open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ארמון ביילרביי

ממוזער|פנים ארמון ביילרביי
ממוזער|חדר השינה של הסולטן
**ארמון ביילרביי** (בטורקית: **Beylerbeyi Sarayı**) הוא ארמון עות'מאני מהמאה ה-19, הממוקם בשכונת ביילרביי ברובע אוסקודר שבאיסטנבול, בצד האסייתי של מצר הבוספורוס. הארמון הוזמן על ידי הסולטאן אבדילאזיז ובנייתו נמשכה בין השנים 1861 ל-1865. הוא שימש כמעון קיץ וכמקום לאירוח מכובדים זרים. עיצובו משלב השפעות אדריכליות אירופאיות, במיוחד נאו-בארוק, עם עיצוב פנים עות'מאני מסורתי. כיום משמש המקום כמוזיאון הפתוח לציבור.

## היסטוריה
ארמון ביילרביי נבנה בהזמנת הסולטאן אבדילאזיז (1830–1876) בין השנים 1861 ל-1865, במטרה לשמש כמעון קיץ וכאתר לאירוח ראשי מדינות המבקרים בממלכה. הקיסרית הצרפתית אז'ני ביקרה בארמון בדרכה לפתיחת תעלת סואץ ב-1869. הקיסרית כה התרשמה מאלגנטיות הארמון, עד כי ביקשה ליצור העתק של החלון בחדר האורחים עבור חדר השינה שלה בארמון טווילרי שבפריז. הארמון אירח מבקרים נכבדים נוספים, בהם הדוכס אדוארד השביעי והדוכסית אלכסנדרה מדנמרק.

בנוסף לתפקידו כמפלט קיץ עבור הסולטאנים העות'מאניים, שימש ארמון ביילרביי כבית הארחה ממלכתי רשמי. הוא אירח דמויות בולטות, בהן פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה (1869); ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו (1874); ווילהלם השני, קיסר גרמניה. לאחר שהודח מכסאו, בילה הסולטאן עבדול חמיד השני את שש השנים האחרונות לחייו בארמון, שם נפטר בשנת 1918.

## תיאור
ארמון ביילרביי תוכנן על ידי סרקיס באליאן בסגנון האימפריה השנייה . עיצובו פשוט יותר בהשוואה לארמונות קודמים כגון ארמון דולמאבהצ'ה וארמון קוצ'וקסו. את הארמון ניתן לראות בצורה הטובה ביותר מהבוספורוס, משם נראים שני ביתני רחצה נפרדים: אחד עבור ההרמון (מגורי הנשים) ואחד עבור הסלאמליק (מגורי הגברים).

עיצוב הפנים של הארמון משלב השפעות מערביות ומזרחיות ומשקף מאפיינים טיפוסיים של בתים טורקיים מסורתיים. המבנה בן שלוש הקומות (כולל מרתף) מכיל 24 חדרים ו-6 אולמות. הרצפות מכוסות במחצלות קש מצריות. החדרים והאולמות מעוטרים בשטיחי הרקה טורקיים, נברשות קריסטל באקארה צרפתיות, ושעונים שיוצרו בקרן הזהב באיסטנבול, לצד שעונים מאנגליה וצרפת. בנוסף, אגרטלי פורצלן מסין, יפן, צרפת, גרמניה ומאזור ילדיז בטורקיה מוסיפים לעושר העיצובי והקישוטי של הארמון.

## בספרות

* Hakan Gülsün. Beylerbeyi Palace. TBMM. Istanbul, 1993.


## גלריה

קובץ:Beylerbeyi_Palace_8920.jpg|מבט חיצוני על ארמון ביילרביי
קובץ:Beylerbeyi_Palace_8922.jpg|חזית הארמון וגרם המדרגות
קובץ:Beylerbeyi_Palace_8929.jpg|מדרגות הארמון במבט מהצד
קובץ:İstanbul_-_Beylerbeyi_Sarayı_0858.jpg|ביתן הרחצה בארמון ביילרביי
קובץ:Beylerbeyi_Palace_Sea_kiosk_in_2014_8936.jpg|ביתן הרחצה


## קישורים חיצוניים

* הנהלת הארמונות הלאומיים | ארמון ביילרביי

## הערות שוליים

קטגוריה:איסטנבול: מבנים
קטגוריה:טורקיה: ארמונות
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מבנים
Six-Five Special

**Six-Five Special** הייתה תוכנית טלוויזיה שבועית ששודרה ב-BBC מדי מוצ"ש בין ה-16 בפברואר 1957 ל-27 בדצמבר 1958. הייתה זו התוכנית הראשונה שהוקדשה להופעות חיות של זמרי ולהקות רוק אנד רול, שצולמו בפני קהל. התוכניות יועדה לבני נוער וכללה גם מערכוני-מעבר קצרים בין השירים. שמה נבע משעת השידור שלה: שש וחמש דקות בערב.

## תיאור
מראשית שידורי ה-BBC, מיד לאחר תום מלחמת העולם השנייה ועד 1957 היה נהוג בלוח השידורים ה"Toddlers' Truce" ("הפסקת הפעוטות"). השידורים לילדים נפסקו בשעה שש, ועד תחילת השידורים למבוגרים, בשעה שבע, לא שודרו תוכניות כלל. זאת על מנת שהורים יוכלו להשכיב לישון את ילדיהם הצעירים. עם הקמת תחנות הטלוויזיה המסחריות של ITV, נוהג הפסקת הפעוטות הפך ללא הוגן כלפי ה-BBC. התוכנית Six-Five Special נועדה למלא בתוכן את רצועת השידור בין שש לשבע בערב. בנוסף, שיר הפתיחה של התוכנית דיבר על רכבת בשם Six-Five Special, כלומר רכבת מיוחדת שיוצאת בשעה שש וחמישה, וקרא לקהל לעלות עליה.

מפיקי התוכנית היו ג'ק גוד  וג'ו (ג'וזפין) דגלאס . עם דאגלס ופיט מורי  כמגישי התוכנית. קריאתו של מורי בתחילת כל תוכנית "Time to jive on the old six five" ("זמן לרקוד עם השש-חמש הוותיק") הפכה לסמל התוכנית. התוכנית הציגה זמרים ולהקות צעירים, שניגנו בעיקר בסגנון הסקיפל (חיקוי בריטי לרוק אנד רול מוקדם, בעיקר חיקויי רוקבילי ורית'ם אנד בלוז). הזמרים הופיעו בקרב קהל הצעירים באולפן, והאווירה הייתה של מסיבה. בין המופיעים בתוכנית נמנו טומי סטיל, לוני דונגן ועוד שלל הרכבים וזמרים בריטיים שחיקו כוכבים אמריקאים כגון ג.פ. "ביג בופר" ריצ'רדסון, ג'ין וינסנט ואדי קוקרן שלא היו יכולים להופיע בתוכנית בעצמם, עקב הסכמים הדדיים בין איגודי המוזיקאים. בין כותבי קטעי המעבר נמנו טרוור פיקוק וספייק מיליגן.

התוכנית הייתה בראשיתה נסיונית לשישה שבועות, אך בשל הפופולריות שלה, השתכנעו ב-BBC להמשיך אותה. עם זאת, מנהלי התחנה דרשו מן המפיקים לשלב בה תוכני חינוך והדרכה לנוער. החיכוך בין המפיקים, שרצו לספק לנוער שעה של בידור, לבין ההנהלה שחששה מתקריות (בשל מגבלות טכנולוגיות, התוכנית צולמה ושודרה בשידור חי) וביקשה לשלב תכנים חינוכיים, הובילה בסופו של גבר לפרישתו של גוד בתחילת 1958, שעבר לרשת ABC הבריטית ויצר שם את התוכנית *!Oh Boy*, שאיפשרה לו להגשים את חזונו.

## קישורים חיצוניים
* מאמר מתוך TV Pop Diaries - Pop Music on British Television 1955 - 1999
* הפרק "Episode 71: “Willie and the Hand Jive” by Johnny Otis" מתוך ההסכת A History of Rock Music in 500 Songs
* Six Five Special at Whirligig TV.
* 
* Six-Five Special (1957–58) British Film Institute history
* Six-Five Special MSN Movies entry
* "Six-Five Special" קטעים מתוך התוכנית ביוטיוב
* Britain in a Box, תוכנית רדיו של ה-BBC 4, 5 במרץ 2008
* , כתבה לכבוד יום הולדתו ה-100 של פיט מורי, 17 בספטמבר 2025

## הערות שוליים

קטגוריה:BBC: תוכניות וסדרות
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: טלוויזיה
קטגוריה:רוק אנד רול
קטגוריה:שנות ה-1950
גארט וול

**גארט דורסט וול** (באנגלית: **Garret Dorset Wall**; 10 במרץ 1783 – 22 בנובמבר 1850) היה קצין צבא וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי. הוא נבחר לתפקיד מושל ניו ג'רזי, אך סירב להיכנס לתפקיד.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
וול נולד ב-10 במרץ 1783 בעיירה מידלטאון שבניו ג'רזי. הוא השלים לימודי הכנה, למד משפטים, והוסמך לעריכת דין בשנת 1804 ולתפקיד יועץ משפטי בשנת 1807. לאחר מכן החל לעסוק בעריכת דין בעיר ברלינגטון שבניו ג'רזי.

