות עולם בשחייה צורנית
קטגוריה:ספורטאיות שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:סובייטיות שנולדו ב-1974
קטגוריה:חברי הדומה העירונית של מוסקבה
קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:אלופות אולימפיות רוסיות: שחייה צורנית
פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר

**פרס האוסקר לאיפור הטוב ביותר ועיצוב השיער** (באנגלית: **Academy Award for Best Makeup and Hairstyling**) הוא פרס אוסקר שניתן על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע לסרט מצטיין בתחומי האיפור ועיצוב השיער.

המועמדות הסופית לפרס נקבעת על ידי חברי סניף האיפור של האקדמיה, והסרט הזוכה נבחר על ידי האקדמיה כולה. בדרך כלל, לפרס מועמדים רק שלושה מועמדים ולא חמישה כמו ברוב הקטגוריות בפרס האוסקר. מקרים יוצאים מן הכלל קרו בתחילת שנות השמונים, כאשר היו רק שני מועמדים, ובשנת 1999, אז היו ארבעה מועמדים.

לפני התחלת חלוקת הפרס, שני סרטים זכו בפרס על הישג מיוחד בתחום האיפור:
*בשנת 1964 - ויליאם טאטל על הסרט 7 פנים של ד"ר לאו. 
*בשנת 1968 - ג'ון צ'יימברס על הסרט כוכב הקופים.

הקטגוריה נוצרה בשנת 1981 בשם "פרס האוסקר לאיפור הטוב ביותר", לאחר שהועלו תלונות שעבודת האיפור בסרט איש הפיל (אשר מקבלת בסרט מקום רב) לא תזכה להערכה. לבסוף, תחום האיפור בסרט לא היה מועמד לפרס כלשהו, אך היה בכך עידוד ליצירת הקטגוריה לתחום זה עבור הטקסים הבאים. בשנת 2013 הורחבה הקטגוריה לתחום עיצוב השיער ושמה שונה ל"פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר".

המאפר ריק בייקר מחזיק בשיא הזכיות בפרס (7 פרסים), וכן בשיא המועמדויות לפרס (11).

## זכיות

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פרס אוסקר
קטגוריה:פרסי אופנה
אוסקר
פרס אנני

**פרס אנני** (באנגלית: The **Annie Award**) הוא פרס המוענק על ידי הסניף ההוליוודי של האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה (אסיפ"א - הוליווד). הטקס נערך החל מ־1972, אך מ־1992 ניתן לסרטים בודדים.
שם הפרס הוא קיצור של המילה ״אנימציה״.

## פרסים
### פרסים ראשיים
* פרס אנני לסרט הטוב ביותר
* פרס אנני לסרט הקצר הטוב ביותר
* פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר
* פרס אנני למשחק הווידאו הטוב ביותר
* פרס אנני להפקה מונפשת מיוחדת הטובה ביותר
* פרס אנני לסרט הביתי הטוב ביותר
* פרס אנני לסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר
* פרס אנני לפרסומת הטלוויזיה המונפשת הטובה ביותר

### פרסים אישיים
#### בקולנוע
* פרס אנני לאפקטים הטובים ביותר
* פרס אנני לדמות האנימציה הטובה ביותר
* פרס אנני לעיצוב הדמות הטוב ביותר
* פרס אנני לעיצוב הקונספט הטוב ביותר
* פרס אנני לפסקול הטוב ביותר
* פרס אנני לבימוי הטוב ביותר
* פרס אנני לסטוריבורד הטוב ביותר
* פרס אנני לדיבוב הטוב ביותר
* פרס אנני לתסריט הטוב ביותר
#### בטלוויזיה
* פרס אנני לדמות האנימציה בטלוויזיה הטובה ביותר
* פרס אנני לעיצוב הדמות בסדרת הטלוויזיה הטוב ביותר
* פרס אנני לפסקול הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה
* פרס אנני לבימוי הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה
* פרס אנני לעיצוב הקונספט הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה
* פרס אנני לסטוריבורד הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה
* פרס אנני לדיבוב הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה
* פרס אנני לתסריט הטוב ביותר לסדרת טלוויזיה

### פרסי השופטים
* פרס אנני על שם ג'יין פוריי 
* פרס אנני על שם אב אייוורקס
* פרס אנני על שם וינזור מקיי
* פרס אנני להישגים מיוחדים בהנפשה
* פרס  אנני- תעודת הצטיינות

