EMule

**eMule** (בעברית **אימיול**) היא אחת מתוכנות שיתוף הקבצים המפורסמות ביותר בהיסטוריה של האינטרנט. התוכנה פותחה בשנת 2002 על ידי מרקוס בֶּלֵנד (Merkur), מתכנת גרמני חובב שלא היה שבע רצון מביצועי eDonkey2000, הלקוח המקורי של רשת ה-eD2k, והחליט לכתוב גרסה טובה יותר בקוד פתוח. השם "eMule" (חמור בריטי) נבחר כלפי eDonkey (חמור) בהומור עצמי, כביכול גרסה שנייה, פחות מכובדת, אך עקשנית וחזקה יותר.

## היסטוריה
**1. עידן שיתוף הקבצים**

בסוף שנות התשעים פרצה Napster לתודעה הציבורית כרשת שיתוף קבצים מרכזית (Centralized P2P), שאפשרה לכל אחד להוריד שירים בחינם. פסיקת בית המשפט משנת 2001 שסגרה את Napster לא עצרה את הגל – להפך, היא דחפה למהפכה דיסצנטרליזציה (Decentralized P2P), שבה eMule הפכה לדגל.

בשנת 2000 הושקה eDonkey2000 על ידי MetaMachine Inc., שפתחה ברשת מבוססת שרתים מיוחדים (eD2k Servers) ופרוטוקול P2P. בשנת 2002 יצאה eMule לאור כלקוח חינמי ופתוח לאותה רשת, אך עם שיפורים משמעותיים. ב-2004 פרצה רשת Kad – רשת שיתוף לחלוטין מבוזרת שפיתחו מפתחי eMule – שהפכה את התוכנה ללא תלויה בשרתים כלל.

**2. eMule כפרויקט קוד פתוח**

eMule פורסמה תחת רישיון GPL (GNU General Public License), מה שאפשר לכל מפתח לקחת את הקוד ולשפר אותו. נוצרו מאות "מוד" (Mods) – גרסאות שונות של התוכנה עם יכולות מורחבות, כגון Morph, Neo-Mule, ו־MagicAngel. פרויקט eMule הוכיח שתוכנת קוד פתוח מונעת-קהילה יכולה להתמודד בהצלחה עם תוכנות מסחריות, וחייתה שנים ארוכות לאחר שמתחרותיה נסגרו.

## כיצד eMule עובדת – הסבר טכני
**1. ארכיטקטורת Peer-to-Peer**

eMule פועלת על בסיס ארכיטקטורת Peer-to-Peer (P2P) – מודל שבו כל מחשב הוא גם לקוח וגם שרת. בניגוד למודל Client-Server הקלאסי (שבו שרת מרכזי מחזיק בכל המידע), ב-P2P כל משתתף (peer) מוריד חלקים של הקובץ ממשתמשים אחרים ובו-זמנית מעלה חלקים אחרים למשתמשים שלישיים. גישה זו מפיצה את העומס על כלל הרשת ומייתרת שרת מרכזי.

eMule תומכת בשתי רשתות מקבילות: רשת eD2k המסורתית, המתבססת על שרתי אינדקס מרכזיים (servers) לאיתור קבצים; ורשת Kad – רשת DHT (Distributed Hash Table) מבוזרת לחלוטין שאינה תלויה בשום שרת. שתי הרשתות עובדות במקביל, ורוב המשתמשים מחוברים לשתיהן.

**2. רשת eD2k ושרתי האינדקס**

כאשר eMule מתחברת לרשת eD2k, היא מתחברת לשרת eD2k – מחשב הפועל כספריית אינדקס ענקית. השרת אינו מחזיק בקבצים עצמם, אלא רק ביכולת למצוא מי מחזיק בהם. כל לקוח שמתחבר לשרת מדווח לו על הקבצים שהוא מציע; כאשר משתמש מחפש קובץ, השרת מחזיר רשימה של כתובות IP של המחשבים שמחזיקים בו.