במהלך מלחמת 1812 שירת בצבא ופיקד על רגימנט מתנדבים מטרנטון.

### קריירה פוליטית
וול שימש כפקיד בית המשפט העליון של ניו ג'רזי בשנים 1812–1817, וכקצין האפסנאות הכללי של ניו ג'רזי בין השנים 1815–1837.

בשנת 1827 נבחר כחבר האספה הכללית של ניו ג'רזי, וב־1829 מונה לתובע הפדרלי של מחוז ניו ג'רזי. באותה שנה נבחר למושל ניו ג'רזי, אך דחה את התפקיד וסירב לכהן בו.

לאחר מכן נבחר כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם הסיעה הג'קסוניאנית (שמאוחר יותר הפכה למפלגה הדמוקרטית), וכיהן בסנאט מ־4 במרץ 1835 ועד 3 במרץ 1841. ניסיונו להיבחר מחדש לא צלח.

במהלך כהונתו בסנאט כיהן כיו"ר ועדת המיליציה (בכנסים ה־24 וה־25 של הקונגרס), וכחבר בוועדות המשפט (בקונגרסים ה־25 וה־26) וענייני צבא (בקונגרס ה־25).

בשנת 1848 מונה לשופט בבית הדין לערעורים של ניו ג'רזי, תפקיד שבו כיהן עד מותו.

גארט וול נפטר ב-22 בנובמבר 1850 בעיר ברלינגטון שבניו ג'רזי, ונקבר בחצר כנסיית סנט מרי האפיסקופלית בעיר.

## משפחתו
גארט וול היה אביו של ג'יימס וולטר וול, גם הוא חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו ג'רזי. בתו, מריה מטילדה וול, הייתה אשתו של מושל ניו ג'רזי  ואמו של פיטר ד. ורום.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו ג'רזי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מושלי ניו ג'רזי
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1783
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1850
ג'ייקוב מילר

**ג'ייקוב ולש מילר** (באנגלית: **Jacob Welsh Miller**; 29 באוגוסט 1800 – 30 בספטמבר 1862) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
מילר נולד ב-29 באוגוסט 1800 באזור גרמן ואלי, בעיירה וושינגטון שבמחוז מוריס, ניו ג'רזי. בשנת 1823 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בעיר מוריסטאון.

### קריירה ציבורית
בשנת 1832 נבחר מילר כחבר האספה הכללית של ניו ג'רזי. בין השנים 1839–1840 ייצג את מחוז מוריס במועצה המחוקקת של ניו ג'רזי (הגוף המקביל למה שנקרא כיום הסנאט של ניו ג'רזי).

בשנת 1839 נבחר כסנאטור מדינתי מטעם המפלגה הוויגית, וב־1841 נבחר לסנאט של ארצות הברית. הוא נבחר מחדש בשנת 1847 וכיהן בסנאט מ־4 במרץ 1841 ועד 3 במרץ 1853.

במהלך כהונתו בסנאט כיהן כיו"ר הוועדה לענייני מחוז קולומביה (בקונגרסים ה־27 וה־28).

בשנת 1855 הצטרף מילר למפלגה הרפובליקנית.

### חיים אישיים
בשנת 1825 נישא למרי לואיזה מקאלוך, בתו של ג'ורג' פ. מקאלוך, מהנדס ואיש עסקים עשיר ממוריסטאון, שתכנן ובנה את תעלת מוריס. לזוג נולדו תשעה ילדים, בהם עורך הדין ג'ורג' מקאלוך מילר, וקפטן לינדלי מילר, ששירת כקצין ברגימנט רגלים שחורים במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית וכתב את השיר "Marching Song of the First Arkansas".

מילר נפטר ב-30 בספטמבר 1862 במוריסטאון שבניו ג'רזי, ונקבר בחצר כנסיית סנט פיטר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הוויגית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו ג'רזי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1800
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1862
אסד רוסתום

**אסד בן ג'יבריל רוסתום מאג'איס** (4 ביוני 1897 – 23 ביוני 1965) היה היסטוריון, אקדמאי וסופר לבנוני. הוא פרסם יותר מ-15 ספרים על ההיסטוריה של המזרח התיכון.

## ביוגרפיה
רוסטום נולד בד'ור אל-שויר ב-4 ביוני 1897. הוא קיבל תואר ראשון ושני מהאוניברסיטה האמריקאית של ביירות בשנת 1919, ולאחר מכן תואר דוקטור בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1923. לאחר מכן חזר לביירות, שם לימד היסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה האמריקאית של ביירות עד להתפטרותו בשנת 1943. לאחר מכן שימש כיועץ בשגרירות האמריקנית בביירות.

הוא זכה במסדר ההצטיינות האזרחי של הרפובליקה הערבית הסורית ובמסדר ההצטיינות הלבנוני בשנת 1964.

רוסטום נפטר ב-23 ביוני 1965.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האמריקנית בביירות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:ילידי 1897
קטגוריה:נפטרים ב-1965
אנגישיקי

ממוזער|האנגישקי
**האנגישיקי** (延喜式, מילולית: נהלים מתקופת האנגי) הוא טקסט משפטי יפני מוקדם שנערך באמצע תקופת הייאן, והוא אוסף כללים פורמליים על חוקים ומנהגים. רוב העבודה הושלמה בשנת 927.

## היסטוריה
החיבור החל בשנת 905 (*[[Engi (era)|Engi]]* 5) בהוראת הקיסר דאיגו. העבודה החלה על ידי פוג'יווארה נו טוקיהירה אך נעצרה כאשר המחבר נפטר כעבור ארבע שנים בשנת 909. אחיו פוג'יווארה נו טדהירה חידש את העבודה בשנת 912, וכנראה השלים אותה בשנת 927 .

לאחר מספר תיקונים, העבודה שימשה כבסיס לרפורמות החל משנת 967 .

האנגישיקי מספק גם מידע רב על החיים באותם זמנים, כולל תיאורים של 10 סוגים שונים של סאקה.

## כתב יד
האנגישיקי המקורי אינו קיים עוד, ורוב העותקים העתיקים מתקופות מורומאצ'י וסנגוקו אבדו. העותק העתיק ביותר ששרד, למעט מגילה אחת, תועתק בסוף תקופת הייאן. 27 מגילות אלו שמורות כיום במוזיאון הלאומי של טוקיו כאוצר לאומי של יפן.  הן מגיעות מעיזבונה של משפחת קוג'ו, ענף של בית פוג'יווארה. מכיוון שרבות מהמגילות נכתבו על גבם של מסמכים ישנים יותר, למגילות אלו חשיבות היסטורית רבה לא רק בכל הנוגע למגילה עצמה.

מעבר לכך, ישנם שלושה כרכים (כרך 12 הנותר, כרך 14, כרך 16 משנת 1127, בתקופת הייאן) השייכים לאוסף של מקדש קונגו-ג'י באוסקה .

## תוכן
הטקסט מורכב מ-50 כרכים ומאורגן לפי חלקים:
* כרכים 1–10: מחלקת הפולחן. בנוסף לוויסות טקסים, כולל דאיג'וסאי (ה"נינאמה-סאי" הראשון לאחר עלייתו של קיסר חדש) ופולחן במקדש איסה הגדול ובסאיקו, חלק זה של האניגישקי תיעד טקסטים ליטורגיים, 2,861 מקדשי שינטו המוכרים רשמית, ו-3,131 קאמי המוכרים רשמית.
* כרכים 11–40: מחלקת המדינה ושמונת המשרדים
* כרכים 41–49: מחלקות אחרות (משטרה, מחסנים צבאיים וכו')
* כרכים 50: חוקים מעורבים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יפן: חוק ומשפט
קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:שינטו
אדוארד דיפרטה

**אדוארד דניאל דיפרטה** (באנגלית: **Edward Daniel DiPrete**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כראש עיריית קרנסטון בשנים 1978–1985, ולאחר מכן ועד 1991 כמושל רוד איילנד ה-70. לאחר שהורשע במספר מעשי שחיתות, הוא היה מושל המדינה היחידי שריצה עונש מאסר.

## ראשית חייו
אדוארד דיפרטה נולד בקרנסטון שברוד איילנד, כבנם של מריה גרוסי ושל פרנק א. דיפרטה. הוא סיים את לימודיו בקולג' הצלב הקדוש . הוא גם שירת בצי ארצות הברית. בשנים 1970–1974 הוא היה חבר מועצת החינוך של קרנסטון, ולאחר מכן ועד 1978 הוא היה חבר מועצת העיר. בשנים 1978 - 1985 כיהן דיפרטה כראש עיריית קרנסטון.
## מושל רוד איילנד
ב-1984 נבחר דיפרטה כמושל רוד איילנד ה-70 לאחר שניצח בבחירות את מועמד הדמוקרטים אנתוני ג'. סולומון. ב-1986 וב-1988 הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות לאחר שניצח את הדמוקרט ברוס סנלן, שב-1990 ניצח את דיפרטה, ונבחר במקומו כמושל. במהלך תקופת כהונתו כמושל, הוא היה יושב ראש קואליציית מושלי צפון-מזרח ארצות הברית ויושב ראש ועידת מושלי ניו אינגלנד. הוא גם היה יושב ראש השותפות של ניו אינגלנד למדע ולטכנולוגיה.

