שלומית כהן-אסיף

**שלומית כהן-אסיף** (נולדה ב-5 באפריל 1949) היא משוררת וסופרת ישראלית. כהן-אסיף כתבה 70 ספרים, וזכתה ב-18 פרסים שונים בתחום הספרות, ביניהם פרס זאב לספרות ילדים ונוער, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, ובשנת 1995 זכתה בפרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום ספרות הילדים והנוער. זוכת פרס ביאליק לשנת תש"ע (2010), פרס מפעל חיים ע"ש אריק איינשטיין לשנת 2017, פרס שרת התרבות בתחומי היצירה ספרותית, פרס מפעל חיים בתחום ספרות הילדים לשנת תשע"ט (2019) ופרס דבורה עומר על מפעל חיים לשנת 2020.

## ביוגרפיה
שלומית כהן-אסיף נולדה בעיראק ועלתה ארצה בגיל שנה וחצי. היא למדה והתחנכה בחולון בבית הספר "תיכון חדש" בעיר. במהלך שירותה הצבאי כקצינת חינוך, החלה לפרסם את שיריה. למדה באוניברסיטת תל אביב ופרסמה בעיתונות ראיונות ורשימות ביקורת על ספרות ותיאטרון.

ספר שיריה הראשון, "שש ביד שמאל", פורסם ב-1975. בהמשך פרסמה יותר מ-70 ספרים, שחלקם הופקו להצגות, תערוכות וסרטים מצוירים ואף תורגמו לשפות אחרות. ספרה "מסיבה בגן העכברים" ייצג את ישראל בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "רחוב סומסום". בשנת 2002 הוקם בחולון גן פסלים על פי ספרה

"הארנב ממושי", שיצא ב-1988. בשנים 2009–2013, כתבה את השירים לסדרת הטלוויזיה "גאון של אבא" בכיכובו של יהורם גאון. שיריה מבוצעים על ידי יוצרים ידועים ביניהם: אריק איינשטיין ויהורם גאון.

היא זכתה ב-17 פרסים.

## יצירתה
חלק משיריה של שלומית כהן-אסיף עוסקים בכאב וסבל שחווים הגיבורים, במסגרת המשפחה או במסגרת הסביבה הרחבה יותר. הילדים בשירים מגיבים לתחושות אלו בתמימות ובחוסר הבנה, ומפעילים מנגנוני הגנה שונים כדי להתמודד עם חוויית המצבים הקשים. רוב השירים מסתיימים בסוף ריאלי ולא אידיאלי, כפי שמקובל בספרות הילדים. המשוררת נוקטת באמצעים שונים כדי לעצב מצבים טראומטיים עבור ילדים, כמו הכעס כלפי המת על היעלמותו. דוגמה לכך ניתן לראות בשיר "אבא בתמונה", בו הילד מתקשה לקבל את מות אביו, פונה אל תמונתו ומנסה ליצור עמו דיאלוג. בשיר "כפתור ופרח", ילד יתום מאמו עומד חסר אונים מול החברה החוגגת את יום האם. בשיר זה ובשירים נוספים של כהן-אסיף, מודגשת אטימותה של החברה למצבים כאלה.

