open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הכל שריר וקיים

[שמאל|ממוזער|250px|כתובה משנת ה'תר"ל (1869) מ[פירנצה. שימו לב למילים המסיימות את השטר "והכל שריר ובריר וקיים"]]
בהלכות שטרות, **והכל שריר וקיים** הוא משפט שנכתב בסופו של שטר, ומשמעותו - חיזוק משפטי לכתוב בשטר על ידי כותבו. במקרה שיש בשטר פרט שעשוי להראות כמזויף, כמו מילה שנוספה בין שורה לשורה, יש לכתוב בסוף השטר שמילה פלונית היא נכונה (בארמית: ).

במקור מילים אלו הם תקנה של חז"ל בגט מקושר, שבו, לפי שיטת רב הונא, מכיוון שהעדים אינם חותמים בסוף השטר ולאחר סיום הטקסט אלא בצד השני של השטר (בין קשר לקשר), קיים חשש שמזייף יוסיף לאחר סיום הטקסט הכתוב בשטר מילים נוספות ותנאים כרצונו, ולכן תיקנו חז"ל לכתוב "והכל שריר וקיים".

לעומת זאת, אם ישנו פרט בשטר שנכתב במקומה של מילה שנכתבה שנמחקה ("במקום המַחַק" בלשון חז"ל), אין אפשרות לקיימה ולוודא את נכונותה על ידי ציון אמיתותה בסוף השטר במילים "שריר וקיים", שכן אם המילה המחוקה היא באמצע שורה, והכתוב בהמשך השורה נראה כהמשך לכתוב בה, די במילים "הכל שריר וקיים" שנכתבו ללא ספק לאחר התיקון, כדי לוודא את נכונותה, ואם ה"מחק" נכתב בסוף השטר, במקום שייתכן שהיה כתוב שם "הכל שריר וקיים", השטר פסול, מכיוון שייתכן שהיה כתוב באותו מקום "והכל שריר וקיים", והוא מחק את המילים ושם כתב פרט אחר של השטר, ולאחר מכן הוסיף את המילים "והכל שריר וקיים" שבו הוא מקיים פרט מסולף מסוים שבשטר.

אם נכתב בשטר "הכל שריר וקיים" פעמיים, לדעת השולחן ערוך על פי שיטת רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני, השטר כשר, אך הרמ"א הוסיף שלכתחילה לא יעשה כן, מכיוון שייתכן שהפעם הראשונה נכתבה על ידי כותב השטר ואילו הפעם השנייה נכתבה על ידי הזייפן שהוסיף לאחר סיום הטקסט תנאים נוספים לפי רצונו. מסיבה זו, לפי רוב הראשונים, כיום בטלה תקנת ה"אין למדין משיטה אחרונה", שהרי בכל מקרה בשורה האחרונה כותבים "והכל שריר וקיים", ועל ידי תקנת השריר וקיים לא ניתן להוסיף מאומה בסיום הטקסט.

## הערות שוליים

קטגוריה:שטרות במשפט העברי
טהאן שווה

**טהאן שווה** (**Than Shwe**; נולד ב-3 בפברואר 1933) הוא  איש צבא (גנרל) ופוליטיקאי מיאנמרי, שהיה המנהיג הצבאי של מיאנמר בשנים 1992–2011. בשנים 2003-1992 היה ראש ממשלת מיאנמר.

שווה החל לכהן כמנהיג מיאנמר לאחר התפטרותו המפתיעה של הגנרל מאונג, המנהיג הקודם, ובכך הפך שווה לגנרל, למפקד העליון של כוחות מיאנמר ולמנהיג החדש של המדינה.

כהונתו של שווה נחשבה לליברלית משל קודמו. הוא תמך בהשתתפותה של מיאנמר באיגוד האומות של דרום מזרח אסיה (ASEAN). הוא גם פיקח על נקיטת אמצעים נגד שחיתות, אשר הביאה לפיטורים של שרים ובכירים אחרים במדינה. עם זאת הוא המשיך בדיכוי העיתונות החופשית של מיאנמר והביא למעצרם של עיתונאים רבים שהתנגדו למשטרו, ובהם הפעילה הפוליטית אונג סן סו צ'י.

בשנת 2006 הוא העביר את בירת המדינה מיאנגון לנייפידאו.

באוגוסט 2010 פורסמו שמועות לפיהן התפטרו שווה, סגנו ועוד שישה קציני צבא בכירים וכי שווה ימשיך לכהן כמנהיג המדינה עד סוף השנה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פוליטיקאים בורמזים
קטגוריה:גנרלים
קטגוריה:שליטי ארצות
קטגוריה:ראשי ממשלה בורמזים
קטגוריה:נשיאי מיאנמר
קטגוריה:אנטי-אמריקאים
קטגוריה:ילידי 1933
רות שפירא

**רות שפירא** (נולדה ב-1940) היא מתמטיקאית ומדענית מחשב ישראלית וכלת פרס רפא"ל למפעל חיים. שפירא תרמה רבות לתחום הגאומטריה החישובית והראייה הממוחשבת. בשנת 1975 הוכיחה את משפט פרימן-שפירא לחסימת פוליגונים בשני ממדים.

## קורות חיים
שפירא נולדה בתל אביב. סיימה תואר ראשון ושני בטכניון בשנים 1962 ו-1964, שניהם במתמטיקה, והמשיכה ללמד שם במשך 8 שנים. בשנת 1976 קיבלה תואר דוקטור למדעי המחשב מאוניברסיטת ניו יורק.

## משפט פרימן-שפירא
בשנת 1975, במהלך המחקר שביצעה באוניברסיטת ניו יורק לעבודת הדוקטורט שלה, הצליחה להוכיח השערה בגאומטריה חישובית, כי על דופן המלבן בעל השטח הקטן ביותר החוסם מצולע כלשהו, מונחת לפחות צלע אחת של המצולע החסום. משפט זה נודע לאחר מכן כמשפט פרימן-שפירא (על שמה ועל שם המנחה שלה, פרופ' הרברט פרימן), ושימש מאוחר יותר לפתרון בעיות אריזה של מצולעים בשני ממדים.

## בתעשיות הביטחון
מתחילת שנות השמונים עבדה שפירא ברפא"ל, ומילאה תפקידים שונים בתחום עיבוד תמונה וראייה ממוחשבת. בשנת 2003 זכתה בפרס רפא"ל למפעל חיים.

## חיים אישיים
רות נשואה ליוסף שפירא, מהנדס רדיו, ולהם ארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:מהנדסות חשמל ישראליות
קטגוריה:מהנדסות ישראליות
קטגוריה:מתמטיקאיות ישראליות
קטגוריה:מדעניות מחשב ישראליות
קטגוריה:בוגרות הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
ג'ו דלוץ'

**ג'וזף "ג'ו" נתנאל דלוץ**' (באנגלית: **Joseph "Joe" Nathaniel DeLoach**; נולד ב-5 ביוני 1967) הוא אתלט עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי בריצת 200 מטר (סיאול 1988).

## ביוגרפיה
דלוץ' נולד בביי סיטי, טקסס למשפחה עם 11 אחיות ואח אחד. בילדותו שיחק פוטבול. בבגרותו למד באוניברסיטת יוסטון.

בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ביוני 1985 קבע דלוץ' בריצת 200 מטר תוצאה של 20.24 שניות.

בתחרות שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני 1988 קבע דלוץ' בריצת 100 מטר תוצאה של 10.03 שניות.

### אלוף אולימפי
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה דלוץ' במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 19.75 שניות, לפני בן ארצו קרל לואיס (19.79 שניות) ורובסון דה סילבה מברזיל (20.04 שניות). 

לאחר היעדרות מאולימפיאדת ברצלונה (1992) עקב פציעה פרש דלוץ' מספורט תחרותי.

כיום, מתגורר דלוץ' עם רעייתו ושלושת ילדיהם בשוגרלנד שבטקסס.

## שיאים אישיים
**אצטדיון פתוח**
* ריצת 100 מטר: 10.03 שניות (1988)
* ריצת 200 מטר: 19.75 שניות (1988)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:אצנים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת יוסטון
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 200 מטרים (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:טקסס: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
סטיב לואיס

**סטיבן "סטיב" ארל לואיס** (באנגלית: **Steven "Steve" Earl Lewis**; נולד ב-16 במאי 1969) הוא אתלט עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 3 זהב ושיאן עולם.