**3. רשת Kad – הביזור המלא**

רשת Kad (Kademlia) היא יישום של אלגוריתם DHT (Distributed Hash Table). ב-Kad אין שרת מרכזי כלל, כל לקוח eMule שומר טבלת ניתוב חלקית ומסייע בניתוב חיפושים. לכל קובץ מחושב "מזהה Kad" ייחודי, והקובץ רשום אצל ה-peers הקרובים ביותר (מבחינת מרחק מתמטי) לאותו מזהה. חיפוש קובץ הוא תהליך איטרטיבי שמגיע לקובץ ב-O(log n) צעדים.

**4. פרוטוקול ההורדה – חלוקה לחלקים (chunks)**

כל קובץ ב-eMule מחולק ל"חלקים" (chunks) של 9.28MB כל אחד. לכל קובץ מחושב גיבוב (hash) MD4 ייחודי: ה"eD2k hash" – המאפשר לזהות את הקובץ ולאמת את תקינותו. כל חלק מאומת בנפרד בעזרת גיבוב AICH (Advanced Intelligent Corruption Handling), כך שגם אם חלק אחד הורד שגוי, רק הוא יוריד מחדש ולא כל הקובץ.

**5. מנגנון התור – Queue ו־Credit System**

אחד החידושים הבולטים של eMule הוא מערכת ה-Credit – מנגנון שמתגמל משתמשים שמשתפים יותר. כל לקוח מנהל רשומה מקומית לכל peer שפגש: כמה הוריד ממנו, וכמה העלה אליו. Peers שהעלו יותר מקבלים עדיפות גבוהה יותר בתור ההורדה. כך יוצרת eMule תמריץ פנימי לשיתוף – מה שנקרא Tit-for-Tat (גמול הדדי).

מנגנון ה-Low ID ו-High ID קשור לנגישות: לקוח עם High ID (פורט פתוח) נגיש לכולם ומקבל עדיפות גבוהה יותר; לקוח עם Low ID (מאחורי NAT/Firewall) פחות נגיש ומקבל עדיפות נמוכה יותר. זה מעודד משתמשים לפתוח פורטים ולשפר את חיבוריות הרשת.

## מערכת הקרדיט
כאשר התוכנה מקבלת בקשה להורדת קובץ מסוים, ההורדה לא מתחילה מיידית. התוכנה מנהלת תור אשר אליו נכנסות כל הבקשות להורדה. על מנת לתגמל הדדית משתמשים אשר מעלים חלקי קובץ אחד לשני, התוכנה מנהלת מעקב אחרי הכמות שכל משתמש העלה, ובהתאם מתגמלת אותו בהתקדמות יותר מהירה בתור ההורדות. משתמש יכול להתקדם בתור עד פי 10 יותר מהר עקב העלאה מרובה. שיטת תגמול זו נקראת מערכת הקרדיט של אימיול. אבטחת מערכת הקרדיט נעשית על ידי התאמתות מאובטחת בין משתמשים וכן על ידי שמירת הנתונים על העלאה של משתמש מסוים על ידי אלו שהוא העלה אליהם, ולא על ידי המשתמש עצמו.

## ממשק גרפי
אימיול בנויה בצורה של לשוניות. ניתן לשנות את מראה התוכנה בעזרת שימוש בסקינים. כמו כן, התוכנה תומכת בשינוי שפת הממשק הגרפי, ותרגום לעברית זמין להורדה בצורה אוטומטית על ידי התוכנה.

## היבטים משפטיים
**1. eMule עצמה כלי נייטרלי?**

השאלה המשפטית המרכזית אינה אם eMule עצמה חוקית, התוכנה היא קוד פתוח חוקי לחלוטין. השאלה היא מה עושים איתה. בישראל ובמרבית מדינות העולם, הורדת תוכן המוגן בזכויות יוצרים ללא רשות, בין אם בטורנט ובין אם ב-eMule, מהווה עבירה אזרחית, ולעיתים גם פלילית.