## משפט ומאסר
ב-1994 הואשם דיפרטה בסעיפי אישום פליליים שנגעו להענקת חוזי מדינה במהלך תקופת כהונתו כמושל. במרץ 1997 בוטלו האישומים על ידי שופט בית המשפט הגבוה של רוד איילנד שגם מצא את משרד התובע הכללי של רוד איילנד אשם בעשרה סעיפים של "התנהגות בלתי הולמת חמורה של התביעה".

בסופו של דבר הואשם דיפרטה שוב, ובדצמבר 1998 הוא הודה בהאשמות המדינה בגין שוחד, עושק וסחיטה, ונדון למאסר של שנה.

במסגרת הסדר טיעון, הוא גם הודה בקבלת 250,000 דולר בתמורה לחוזים של המדינה במהלך כהונתו כמושל. דיפרטה הסכים להסדר הטיעון רק לאחר שקיבל הבטחות שיבוטלו ההאשמות נגד אחד מבניו. בנוסף, הפנסיה שלו כמושל נשללה, על אף ניסיונות להשאירה. דיפרטה ריצה 11 חודשי מאסר.

לאחר מכן, בית המשפט העליון של רוד איילנד ביטל את החלטת דיפרטה לתת פנסיה לאשתו, והחזיר את התיק לעיון מחדש. עקב מחלה נוירולוגית ניוונית, הודיעה אשתו של דיפרטה באמצעות עורך דינה כי היא מבקשת לבטל את ההחלטה, והדיון החדש עליו הורה בית המשפט העליון לא התקיים.

## חיים אישיים
דיפרטה היה ידוע כאדם בעל אישיות עממית. במעונוע שלו הוא הגיש לאורחיו עוף מטוגן. את המעונוע הוא החנה מחוץ לבית המדינה של מדינת רוד איילנד במהלך סופת השלגים שהתחוללה בפברואר 1987 , כדי שיוכל להגיע לעבודה על אף השלג הכבד. הוא החזיק מכונת משחק פק-מן בביתו, שאותו הוא הדגים לנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש ב-1989.

לדיפרטה ורעייתו פטריסיה היו שבעה ילדים. פטריסיה נפטרה ב-2011, ודיפרטה התגורר בביתו קרנסטון עד אוקטובר 2016, ואז עבר לדירה בשכונת גרדן סיטי שבעיר.

אדוארד דיפרטה נפטר בביתו בקרנסטון ב-8 ביולי 2025, יום הולדתו ה-91. הוא נטמן בבית הקברות סנט אן שבעיר.

## קישורים חיצוניים

* אדוארד דיפרטה באתר אגודת המושלים הלאומית 
* אדוארד דיפרטה באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי רוד איילנד
קטגוריה:קרנסטון: אישים
קטגוריה:מושלי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:ראשי עיריות ברוד איילנד
קטגוריה:אישי ציבור שהורשעו בדין
קטגוריה:בוגרי מכללת הצלב הקדוש
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2025
חן אשרוב

**חן אשרוב** (נולדה ב-10 בנובמבר 1980) היא שחקנית תיאטרון ובמאית ישראלית, זוכת פרס קיפוד הזהב לשנת 2013.

## ביוגרפיה
אשרוב נולדה ב-1980 וגדלה בתל אביב. הוריה הם השחקנים מישא אשרוב ובלהה מס. בילדותה רקדה בבית הספר למחול "בת דור" וב-1999 סיימה את תיכון תלמה ילין במגמת מחול.

את שירותה הצבאי עשתה בלהקת חיל החינוך בשנים 1999–2001. עם שחרורה למדה משחק בבית צבי, וכן למדה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.

## קריירה מקצועית
ביימה את הקליפים לשירים "**מענה קולי**" (החצר האחורית, 2014), "**חם ביפו**" (גדי רונן, 2016), "**אפ'חד לא יגיד לי**" (טדי נגוסה, 2022), וכן את הסרטים הקצרים "**בא בתור**" (2016) ו"**שאריות**" בכיכובם של אבי פניני ועירית גידרון (2017)

### משחק
* **[[גריז (מחזמר)|גריז]]** – בתפקיד ריזו, במסגרת לימודיה בבית צבי (תיאטרון הספרייה, 2004)
* **מפעל חייו** – מחזה של שולמית לפיד, בתפקיד הבת. לצד לבנה פינקלשטיין, נמרוד ברגמן, ענת זמש-ריגל ואלברט כהן (תיאטרון חיפה, 2006)
* **נורה קריגר** – עיבוד של נטע גלפמן לרומן מאת לאה גולדברג בבימוי אוהד שחר (פסטיבל פותחים מסך, 2006)
* **[[ברנשים וחתיכות (מחזמר)|ברנשים וחתיכות]]** – הפקה ישראלית של המחזמר בתרגום של דורי פרנס ובבימוי קן אולדפילד (בית ליסין, 2006)
* **[[איש הגשם]]** – עיבוד לבמה של הסרט המצליח בבימויו של רוני ניניו ובהשתתפות ששון גבאי, ליאור אשכנזי, הדס קלדרון, אברהם סלקטר וברוך דרור (בית ליסין, 2007)
* **מי מכיר את עמוס חפר** – מחזה מאת טוביה ציפין על מורה שנאלץ לצאת מהארון כדי לטהר את שמו מאשמת הטרדה מינית (פסטיבל פותחים במה, 2008)
* **אלתרמן שלי** – מחזה מאת מיכאל בר-זוהר על הלילה האחרון בחייו של נתן אלתרמן (פותחים במה, 2008)
* **[[מעגל הגיר הקווקזי]]** (צוותא, 2010)
* **צפרדי וקרפד** – הצגה לילדים לצד דני לשמן, דנה סמו ודן קיזלר (מדיטק, 2013)
* **ציפור אש** – הצגת יחיד על חייה של יונה וולך, על פי ספרו של יגאל סרנה, שזיכתה את אשרוב בפרס קיפוד הזהב (תמונע, 2013)

## חיים אישיים
אשרוב נמצאת בזוגיות עם המוזיקאי גדי רונן (חבר בלהקות "החצר האחורית", "1:1" ו"דבק"). והשניים מתגוררים בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:במאיות ישראליות
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:זוכי פרס קיפוד הזהב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1980
דיאלוג בוהמי

**דיאלוג בוהמי** (מוכר גם כ**דיאלוג לפי בוהם**; באנגלית: **Bohm Dialogue** או **Bohmian Dialogue**) הוא מתודולוגיה של תקשורת קבוצתית חופשית ובלתי מובנית, שפותחה על ידי הפיזיקאי ופילוסוף מכניקת הקוונטים דייוויד בוהם. בניגוד לשיטות גישור או דיון מסורתיות, מטרת הדיאלוג הבוהמי אינה הגעה לפשרה, הסכמה או החלטה מעשית, אלא חשיפת התודעה הקולקטיבית והבנת תהליכי המחשבה המייצרים את תפיסת המציאות..

## רקע פילוסופי ואפיסטמולוגי
הדיאלוג הבוהמי צמח מתוך הגותו המאוחרת של בוהם, שביקש להחיל עקרונות מעולם מכניקת הקוונטים על הסוציולוגיה והפסיכולוגיה. בוהם טען כי רוב הקונפליקטים האנושיים נובעים מ"פרגמנטציה" (פיצול) במחשבה – הנטייה להפריד באופן מלאכותי בין אובייקטים ורעיונות שביסודם הם חלק ממכלול אחד (Wholeness). לפי בוהם, המחשבה אינה מייצגת את המציאות נאמנה, אלא פועלת כמערכת תגובתית המעוצבת על ידי התניות עבר וזיכרון קולקטיבי.

בסדרת שיחות שקיים עם ההוגה ג'ידו קרישנמורטי, פיתח בוהם את הרעיון כי הזהות האישית והאגו הם תוצרים של תהליך מחשבתי "לקוי" (Systemic fault), וכי הדרך היחידה להתגבר על הפיצול היא באמצעות התבוננות משותפת בתהליך המחשבה בזמן אמת.

## עקרונות השיטה
הדיאלוג הבוהמי מתקיים בדרך כלל בקבוצה של 20 עד 40 משתתפים היושבים במעגל ללא היררכיה וללא סדר יום (Agenda) מוגדר מראש. השיטה מבוססת על שלושה עקרונות מרכזיים:

# **השהיית דעה (Suspension):** המשתתפים מתבקשים להעלות את דעותיהם ותחושותיהם אך לא לפעול על פיהן באופן מיידי. עליהם "לתלות" את המחשבה במרחב המשותף כדי לאפשר התבוננות ביקורתית בהנחות היסוד המניעות אותן.
# **הקבוצה כמראה:** האינטראקציה הקבוצתית משמשת כמעבדה חיה שבה המשתתפים יכולים לזהות כיצד מחשבותיהם מושפעות מלחץ חברתי או מנגנוני הגנה אישיים.
# **זרימת המשמעות (Koinonia):** בוהם הבחין בין "Discussion" (דיון), ששורשו הלשוני מרמז על התנגשות ופירוק, לבין "Dialogue", שבו ה"לוגוס" (משמעות) זורם דרך (Dia) הקבוצה כולה.