## ביוגרפיה
לואיס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).

### אלוף אולימפי
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סיאול (1988) קבע לואיס שיא עולם לנוער עד גיל 20 בריצת 400 מטר בשלב חצי הגמר בתוצאה של 44.11 שניות. בשלב הגמר הוא סיים שלישי בתוצאה של 44.37 שניות. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.87 שניות (שיא עולם לנוער הנוכחי, 2012), לפני חבריו לנבחרת שיאן העולם בוץ' ריינולדס (43.93 שניות) ודני אוורט (44.09 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר, ביחד עם אוורט, קווין רובינזיין וריינולדס בהשוואת שיא העולם, 2:56.16 דקות, לפני ג'מייקה (3:00.30 דקות) ומערב גרמניה (3:00.56 דקות). בתוצאה שנמדדה לו הייתה, 43.69 שניות. 

באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) שנערכה בשנת 1990 זכה לואיס במדליית זהב בריצת 400 מטר ובהמשך אותה שנה הוא זכה גם באליפות ארצות הברית שנערכה בנורווק, קליפורניה במדליית זהב בריצה זו.

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה לואיס בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.21 שניות, אחרי קווינסי ווטס שקבע שיא אולימפי חדש של 43.50 שניות ולפני סמסון קיטור מקניה (44.24 שניות) ולא הצליח להגן על תוארו ומדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר, ביחד עם אנדרו ואלמון, ווטס ומייקל ג'ונסון בשיא עולם חדש של 2:55.74 דקות, לפני קובה (2:59.51 דקות) ובריטניה (2:59.73 דקות). בתוצאה שנמדדה לו הייתה, 43.41 שניות.

הקריירה של לואיס הופרעה רבות עקב מספר פציעות.

## שיאים אישיים
### אצטדיון
* ריצת 300 מטר: 31.82 שניות (1992)
* ריצת 400 מטר: 43.87 שניות (1988)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:לוס אנג'לס: אישים
קטגוריה:אצנים אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 400 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 4X400 מטרים (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:קליפורניה: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
יוהאן פטר פרנק

**יוהאן פטר פרנק** (בגרמנית: **Johann Peter Frank**; 1745–1821) היה רופא ואפידמיולוג, מומחה לפיזיולוגיה, היגיינה ובריאות הציבור, ממייסדי תחום בריאות הציבור בעידן המודרני. היה גרמני אזרח רודלבן.

## ביוגרפיה
פרנק למד רפואה באוניברסיטת שטרסבורג ובאוניברסיטת היידלברג, והפך לדוקטור בשנת 1776. לאחר מכן שימש פרופסור באוניברסיטת פאביה, באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת וינה, ומנהלו של בית החולים Krankenhaus בווינה. למשך 3 שנים (1805-1808) היה רופאו האישי של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.

## עבודה מדעית
פרנק היה דמות חשובה בתחום של בריאות הציבור ורפואה חברתית. במהלך הקריירה שלו כתב חיבור חשוב בן 9 כרכים בנושאים של היגיינה ובריאות הציבור, שנקרא "System einer vollständigen medicinischen Polizey" (מערכת מקיפה של מדיניות רפואית). חיבור זה החל להתפרסם בשנת 1779 ועד לשנת 1827, 6 שנים לאחר מותו של פרנק.

בעבודתו המדעית פרנק החדיר לשדה המחקר הרפואי מושגים רבים, ביניהם: סניטציה ציבורית, היגיינה מינית, אימהות ושלום הילד, נושאים רפואיים של אספקת מים, מזון וזנות. כך גם פרנק הדגיש את החשיבות של רישום סטטיסטי מדויק בבתי חולים. מערכת זו של רישום סטטיסטי שימשה את איגנץ זמלווייס כדי להדגים את הקשר בין אלח דם לבין ילודה בסניטציה ירודה.

פרנק היה הראשון להגדיר את ההבדל בין סוכרת לסוכרת תפלה.

## לקריאה נוספת
* ויקטור קורנליוס מדווי, **The history of clinical endocrinology**, 1993

## קישורים חיצוניים

* ג'ון מ. לאסט, Frank, Johann Peter, אתר eNotes, מתוך: האנציקלופדיה לבריאות הציבור, 2002
* בריאות/רפואה מונעת, אתר מכון ד"ר פאלק שלזינגר
* 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וינה
קטגוריה:רופאים גרמנים
קטגוריה:אפידמיולוגים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1745
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1821
מאיר וילקנסקי

**מאיר וילקַנְסקי** (א' בסיוון תרמ"ב, 1882, איישישוק, פלך וילנה, האימפריה הרוסית (ליטא* - י"ד בתשרי תש"י, 7 באוקטובר 1949, כפר ויתקין) היה חלוץ, איש העלייה השנייה וסופר עברי בתקופת היישוב.

## ביוגרפיה
[ממוזער|משפחת וילקנסקי מלווה את שרה וילקנסקי אשת מאיר וילקנסקי בדרכה לארץ ישראל, [1906]]
מאיר וילקנסקי נולד בשנת 1882 באיישישוק שבפלך וילנה של האימפריה הרוסית (ליטא), בנם של בתיה לבית אלטשולר והרב אלעזר יהושע וילקנסקי שהיה דיין העיר איישישוק, אמו הייתה בת למשפחת רבנים מיוחסת וצאצאית של רש"י, הרא"ש, הב"ח, הט"ז, תוספות יום טוב ורבנים נוספים, מאיר היה הבן השני מתוך שלושה בנים ושלוש בנות, אחיו הבכור הוא יצחק וולקני-אלעזרי ואחיו הצעיר מרדכי וולקני-אלעזרי. למד בתלמוד תורה ובישיבה עד גיל 15, אחר כך למד בפוניבז'. בשנת תרס"ה 1905 עלה לארץ ישראל. בארץ נישא לשרה רובין, ועבד ביקב בראשון לציון (שלשם הלך ברגל מיפו), ואחר כך כפועל חקלאי במושבה פתח תקווה, ובמקווה ישראל, משנת 1908 עד 1918 שימש כמזכיר המשרד הארצישראלי תחת הנהלתו של א. רופין, לאחר מכן התמנה למזכירו של ד"ר יעקב טהון בחברת "הכשרת הישוב".

במקביל לעבודותיו כתב וילקנסקי את יצירותיו הספרותיות בעברית. וילקנסקי הרבה לכתוב פרוזה, ואותה פרסם בכתבי העת "העומר" ו"הפועל הצעיר". הסיפורים עסקו בחיי הפועלים והחלוצים בארץ בתקופת העלייה השנייה, בחיי התרבות ביישוב היהודי בעשורים הראשונים של המאה ה-20, בין השאר בשכונה תל אביב. הסיפורים ראו אור במספר מהדורות במשך השנים.

וילקנסקי חי בירושלים, ברחוב אלחריזי פינת אבן גבירול. באחרית ימיו עבר להתגורר לצד בתו בכפר ויתקין, ושם גם נקבר. הוא הותיר אחריו את בנותיו דרורה, טמירה (שהייתה נשואה לפרופסור גדעון אורשן), ולאה - דגה, ואת בנו רענן וולקני, שקיבל את פרס קפלן בשנת 1976.

## מספריו
***ספורים מחיי הארץ**, ספריה עממית, הוצאת קדימה, ניו-יורק, 1918.
***בימי העלייה**, הוצאת אמנות, 1935.
* **הגלילה, באר חפרנו**, 1978.
* **בחדר**, 1932.

## לקריאה נוספת
* 'אלעזרי (וילקנסקי), מאיר', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 51. 
* מרדכי המפל, 'מאיר וילקנסקי', **[[הפועל הצעיר (עיתון)|הפועל הצעיר]]** מא, 4 (תש"ל), 18.
* יפה ברלוביץ, 'מאיר וילקנסקי', בתוך: **[[העלייה השנייה (ספר)|העלייה השנייה]]**, כרך ג: אישים, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח 1998, עמ' 154–158.
*נורית גוברין. בתוך: ה**עומר - תנופתו של כתב-עת ואחריתו**', הוצאת יד יצחק בן צבי, תש"ם 1980, לפי מפתח השמות.
*נורית גוברין, ספרות בדורה ולדורות - מאיר וילקנסקי ויוסף חיים ברנר, בתוך: **קריאת הדורות - ספרות עברית ומעגליה**, כרך ז', הוצאת כרמל ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ט / 2019.

## קישורים חיצוניים
* , 
* 
* 
*  (נקרולוג והספד מאת ש. יבנאלי)
* 
* , 
* 
מפרי עטו:
* 
* 

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1882
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1949
קטגוריה:כפר ויתקין: אישים
קטגוריה:משפחת וילקנסקי-וולקני
קטגוריה:מתרגמי יוהאן וולפגנג פון גתה
קטגוריה:אישים הקבורים בכפר ויתקין
גארי גואו

**גארי בייקר**, הידוע גם בשם הבמה שלו **גארי גואו** (באנגלית: **Gary Go**), הוא זמר בריטי, כותב שירים ומפיק. אלבום הבכורה שלו Gary Go יצא במאי 2009 ודורג במקום ה-22 במצעד האלבומים הבריטי. השיר Wonderful מתוכו הפך ללהיט. לאחר צאת האלבום יצא בייקר לסיבוב הופעות ברחבי בריטניה, אירופה וארצות הברית, סיבוב שבמהלכו התלווה לפרקים להופעותיהם של טייק ד'את, מיקה וליידי גאגא. בהמשך דרכו האמנותית שיתף פעולה עם זוכה פרס גראמי DJ Benny Benassi.