חלק אחר של שיריה עוסק באהבה, ובחשיבותה הגבוהה בעולמו של כל ילד וכל אדם. להשקפתה, האהבה עוזרת להתגבר על קשיים, לצמצם מרחקים, לפתור בעיות ולחלום. על פי רבקה גרון, ביצירותיה מתארת כהן-אסיף כמה סוגי אהבות, לדוגמה:
* אהבה כמקסם לעת מצוקה - אהבה מאגית המשפרת כאב ומשנה מציאות כואבת על פי צורכי הפרט (למשל, בשיר "נשיקה בכיס", משמשת הנשיקה כמרפא: "אם תלך לאיבוד, אם מישהו ירביץ, אם משהו יכעיס, אם תהיה עצוב, יש לך נשיקה בכיס").
* אהבה כצורך חיוני לילדים בהתפתחותם – אהבה במשפחה בין ההורים לילד ובין הילד לאחיו (למשל בשיר "לפעמים אוהב, לפעמים לא", הילד מביע את חרדתו כאשר אחיו לא מפגין את אהבתו אליו – "אחי לא אוהב אותי, הוא צעק עלי... אחי אוהב אותי. ילד הכה אותי... אחי בא בריצה ודחף את הילד").
* אהבה תמימה – תשוקה לקשר, להדדיות ולגילויי אהבה (למשל בשיר "הלכתי להביא פרפר לרות", גיבור השיר מוצג כמחזר מוצהר. הדברים נאמרים בגלוי ובפשטות: "הלכתי להביא פרפר לרות. רות אוהבת פרפרים ואני אוהב את רות").
* אהבה כתופעה קוסמית – תופעה טוטאלית החוצה גבולות ומקיפה את כל העולמות (בשיר "מכתב" מוצגת אהבה בלתי אפשרית בין השמש לירח המשתוקקים להיפגש: "הירח כתב לשמש מכתב: יקירה בואי נפגש! למכתב הוסיף ציור יפה וברור. השמש שלחה לירח כדור של אש על גלויה מצוירת: נפגש. בוודאי. רק כתוב היכן ומתי").
* כמיהה רומנטית ושיברה – אהבה שאינה הדדית, אלא כוללת גם תסכולים ואכזבות (בשיר "כבר אחר שש", מצפה הגיבור לרות והיא לא מופיעה: "רות אמרה אבוא בשעה ארבע או חמש. ועכשיו כבר אחרי שש").
לדעת חוקרת הספרות אילנה אלקד-להמן, ביצירתה של שלומית כהן-אסיף הנושא הארס פואטי בולט במיוחד, כבר מקובץ הסיפורים הראשון שפרסמה. שבעה-עשר סיפורים (מתוך 71) שפורסמו בספרים שונים 1979–1987, הם סיפורים ארס-פואטיים מובהקים. חמישה סיפורים נוספים נוגעים באופן כלשהו בסוגיות ארס-פואטיות. גם בספרי השירה שלה קיימים שירים העוסקים בסוגיות ארס-פואטיות. השאלות הארס-פואטיות שמעלה כהן-אסיף ביצירותיה, והתשובות להן, מקיפות "עולמות" מעבר לתחום שעסקו בו בעבר בספרות הילדים העברית. מועלות סוגיות ביחס למהות האמנות; זהות האמן; תהליכי ה"הכשרה" שלו; יחסי היוצר עם החברה (סוציולוגיה), עם השלטון ועם קהל קוראיו; תפקיד היצירה האמנותית ועוד.

## ספריה (רשימה חלקית)

## ראו גם
*שירהּ של כהן-אסיף **[[התפייסות]]**

## לקריאה נוספת
ממוזער
* אילנה אלקד-להמן, (1989). ״ארס-פואטיקה בסיפורי שלומית כהן-אסיף״, **באמת?!**,3: 64-47
* רבקה גרון, (2002), ״כאב וסבל בשירי שלומית כהן-אסיף: מבחר יצירות לילדים שנושאן חולי ומוות״. **[[מעגלי קריאה]]**, 29: 66-70
* שרה ציוני, (2002), ״שירי אהבה ביצירתה של שלומית כהן-אסיף״, **מעגלי קריאה** 29: 71-80
* "סודות משולחן הכיתה – החלום זה המשקפיים שלי", הוצאת ספרים דומינו, 1990
* שלומית כהן-אסיף, **חוטם המזל**, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 362–365, הוצאת כרמל, 2017.
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* על שלומית כהן אסיף, באתר כנפיים.
* על שלומית כהן אסיף, מתוך אתר הגיל הרך.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* אגדה של שלומית כהן-אסיף "אגרטל החרס", באתר "אלכסון"
* אגדה של שלומית כהן-אסיף: "פסל-חידה", באתר "אלכסון"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עולות לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:זוכות פרס ביאליק לספרות יפה
קטגוריה:זוכי פרס ביאליק לספרות יפה
קטגוריה:זוכות פרס רמת גן לספרות
קטגוריה:זוכי פרס רמת גן לספרות
קטגוריה:זוכות פרס זאב
קטגוריה:זוכי פרס זאב
קטגוריה:משוררי ילדים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות עיראק
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:בוגרי תיכון אילון/חדש (חולון)
קטגוריה:בוגרות תיכון אילון/חדש (חולון)
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:זוכות פרס אריק איינשטיין: ספרות
קטגוריה:זוכי פרס אריק איינשטיין: ספרות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1949
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949