## יישום והשפעה
המודל של בוהם אומץ בתחומים מגוונים:
* **למידה ארגונית:** המומחה לניהול פיטר סנגי שילב את הדיאלוג כאחד מחמשת הנדבכים של "הארגון הלומד", בטענה כי צוותים אינם יכולים לפתור בעיות מערכתיות ללא יכולת דיאלוגית.
* **יישוב סכסוכים:** הארולד סונדרס, תת-מזכיר המדינה האמריקאי לשעבר, יישם עקרונות אלו בתהליכי שלום, תחת המושג "Sustained Dialogue" (דיאלוג מתמשך).

## לקריאה נוספת
* דייוויד בוהם, **על הדיאלוג** (On Dialogue), הוצאת Routledge, 1996.
* פיטר סנגי, **הארגון הלומד** (הדיסציפלינה החמישית), הוצאת מטר, 1995.

## הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופיה
קטגוריה:תקשורת
ג'יימס רוס

**ג'יימס רוס** (באנגלית: **James Ross**; 12 ביולי 1762 – 27 בנובמבר 1847) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, אשר ייצג את מדינת פנסילבניה בסנאט של ארצות הברית בשנים 1794–1803. במהלך כהונתו שימש כנשיא הזמני של הסנאט מחודש מרץ ועד דצמבר 1799.

## ביוגרפיה
רוס נולד ב-12 ביולי 1762 ליד העיירה דלתא, במחוז יורק שבפרובינציית פנסילבניה, והיה בנם של ג'וזף וג'יין (גרהם) רוס. בגיל שמונה עשרה, לאחר שקיבל השכלה קלאסית, עבר לקנונסבורג שבפנסילבניה ולימד במוסד שלימים הפך לאוניברסיטת וושינגטון וג'פרסון. הוא למד משפטים והוסמך כעורך דין בשנת 1784, תוך התמחות בדיני מקרקעין. כאיש המפלגה הפדרליסטית, היה חבר בוועידה שניסחה חוקה חדשה לפנסילבניה בשנים 1789–1790. בשנת 1791 נבחר לחבר האגודה הפילוסופית האמריקאית.

הנשיא ג'ורג' וושינגטון מינה אותו לנהל משא ומתן עם המורדים במרד הוויסקי, והוא הצליח להרגיע את המצב ולמנוע אלימות. ב־1 באפריל 1794 נבחר רוס על ידי בית המחוקקים של פנסילבניה לסנאט של ארצות הברית, במקומו של אלברט גלטין, שהודח על ידי המחוקקים. בתקופה זו חיבר חוק חדש בנוגע לאדמות ציבוריות ונאבק במדיניות ממשלו של הנשיא תומאס ג'פרסון. בשנת 1797 נבחר לכהונה שנייה בסנאט.

בשנת 1800, לקראת הבחירות לנשיאות, הציע רוס הצעת חוק שנויה במחלוקת שלפיה לאחר ספירת קולות האלקטורים בקונגרס, יועברו פתקי ההצבעה לוועדה בראשות נשיא בית המשפט העליון ובה שנים־עשר חברים – שישה מכל אחד משני בתי הקונגרס. הוועדה, שתפעל בדלתיים סגורות, הייתה מוסמכת לפסול קולות אלקטורליים שיימצאו מזויפים לאחר חקירה. קבוצת סנאטורים רפובליקנים, שנחרדה מההצעה, הדליפה את תוכנה למדפיס מפילדלפיה ויליאם דיואן, אשר פרסם אותה בעיתונו Aurora ב־19 בפברואר 1800. בעקבות זאת נטשו הפדרליסטים במהירות את הצעת החוק.

ב־15 בינואר 1803, על רקע המשבר שנוצר עקב ביטול זכות ההפקדה של ארצות הברית בניו אורלינס על ידי ספרד ורכישת לואיזיאנה בידי צרפת, יזם רוס החלטה להעניק לג'פרסון סמכות לגייס 50,000 חיילים לשם תפיסת ניו אורלינס. ג'פרסון לא רצה להשתמש בכוח צבאי, אך ההחלטה חיזקה את מעמדו של שגריר ארצות הברית בצרפת, רוברט ליווינגסטון, במשא ומתן שהוביל לרכישת לואיזיאנה.

רוס התמודד ללא הצלחה על משרת מושל פנסילבניה בשנים 1799, 1802 ו־1808.

בשלהי העשור השני של המאה ה-19 כיהן כנשיא מועצת העיר פיטסבורג.

הוא נפטר ב-27 בנובמבר 1847 באלגני, אז יישוב נפרד וכיום חלק מהעיר פיטסבורג. רחוב רוס במרכז פיטסבורג, העיירה רוס שבפרוורי העיר, רחוב ג'יימס רוס פלייס ברובע פוקס צ'אפל, וכן מחוז רוס שבמדינת אוהיו – כולם נקראו על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מפנסילבניה
קטגוריה:נשיאים זמניים של הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1762
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1847
משקפי שלג

[ממוזער|משקפי שלג של [אינואיטים|אינואיט עשויים מקרן קאריבו עם גיד קאריבו כרצועה]]
[ממוזער|משקפי שלג אינואיטיים מ[אלסקה. עשויים מעץ מגולף, 1880–1890 (למעלה) וקרן קאריבו 1000–1800 (למטה).]]
**משקפי שלג** הם סוג של משקפי ראייה המשמשים באופן מסורתי את עמי האינואיטים והיופיק באזור הארקטי כדי למנוע עיוורון שלג.

המשקפיים עשויים בדרך כלל במסורת האינואיטית מעץ סחף (במיוחד אשוח), עצם, שנהב סוס ים, קרן קאריבו, או במקרים מסוימים עשב חוף ים. חומר העבודה מגולף כך שיתאים לפנים של הלובש, וחריץ אופקי צר אחד או יותר מגולפים בחזית. המשקפיים מתאימים היטב לפנים כך שהאור היחיד הנכנס הוא דרך החריצים. הם משיגים זאת על ידי יצירת רצועת ראש מתכווננת העשויה מגידים, עור או עור גולמי. לעיתים מורחים פיח בחלק הפנימי כדי לסייע בהפחתת הסנוור. החריצים צרים לא רק כדי להפחית את כמות האור הנכנסת אלא גם כדי לשפר את חדות הראייה. חריצים רחבים יותר גורמים לשדה ראייה גדול יותר.

## טרמינולוגיה
כמו מונחים אחרים בשפות אינואיטיות, כגון אינוקהוק/אינוקסוק, מילה שונה עשויה לשמש בניבים שונים למשקפי השלג. בניב קיוואליק,  (ᐃᓪᒑᒃ) משמש, בעוד שהדיאלקט של צפון באפין משתמש  (ᐃᒡᒑᒃ). שתי המילים משמשות גם להתייחסות למשקפי שמש. ביופיק המרכזית, משקפי שלג נקראים , בעוד שבקופיג הם *igguag*. ביופיק סיבירי, המילה היא .

## ראו גם
* משקפי מגן
* משקפי חריר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משקפיים
קטגוריה:אינואיטים
אינגה איבסדוטר ליליאס

**אינגה איבסדוטר ליליאס** (נולדה ב-9 באפריל 1989) היא שחקנית קולנוע נורווגית.

## ביוגרפיה
אינגה איבסדוטר לילהאס נולדה וגדלה בגול, נורווגיה. הוריה ניהלו חברת הפקות תיאטרון שייצרה תפאורות ותלבושות, וליהקו אותה לראשונה בגיל שנתיים למחזה היסטורי. כתלמידת תיכון, השתתפה בתוכנית חילופי סטודנטים ועברה לברזיל, שם למדה לדבר פורטוגזית. לאחר שסיימה את לימודי הדרמה בתיכון היא הגישה מועמדות לאקדמיה לאמנויות הדרמה של אוסלו אך לא התקבלה. במקום זאת החלה ללמוד פסיכולוגיה, אך נשרה אחרי שנת לימודים ונסעה לניו יורק, שם למדה סמסטר במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע.

מיד עם סיום לימודיה לוהקה ליליאס לתפקיד הראשי בסרט "Kvinner i for store herreskjorter" . על הופעתה זו הייתה מועמדת לפרס אמנדה  לשחקנית הטובה ביותר.

בשנת 2025 שיחקה ליליאס בתפקיד אגנס בורן בסרטו של יואכים טרייר "ערך סנטימנטלי", עליו זכתה בפרס המועצה הלאומית לביקורת סרטים לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.

היא נשואה לשחקן גונאר איריקסון והם הורים לבן אחד.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה נורווגיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה נורווגים
קטגוריה:ילידות 1989
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1989
רנאטה ריינסב

**רנאטה ריינסב** (נולדה ב-24 בנובמבר 1987) היא שחקנית קולנוע טלוויזיה ותיאטרון נורווגית, זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן  על הופעתה בסרט "האדם הגרוע בעולם".

## ביוגרפיה
ריינסב נולדה בסולברגלבה . היא למדה משחק באקדמיה הלאומית לאמנויות של אוסלו  בין השנים 2009 ל-2013. לאחר סיום לימודיה החלה את הקריירה שלה בתיאטרון טרנדלג  בטרונדהיים, נורווגיה, שם ערכה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית תיאטרון במחזה "פר גינט".