## דיסקוגרפיה
### אלבומים
* 2006: So So... Ep
* 2007: The Diary of Rodney Harvey
* 2009: Napster Live Sessions
* 2009: Gary Go
* 2012: Now Was Once The Future

### סינגלים נבחרים
*Wonderful
*Cinema (שיר של בני בנאסי)
*Just Dance
*Give Me a Reason

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים בריטים
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1985
רודולף שוסטר

**רודולף שוסטר** (סלובקית: Rudolf Schuster; נולד ב-4 בינואר 1934) היה הנשיא השני של סלובקיה בשנים 1999-2004.
נבחר ב-29 במאי 1999 והושבע לתפקיד ב-15 ביוני. שוסטר הובס בבחירות לנשיאות 2004 בתור מועמד עצמאי לקדנציה השנייה בהן הוא קיבל רק 7.4% מקולות הבוחרים.

רודולף שוסטר נולד בקושיצה ב-1934 לאב ממוצא גרמני (ציפסר) ולאם ממוצא הונגרי.  בשנים 1964 ועד 1990 היה שוסטר חבר במפלגה הקומוניסטית של סלובקיה. לפני שהפך לנשיא הוא כיהן כראש עיריית קושיצה ב-1983-1986, וב-1994-1999. בשנים 1986 עד 1989 היה יו"ר הוועדה הלאומית האזורית של מזרח סלובקיה. הוא גם היה הנשיא הקומוניסטי האחרון של המועצה הלאומית הסלובקית 1989-1990, שגריר צ'כוסלובקיה בקנדה 1990-1992, ומנהיג מפלגת הבנה סיוויק (SOP) ב-1998-1999 (וחבר המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית מטעמה).

רודולף שוסטר מדבר בצורה שוטפת סלובקית, צ'כית, גרמנית, רוסית, אנגלית והונגרית.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:נשיאי סלובקיה
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים סלובקים 
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים גרמנים 
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים הונגרים 
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:מעוטרי אות האריה הלבן
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:ילידי 1934
שימאזו טקאהיסה

**שימאזו טקאהיסה** (ביפנית: 島津 貴久; 28 במאי 1514 – 15 ביולי 1571) היה שליט פיאודלי יפני (דאימיו) בתקופת סנגוקו בתולדות יפן. הוא היה השליט החמישה-עשר ממשפחת האצולה של בית שימאזו.

## חייו
ב-1526 נבחר טקאהיסה כיורשו של שימאזו קצוהיסה והפך לראש שבט שימאזו ולשליט ההאן של סצומה. לכאורה היה בית שימאזו השוּגוֹ (守護 – שליט צבאי עליון) על המחוזות סצומה, אוסומי והיוגה, בפועל שלטו בהם שליטים מקומיים (国人 – קוֹקוּג'ין), ולכן הוא החל בסדרת מערכות צבאיות על מנת להשתלט מחדש על שלושת המחוזות. הוא אומנם נחל כמה הצלחות, אבל רק הדור הבא של שבט שימאזו הצליח להשתלט עליהם בפועל. הוא טיפח מנהיגים לעתיד כמו שימאזו יושיהיסה, ובניו יושהירו, טושיהיסה ואהיסה שלמשך זמן קצר עתידים היו להשתלט על כל האי קיושו.

טקאהיסה תמך ביצירת קשרים עם נוכרים ועם ארצות זרות. הוא קשר קשרים דיפלומטיים עם ממלכת ריוקיו הסמוכה, והיה הדאימיו הראשון להביא כלי ירייה מערביים ליפן, בעקבות הגעתם של צמד סוחרים פורטוגזים לאי טנגשימה, דרומית לאי קיושו על סיפונה של ג'ונקה סינית ב-23 בספטמבר 1543. כבר ב-1554 השתמש מפקד הצבא שלו שימאזו טאדמסה ברובים בעת כיבוש מבצר איווטסורוגי.

ב-1549 קיבל שימאזו טקאהיסה את פניו של פרנסיסקו חאווייר והתיר לו להטיף בתחום שלטונו בבירה קגושימה. אולם מכיוון שחאווייר נהג לתקוף בהטפותיו את הפעילות הבלתי מוסרית לדעתו של הנזירים הבודהיסטיים, הבינו הנזירים בקגושימה כי חאווייר חותר תחתיהם, והם החלו להסית כנגדו ופנו לטקאהיסה בדרישה שיפסיק את פעילותו של חאווייר. בסופו של דבר הוא נעתר להם ואסר על המרות דת לנצרות, איסור שהמעבר עליו היה עונש מוות. בתגובה ביקש חאווייר את רשותו של טקאהיסה להגיע למייאקו (都 ביפנית עיר בירה), כינויה של קיוטו. טקאהיסה הסכים והעמיד לרשותו של חאווייר ספינה שהובילה אותו להיראדו, עיר ונמל מסחר באי באותו שם סמוך לקצה המערבי של קיושו.

## הערות שוליים

קטגוריה:דאימיו
קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:ילידי 1514
קטגוריה:נפטרים ב-1571
גשר הזיכרון ארלינגטון

**גשר הזיכרון ארלינגטון** (באנגלית: **Arlington Memorial Bridge**) הוא גשר כביש הנטוי על פני נהר הפוטומק בגבול העיר וושינגטון, בירת ארצות הברית. קצהו הצפון-מזרחי של הגשר, שאורכו 659 מטרים, מהווה את המשכה של שדרת המול של וושינגטון, ואילו הכביש הנמשך מקצהו האחר, בתחומי מדינת וירג'יניה, מוביל אל שערי בית הקברות הלאומי ארלינגטון, הסמוך לגשר.

הקונגרס הציע לבנות גשר באותו מיקום על גבי הפוטומק כבר בשנת 1886, אך הדיונים על הגשר והליכי התכנון שלו התמשכו בעצלתיים על פני שנים רבות, בין השאר עקב עבודות פיתוח נרחבות שנעשו בראשית המאה העשרים בקצהו המערבי של המול ופרוץ מלחמת העולם הראשונה. בתחילה הוצעו לו השמות "גשר הזיכרון לינקולן-גרנט" ו"גשר הזיכרון הגנרל גרנט". בניית הגשר אושרה על ידי הקונגרס ב-1925 והוא נפתח לשימוש ב-16 בינואר 1932, בטקס במעמד נשיא ארצות הברית הרברט הובר.

קצהו הצפון-מזרחי של הגשר נח לרגלי אנדרטת לינקולן שבקצהו המערבי של המול. קצהו הדרום מערבי ניצב על האי קולומביה, הסמוך לגדתו המערבית של הפוטומק. שדרת הזיכרון, המתמשכת ממנו, חוצה את הגשר שעל פני תעלת הגבול (Boundary Channel) הצרה שבין האי קולומביה לגדתו של הפוטומק ומגיעה אל שערי בית הקברות ארלינגטון.

הגשר מקשר באופן מעשי וסמלי את אנדרטת לינקולן שממזרח לו ואת בית ארלינגטון, ביתו לשעבר של גנרל רוברט אי לי, גדול מצביאי מדינות הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית, הניצב על הגבעה המתנשאת מעל לקצהו המערבי של הגשר. חיבור זה היה מכוון והוא מיועד לסמל את האיחוד מחדש של מדינות הצפון והדרום לאחר מלחמת האזרחים.

[שמאל|ממוזער|250px|מראה הגשר מקצהו המזרחי. בכניסה אליו נראים הפסלים "הקרבה" ו"גבורה". על הגבעה הניצבת מול קצהו המערבי של הגשר נראה [בית ארלינגטון]]
הגשר תוכנן בסגנון הנאו-קלאסי על ידי משרד האדריכלים מק'ים, מיד ווייט (McKim, Mead & White). הוא בנוי אבן ונשען על גבי תשע קשתות מבטון מזוין, שלהן מיפתח של כ-66 מטרים. רוחבו הוא כ-30 מטרים ובו שלושה נתיבי תנועה לכל כיוון. עלות בניית הגשר והכביש שעליו הגיעה ל-21 מיליון דולר.

חלקו המרכזי של הגשר נבנה ממתכת ונועד לשמש כגשר מתרומם, על מנת לאפשר מעבר של כלי שיט גדולים במעלה הפוטומק. כוונה זו ננטשה לאחר שמצפון לגשר נבנה **גשר תאודור רוזוולט**, אשר לא כלל תכונה זו.

