עגלה ערופה

**עֶגְלָה עֲרוּפָה** היא מצווה מהתורה לערוך טקס כפרה כאשר נמצא הרוג שלא ידוע מי או מה הרג אותו. הטקס כולל עריפת עגלה בנחל איתן, במעמד זקני העיר הקרובה ביותר למקום הימצאו של ההרוג, במעמד זה סומכים הזקנים של אותה העיר את ידיהם על העגלה בפני כהנים, תוך הצהרה על חפותם.

## תיאור המצוה
דיני המצווה מובאים בספר דברים  בסיום פרשת שופטים. אם נמצא מת המוטל על הקרקע ולא ידוע מי הרגו, יוצאים שלושה דיינים (ויש אומרים: חמישה) מבית הדין הגדול שבירושלים (הסנהדרין), ומודדים את המרחק מהמת אל הערים הסמוכות, כדי לקבוע איזו עיר היא הקרובה ביותר. לאחר מכן קוברים את המת באותו מקום:

מבית הדין של העיר הקרובה ביותר מביאים עֶגְלָה (פרה צעירה), שלא נעשתה בה עבודה מעולם, ומביאים אותה אל "נחל איתן". אז, עורפים את ראש העגלה בעזרת קופיץ (סכין גדולה) וקוברים אותה שם. 

חכמי העיר הקרובה רוחצים את ידיהם ואומרים בפני הכהנים, בזמן שהם עומדים בנחל: , והכהנים אומרים: . 

הספורנו בדבריו על הפסוק: "וְנִגְּשׁוּ הַכֹּהֲנִים בְּנֵי לֵוִי כִּי בָם בָּחַר ה' אֱלֹהֶיךָ לְשָׁרְתוֹ וּלְבָרֵךְ בְּשֵׁם ה' וְעַל פִּיהֶם יִהְיֶה כָּל רִיב וְכָל נָגַע" כותב שהכהנים "בקיאים בדרכי בני אדם ומזגיהם כמו שראו הם ואבותיהם, ואולי יכירו מי נתלכלך בחטא זה בידיעת דרכיו ומעלליו, ויתגלה הדבר". דבר זה עולה בקנה אחד עם התזה במדע הקרימינולוגיה לפיה הרוצח נוטה לחזור לזירת הפשע. 

חז"ל במשנה תמהים על הצהרת זקני העיר שלא שפכו את דמו של המת: , ולפיכך הם מסבירים שמשמעות הכרזה זו היא, שזקני העיר אומרים שלא נמנעו מללוותו ומלתת לו אוכל. חכמי בבל מסבירים את זה על פי הירושלמי על הנהרג שלא ליוו אותו ונתנו לו את המענה הכלכלי ולכן הלך מחוץ לעיר ונרצח ואילו חכמי ארץ ישראל מסבירים שמשמעות ההכרזה היא, שזקני העיר אומרים שלא 'עמעמו' את דינו של הרוצח.

לאחר טקס עריפת העגלה, קיים איסור לעבוד במקום עבודה חקלאית, הנעשית בגוף הקרקע, אך מותרת עבודה שאינה נעשית בגוף הקרקע, כגון סיתות אבנים.

אם לאחר עריפת העגלה נמצא הרוצח – הרי הוא נידון למוות ככל רוצח, ואין עריפת העגלה פוטרת אותו מן העונש.

## הטקס בימינו
המשנה מציינת שמשרבו הרוצחים, בזמנו של אלעזר בן דינאי, הטקס בוטל, וזאת בשל ההרוגים הרבים שנעלמו הורגיהם. בתוספתא מוסבר שהמצווה בוטלה משום שהיא נעשית רק כאשר לא נודע מי הרוצח, ובתקופה זו היו רוצחים בגלוי.  לפי פרשנות המנחת חינוך,  המצווה נוהג בכל תוקפה בעת שבני ישראל יושבים על ארצם ואף כשאין בית המקדש בנוי ואין הסנהדרין יושבים בלשכת הגזית.  כל זה רק בתנאי שבני ישראל על ארצם וגם קיימת מועצת הסנהדרין של שבעים זקנים. 

דיני העגלה הערופה מפורטים בפרק ט' של מסכת סוטה.

## רעיון המצווה
לדעת חכמים, "עגלה ערופה" נועדה להטמיע ולהבליט את ערכם של חיי אדם ואת האחריות שמוטלת על מנהיגי הציבור. המטרה שהרושם שייווצר בעקבות הטקס בקרב הציבור ומנהיגיו יגרום להתעוררות כולם לעשות את המקסימום כדי למנוע את הרצח הבא, וייתכן שגם תגיע בעקבות המעשה עדוּת שתסייע לתפוס את הרוצח או תתברר סיבת המוות של ההרוג הנוכחי.

כיום, מאחר שאין יכולת לקיים את המצווה בשלמותה, לומדים חכמים שראוי לציבור ולמנהיגיו לקבל השראה מהמצווה ולקבוע שלאחר מקרי רצח מזעזעים, יתאספו ראשי הציבור, האחראים על המשטרה ונציגים ממערכות החינוך לחשבון נפש כדי לבחון אם עשו את כל מה שביכולתם כדי למנוע את הרצח. ויחשבו על הדרכים למנוע תופעות חמורות שמובילות לרצח דומה בעתיד.

## קישורים חיצוניים
* ידינו לא שפכו, אודיה צוריאלי על אחריות רוחנית נוכח גילויי אלימות, באתר **כתבים**
* 
* 
* עגלה ערופה: על טקס תנכ"י לאחר רצח לא מפוענח אתר בית חב"ד
* הרב אליעזר מלמד הלכות עגלה ערופה באתר פניני הלכה.
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מצוות הנעשות על ידי כהן
קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות עשה
קטגוריה:בעלי חיים ביהדות
קטגוריה:שבט לוי
קטגוריה:פרשת שופטים
קטגוריה:פרות בתרבות