בשנת 2014 זכתה בפרס הדה  לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה במחזה "ביקור הגברת הזקנה" מאת המחזאי השווייצרי פרידריך דירנמאט. היא הייתה מועמדת לפרס פעם נוספת בשנת 2015, על תפקידה במחזה "כשאנו המתים מתעוררים" מאת המחזאי הנורווגי הנריק איבסן.

עוד במהלך לימודיה השתתפה כשחקנית במספר סרטים. תפקידה הקולנועי הראשון היה בסרטו של יואכים טרייר "אוסלו, 31 באוגוסט"  בשנת 2011.

##### פריצה בינלאומית
ריינסב לוהקה לתפקיד הראשי בסרטו של טרייר "האדם הגרוע בעולם". לפני שקבלה את התפקיד היא שקלה לעזוב את קריירת המשחק שלה כיוון שלא הייתה מרוצה מהתפקידים שקיבלה. טרייר, שהתרשם מהתפקיד שביצעה בעבר בסרטו למרות שהיה קצר במיוחד, כתב את התפקיד במיוחד עבורה. הסרט הוקרן בבכורה עולמית במסגרת פסטיבל קאן 2021 וזיכה את ריינסב בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל. הופעתה קיבלה שבחים נרחבים שהביאו אותה להכרה בינלאומית ואף למועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.

בשנת 2025 שבה והתאחדה עם טרייר כאשר הופיעה בתפקיד הראשי בסרטו "ערך סנטימנטלי" לצידם של סטלאן סקושגורד ואינגה איבסדוטר ליליאס. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל קאן 2025 וזכה לשבחי הביקורות כאשר הופעתה של ריינסב צוינה לטובה. על תפקידה זה קבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה.

בשנת 2026 שיחקה בסרט האימה העל-טבעי "החדרים האחוריים".

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה נורווגיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה נורווגים
קטגוריה:ילידות 1987
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1987
XSLT

**XSLT** (שם מלא: **Extensible Stylesheet Language Transformations**) היא שפת תכנות וסיומת קובץ המאפשרת המרה של קובץ XML לסוגים שונים של קבצים, כגון HTML, דף אינטרנט, טקסט פשוט (Plain text) או XSL-FO. בכך, XSLT מאפשר המרה של קובצי XML לפורמטים פשוטים להבנה כגון PDF או PNG.

XSLT פותחה ב-1998 על ידי World Wide Web Consortium, ארגון בינלאומי העוסק בתקינה ברשת. XSLT 3.0 תומך בג'אווה, .NET, פייתון, , PHP ו-Node.js.

ה-XSLT מעבד מסמך XML אחד או יותר, כדי להפיק מסמך מסמך פלט. בניגוד לשפות תכנות אימפרטיביות כגון C, שפת XSLT היא שפת תכנות הצהרתית.

## XPath
XPath, קיצור של XML Path Language, שפה שיועדה לשמש את השפות XSL Transformations ו־XPointer. המטרה העיקרית מאחורי פיתוח השפה הייתה לספק אפשרות גישה לחלקים ספציפיים במסמך XML.

XSLT עושה שימוש ב-XPath כדי לזהות תתי-קבוצות בתוך מסמך XML ולבצע חישובים. כמו כן, XPath מספק מגוון פונקציות ש-XSLT עושה שימוש בהן ומרחיבה אותן.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות סימון
קטגוריה:שפות תכנות פונקציונליות
קטגוריה:שפות תכנות
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1998
ככה את רצית אותי

"**ככה את רצית אותי**" הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית תמוז, שנכלל באלבומה היחיד של הלהקה, "סוף עונת התפוזים", שיצא לאור ב־1976. יהונתן גפן כתב את מילות השיר, ואריאל זילבר הלחין אותו.

## על השיר
אריאל זילבר חיבר את הלחן ב־1968 לצמד העופרים עם מילים באנגלית לשיר בשם "Purple Eyes", שנכלל באלבומם *Up to date* (1968). לקראת יציאת אלבומה של "תמוז" "סוף עונת התפוזים" ב־1976, כתב יהונתן גפן את המילים העבריות של "ככה את רצית אותי", שנכלל באלבום.

זילבר לא אהב את השינוי שהביא המפיק לואי להב ללהקה ואת גישתו "האמריקאית". במיוחד הרגיזו אותו השינויים שחלו בקול ובאופן הגשת השירים של שלום חנוך – משירתו העדינה בקול גבוה בתחילת דרכו (שאותם זילבר מאוד אהב) לשירה המחוספסת והאנרגטית של תקופת להב. זילבר החל מתרחק מחבריו ללהקה. יחסיו איתם הגיעו לשפל כשהחל להגיע להופעות לבדו, והוא התנתק מהם גם בהופעות עצמן. הוא הודיע ליהודה עדר ולאיתן גדרון שהוא אינו מוכן שינגנו בשירים שלו, והחל לעורר שערוריות במהלך ההופעות: בחלק מהן חבש על ראשו שקיות ניילון (בין השאר של "המשביר") כדי שלא יראו אותו. באחת מהן עזב את ההופעה באמצע שיר של חנוך, באחת סירב לנגן את "אגדה יפנית" ומדי פעם נהג לשנות באופן בלתי צפוי את שיריו. לאחר שבהצבעת חברים באמצע 1976 החליטו חברי הלהקה לדחות את שירו של זילבר "רוצי שמוליק" בטענה שאינו מתאים ללהקה, הקליט זילבר הפגוע והנעלב את השיר בעצמו (בשיתוף חיים רומנו בעיבוד), וכשזה הפך ללהיט, החליט זילבר לפרוש מהלהקה. אנשי חברת CBS, שהתכוונו להוציא לאור אלבום הופעה של הלהקה, ניסו לשכנע את זילבר להישאר בהבטחה שבאלבום המתוכנן יינתן דגש לשיריו, אך הוא סירב. כשגילה שמקליטים הופעה ללא הסכמתו, הרס בכוונה את ביצועיו לשירים. רק ההקלטה מאותה הופעה ל"ככה את רצית אותי" – גרסה פרועה ומלאת אלתורים – התפרסמה בסופו של דבר באלבום הבכורה של זילבר שנשא את שמו (ונקרא "רוצי שמוליק" בגרסת התקליטור). כחלק מה"התפרעות" בהופעה (כפי שהעיד זילבר על עצמו), הוא שילב בסוף השיר קטע מהשיר "דלילה" של טום ג'ונס.

## מצעדי מוזיקה
"ככה את רצית אותי" בביצוע "תמוז" הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד הפזמונים הישראלי השבועי של הגל הקל ב־10 בפברואר 1976, זכה להצלחה גדולה וצעד 14 שבועות, עד 25 במאי, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום השני ב־30 במרץ. במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשל"ו של קול ישראל השיר דורג במקום ה־17 (באותו המצעד דורג "רוצי שמוליק" של זילבר במקום הראשון).

### מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי תמוז
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי יהונתן גפן
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי אריאל זילבר
קטגוריה:סינגלים בהוצאת CBS ישראל
שדמות שיזף

**שדמות שיזף** (שלח) הייתה היאחזות נח"ל בנגב המערבי, באזור ניצנה. ההיאחזות הוקמה ב־18 במרץ 1956 על ציר ניצנה, כ־8 קילומטרים מגבול מצרים, בנחל לבן. טקס העלייה לקרקע נערך ב־31 במאי 1956.

שדמות שיזף הייתה ההיאחזות השנייה שהוקמה במסגרת מבצע ההתיישבות של הנח"ל באזור ניצנה. עם הקמתה עלו למקום שלוש חברות נוער של תנועת השומר הצעיר — סלע, להב ואיילה — שהתיישבו על גבעה מחוץ לאזור המפורז, הצופה לעבר נחל לבן.

בתחילת דרכה התאפיינה ההיאחזות בתנאי מחיה בסיסיים: לא היה חיבור לחשמל, התאורה נעשתה באמצעות מנורות נפט, ובחדר האוכל נעשה שימוש במנורת לוקס – מנורת לחץ שפעלה על נפט וסיפקה תאורה חזקה. עם זאת, ביום הראשון להתיישבות ירד במקום גשם, שנחשב לאירוע מבורך.

ההיאחזות ננטשה ב־11 באוגוסט 1958. בין הסיבות לנטישתה נמנו מחסור חמור במים והעברת בית הספר למ"כים למחנה שבטה, מהלך שצמצם את הצורך הביטחוני בקיומה של ההיאחזות.

## ראו גם
* אשלים (היאחזות נח"ל)

## הערות שוליים

קטגוריה:היאחזויות נח"ל
קהילת יהודי מיקולאייב

**קהילה יהודית** קיימת במיקולאייב מאז ייסוד העיר ב־1789, על ידי הנסיך גריגורי פוטיומקין.

רב הקהילה ומחוז מיקולאייב כולו, הוא שליח חב"ד, הרב שלום דובער גוטליב.