פניו האנכיים של כל אחד מעמודי הגשר מעוטרים על ידי עיטור עגול של נשרים ופסקס שעוצבו על ידי הפסל קרל פול ג'נויין (Carl Paul Jennewein). במבוא הגשר הסמוך לוושינגטון ניצבים שני פסלים מוזהבים, פסלי "אמנויות המלחמה" (The Arts of War), "הקרבה" ו"גבורה" שמותיהם. הם פוסלו על ידי הפסל ליאו פרידהנדלר והושלמו בשנת 1951.

בשנת 1980 הוכלל הגשר במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* גשר הזיכרון ארלינגטון באתר Structurae.
* Bridge units Mt Vernon And Nations Capital מן המגזין Popular Mechanics.
* גשר הזיכרון ארלינגטון באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: גשרים
קטגוריה:פוטומק
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: מבנים
קטגוריה:וירג'יניה: מבנים
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: תחבורה
משה ז"ק

[250px|ממוזער|שמאל|קבריהם של בני הזוג ז"ק ב[בית הקברות טרומפלדור]]
**משה ז"ק** (יולי 1918 – 22 בינואר 2001) היה עיתונאי ישראלי, עורך "מעריב".

## ביוגרפיה
ז"ק נולד בא' באב ה'תרע"ח וגדל בפולין, בנם של רחל לבית קפלן וחיים צבי לבית ז"ק. הבן השלישי מתוך ארבעה. משה למד בגימנסיה של רשת החינוך העברית "תרבות". בשנת 1936 עלה לארץ ישראל לבדו, יחיד מכל בני משפחתו, ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים. אחותו הבכורה, גולדה,  למדה באוניברסיטה בפראג, הייתה רופאה ובמלחמת העולם השנייה עזרה מאוד בגטו.
הוריו ושלושת אחיו שנותרו בפולין נספו בשואה.

הוא החל לכתוב ב"המשקיף", ואחר כך עבר ל"מעריב" זמן קצר מעט לאחר הקמתו. נמנה עם בכירי העיתון וכתב בו במשך כל חייו. הוא שימש ככתב ופרשן מדיני, דיפלומטי ופרלמנטרי. בשנות ה-80 שימש עורך העיתון, תחת העורך הראשי שמואל שניצר.

ב-1998 קיבל את פרס סוקולוב לעיתונות בקטגוריית מפעל חיים.

נפטר בשנת 2001. הותיר אחריו את אשתו שרה (לבית ברסקי), יקירת העיר תל אביב לשנת 2014, ושלושת ילדיהם- איסר, רחל וזאב. בנו, ד"ר זאב ז"ק, הוא קרדיולוג, מנהל מחלקת הביומד בחברת "רוסאריו קפיטל".

בשנת 2005 תרמה אלמנתו את ספרייתו העשירה למכללה האקדמית נתניה.

## ספריו
* **הסכסוך הישראלי-ערבי בצבת המעצמות**, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד (קו אדום), 1986.
* **40 שנות דו-שיח עם מוסקבה**, תל אביב: ספרית מעריב, 1988.
* **חוסיין עושה שלום: שלושים שנה ועוד שנה בדרך אל השלום**, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, מרכז בגין סאדאת (בס"א) למחקרים אסטרטגיים, 1996.

## לקריאה נוספת
* יוסף אחימאיר, 'מורשתו העיתונאית והמדינית של משה ז"ק', **[[האומה]]** 38, 143 (2001), 35–42.

## קישורים חיצוניים

* 
*  (לזכר ז"ק, במלאת שלוש שנים למותו)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי תרבות (רשת חינוך)
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:עורכי מעריב
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל המשקיף
קטגוריה:זוכי פרס סוקולוב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות טרומפלדור
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
תסמונת לופגרן

**תסמונת לופגרן** (**Löfgren syndrome**) הוא סוג של סרקואידוזיס המאופיין בשלושת התסמינים: הגדלת בלוטות הלימפה בשערי הריאה (ממצא רנטגני), erythema nodosum, וכאבי פרקים. הפרוגנוזה של Löfgren syndrome היא טובה.

מחלה עם אטיולוגיה לא ידועה המאופיינת בגרנולומות לא נמקיות באיבר הפגוע. המחלה יכולה לפגוע בכל גיל אך בדרך כלל היא פוגעת במבוגרים צעירים. למרות שהמחלה יכולה לפגוע בכל איבר בדרך כלל היא מערבת את רקמת הריאה ואת שלוש הפתולוגיות הבאות: הגדלה של בלוטות הלימפה בשערי הריאה, תפליט ריאתי ומעורבות של העיניים או/ו העור. מעורבות של המפרקים נמצאת אצל כרבע מהחולים.

קיימים מספר סוגים של סרקואידוזיס ו Löfgren syndrome הוא אחד הסוגים של המחלה. הטריאדה המאפיינת את Löfgren syndrome היא:
* הגדלת הבלוטות בשער הריאה - אצל 90% מהחולים המעורבות של שערי הריאה חולפת מעצמה ורק אצל מיעוט יש החמרה של המחלה הריאתית.
*כאבי פרקים - עשויה להימשך כשנתיים, כאשר לעיתים נדירות דלקת הפרקים חוזרת.
* erytheman nodosum - דלקת של תאי שומן תת-עוריים, בדרך כלל בשוקיים הבאה לידי ביטוי בנודלים אדומים ורגישים. במקרה של Löfgren syndrome כמו במקרים אחרים הדלקת תחלוף מעצמה תוך מספר חודשים. האריתמה נצפית יותר אצל נשים.

## קישורים חיצוניים
*מאגר המידע uptodate

קטגוריה:הפרעות במנגנון החיסון
משפט האיינזצגרופן

250px|ממוזער|תא הנאשמים במשפט האיינזצגרופן
**משפט האיינזצגרופן**, או בשמו הרשמי: **ארצות הברית נגד אוטו אולנדורף ואח**' (באנגלית: ) היה התשיעי מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים, אשר נידונו בפני בית דין צבאי של צבא ארצות הברית;אשר כונה "military tribunal 9" ונערכו בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. במשפט זה עמדו לדין באשמת ביצוע רצח המוני,  24 קצינים באיינזצגרופן.

## פרטי המקרה
ה**אַיְינְזַצְגְרוּפֶּן** (מגרמנית: **Einsatzgruppen** - "קבוצות משימה") הוא השם הכולל לעוצבות המבצע של האס דה והסיפ"ו, אשר שימשו כגורם מרכזי בהשמדת יהודי אירופה בתקופת השואה. הן הורכבו ממספר רב של יחידות חיסול ממונעות שהתקדמו אחרי הצבא הפולש בחזית המזרחית, וביצעו מעשי רצח של למעלה ממיליון יהודים, וכן פולנים, צוענים קומוניסטים רוסים. 24 הנאשמים במשפט זה היו כולם קצינים באיינזצגרופן אשר הואשמו בביצוע רצח המוני. בהכרעתו ציין בית הדין הצבאי:

אב בית-הדין במשפט האיינזצגרופן היה השופט מיכאל א. מוסמאנו מפנסילבניה. ראש צוות התביעה היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור והתובע הראשי במשפט היה בנג'מין פרנץ. כתב האישום הוגש ביום 3 ביולי ותוקן ב-29 ביולי 1947, כאשר הוספו שישה נאשמים נוספים. המשפט התנהל מ-3 ביולי 1947 עד 10 באפריל 1948.

מתוך 24 נאשמים, 14 נדונו למוות, אולם גזר הדין בוצע רק בארבעה מקרים: אוטו אולנדורף שהודה באחריות לרצח 90,000 בני אדם, פאול בלובל, אריך נאומן וורנר בראון הוצאו להורג בתלייה; כל הנאשמים האחרים נדונו לתקופות מאסר שונות. כולם שוחררו מהכלא ב-1958 כולל ארנסט ביברשטיין שתחילה נדון לעונש מוות.

## האישומים
#פשעים נגד האנושות על רדיפה ממניעים פוליטיים, גזעיים ודתיים, בדרך של רצח, השמדה, כליאה ומעשים לא אנושיים אחרים נגד אוכלוסיות אזרחיות, כולל אזרחים גרמנים ואזרחי מדינות אחרות, כחלק מתוכנית מאורגנת לרצח עם.
#פשעי מלחמה מסיבות זהות ועל ביצוע הרס והשמדה ללא הבחנה ומבלי שהדבר היה דרוש מבחינה צבאית.
#חברות בארגון פשע, האס אס, האס דה, או הגסטפו, אשר הוכרזו כארגוני פשע על ידי בית הדין הבינלאומי במשפטי נירנברג.

