יוחנן כהן גדול

**יוחנן כהן גדול** היה כהן גדול בבית המקדש השני שתיקן תקנות חשובות ומוזכר מספר פעמים בספרות התנאים. רבים מזהים אותו עם השליט החשמונאי יוחנן הורקנוס הראשון.

הגמרא במסכת ברכות מספרת עליו ששימש בכהונה גדולה למשך שמונים שנה, ובסוף ימיו כפר בעיקר - . מכאן נעשה יוחנן כהן גדול לסמל לאדם צדיק שהפך לרשע.

## זהותו
במחקר מקובל לזהות את יוחנן כהן גדול עם השליט החשמונאי, הנשיא **[[יוחנן הורקנוס הראשון]]**. על חלק ממטבעות יוחנן הורקנוס הראשון נכתב "יהוחנן כהן גדול". במגילת תענית מוזכר יוחנן כהן גדול כשליט ששמו נכתב בשטרות לאחר ניצחון החשמונאים.

כך נראה גם מדבריו של יוספוס פלאביוס, לפיו יוחנן "ניהל את המדינה באופן נעלה... הוא איחד בנפשו את שלשת הדברים המעניקים את האושר הגדול ביותר: הנהגת האומה, הכהונה הגדולה ומתת הנבואה". הנבואה אליה מכוון יוספוס היא אותה נבואה המוזכרת במסכת סוטה על יוחנן כהן גדול -  (בעברית: "ניצחו הצעירים שהלכו לעשות מלחמה נגד אנטיוכיה" כלומר נגד הממלכה הסלאוקית), אותה יוספוס מזכיר בפירוש במקום אחר. בנוסף, יוספוס מזכיר את הפיכתו של יוחנן הורקנוס מפרושי לצדוקי.

הרב אהרן הימן בספר תולדות תנאים ואמוראים, מסביר את האמירה שהפך לצדוקי לאחר 80 שנות כהונה, בעוד שיוחנן הורקנוס כיהן רק 30 שנה. לדבריו, 80 השנים שכתבו חז"ל כוללות את כל שנות הכהונה הגדולה של מלכי החשמונאים. הרב הימן מפרט את מעברו של יוחנן מפרוש לצדוקי, ומאריך לספר את קורותיו. בתחילה הכניס יוחנן את הצדוקים לתוך שלטונו בכדי להשכין שלום פנימי בין כלל תושבי הממלכה, וכדי להנות מסיוע הצדוקים שהיו העשירים ואנשי המלחמה. בתהליך איטי נכנסו הצדוקים לעמדות רבות, עד שבסוף סכסכו בין יוחנן לבין חכמי הפרושים (במעשה אלעזר בן פועירה) על מנת ליצור נתק ביניהם ולשמור על בלעדיות בשלטון.

עם זאת, זיהוי זה לא היה מובן מאליו בקרב חכמי ישראל בימי הביניים. בתלמוד הבבלי נחלקו האמוראים אם יש לזהות את יוחנן כהן גדול עם אלכסנדר ינאי, ממלכי בית חשמונאי. לדעת האמורא אביי, יוחנן הוא ינאי המלך, ולדעת רבא ינאי ויוחנן הם שני אנשים נפרדים.

הרמב"ם סבר שהוא יוחנן בנו של מתתיהו מנהיג מרד החשמונאים; אבל במשנה תורה כתב שהוא היה כהן גדול לאחר שמעון הצדיק.

רבי אברהם זכות בספר יוחסין השלם זיהה את יוחנן כהן גדול, זה שעשה את שתי הפרות ותיקן את התקנות הרבות, בתור יוחנן אביו של מתתיהו בן יוחנן. הוא תלמידו של אנטיגנוס איש סוכו, וקיבל ממנו ביחד עם יוסי בן יועזר ויוסי בן יוחנן בשנת ג'ת"ק, 92 שנים לאחר בניין בית שני. גם ספר שלשלת הקבלה מסכים איתו. עם זאת את האמירה ששימש 80 שנה ונעשה צדוקי, מייחס ספר היוחסין ליוחנן הורקנוס הראשון.

לדעת מפרש המשנה תפארת ישראל, ישנם שני יוחנן כהן גדול, אחד צדיק ששימש לאחר שמעון הצדיק ותיקן את התקנות שלהלן, ואחד צדיק שהפך לרשע.

## תקנותיו
במסכת פרה נאמר עליו ששרף שתי פרות אדומות.

במשנה האחרונה במסכת מעשר שני מובאות מספר תקנות שתיקן יוחנן:

יוחנן תיקן כמה תקנות חשובות שמסמנות מעבר תקופות:
# ביטל את מצוות וידוי מעשרות. הטעם הוא מפני קנסו של עזרא שהורה לתת את המעשר ראשון לכהנים במקום ללויים, כעונש על סרבנותם לעלות לארץ ישראל, והישארותם בבבל .
# ביטל חלק משירת הלויים שהיו שרים כלפי ה' - "עורה למה תישן ה'" ().
# ביטל אפשרות להפיל שור לשחיטה באמצעות הקזת דם בין עיניו ("נוקפים"), משני טעמים, משום חשש טריפה ומשום שכך נהגו בבתי עבודה זרה. לצורך כך הוא הקים את מערכת הטבעות שבבית המטבחיים מצפון למזבח. יגאל ידין השתמש במסורת זו כדי לייחס את מגילת המקדש למתנגדי יוחנן, ולתארך אותה לתקופת החשמונאים. אחרים חלקו על תיארוך זה, ובפרט גם על המסורת שיוחנן הוא שתיקן לראשונה את הטבעות. לפי שמואל קליין, יוחנן כהן גדול שתיקן את הטבעות אינו יוחנן הורקנוס, אלא אחד מהכהנים הגדולים שקדמו לימי היוונים, לפי הסיפור בתלמוד על משמרת בילגה שסתמו את טבעתה מפני מעשה שהיה בזמן מלכי יוון.
# אסר על עבודות המשמיעות רעש בירושלים בזמן חול המועד, אפילו אם הן "דבר האבד".
# תיקן את דרך הפרשת המעשרות כאשר הפירות במצב של ספק, הנקרא דמאי.

### דמאי

יתר פירוט על תקנתו את דין דמאי, מובאת במסכת סוטה:

לפי פירוש המשנה לרמב"ם, עיקר תקנתו הייתה בהקלות שעשה. שכן לפני התקנה הצדיקים שמדייקים במצוות לא היו קונים בכלל מעם הארץ, והמדקדקים פחות היו אוכלים אותו כאשר עדיין הוא טבל. בעקבות הקלתו של יוחנן, שפטר אותם משלושה מתוך חמשת המעשרות, יכול היה המסחר להתנהל וכולם יכלו לקנות מכולם.

## קישורים חיצוניים

* 
* הערך "יוחנן כהן גדול" באתר "ויקימקדש" של מכון המקדש

## הערות שוליים

קטגוריה:כהנים גדולים
קטגוריה:כהנים בתקופת בית שני
קטגוריה:תנאים
קטגוריה:כהנים בתקופת המשנה
קטגוריה:כהנים ששרפו פרה אדומה
קטגוריה:הזוגות
קטגוריה:יהודי המאה השנייה לפנה"ס