## היסטוריה
היהודים הראשונים, מהגרים מגליציה התיישבו בעיר לאחר ייסודה וכעבור כארבעים שנה, ב-1830, גרו בה מעל 1,000 יהודים, רובם נתינים רוסים. ב-1829 גזר הצאר ניקולאי הראשון על היהודים, גזרת גירוש, אך שליט העיר, האדמירל גרייג (Admiral Greig), שאשתו הייתה יהודייה, דחה את הפינוי.
שמאל|ממוזער|200x200 פיקסלים|בית הקברות היהודי במיקולייב
בשנת 1834 גורשו כל יהודי העיר ורק בני משפחה עשירה, בעלת מספנה, הורשו להישאר. בשנת 1866 החלו היהודים לחזור לעיר ועד 1897 חיו בה מעל 20,000 יהודים. בתחילת המאה ה-20 התקיימו בעיר חיים יהודיים פעילים: 18 בתי כנסת, תלמוד תורה, מקווה, בית מטבחיים, משגיחי כשרות, חברה קדישא ורבנות פעילה.

הרב הראשון של העיר היה חסיד חב"ד, רבי אברהם דוד לבוט, שהיה גם מנהיג הקהילה. את רבי אברהם דוד לבוט ירש נכדו, רבי מאיר שלמה ינובסקי שהיה גם תלמיד חכם וגם איש עסקים וקשור לממשל. בשנת 1900, נישאה חנה, בתו של רבי מאיר שלמה לרבי לוי יצחק שניאורסון, ולזוג שהתיישב במיקולייב, נולד בנם, הרבי מלובביץ', רבי מנחם מנדל שניאורסון, בי"א בניסן תרס"ב, 18 באפריל 1902.

בשנת ה'תרנ"א, 1891, התמנה רבי ישראל אייזנשטיין לתפקיד רב קהילת מיקולאייב וכיהן בתפקיד זה 14 שנים, עד פטירתו בחורף ה'תרס"ה, 1905. החליף אותו הרב הליטאי, מרדכי דב איידלברג, שכיהן בתפקיד בשנים 1917–1922.

### מלחמת העולם השנייה
ערב מלחמת העולם השנייה, מנתה אוכלוסיית העיר כ-20% יהודים. בשנת 1941 כבשו הנאצים את העיר וטבחו כ-15,000 יהודים, שלא הצליחו להימלט. במרץ 1944 שחרר הצבא הסובייטי את העיר, ויהודים החלו לחזור.

### לאחר המלחמה
ב-9 בדצמבר 1946 נרשמה מחדש הקהילה הדתית היהודית של העיר ובה 549 יהודים. מאחר שבית התפילה של חב"ד שימש כנסייה נוצרית, הוחלט להחזיר לקהילה את בית התפילה האשכנזי הקטן ברחוב צ'רניהיבסקה (Чернігівська вулиця) 19 ומשה פוקס, שכבר היה אז בן 72, נבחר לרב. בני הקהילה היו בעיקר קשישים ולחגים הוזמנו חזנים מאודסה או מלבוב. ב-21 באפריל 1962, בהחלטת העירייה, נסגר בית הכנסת וב-1970 הועברו 7 ספרי התורה לקהילת אודסה .

בשנת 1959 חיו במיקולאייב 31,000 יהודים, ובשנת 1989 היו יותר מ-20,000 יהודים במרשם האוכלוסין.

ב-4 באוגוסט 1992 נפתח מחדש בית כנסת, בבניין בית הספר הישן, במיקולאייב, ברחוב קרל ליבקנכט (вулиці Карла Лібкнехта) 15. הרב הראשון היה ברול אנטיפיס (Беролл Антіпіс) שהיה אזרח אמריקאי וראש הקהילה היה ברוך קיטניצ'ס (Борух Кітниць). בספטמבר 1999, חודש אלול ה'תשנ"ט, ערב ראש השנה, ביקר את יהודי מיקולאייב שר הדתות של מדינת ישראל, יצחק כהן.
## חינוך ותרבות
הקהילה הקימה בית ספר יהודי "אור מנחם" וגן ילדים "חיה מושקא".

הקהילה מוציאה לאור עיתון בשם "יחד".

## ביאורים

## הערות שוליים

## 
קטגוריה:יהדות אוקראינה
קטגוריה:מנחם מנדל שניאורסון
קטגוריה:שלוחי חב"ד
הסיונה

**הסיונה** (ביוונית עתיקה: **Ἡσιόνη**) מהמיתולוגיה היוונית הייתה נסיכה טרויאנית ובתו של לאומדון מלך טרויה. לאחר שהרקלס כבש את טרויה, היא ניתנה כשלל מלחמה לטלאמון והיא ילדה לו שני בנים.
מרכז|ממוזער|הרקלס מציל את הסיונה ממפלצת הים|350x350px

## מיתולוגיה
לפי הביבליותקה של אפולודורוס, הסיונה הייתה נסיכה טרויאנית, בתו של לאומדון מלך טרויה, אחותו של פריאמוס והפילגש של טלאמון מלך סלמיס. המיתוס הבולט הראשון שבו מופיעה הסיונה הוא זה של הרקולס, שמציל אותה ממפלצת ים. עם זאת, תפקידה הופך משמעותי שנים רבות לאחר מכן, כאשר היא מתוארת כגורם פוטנציאלי לפריצתה של מלחמת טרויה**.** 

אפולו ופוסידון כעסו על המלך לאומדון משום שסירב לשלם את השכר שהבטיח להם עבור בניית חומות טרויה. אפולו שלח מגפה ופוסידון מפלצת ים כדי להשמיד את טרויה. נביאים הבטיחו גאולה אם לאומדון יקריב את בתו הסיונה כדי שתיטרף על ידי מפלצת הים קטוס והוא קשר אותה עירומה לסלעים ליד הים. הרקלס, טלאמון ואויקלס הגיעו לטרויה בשובם מהמשלחת נגד האמזונות. כשראה אותה קשורה, הבטיח הרקלס להציל אותה בתנאי שלאומדון ייתן לו את הסוסים הנפלאים שקיבל מזאוס כפיצוי על חטיפת גנימדס. לאומדון הסכים, והרקולס הרג את המפלצת עם זאת, לאחר מכן המלך סירב להעניק לו את הפרס שהבטיח. הרקלס עזב לאחר שאיים לצאת למלחמה נגד טרויה.

במשלחת מאוחרת יותר, תקף הרקולס את טרויה, הרג את לאומדון ואת כל בניו של לאומדון מלבד הצעיר ביותר, פודרקס. הרקלס נתן את בתו של לאומדון, הסיונה, כפרס לטלאמון במקום לשמור אותה לעצמו. הוא הרשה לה לקחת איתה כל שבוי שתרצה; היא בחרה באחיה פודרקס. הרקלס איפשר לה לפדות אותו בתמורה לרעלה שלה. לכן, פודרקס נודע מעתה ואילך בשם פריאמוס, מהמילה היוונית עתיקה שפירושה "לקנות". לפי מקור אחר, בזמן שהרקלס תקף את טרויה, פריאמוס היה עם צבאו בפריגיה.

לאחר מכן פריאמוס עלה לכס והפך למלך טרויה. הסיונה נלקחה הביתה על ידי טלאמון וילדה לו בן בשם טאוקרוס.

שנים רבות לאחר מכן, שלח פריאמוס את בנו, אנטנור ליוון כדי לדרוש את שובה של הסיונה, אך הוא נדחה וגורש בבושת פנים. בתגובה לזה פריאם אסף את בניו וחבריו מתוך כוונה לשלוח צבא אל סלמיס.

פריאמוס שלח את פאריס לספרטה כדי לאיים על קסטור ופולוקס (שעזרו להרקלס לכבוש את טרויה) במלחמה אם לא ישיבו לו את אחותו אך פאריס הוסח ובמקום זאת לקח איתו את הלנה, מלכת ספרטה ואשתו של מנלאוס. מאוחר יותר, פריאמוס סירב להשיב את הלנה עקב סירובם של היוונים להחזיר את לו את הסיונה.

בזמן הריונה השני מטלאמון, הסיונה נמלטה למילטוס והתחתנה עם מלך האי, שגידל את בנה, טרמבלוס, כשלו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קלאומסטרה

**קלאומסטרה** במיתולוגיה היוונית הייתה נסיכה טרויאנית ובתו של טרוס מלך טרויה ואשתו קלירהו או אקלריס. 

## מיתולוגיה
על פי המיתוס, קלאומסטרה הייתה נסיכה טרויאנית ובתו של טרוס מלך טרויה ואשתו קלירהו או אקלריס. היא הייתה אחותם של אילוס, אסרקוס, גנימדס וקלאופטרה. קלאומסטרה התחתנה עם אסייטס ונולדו להם אסרקוס, אנטנור ואלקתוס.

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
אליפות האמריקות בכדורסל נשים 2017

**[[פיב"א אמריקאפ נשים|אליפות האמריקות בכדורסל נשים]] 2017** היא האליפות ה-14 שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.

באליפות השתתפו 10 נבחרות. מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף בגביע העולם בכדורסל נשים 2018. נבחרת ארצות הברית העפילה לאליפות העולם ישירות ישירות כאלופה אולימפית מכהנת ולא השתתפה באליפות זו.

המשחקים נערכו בבואנוס איירס, באולם "אסטדיו אוברס סניטריוס" שמכיל 3,100 צופים.

נבחרת קנדה זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדותיה.

## מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו נבחרות שניצחו בתחרויות העפלה אזוריות:
* צפון אמריקה –  
* מרכז אמריקה וקריביים – , , ,
* דרום אמריקה – , , , , 

תחילה המשחקים נערכו ב-2 בתים. הקבוצות החזקות העפילו למשחקי חצי הגמר והגמר לקביעת אלופת התחרות.
## שלבי התחרות
### בית א'

### בית ב'

## שלב הנוקאאוט

## משחק הגמר

## שחקניות מצטיינות
* השחקנית המצטיינת - נירה פילדס ()  
* מלכת הסלים - פאולה פררי () - 21.8 נקודות למשחק
* מלכת הריבאונדים - נטלי דיי () - 10.5 ריבאונדים למשחק
* מלכת האסיסטים -איניידיס קסנובה () - 7.8 אסיסיטם למשחק

### חמישיית האליפות
* מליסה גרטנר ()  
* נירה פילדס ()
* אליסון גיבסון ()
* פאולה פררי ()
* מירנדה איים ()

## דירוג סופי

## קישורים חיצוניים
* נתונים מאתר todor66
* נתונים מאתר פיב"א

קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-2017
קטגוריה:תחרויות כדורסל בארגנטינה
2017
קטגוריה:2017 באמריקה הדרומית
קטגוריה:2017 באמריקה הצפונית
יצחק פרישמן

**יצחק פרישמן** (13 בספטמבר 1938 – 21 בדצמבר 2025) היה פיזיקאי חלקיקים ישראלי ופרופסור בפקולטה לפיזיקה במכון ויצמן למדע.

## ביוגרפיה
יצחק פרישמן נולד בפולין, בנם של נתן ופייגה פרישמן. עלה לישראל עם משפחתו ב-1949 והתיישבו באזור, שם גדל. השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הריאלית בראשון לציון, ואת שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים.

עם שחרורו מצה"ל החל ללמוד לתואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, והמשיך ללימודי תואר שני בפיזיקה, אותם סיים ב-1964. את התואר הראשון והשני השלים בהצטיינות יתרה. לאחר מכן עבר למכון ויצמן למדע וביצע את עבודת הדוקטורט שלו בפיזיקת חלקיקים, בהנחיית פרופ' אמנון כ"ץ. עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה ב-1966, נשאה את הכותרת "אלקטרודינמיקה קוונטית ללא מסה ערומה לאלקטרון".

ב-1966–1968 ביצע השתלמות בתר-דוקטורט במאיץ החלקיקים SLAC שבאוניברסיטת סטנפורד, ולאחר מכן שהה כשנה אחת במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. עם שובו לישראל ב-1969 הצטרף כחבר סגל בדרגת מדען בכיר במחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן. ב-1972 מונה לפרופסור חבר וב-1976 לפרופסור מן המניין. ב-2008 יצא לגמלאות אך המשיך לעסוק במחקר פעיל.

עם ארגונה מחדש של הפקולטה לפיזיקה ב-1993 מונה לראש המחלקה לפיזיקת חלקיקים וכיהן בתפקיד זה כשש שנים.

שימש חוקר אורח ב-SLAC, במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, במכון הטכנולוגי של קליפורניה, ב-CERN, במכון לפיזיקה תאורטית בסנטה ברברה, ב, באוניברסיטת דרהאם ובמכון מקס פלאנק לפיזיקה במינכן.

## מחקר
עבודתו של פרישמן התמקדה בחקר תורות כיול לא-אבליות, אשר במסגרת המודל הסטנדרטי מתארות את האינטראקציות החזקות, האלקטרומגנטיות והחלשות כפי שנצפו בטבע. היבט מסוים הוא זה של פיזור עמוק לא-אלסטי של אלקטרונים, מיואונים ונייטרינו מהדרונים. בהקשר זה, פיתח פרישמן את המבנה של מכפלות אופרטורים, ובפרט זרמים, במרחקים כמעט דמויי-אור. פיתוח זה הוא כלי סטנדרטי בחקר פיזור.

היבט נוסף שעסק בו הוא תיאור האנרגיה והתנע במונחים של מכפלות זרמים. עבודותיו הכלילו את בניית סוגאווארה (Sugawara construction) למקרה הלא-אבלי, שבו היה צורך להתחשב באפקטים של סדר נורמלי (normal ordering), ובכך הושגה התלות בערך הקזימיר השני במקדמים. ביטויים אלו נמצאים כיום בשימוש בתורת שדות קונפורמית כמו גם בתורת המיתרים. כדי לקבל את הספקטרום ותכונות שונות אחרות של מצבים, יש לפתח שיטות של צימוד חזק. הדבר בוצע במודלים דו-ממדיים, כאשר סוגיות של כליאה ומיסוך בתורות כיול לא-אבליות טופלו אף הן. בפרט, מתיחות המיתר (string tension) חושבה במקרים שונים במודלים תאורטיים בשני ממדים. כמו כן, חישב את הפוטנציאל האפקטיבי לפיזור מזון-בריון, ולאחר מכן את משרעות ההעברה וההחזרה.

עם תלמידיו לאורך השנים נמנים פרופ' שמעון ינקלביץ ופרופ' קובי זוננשיין מאוניברסיטת תל אביב, פרופ' דורון גפנר ממכון ויצמן ופרופ' עמיחי חנני מאימפריאל קולג' בלונדון. יחד עם זוננשיין כתב ספר על תורת שדות לא-הפרעתית.

## פרסים והוקרה
* פרס קנדי (1965)
* חבר האגודה האמריקאית לפיזיקה (1971)
* פרס לנדאו (1972)
* מחזיק הקתדרה לפיזיקה עיונית ע"ש עמוס דה שליט (1979)

## חיים אישיים
היה נשוי ליהודית ואב לעינת, התגורר ברחובות.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: פיזיקה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי הגימנסיה הריאלית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:רחובות: אישים
קטגוריה:זוכי פרס לנדאו
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
פיב"א אמריקאפ נשים 2019

**[[פיב"א אמריקאפ נשים]] 2019** היא האליפות ה-15 שנערכה על ידי פיב"א אמריקה. זו הייתה התחרות הראשונה תחת השם החדש.

באליפות השתתפו 10 נבחרות. מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף באולימפיאדת 2020. נבחרת ארצות הברית חזרה לאליפות בעקבות שינוי בשיטת העפלה.

המשחקים נערכו בסן חואן, באולם "קוליסאום רוברטו קלימנטה" שמכיל 12,500 צופים.

נבחרת ארצות הברית זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדותיה.

## מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו נבחרות שניצחו בתחרויות העפלה אזוריות:
* צפון אמריקה -,  
* מרכז אמריקה וקריביים - , , ,
* דרום אמריקה - , , , 

תחילה המשחקים נערכו ב-2 בתים. הקבוצות החזקות העפילו למשחקי חצי הגמר והגמר לקביעת אלופת התחרות.
## שלבי התחרות
### בית א'

### בית ב'

## שלב הנוקאאוט

## משחק הגמר

## שחקניות מצטיינות
* השחקנית המצטיינת - סילביה פולס ()  
* מלכת הסלים - פאולה פררי () - 19.5 נקודות למשחק
* מלכת הריבאונדים - קיילה אלכסנדר () - 10.2 ריבאונדים למשחק
* מלכת האסיסטים -מנואלה ריוס () - 5.4 אסיסיטם למשחק

### חמישיית האליפות
* ג'ורדין קנדה ()  
* דיימונד דה שילדס ()
* דמיריס דנטס ()
* קיילה אלכסנדר ()
* סילביה פאולס () 

## דירוג סופי

## קישורים חיצוניים
* נתונים מאתר todor66
* נתונים מאתר פיב"א

קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-2019
קטגוריה:תחרויות כדורסל בפוארטו ריקו
2019
קטגוריה:2019 באמריקה הצפונית
קטגוריה:2019 באמריקה הדרומית
סמואל מקליי

**סמואל מקליי** (באנגלית: **Samuel Maclay**; 17 ביוני 1741 – 5 באוקטובר 1811) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן בבית הנבחרים של פנסילבניה וייצג את פנסילבניה הן בבית הנבחרים של ארצות הברית והן בסנאט של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
מקליי היה אחיו הצעיר של ויליאם מקליי, שלימים כיהן כסנאטור מפנסילבניה. הוא נולד ב-17 ביוני 1741 בעיירה לורגן שבפרובינציית פנסילבניה, במקום שנקרא טחנת מקליי, ושירת במלחמת העצמאות של ארצות הברית. בשנת 1769 הגיע לעמק באפלו שבמחוז יוניון (אזור שהיה אז חלק ממחוזות קמברלנד וברקס), כדי לבצע כמה מן המדידות הראשונות באזור. הוא עבד יחד עם אחיו ויליאם ותחת פיקוחו, במסגרת "הרכישה החדשה" של אדמות שביצעה משפחת פן בעקבות חוזה פורט סטנוויקס משנת 1768.

בשנת 1790 ביצע מקליי עבודות מדידה של נהרות בצפון־מערב פנסילבניה – משימה שנחשבה למעין "מסע לואיס וקלארק" אל פנים השטחים הפראיים והמסוכנים של המדינה. בהמשך מונה לשופט עמית במחוז פרנקלין שבפנסילבניה וכיהן בתפקיד זה בשנים 1792–1795. הוא היה אביו של .