כל הנאשמים הואשמו בכל סעיפי האישום. כל הנאשמים הכחישו את האישומים. בית הדין מצא את כל הנאשמים אשמים בכל סעיפי האישום, להוציא את רוהל וגראף, אשר נמצאו אשמים בסעיף אישום 3 בלבד.

## מתוך פסק הדין

## קישורים חיצוניים

* משפט האיינזצגרופן

## הערות שוליים

קטגוריה:משפטי נירנברג
קטגוריה:איינזצגרופן
רו מו-היון

**רו מו-היון** (בהנגול: **노무현**;) היה נשיאהּ ה-16 של קוריאה הדרומית בשנים 2003–2008.

## ביוגרפיה
רו נולד בשנת 1946 למשפחה ענייה בכפר בדרום-מזרח המדינה, סמוך לפוסאן.

למד משפטים, פעל כעורך דין מ-1975, והתמקד בפעילות למען זכויות האדם עבור סטודנטים אקטיביסטים בקוריאה הדרומית.

הקריירה הפוליטית שלו התרחבה מאוחר יותר, כאשר הצטרף ב-1988 ל"מפלגת האיחוד הדמוקרטית", והגיעה לשיאה עם התמודדותו בבחירות לנשיאות ב-2003. הוא זכה לתמיכה רחבה בעיקר בקרב הסטודנטים במדינה אשר סייעו להצלחתו ולניצחונו בבחירות. בשנת 2006 הוא מינה את האן מיונג-סוק לראשת הממשלה, ובכך לראשונה בראש הממשלה של קוריאה הדרומית עמדה אישה.

כהונתו התאפיינה בפייסנות כלפי קוריאה הצפונית, גם על חשבון היחסים הטובים עם ארצות הברית. באוקטובר 2007 הגיע לביקור רשמי בפיונגיאנג בירת קוריאה הצפונית ונפגש עם קים ג'ונג-איל (פגישה זו הייתה הפגישה השנייה בין מנהיגי הצפון והדרום). כתוצאה מכך נתקל בהתנגדות רבה מצד השמרנים מהמפלגה הלאומית וכן מצד התקשורת במדינה.

כשנה לאחר סיום כהונתו הוא נחשד בשחיתות, ונפתחה חקירה משפטית אשר משכה את תשומת הלב הציבורית במדינה.

רו התאבד ב-23 במאי 2009 בקפיצה מצוק ההר שליד ביתו, והשאיר מכתב התאבדות על מחשבו האישי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי קוריאה הדרומית
קטגוריה:מתאבדים: ראשי מדינות
קטגוריה:חברי האספה הלאומית של קוריאה הדרומית
קטגוריה:עורכי דין דרום קוריאנים
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:דרום קוריאנים שנולדו ב-1946
קטגוריה:דרום קוריאנים שנפטרו ב-2009
פול ארנג

**פול ארנג** (באנגלית: **Paul Ereng**; נולד ב-22 באוגוסט 1967) הוא אתלט עבר קנייתי. הוא אלוף אולימפי, שיאן עולם באולם ופעמיים ברציפות אלוף עולם באולם בריצת 800 מטר.

## ביוגרפיה
ארנג נולד בקיטלה (גובה 2,100 מטר) שבמחוז טרנס-נזויה מזרחית להר אלגון. הוא למד בבית ספר לבנים בניירובי. עד שנת 1987 היה רץ מבטיח ל-400 מטר אך לאחר שהחל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה בשנת 1988 עשה הסבה לריצת 800 מטר וזכה במדליית זהב באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) בריצה זו.

### אלוף אולימפי
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה ארנג במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.45 דקות, לפני האלוף האולימפי היוצא בעל התוצאה השנייה בטיבה בעולם ז'ואקים קרוז מברזיל (1:43.90 דקות) וסעיד עוויטה ממרוקו (1:44.06 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:04.69 דקות, בשלב חצי הגמר הרביעייה מקניה קבעה תוצאה של 3:03.24 דקות.

### שיאן ואלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 1989 זכה ארנג במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:44.84 דקות, לפני ג'וזה לואיז ברבוזה מברזיל (1:45.55 דקות) וטונינו ויאלי מאיטליה (1:46.95 דקות). אותה שנה הוא זכה בשנית באליפות המכללות של ארצות הברית בריצה זו. בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 800 מטר את שיאו האישי בתוצאה של 1:43.16 דקות.

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכה ארנג במדליית זהב פעם שנייה ברציפות בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.08 דקות, לפני תומאס דה תרזה מספרד (1:47.82 דקות) וסיימון הוג'וורף מקנדה (1:47.88 דקות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה, הוא סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.75 דקות, 8 מאיות השנייה לאט מהזוכה במדליית ארד. 

באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים ארנג במקום 23 המאכזב בריצת 800 מטר בתוצאה חלשה של 1:49.90 דקות ולא הצליח להגן על תוארו. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:46.65 דקות.

משנת 1993 הוא בעל תואר ראשון של אוניברסיטה וירג'יניה בלימודי דת וסוציולוגיה.

## שיאים אישיים
### אצטדיון
* ריצת 400 מטר: 45.6 שניות (1987)
* ריצת 800 מטר: 1:43.16 דקות (1989)

### אולם
* ריצת 800 מטר: 1:44.84 דקות (1989) **שיא עולם**

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רצים קנייתים למרחקים בינוניים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 800 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים מקניה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:שיאני עולם קנייתים: אתלטיקה
קטגוריה:קנייתים שנולדו ב-1967
אחוזת פלייבוי

שמאל|ממוזער|350px|אחוזת פלייבוי מגובה 372 מטרים. העיגול במרכז הוא המזרקה והכניסה הראשית לאחוזה
[שמאל|ממוזער|200px|[יו הפנר במסיבה באחוזת פלייבוי]]
**אחוזת פלייבוי** (ידועה גם כ"אחוזת פלייבוי של מערב ארצות הברית") היא אחוזתו של מייסד המגזין פלייבוי יו הפנר. האחוזה ממוקמת באזור הידוע כ"הרי הולמבי" שבלוס אנג'לס, קליפורניה, בקרבת מקום לשכונת בוורלי הילס. האחוזה נודעה כבר בשנות ה-70 בזמן שפורסמו ברחבי העיתונות האמריקאית שלל מסיבות הראווה של הפנר.

## היסטוריית הבנייה והרכישה
האחוזה משתרעת על פני שטח של 21,987 מטרים רבועים. היא נבנתה בעבור לואיס ד. סתאת'ם, מהנדס, ממציא ומעריץ נלהב של משחק השח-מט. בשנת 1971 רכש יו הפנר את האחוזה בסכום של 1.1 מיליון דולר (שווה ערך ל-5.5 מיליוני דולרים כיום). נכון לשנת 2012 האחוזה מוערכת בשווי של 54 מיליוני דולרים. מעבר לרכישתה, הושקעו בה למעלה מ-15 מיליוני דולרים בעבור שיפוצים והרחבות.

## תיאור האחוזה
באחוזה יש 22 חדרי שינה, מרתף יין, חדר משחקים, גן חיות, כלוב ציפורים ענקי (הכולל גם בית קברות לציפורים), מזרקת מים, מגרש טניס, ואזור רחצה הכולל בריכת שחייה, סאונה, פטיו, אגם מים מלאכותי ובית רחצה מחומם.

החדר היחידי שאינו בשימוש באחוזה הוא "סוויטת אלביס פרסלי". במשך שנים רבות ניסו אנשים רבים, וביניהם ספורטאים מפורסמים, מוזיקאים ושחקני קולנוע, ללון בסוויטה, אך כולם נענו בשלילה מפי הפנר. בראיון שהעניק בשנת 2007 לאחת מרשתות הטלוויזיה, התוודה הפנר כי השימוש האחרון בסוויטה נעשה על ידי אלביס פרסלי עצמו, עם לא פחות משמונה בנות שונות. הוא אף הוסיף "כן, אלביס אהב בנות. מכל הצבעים".

האחוזה הצמודה לאחוזת פלייבוי, היא אחוזת ראי שנבנתה בשנת 1975. הפנר רכש את השטח הצמוד לאחוזה ובנה בה אחוזת ראי, כלומר, זהה לאחוזת פלייבוי, שם מתגוררים אשתו, קימברלי קונרד, וילדיו. הפנר וקונרד נישאו בשנת 1989 ונפרדו בשנת 1998. לפי ה"וולסטריט ג'ורנל", העמידו הפנר וקונרד את בית הראי למכירה בעבור 28 מיליוני דולרים.

בשנת 2002, רכש הפנר את האחוזה ממול ביתו, ל"מפגשי שעשועים", לפי דבריו.