## טקסים

## שיאי מועמדויות וזכיות

## מחלוקות
ב־2009 זכה "קונג פו פנדה" סרטם של דרימוורקס הנפשה בכל הפרסים המוענקים לסרט באורך מלא, במאמר ניבוי תוצאות טקס פרסי האוסקר של אותה שנה נכתב כי "צופי האוסקר היו המומים כאשר קונג פו פנדה לקח את כל הפרסים של האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה (אסיפ"א, מעניקת הפרס), זו הייתה עבודה פנימית, מלאה בפוליטיקה מאחורי הקלעים". האנימטור ביל פלימפטון מתח גם הוא ביקורת על נוהלי ההצבעה של הארגון וכתב בבלוג שלו "אני חושב שג'פרי קצנברג יודע לזהות הזדמנות פרסום טובה כשהוא רואה אותה, הוא קנה חברויות באסיפ"א הוליווד לסטודיו שלו כולו ולאחר מכן אמר להם להצביע לקו המפלגתי... המציאות המצערת היא שזה מרגיש כאילו ההצבעה הייתה מבוימת - הם נקנו!".

ב־2010 נמנעו אולפני ההנפשה של וולט דיסני משליחת סרטיהם כמועמדים. מהלך זה נבע בעקבות הידיעה כי כל אחד יכול לקנות מנוי (ופתק הצבעה) לאסיפ"א וגם בעקבות אמונה כי המאזניים מוטים לטובת דרימוורקס הנפשה מכיוון שאלו קונים הצבעות. ב-2011 חזרו לשגרה ולשליחת מועמדויות.

## קישורים חיצוניים

*  

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פרסי הנפשה
עקרבניים

ה**עַקְרַבָּנִיִּים** (שם מדעי: Nepidae) הם משפחה של פשפשי מים טורפים בעלי תפוצה עולמית. ידועים כ-230 מינים שונים ב-14 סוגים, בישראל ידועים ארבעה מינים. שמם בעברית נובע מדמיונם החיצוני לעקרבאים, רגלי הטרף הקדמיות משמשות לאחיזת הטרף ובעלות דמיון מסוים לצבתות העקרב וסיפון הנשימה הארוך הבולט מקצה בטן האחורית ומזכיר את עוקץ העקרב.

העקרבניים חיים בסביבה מיימית רדודה כמו אגמים או נחלים בעלי זרימה איטית עם צמחיית מים עשירה וקרקע בוצית. הם אינם שחיינים טובים, ונוהגים להלך על הקרקעית או לטפס על צמחי מים בחיפוש מקום מסתור, שם הם אורבים לטרף מזדמן כגון חרקי מים, סרטנאים קטנים, ראשנים ואף דגים קטנים. מאחר שפשפשים אינם מסוגלים לנשום מתחת למים העקרבניים נוהגים לארוב לטרפם במרחק לא רב מפני המים בעוד הם שולחים את סיפון הנשימה הארוך שלהם מעלה ומשתמשים בו כשנורקל.
הנקבה מטילה את הביצים על צמחי מים קרוב לפני השטח. בכל המינים לביצים קרניים קטנות המאפשרות ספיגת אוויר שהכרחי להתפתחות הביצה.

בתקופות בצורת, במידה ומקווה המים שלהם מתייבש או שהטרף אוזל, הם מסוגלים לעבור תהליך (הדומה לזה שקיים אצל הרבפשפשיים והשיטיתיים) המגביר את המטבוליזם בגופם ומאפשר להם להשתמש בכנפיים לצורך תעופה אחר מקווה מים חדש.

## מינים בולטים בישראל (רשימה חלקית)
* תת-משפחה Nepinae
** שבט Nepini
*** עקרבן ענק *Laccotrephes fabricii*
*** עקרבן אפור *Nepa cinerea*
* תת-משפחה Ranatrinae
** שבט Ranatrini
*** עקרבן מקלוני *Ranatra parvipes vicina*

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1802
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר אנדרה לטריי
קטגוריה:פשפשאים
קטגוריה:חרקי מים
קטגוריה:חרקים טורפים
לבוצ'ה

**לבוצ'ה** (בסלובקית **Levoča**, בגרמנית **Leutschau**, בהונגרית **Lőcse**) היא עיירה ובה כ-15 אלף תושבים, במחוז פרשוב במזרח סלובקיה. לעיירה מרכז עתיק שמור היטב ובו כנסייה מתקופת הרנסאנס ובתוכה מזבח העץ הגבוה בעולם. העיירה צורפה ב-2009 לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.