### קריירה פוליטית
מקליי נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס הרביעי. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של פנסילבניה בשנת 1797, ולאחר מכן כיהן כחבר הסנאט של פנסילבניה בשנים 1798–1802, ואף שימש יושב ראש הסנאט בשנים 1801–1802.

בשנת 1803 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית על ידי בית המחוקקים של פנסילבניה והחל את כהונתו. הוא היה פופולרי בקרב תושבי המדינה, אך נאם לעיתים רחוקות במליאת הסנאט. אף על פי כן, שמו הוזכר לא פעם כמועמד אפשרי של מפלגתו לתפקיד מושל פנסילבניה, אך לבסוף הועדף עליו .

מקליי התנגד למועמדותו של ג'יימס מדיסון לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בבחירות 1808, משום שהטיל ספק במחויבותו למפלגה וראה בו מצטרף מאוחר. במקום זאת תמך בג'ורג' קלינטון. נוסף על כך, הוא התנגד לחוק האמברגו שהתקבל בתקופת כהונתו השנייה של הנשיא תומאס ג'פרסון. אף שהחוק בוטל בסופו של דבר, הצליח מדיסון להשיג את תמיכתה של פנסילבניה, ומקליי הבין כי עמדותיו אינן תואמות עוד את עמדות מפלגתו ואת דעת הקהל במדינה. משהבין שאין לו סיכוי להיבחר מחדש, התפטר מן הסנאט בשנת 1809.

מקליי כיהן בסנאט מ־4 במרץ 1803 ועד להתפטרותו ב־4 בינואר 1809. לאחר פרישתו עבר להתגורר בעיירה באפלו שבפנסילבניה, שם נפטר ב-5 באוקטובר 1811 בגיל 70. הוא נטמן בבית העלמין של כנסיית דרייסבאך במחוז יוניון.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מפנסילבניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מפנסילבניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1741
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1811
מאטיץ'

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
קטגוריה:שמות משפחה סרביים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם מתי
ג'ורג' אוליבר

**ג'ורג' טנר אוליבר** (באנגלית: **George Tener Oliver**; 26 בינואר 1848 – 22 בינואר 1919) היה עורך דין אמריקאי, מו"ל ופוליטיקאי מן המפלגה הרפובליקנית, אשר ייצג את מדינת פנסילבניה בסנאט של ארצות הברית בשנים 1909–1917.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו, השכלה וקריירה
אוליבר נולד ב-26 בינואר 1848 בדונגנון, אירלנד, בעת שהוריו שהו שם בביקור. לאחר שסיים את לימודיו במכללת בית'אני שבווירג'יניה המערבית (תואר ראשון ב־1868 ותואר שני ב־1873), למד משפטים במשרד עורכי דין בפיטסבורג ועסק בעריכת דין בשנים 1871–1881. לאחר מכן פנה לעסקי תעשיית הברזל והפלדה, ובהם צבר הון רב.

בשנת 1900 רכש בנפרד שני עיתונים בפיטסבורג: Commercial Gazette של הבוקר ו־Chronicle Telegraph של הערב. כעבור שש שנים מיזג את הראשון עם The Pittsburg Times, וכך נוצר העיתון The Gazette Times.

### הסנאט של ארצות הברית
בשנת 1909 נבחר אוליבר לסנאט של ארצות הברית כדי להשלים את כהונתו של פילאנדר נוקס, שהתפטר מתפקידו לאחר שמונה למזכיר המדינה בממשלו של הנשיא ויליאם טאפט. אוליבר נבחר מחדש לכהונה מלאה של שש שנים שהחלה בשנת 1911. כסנאטור התמקד בעיקר בענייני מכסים הקשורים לתעשיית הברזל והפלדה, שהייתה המעסיק העיקרי באזור פיטסבורג.

בשנת 1911 סייע לבטל החלטה של המועצה האמריקאית לשמות גאוגרפיים, שביקשה לאיית את שם העיר פיטסבורג ללא האות h הסופית.

### מותו
ג'ורג' ט. אוליבר נפטר בביתו בפיטסבורג ב־22 בינואר 1919, ארבעה ימים בלבד לפני יום הולדתו ה־71.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מפנסילבניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1848
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1919
שון סלין

**שון סלין** (באנגלית: **Sean M. Salene**) הוא קצין בדרגת מייג'ור גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית המשרת כממלא מקום סגן מפקד פיקוד מרכז.

## ביוגרפיה
סלין התגייס ב-1991 לחיל הנחתים לאחר לימודי התואר הראשון. הוא הוכשר כטייס מסוקים ושירת בבלקן ובקרן אפריקה. שימש כותב הנאומים של מפקד חיל הנחתים ובהמשך הוצב בבגדאד שבעיראק במסגרת הכוח הרב-לאומי, כשבמקביל שימש עוזרו של כומר אנגליקני בקהילה הנוצרית המקומית.

ב-2009 מונה למפקד טייסת המסוקים HMH-461 והוביל אותה במבצעים בגאנה ובקריביים במסגרת פעילות משותפות של סוכנויות הממשל האמריקאי למאבק בסחר בלתי חוקי וכן בסיוע ההומינטרי לאחר רעידת האדמה בהאיטי (2010). בתפקידו הבא הוצב בכוח המשלוח השני של חיל הנחתים באפגניסטן והוביל תוכנית ארוכת טווח אזרחית-צבאית משותפת לארצות הברית, בריטניה ואפגניסטן במחוזות הלמנד ונימרוז. ב-2012 מונה לקצין באגף התכנון של פיקוד מרכז.

ב-2015 מונה למפקד להק הנחתים ה-29 וב-2017 מונה למפקד כוח תגובה של הנחתים באפריקה. בתפקידו הבא שימש קצין אג"ם של כוח המשלוח השני. ב-2018 מונה לעוזר מפקד כנף הנחתים הראשונה. ב-2019 מונה למנהל מחלקת הדוברות של חיל הנחתים. ב-2020 מונה לעוזרו הצבאי של זלמאי ח'לילזאד, שליח ארצות הברית באפגניסטן וב-2022 מונה לראש מחלקת תכנון של פיקוד מרכז. במהלך מלחמת חרבות ברזל הוביל פעילות לשיתוף פעולה בין מדינתי ורב לאומי באזור הפיקוד. ביולי 2025 מונה לממלא מקום סגן מפקד הפיקוד.

בדצמבר 2025 הוכרז כי יקודם לדרגת לוטננט גנרל וימונה למתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית. מינויו אושר בסנאט בינואר 2026.

סלין בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת בוסטון, בעל תואר שני בביטחון ויחסי חברה-צבא ותואר שני נוסף ביטחון לאומי ומדיניות מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, בעל תואר שני בלימודי צבאיים ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הנחתים, ובעל תואר שני בלימודי צבא מאוניברסיטת חיל הנחתים.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה, באתר פיקוד מרכז

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים בחיל הנחתים של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:בוגרי בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:טייסי חיל הנחתים של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו במאה ה-20
שעון מקוורת'

**שעון מקוורת** (באנגלית: **Mackworth Clock**) הוא מתקן ניסויי המשמש בתחום הפסיכולוגיה הניסויית לחקר השפעותיה של ערנות מתמשכת על יכולת גילוי אותות לאורך זמן. המתקן פותח לראשונה על ידי נורמן מקוורת (Norman Mackworth) כהדמיה ניסויית של ניטור ממושך שביצעו מפעילי מכ"ם בחיל האוויר הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה.

המתקן כולל מחוג שחור גדול המוצג על רקע מעגלי רחב, בדומה לשעון. המחוג נע בקפיצות קצרות, בדומה למחוג השניות של שעון אנלוגי, בקירוב אחת לשנייה. במרווחי זמן נדירים ובלתי סדירים מבצע המחוג קפיצה כפולה (לדוגמה: כ־12 פעמים בכל 30 שניות). משימת הנבדק היא לזהות את הקפיצות הכפולות באמצעות לחיצה על כפתור.

בדרך כלל נדרשו המשתתפים בניסוי לבצע את המשימה במשך כשעתיים רצופות.

שעון מקוורת שימש לביסוס אחד הממצאים המרכזיים בספרות המחקרית העוסקת בערנות ובקשב מתמשך: ירידה מובהקת בדיוק גילוי האותות, לאחר כ־30 דקות של ביצוע המשימה. המבחן ממשיך לשמש עד היום במחקרי ערנות, בצורות שונות, כולל גרסאות ממוחשבות המוצגות על גבי מחשב.

## ראו גם
* פסיכולוגיה קוגניטיבית

## לקריאה נוספת
* Mackworth, N. H. (1948). The breakdown of vigilance during prolonged visual search. *Quarterly Journal of Experimental Psychology*, 1, 6–21.
* Shackel, B. (1999). How I broke the Mackworth clock test (and what I learned). In: Contemporary Ergonomics 1999.
* Lichstein, K. L., Riedel, B. W., & Richman, S. L. (2000). The Mackworth clock test: A computerized version.

## הערות שוליים

קטגוריה:פסיכולוגיה: ניסויים