**2. הבחנה בין שימוש חוקי לבלתי חוקי**

שימושים חוקיים ב-eMule כוללים: הורדת תוכן שנמצא ברשות הציבור (public domain), הורדת תוכן המופץ ברישיון Creative Commons, הורדת תוכנות קוד פתוח חינמיות, ושיתוף קבצים אישיים שנוצרו על ידי המשתמש עצמו. שימושים בלתי חוקיים כוללים: הורדת קובצי מוזיקה, סרטים, תוכנות ומשחקים המוגנים בזכויות יוצרים ללא רשות.

ב-eMule, בניגוד לדפדפן רגיל שרק מוריד, כל משתמש גם מעלה קבצים לאחרים בו-זמנית. מבחינה משפטית, ה"העלאה" (making available) נחשבת לעיתים קרובות לעבירה חמורה יותר מה"הורדה", שכן היא מפיצה את היצירה המוגנת לאחרים.

**3. המצב המשפטי בישראל**

בישראל, חוק זכות יוצרים 2007 מגן על יצירות ספרות, אמנות, מוזיקה, קולנוע ותוכנות מחשב. הפרת זכות יוצרים עלולה להוביל לתביעה אזרחית עם פיצויים של עד 100,000 ₪ לכל יצירה ללא הוכחת נזק (סעיף 56), ובמקרים חמורים גם לאחריות פלילית. בפועל, אכיפה פלילית כנגד משתמשים בודדים היא נדירה יחסית בישראל, אך תביעות אזרחיות — בעיקר של חברות סרטים ומוזיקה, אכן הוגשו.

## תקדימים משפטיים מרכזיים
**1. Napster – פסיקת 2001 (ארצות הברית)**

**A&M Records v. Napster (2001)** הוא אחד התקדימים החשובים ביותר בתחום. בית המשפט לערעורים התשיעי בסן פרנסיסקו קבע שנאפסטר אחראית על הפרת זכויות יוצרים בשל "תרומה לפשע" (contributory infringement) ו"אחריות וקרית" (vicarious liability). הסיבה המרכזית: ל-Napster היה ידע אקטיבי על ההפרות, ויכולת טכנית לעצור אותן, ולא עשתה כן. פסיקה זו הובילה לסגירת Napster ב-2001, אך גם ייצרה "אפקט הידרה" – עשרות רשתות P2P מבוזרות יותר קמו במקומה.

**2. MGM v. Grokster – "הכוונה" כמבחן (ארצות הברית, 2005)**

**Metro-Goldwyn-Mayer Studios Inc. v. Grokster Ltd** הוא התקדים המרכזי ביותר לגבי רשתות P2P מבוזרות. Grokster ו-StreamCast פיתחו רשתות P2P ללא שרת מרכזי (בדומה ל-eMule), ולכן טענו שאין להן שליטה על מה שמשתמשיהן עושים. בית המשפט העליון האמריקאי קיבל את התביעה פה אחד, אך הוסיף מבחן חדש: אין צורך בשליטה טכנית — מספיקה "כוונת השראה" (inducement) להפרה. הוכח שגרוקסטר שיווקה את עצמה כ"יורשת Napster" ומשכה משתמשים בדיוק בשל יכולת ההורדה הלא חוקית.

eMule הייתה שונה: היא נוצרה על ידי מתנדבים, הופצה ללא מטרת רווח, ולא שיווקה את עצמה ככלי להפרת זכויות יוצרים. תאורטית, הפסיקה ב-Grokster אינה חלה עליה ישירות – אך גם לא מגינה עליה באופן מוחלט.

**3. eMule.de ושרתי eD2k – גרמניה**

גרמניה הייתה אחת הזירות הפעילות ביותר במאבק המשפטי נגד שיתוף קבצים. מפעילי שרתי eD2k גרמניים נרדפו על ידי רשויות אכיפה, וכמה מהם נידונו לקנסות כבדים. הפסיקות הגרמניות בנושא P2P ביססו עיקרון חשוב: מפעיל שרת שמסייע לאיתור קבצים לא חוקיים עשוי לשאת באחריות, גם אם הוא אינו מחזיק בקבצים עצמם.