## האחוזה המקורית
מאחר שהאחוזה בה מתגורר הפנר נקראת במלואה "אחוזת פלייבוי של מערב ארצות הברית", נשאל הפנר אם ישנה אחוזה במזרח ארצות הברית. האחוזה המקורית, הנה אחוזה בת 70 אשר נבנתה בשנת 1899 בעבור רופא ידוע. היא נקנתה בשנת 1959 על ידי הפנר. האחוזה המקורית ממוקמת בשיקגו וכתובתה היא 1340 ברחוב סטייט הידוע של שיקגו. במהלך שנות ה-70' חילק הפנר את זמנו בין שתי האחוזות עד שלבסוף השתקע באחוזה שבלוס אנג'לס. על דלת האחוזה המקורית נכתב בלטינית הביטוי- "אם אתה לא מתנענע, אל תצלצל".

## אירועי צדקה באחוזה
לאורך השנים, מארחת האחוזה במערב ארצות הברית אירועים רבים וביניהם אירועי צדקה שונים, לרבות תחרות הפוקר השנתית לידוענים, אירועי ההתרמה לפרויקט לגליזציה למריחואנה, ואירוע צדקה בולט במיוחד הוא האירוע השנתי למען ילדים אוטיסטים.

## תקריות בריאותיות באחוזה
בפברואר 2011, 123 אנשים התלוננו בגין חום ותשישות לאחר שנועדו באחד מהכנסים באחוזת פלייבוי. אפידמיולוגים משירות הבריאותי הציבורי של לוס אנג'לס דיווחו על ממצאיהם לפיהם המחלה התפשטה באמצעות שהייה משותפת בג'קוזי של מים חמים, שם נמצאו חיידקים אשר גורמים למחלת הלגיונרים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לוס אנג'לס: מבנים
קטגוריה:פלייבוי
הסמכה לכהונה

[ממוזער|הסמכה לכהונה על ידי הבישוף , [קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים]]
**ההסמכה לכהונה** (בלטינית **ordo**) היא אחד משבעת הסקרמנטים הקאנוניים של הנצרות.

סקרמנט הכהונה מסמל את הכניסה לתפקיד בשירות הקהילה הנוצרית, הכנסייה. סקרמנט ההסמכה מכשיר רועים רוחניים לקהילה, אשר יסייעו למאמינים לקבל את . בסקרמנט זה עובר אל המוסמך כוח הכהונה, היינו היכולת לבצע את הסקרמנטים בעצמו, על ידי בישוף, המשמש כציר של ישו וכממלא מקום של שנים-עשר השליחים. מרגע קבלת כוח הכהונה הסקרמנט מסייע להעביר את  למאמין גם אם כהן הדת עצמו נגוע בחטא.

## ביבליוגרפיה
* המערכת המדעית, "עיקרי הדת הנוצרית, שהיו שנויים במחלוקת בתקופת הרפורמציה," בתוך ה. א. ל. פישר, דברי ימי אירופה, כרך ג', ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ב, עמ' 197–208.

* "Orders and Ordination," The Oxford Dictionary of the Christian Church, Third Edition, E. A. Livingstone (ed.), Oxford: Oxford Universtiy Press, 1997, pp. 1188–1190.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תאולוגיה נוצרית
קטגוריה:סקרמנטים
אריה לייב מקלף

250px|ממוזער|שמאל|בית משפחת מקלף זמן קצר לאחר הרצח, על הגבעה ברקע נראים בתי הכפר קולוניה
**אריה לייב מַקלֵף** (תרל"ו, 1876 – י"ח באב תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929) היה איש העלייה הראשונה, ממייסדי מטולה, ממתיישבי פתח תקווה ומוצא. אביו של הרמטכ"ל השלישי מרדכי מקלף. נרצח במאורעות תרפ"ט.

## ביוגרפיה
שמאל|ממוזער|250px|בית מקלף במוצא (2013)
נולד בבראנסק שבפלך גרודנה של רוסיה (רוסיה הלבנה), בנו של אברהם מקלב מחובבי ציון ואחיו של מרדכי מקלב. קיבל חינוך תורני וחינוך כללי. בשנת 1891 עלה עם הוריו לארץ ישראל ולמד בישיבה בירושלים. בשנת 1894 עבר לפתח תקווה והתמחה בחקלאות ובציוד חקלאי.

בשנת 1896 נשא את בתיה-חיה, בת יחיאל צ'מרינסקי, ממייסדי שכונת מחנה יהודה בירושלים. לאחר נישואיו הצטרף לקבוצת החקלאים שהקימה את מטולה. הוא התגורר במטולה חמש שנים, שם נולדו שני ילדיו הגדולים, אברהם משה (ליש) וברק. שמותיהם המקוריים ניתנו בהשראת המחנך וחוקר הלשון ד"ר יצחק אפשטיין, שהיה מנהל בית הספר וילקומיץ בראש פינה.

בשנת 1901 נאלץ לעזוב את מטולה בעקבות עימותים קשים עם שכניו הדרוזים. הוא שב עם משפחתו לפתח תקווה, שם התגורר גם אחיו הגדול משה. באותה שנה עלה לארץ אח נוסף שלהם, מרדכי, ואף הוא התיישב בפתח תקווה.

אנשי הקרן הקיימת פנו למקלף כמומחה חקלאות וביקשוהו שיסייע להם בבחירת קרקע להקמת יישוב חדש בשפלה, לימים חולדה. הוא ייעץ להם ואף הדריך את המתיישבים הראשונים בהכשרת הקרקע ובבחירת סוגי המטעים.

בשנת 1904 עבר למוצא, שם היה לחותנו כרם גדול. הוא השתקע במקום והקים משק חקלאי גדול, אותו טיפח במשך עשרים וחמש שנה. הוא העניק לשמונת ילדיו חינוך קפדני, תוך שילוב ערכי מסורת, ערכי חלוציות ועבודת אדמה, בשילוב עם השכלה ותרבות כללית. בביתו הגדול הייתה ספרייה עשירה של ספרות עברית, מדעית וכללית, וכן הפטיפון היחיד במושבה. ביתו שימש מרכז חברתי ותרבותי לבני המושבה. הוא קיים יחסי ידידות גם עם הערבים השכנים.

ביום שישי, 23 באוגוסט 1929, פרצו המאורעות בירושלים ובחברון. למחרת התנפלו תושבי הכפר הערבי הסמוך, קאלוניה, על בית משפחת מקלף, שהיה בין הבתים הקיצוניים ביישוב, ורצחו חמישה מבני המשפחה - ההורים אריה ובתיה-חיה, ושלושה מילדיהם. בין הניצולים הבן מרדכי, לימים הרמטכ״ל, והבן הגדול ליש, אביו של פלטיאל מקלף. ההרוגים הובאו לקבורה בהר הזיתים. הרצח זעזע את היישוב היהודי והיה בין האירועים הקשים הזכורים ממאורעות תרפ"ט.

ב-18 בספטמבר 1929 החל משפטם של 15 מתושבי כפר קאלוניה שהאשמו ברצח, בפני שופט חוקר שמינו שלטונות המנדט. המשפט נמשך כחודשים, במהלכו נערכו ישיבות ונשמעו עדויות מפי תושבי מוצא, קאלוניה ואנשי משטרה. אולם הם זוכו לאחר שהעדויות לא הצליחו להוכיח באופן חד משמעי מי מהם היה מעורב ברצח. עם זאת הוטל על הכפר לשלם פיצויים ועל הכפר הוטל קנס קיבוצי של 1500 לירות. במרץ 1931 התקיימה סולחה בין תושבי הכפר ליהודי מוצא.

על שמו של אריה מקלף רחוב במוצא.

חבר הכנסת אורי מקלב הוא נכד אחיו.

## קישורים חיצוניים

* 
* : אשתו בתיה חיה מקלף, וילדיו מינה מקלף, אברהם משה מקלף, רבקה מקלף
* ישראל עמיקם, **ההתקפה על היישוב היהודי בא"י בתרפ"ט**: על פי "ירושלים", "דבר הימים", "דבר הימים האלה", "דבר", "דאר היום" ומקורות אחרים, חיפה: דפוס אמנות, תרפ"ט, שחיטת מוצא
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:משפחת מקלב
קטגוריה:פתח תקווה: אישים
קטגוריה:מטולה: אישים
קטגוריה:מוצא: אישים
קטגוריה:חללי מאורעות תרפ"ט
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הקדושים
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1876
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1929
הסיוט החדש של וס קרייבן

**הסיוט החדש של וס קרייבן** (באנגלית: **Wes Craven's New Nightmare**) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1994 אשר נכתב ובוים על ידי וס קרייבן, השביעי בסדרת סרטי "סיוט ברחוב אלם".