ממוזער|שמאל|לבוצ'ה - בית העיירה וכנסיית ג'יימס הקדוש
שמאל|ממוזער|250px|בית העירייה מהאוויר

## היסטוריה
לבוצ'ה ממוקמת באזור ההיסטורי ספיש (Spiš) המיושב מאז תקופת האבן. בתחילת המאה ה-11 נכבש האזור והפך לחלק מממלכת הונגריה עד ל-1918. לאחר הפלישה המונגולית בשנים 1241–1242 התיישבו באזור גם גרמנים שזכו לאוטונומיה מסוימת מהממלכה ההונגרית. המסמך הראשון בו נזכר שמה של העיירה הוא מ-1249. ב-1317 העיירה, שנקראה בשמה הגרמני Leutschau, קיבלה מעמד של עיר מלכותית וב-1321 זכו סוחרים כורים ואומנים בזכות להתיישב בה. במאה ה-15 התעשרה העיירה כתוצאה ממסחר בין פולין להונגריה וכן הפכה למרכז תרבותי ובו כנסיות, בית דפוס (החל מ-1624), ספריה, בית מרקחת ורופאים. מעמדה התרבותי נשמר למרות שתי שרפות קשות שחוותה העיירה. לבוצ'ה שימשה כמרכז להפצת הפרוטסטנטיות בצפון הונגריה. המקום החל להתדרדר לאחר המרידות נגד בית הבסבורג במאה ה-17. בשנת 1871 התדרדר מעמדה של העיירה עוד בשל בניית קו הרכבת החשוב קושיצה-בוהומין (Bohumín) במרחק של 8 ק"מ מלבוצ'ה. לאחר חוזה טריאנון עברה העיר לידי צ'כוסלובקיה שנוצרה זה עתה ושמו הנוכחי, לבוצ'ה, התקבל. העיר נכבשה על ידי הצבא האדום ב-27 בינואר 1945. ב-3 ביולי 1993 ביקר במקום האפיפיור יוחנן פאולוס השני שערך מיסה ל-650,000 מאמינים בגבעה במרחק קילומטר מהעיירה.

## הקהילה היהודית
במאות ה-18 וה-19 גדלה הקהילה היהודית בעיר, הוקמו אגודות עזרה הדדית, בית עלמין, בית כנסת ובית ספר. במאה ה-20 הוקמו תנועות נוער יהודיות כולל תנועות נוער ציוניות.

בזמן מלחמת העולם השנייה 981 יהודים שולחו מהעיירה למחנות השמדה על ידי הממשלה הסלובקית ולאחר כיבוש סלובקיה על ידי הנאצים שולחו יתרת יהודי העיר לאושוויץ ומיידנק. בודדים הוסתרו בכפר הסמוך על ידי הכומר, חסיד אומות העולם, מיכאל מאסלג' (Maslej).

## אדריכלות
המרכז העתיק של העיירה שמור היטב ורובו מוקף עדיין בחומות העתיקות. הכניסה העיקרית לעיר העתיקה היא דרך 'שער קושיצה' המונומנטלי מהמאה ה-15. מאחוריו ממוקמת כנסיית רוח הקודש מתקופת הבארוק ומנזר פרנציסקני מהמאה ה-18. בכיכר המרכזית, כיכר האומן פאול (Námestie Majstra Pavla), ממוקמים שלושה בניינים משמעותיים: בית העיירה הישן (מהמאה ה-15–17), הכנסייה הלותרנית (מ-1837) וכנסיית ג'יימס הקדוש מהמאה ה-14 בה נמצא מזבח הכנסייה הגותי הגבוה באירופה (18.62 מטר גובהו). את המזבח יצר אותו אומן, פאול, שעל שמו נקראת הכיכר, בסביבות 1520. פרט לכך בכיר בניינים עתיקים ששימשו את אצילי הסביבה בסוף ימי הביניים. כמו כן נמצא בכיכר כלוב הבושה ששימש לענישת ראווה במהלך המאה ה-17. מעבר לכיכר ישנן עוד כנסיות עתיקות, מנזר, בית האדמיניסטרציה של העיירה מהמאה ה-19 והארכיונים האזוריים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 