**4. The Pirate Bay – שוודיה ואירופה**

פסיקות The Pirate Bay הוסיפו עומק להבנת אחריות מפעילי פלטפורמות P2P. ב-2009 הורשעו מייסדי האתר בשוודיה בסיוע להפרת זכויות יוצרים ונדונו לשנת מאסר וקנסות כבדים. בתי משפט אירופיים שונים הוציאו צווי חסימה לאתר ב-20 מדינות לפחות. המקרה הדגים שגם פלטפורמה שאינה מחזיקה בקבצים — אלא רק במדדים (Torrent files ו-magnet links) — עשויה לשאת באחריות.

**5. eMule בישראל**

בישראל הוגשו תביעות אזרחיות כנגד ספקיות אינטרנט שסירבו לחשוף פרטי מנויים שהורידו תוכן לא חוקי. בתי המשפט בישראל נדרשו לשאלות של פרטיות מול זכויות יוצרים — בדרך כלל פסקו לטובת חשיפת הנתונים בתנאים מסוימים.

## eMule בעידן המודרני
**1. מה קרה ל-eMule?**

בתחילת שנות העשרים של המאה ה-21 eMule פינתה את מקומה לפרוטוקול BitTorrent, שהציע הורדות מהירות יותר ופשוטות יותר להגדרה. עם זאת, eMule עדיין פעילה: בשנת 2022 יצאה גרסת eMule 0.60a לאחר שנים של קפאון, ובשנת 2024 יצאה גרסה 0.61a. הרשת עדיין מכילה מיליוני קבצים שאינם קיימים בשום מקום אחר.

**2. מגמות אכיפה עכשוויות**

ספקיות תוכן כמו Netflix, Spotify ו-YouTube שינו את המשחק מהצד השני. רבים מהמשתמשים שעברו ל-eMule בשנות האלפיים עברו לשירותי סטרימינג – לא בגלל פחד מאכיפה, אלא בגלל נוחות. עם זאת, האכיפה לא נחלשה – ממשלות ברחבי העולם ממשיכות להפעיל לחץ על ספקי אינטרנט לחסום גישה לרשתות P2P ולשרתי eD2k.

**3. eMule ופרטיות, VPN ואנונימיות**

בניגוד ל-BitTorrent, eMule פיתחה יכולות הצפנה מובנות: Obfuscation Protocol – שכבת הצפנה שמסתירה את התעבורה ממחשבי ספקי האינטרנט ומוסיפה שכבת פרטיות. אף שהיא אינה מספקת אנונימיות מלאה (כתובות IP עדיין גלויות בין לקוחות), היא מקשה על ניטור אוטומטי של התעבורה.

## eMule לעומת BitTorrent – השוואה
פרוטוקול BitTorrent, שפיתח Bram Cohen בשנת 2001 ויצא לאור ב-2002, הפך לנפוץ יותר בסופו של דבר. ההבדלים המרכזיים: ב-BitTorrent, ה-torrent file או magnet link מכיל רשימה מלאה של ה-trackers (שרתי תיאום); הקבצים מחולקים לחלקים קטנים יותר (בדרך כלל 256KB–2MB) ומורידים מ-swarm אחד מרוכז. eMule לעומת זאת מחולקת לחלקים גדולים יותר של 9.28MB, ומנגנון ה-Credit ייחודי לה.

היתרון המרכזי של eMule על פני BitTorrent הוא "הזיכרון" שלה: eMule יכולה להמשיך להוריד קובץ שנים לאחר שהחלה, גם אם חלק מהסידרים (seeders) ירדו מהרשת. זה הפך אותה לאמינה יותר לתוכן ישן שקשה למצוא. ב-BitTorrent, קובץ שאין לו seeders פשוט מת.

## קישורים חיצוניים

* 
* GNU General Public License, version 2
* https://github.com/emule-project/emule 
* אתר הפרויקט ב-SourceForge

## הערות שוליים

קטגוריה:שיתוף קבצים
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2002
קטגוריה:תוכנות הכתובות ב-C++