בסרט מככבים הת'ר לאנגנקאמפ, מיקו היוז, ג'ון סקסון ורוברט אנגלונד כפרדי קרוגר.

## תקציר העלילה
סרט זה שונה במהותו מסרטי הסדרה האחרים, ונעשה למרות ההכרזה על מותו הסופי והמוחלט של פרדי בסרט הקודם (דבר שמתאפשר עקב שינוי הממד בו מתרחש הסרט). הבמאי וס קרייבן, שביים את הסרט הראשון, חוזר לביים בפעם השנייה סרט בסדרה. השחקנית הת'ר לנגנקמפ (ננסי תומפסון) חוזרת לגלם את תפקיד עצמה, וכך גם רוברט אנגלונד, המגלם את פרדי האימתני. עלילת סרט זה סוגרת את כל המעגלים שנותרו פתוחים בסרטים הקודמים.

עשר שנים לאחר שסיוט ברחוב אלם נהפך לאחד מהסרטים המפחידים ביותר, לבמאי וס קרייבן יש סיוטים והוא נעזר בהם כדי לכתוב תסריט לסרט השביעי בסדרת סיוט ברחוב אלם. הוא שואל את הת'ר (השחקנית שגילמה את דמותה של ננסי) אם היא מוכנה לחזור לסרט בפעם האחרונה. הת'ר היא אישה נשואה ומאושרת עם ילד. אך לאחרונה, היא מקבלת שיחות טלפון מאוד מוזרות מבחור שחושב שהוא הדמות המרכזית בסיוט ברחוב אלם, פרדי קרוגר. כשבנה, דילן, מתחיל להתנהג מוזר ובעלה נרצח בתאונת דרכים היא מבינה שפרדי אמיתי ומנסה להגיע אליה ואל בנה דילן. היא פוחדת אבל היא תעשה הכל כדי להגן על בנה, אפילו אם זה אומר להילחם בדמות שמופיעה אך ורק בסיוטים שלה.

## צוות השחקנים

## ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 79% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 33 ביקורות.

## מועמדויות וזכיות בפרסים

## ראו גם
* יום שישי ה-13 (סרט)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1994
קטגוריה:סרטי אימה מ-1994
7
קטגוריה:סרטים על קולנוע
קטגוריה:סרטי סלאשר אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים אמריקאיים
סיוט ברחוב אלם (סרט, 2010)

**סיוט ברחוב אלם** (במקור: **A Nightmare on Elm Street**) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2010 אשר אותו כתבו וסלי סטריק ואריק הייסרר על פי דמויות מאת וס קרייבן, ואשר אותו ביים סמואל באייר, והוא התשיעי בסדרת סרטי "סיוט ברחוב אלם".

סרט זה הוא רימייק לסרט המקורי משנת 1984, ומככבים בו קייל גאלנר, רוני מארה, קייטי קאסידי, תומאס דקר, קלן לוץ, קוני בריטון וג'קי ארל היילי כפרדי קרוגר.

## תקציר העלילה
כאשר קבוצת נערים נרצחים באופן מוזר אחד אחרי השני בשנתם, חבורת נערים מנסה לחקור ולגלות למה בחור מת עם צלקת וכפפה בעלת ארבעת הלהבים מנסה להרוג אותם בייסורים דרך חלומותיהם. כשרק שניים מהם נשארים בחיים הם מגלים שאדם בשם פרדי קרוגר היה גנן (בגינה) בגן הילדים שבו היו. הם מגלים כי הוריהם האשימו אותו אז בתקיפה מינית של ילדיהם בני החמש, ולאחר שלא מוצה עמו הדין, ההורים לא היו מוכנים לעבור על כך בשתיקה. הם החליטו לרדוף אחריו ושרפו אותו במפעל ישן וכי עכשיו פרדי חזר מעולם המתים לנקמה בהורים ששרפו אותו דרך הילדים שנפגעו ממנו. אז, הם מחפשים דרך לעצור אותו. כשהוא חזר הוא התחיל להופיע ברמזים בחלומותיהם, הקטע הכי מוכר בסרט הוא שפרדי שורט בחוזקה את צינורות המפעל וזה גורם להוצאת ניצוצות מהכפפה.

## שחקנים ודמויות

## ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן כללי וציון 14% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 184 ביקורות.

## ראו גם
* יום שישי ה-13 (סרט, 1980)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חידושים לסרטים
1
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי אימה מ-2010
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי סלאשר אמריקאיים
קטגוריה:סרטי רוחות רפאים אמריקאיים
פיטר רונו

**פיטר קיפצ'ומבה רונו** (באנגלית: **Peter Kipchumba Rono **; נולד ב-31 ביולי 1967) הוא אתלט עבר קנייתי. הוא אלוף אולימפי בריצת 1500 מטר.

## ביוגרפיה
רונו נולד בכפר קמובו ליד קפסאבט שבמחוז נאנדי שבקניה.

רונו זכה במדליית זהב באליפות אפריקה בריצת שדה שנערכה בניירובי, בשנת 1985.

באליפות העולם באתלטיקה לנוער הראשונה, שנערכה באתונה, יוון בשנת 1986 זכה רונו במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:45.62 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:20.03 דקות.

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 קבע רונו בריצת 1500 מטר תוצאה של 3:48.81 דקות ולא עלה לשלב הגמר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום 22 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:44.76 דקות.

### אלוף אולימפי
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה רונו במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.96 דקות, לפני פיטר אליוט מבריטניה (3:36.15 דקות) וינס-פיטר הרולד ממזרח גרמניה (3:36.21 דקות) ובכך היה לאתלט הצעיר ביותר שזכה במדליית זהב במשחקים האולימפיים בריצה זו (21 שנים ו-62 ימים).

בתחרות שנערכה בלוזאן, שווייץ ביולי 1991 קבע רונו בריצת מייל תוצאה של 3:51.41 דקות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 16 בתוצאה של 3:41.76 דקות. 

לאחר המשחקים האולימפיים, רונו לא זכה בתואר חשוב כל שהוא. הוא התמקד בלימודיו וסיים תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת מאונט סנט מארי שבמרילנד שעבורה השתתף בתחרויות ובהמשך גם אימן את ספורטאיה.

כיום, מתגורר רונו בניו ג'רזי עם רעייתו, מרי קירוי, בעלת מדליית ארד בריצת 10000 מטר ממשחקי אפריקה שנערכו בניירובי בשנת 1987 ומועסק על ידי חברת ניו באלאנס. ילדיו, פטריק ואירן, אף הם אתלטים מצטיינים.

## שיאים אישיים
### אצטדיון
* ריצת 1500 מטר: 3:34.54 דקות (1989)
* ריצת מייל: 3:51.41 דקות (1991)
* ריצת 5000 מטר: 14:20.03 דקות (1986)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רצים קנייתים למרחקים בינוניים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 1500 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים מקניה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:קנייתים שנולדו ב-1967
מאוריסיו פונס

**קרלוס מאוריסיו פונס קרטחנה** (בספרדית: **Carlos Mauricio Funes Cartagena**; 18 באוקטובר 1959 – 21 בינואר 2025) היה עיתונאי ופוליטיקאי מאל סלוודור, שכיהן כנשיא אל סלוודור בשנים 2009–2014.

## ביוגרפיה
מאוריסיו פונס נולד לרואה החשבון רוברטו פונס ולמזכירה מריה מירנה קרטחנה. למד במכללת "קולחיו סנטרואמריקה" ובמכללה הישועית האקסטרנית "סן חוסה". בהמשך למד ספרות ותקשורת באוניברסיטה המרכז אמריקאית ע"ש חוסה סמאון קאניאס בסן סלוודור.

פונס התחיל את הקריירה העיתונאית שלו בערוץ הטלוויזיה 10 בפברואר 1986. מ-1987 הועסק בערוץ 12 בו ניהל את תוכנית הראיונות הפופולרית "ראיון היום" ותוכניות חדשות. כמו כן במשך 15 שנה היה כתב של הרשת "CNN" בשפה הספרדית. הוא היה כתב בימי מלחמת האזרחים בסלוודור, ובאותה התקופה גיבש את השקפתו הפוליטית.

אחד מאחיו נהרג בעת מלחמת האזרחים. בנו הבכור אלחנדרו פונס ולאסקו, נרצח בגיל 27 בשנת 2007 בעת ששהה בפריז לצורך לימודי צילום, תוך כדי שנתקף על ידי גבר ממוצא מרוקאי.
פונס נבחר לתפקידו כמועמד מפלגת השמאל חזית השחרור הלאומי פראבונדו מארטי (FMLN). הוא גבר על יריבו רודריגו אווילה ממפלגת הברית הלאומית, לאחר שזכה ב-51.3% מקולות הבוחרים.