קובץ:Kosicegate.jpg|שער קושיצה
קובץ: Levoca11Slovakia85.JPG|'כלוב הבושה' הסמוך לבית העירייה הישן בלבוצ'ה


## הערות שוליים

קטגוריה:סלובקיה: ערים
קטגוריה:סלובקיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:קהילות יהודיות בסלובקיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
אפרים זאב גרבוז

הרב **אפרים זאב גרבוז** (תרס"ג, 1903 – י"ט בתמוז תשי"ט, יולי 1959) היה מנהל רוחני של ישיבת אוהל תורה בירושלים, מחבר הספר "הר אפרים".

## תולדותיו
נולד בעיירה להישין בפלך מינסק ב (רוסיה הלבנה, כיום בלארוס), לצבי אריה ויהודית גרבוז. בצעירותו התייתם בתוך שנה מאביו ומאמו ואומץ על ידי הרב יצחק ביגון, מחבר הספר "שדה יצחק".
למד בישיבה בקרילוב אצל הרב יחזקאל טרסנר, מחבר הספר "דברי יחזקאל", שאותו החשיב לרבו המובהק. משם עבר ללמוד בישיבת סלובודקה והיה מקורב לסבא מסלובודקה ולראש הישיבה הרב משה מרדכי אפשטיין. בתקופת לימודיו בישיבה למד בחברותא עם הרב אהרן כהן ויחדיו השלימו את לימוד כל מסכתות הש"ס.

בכ' באלול תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל עם גרעין תלמידי ישיבת סלובודקה והיה בין קבוצת התלמידים הראשונים שייסדו את ישיבת חברון בעיר חברון. עם הקבוצה נמנו הרב צבי קופשיץ, הרב אהרן כהן, הרב זבולון גרז, הרב אהרן מילבסקי, הרב דוד חדש והרב צבי פוחוביץ.

נישא למרים בילה, בת הרב אברהם נח פאליי, מהדמויות הרוחניות הבולטות של ישיבת חברון. חותנתו, חיה רבקה, היא בת הרב אריה ליב, רבה של גרינקישאק שבליטא. בצעד יוצא דופן, בשל רמתו הלימודית הגבוהה, הקצתה הנהלת הישיבה לרב גרבוז מלגה חודשית קבועה כדי שימשיך את לימודיו בישיבה גם לאחר נישואיו. בתקופה זו הוא ריכז סביבו קבוצות תלמידים וקידם אותם בלימודם.

באמצע שנות ה-30, עם הקמת ישיבת אוהל תורה על ידי הרב שמואל יצחק הילמן, מונה הרב גרבוז למנהלה הרוחני.

בשנת ת"ש (1940) הוציא את הספר "הר אפרים" על מסכת הוריות. בהמשך הוציא את ספרו "ספירי אפרים" על הספרי זוטא. גולת הכותרת של מפעלו התורני הוא הספר "הר אפרים" על המכילתא, עם הפירוש "קו המידה". בשנת תשי"ח (1958) הוציא לראשונה מכתב יד את פירושו של רבי שלמה סיריליו לירושלמי למסכת שקלים, והוסיף לו את פירושו "הר אפרים".

נפטר בשנת תשי"ט ממחלת לב ונטמן בהר המנוחות.

## משפחתו
בנו הוא הרב אברהם נח גרבוז, ראש כולל הר אפרים. חתניו: הדיין הרב שמואל דביר, הרב שמעון אשר כהן, שהיה ראש ישיבת חורב בירושלים, והרב שמעון וייזר, שהיה ר"מ בישיבת שעלבים. אחד מנכדיו הוא הרב איתמר גרבוז ראש ישיבת אורחות תורה.

## לקריאה נוספת
*שמעון יוסף מלר, **הכהן הגדול מאחיו**, תולדות חייו של הרב אהרן כהן, ירושלים, תשס"ט. עמודים 104–117

## קישורים חיצוניים
* הפרדס
* 
* 
* תמונתו (בתוך ההנהלה)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:ראשי כולל אברכים
קטגוריה:משפחת גרבוז (אפרים זאב)
קטגוריה:פרשני המכילתא
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1959