מאז נכנס לתפקידו, ניהל פונס מגוון רחב של רפורמות חברתיות שנועדו להילחם בעוני ובפערים החברתיים במדינה. בין היתר, בוטלו תשלומים עבור שירותי בריאות, החלה אספקת מדי תלבושת אחידה ומזון לתלמידים, הממשלה החלה לבצע הכשרות מקצועיות והחל תשלום קצבאות זקנה.

עם הגעתו לשלטון הנשיא פונס חידש את היחסים הדיפלומטיים עם קובה, שהיו מנותקים במשך 50 שנה, מאז המהפכה הקובנית. הוא כיהן בתפקיד עד 2014.

לאחר תקופת שלטונו הואשם בהלבנת הון וקיבל מקלט מדיני בניקרגואה.

פונס נפטר ב-21 בינואר 2025. הותיר אחריו אישה, ד"ר ואנדה פיניאטו, ילידת ברזיל שהתאזרחה בסלוודור והייתה פעילה במפלגת העובדים בארץ מולדתה, ובן, גבריאל.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:נשיאי אל סלוודור
קטגוריה:סלוודורים שנולדו ב-1959
קטגוריה:סלוודורים שנפטרו ב-2025
פורפיריו לובו סוסה

**פורפיריו לובו סוסה** (בספרדית: **Porfirio Lobo Sosa**; נולד ב-22 בדצמבר 1947), ידוע גם בכינויו "פפה לובו", היה נשיא הונדורס בין השנים 2010–2014.

## קריירה
לובו כיהן כנשיא הקונגרס הלאומי בין 2002 ל-2006. ב-2005 היה מועמד המפלגה הלאומית של הונדורס (Partido Nacional de Honduras), מפלגת ימין-מרכז, לנשיאות, והפסיד למנואל סלאיה לאחר שזכה ב-46% מהקולות. ב-2009 היה מועמד המפלגה פעם נוספת, וניצח לאחר שזכה בכ-56.6% מהקולות. הוא החל לכהן כנשיא הונדורס ב-27 בינואר 2010.

בתקופת כהונתו, נקט לובו מספר צעדים שנועדו להקל על העוני במדינה. בין היתר, הנהיג פנסיה חודשית בשיעור של כמאה דולרים, והעלה את שכר המינימום.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מיאמי
קטגוריה:נשיאי הונדורס
קטגוריה:ילידי 1947
תל אביב בראשיתה: 1909–1934

**תל אביב בראשיתה, 1909–1934** הוא כותר ספר בעריכת ד"ר מרדכי נאור אשר ראה אור בסדרת "עידן", הוצאת יד יצחק בן-צבי בירושלים בשנת תשמ"ד 1984. 
בספר קובצו מבחר מקורות ומחקרים העוסקים בעיר תל אביב בשלושת העשורים הראשונים; על היוזמה להקים שכונה יהודית עצמאית בחולות מצפון ליפו בשנת 1906, על מימושה בהקמת שכונת "אחוזת בית" ב-1909, והמשכה בתל אביב הקטנה, ולאחר מכן, ראשית תהליכי צמיחתה של תל אביב כמרכז התרבות העברית החדשה בארץ ישראל, והפיכתה למטרופולין הכלכלי של היישוב ואוכלוסיית ארץ ישראל בכללה. תל אביב צמחה במהירות בהיקף האוכלוסייה ובמגוונותה, התפשטה לכיוון צפון ומזרח, ובתחומה הוקמו רבים מהארגונים והמוסדות החדשים של היישוב. וכך, חלק ניכר מהמגמות החדשניות שאירעו בכלל היישוב, היו מופעים תקדימיים בה, בחיי החברה, בחינוך, בציור ובאדריכלות, במוזיקה ובתיאטרון, הן בחוצותיה וברחובותיה והן בבתי התרבות שבה.

פרקי הספר הם מאמרים ורשימות: חלקם מהווים מקורות למחקר, וחלקם הם מחקרים על התקופה.
## מקורות
* "פרוטוקולים של ועד אחוזת בית" - תל אביב מהשנים תר"ע-תרע"ד 1913-1909.
* מאמרים ורשימות מתוך העיתונות הערבית על תל אביב.
* מאמרים ורשימות על המשורר חיים נחמן ביאליק בתל אביב.
* עקיבא אריה וייס - "כיצד נוסדה 'אחוזת-בית'".
* נתן אלתרמן - "שש סקיצות תל אביביות".
* מאיר דיזנגוף - "תל אביב בת עשרים וחמש".
* פנחס יורמן - "תל אביב 1934 : תמונת מצב".
* יעקב חורגין - "צרור זכרונות ואהבה".
* יהושע פלמון - "להיות ילד בתל אביב הקטנה".
## מחקרים
* מרדכי נאור ועמית לוינסון - "מי היו 66 מייסדי תל אביב?".
* גדעון ביגר - "התפתחות השטח הבנוי של תל אביב בשנים 1934-1909".
* ארנון גולן - "תל אביב במלחמת העולם הראשונה".
* דן גלעדי - "תל אביב בעלייה הרביעית".
* נתן הרפז - "מ'בתי חלומות' ל'בתי קופסאות' - המהפך האדריכלי של שנות השלושים בתל אביב".
* שלמה שבא - "תל אביב המצוירת".
* אהוד בן עזר - "תל אביב בראי הספרות".
## נספחים
* מרדכי נאור - "מדרכון - מאחוזת בית ל'תל אביב הקטנה'"
* "תאריכון מפורט"
* "תל אביב בראשיתה - ביבליוגרפיה מוערת"

## קישורים חיצוניים
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1984
קטגוריה:תל אביב לפני הקמת מדינת ישראל
קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:הוצאת יד יצחק בן-צבי
ריקרדו מרטינלי

**ריקרדו אלברטו מרטינלי ברוקאל** (בספרדית: **Ricardo Alberto Martinelli Berrocal**; נולד ב-11 במרץ 1952) הוא איש עסקים שכיהן כנשיא פנמה בשנים 2009–2014.

מרטינלי שימש כמנהל הביטוח הלאומי בפנמה בין השנים 1994 ל-1996, ובין 1999 ל-2003 כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של החברה המנהלת את תעלת פנמה וכשר לענייני התעלה. ב-1998 הקים את מפלגת המרכז-ימין קאמביו דמוקרטיקו (Cambio Democrático; "שינוי דמוקרטי"), וב-2004 היה מועמד המפלגה לנשיאות. הוא הגיע למקום הרביעי והאחרון, לאחר שקיבל כ-5.3% מהקולות, ומפלגתו השיגה שלושה מושבים בפרלמנט.

בבחירות שנערכו בשנת 2009 זכה מרטינלי בניצחון סוחף, לאחר שקיבל כ-60% מקולות הבוחרים. הוא נהנה גם מרוב מוחלט בפרלמנט, לאחר שמפלגתו קיבלה 42 מתוך 71 המושבים. הוא הושבע לנשיא ב-1 ביולי אותה שנה. ב-1 ביולי 2014 הסתיימה כהונתו של מרטינלי כנשיא.

נגד הנשיא לשעבר מתנהלת חקירה על פרשות שחיתות מרובות, וחקירה עיקרית על טענות של האזנות סתר לא חוקיות כנגד אנשי ממשל ובעלי עמדות מפתח במדינה. את מכשירי ההאזנה לפי התביעה קנה הנשיא לשעבר מחברה ישראלית שגם הגיעה ואימנה את אנשיו בהפעלתו. ב-22 בדצמבר 2015 הוצא נגדו צו מעצר בגלל אי הופעתו לבית המשפט. הנשיא לשעבר עזב את המדינה בינואר 2016 ולא חזר. ב-12 ביוני 2017 נעצר מרטינלי על ידי שירות המרשלים של ארצות הברית והוסגר לפנמה ב-11 ביוני 2018. ב-9 באוגוסט 2019 זיכה הרכב בן שלושה שופטים את מרטינלי מאשמת שחיתות וריגול פוליטי בזמן כהונתו והורה על שחרור ממעצר הבית בו שהה.

# בדצמבר 2022 הוא הועמד לדין בגין הלבנת הון מכספי ציבור בתקופת כהונתו בשנים 2014-2009 באמצעות רכישת אמצעי תקשורת. מרטינלי הכחיש את האישומים וטען כי מדובר ברדיפה פוליטית. הוא הכריז על כוונתו לרוץ שוב לנשיאות בשנת 2024,אולם ביולי 2023 הוא הורשע, מה שמהווה איום על תוכניותיו להתמודד שוב על הנשיאות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים
Ricardo Martinelli: former Panama president not guilty of spying, *[[The Guardian]]*. August 10, 2019

קטגוריה:נשיאי פנמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ארקנסו
קטגוריה:פנמים שנולדו ב-1952