המהפכה הדיפלומטית

ממוזער|300x300 פיקסלים|הבריתות שנוצרו כתוצאה מהמהפכה הדיפלומטית
**המהפכה הדיפלומטית של 1756** הייתה היפוך של הבריתות ארוכות השנים באירופה בין מלחמת הירושה האוסטרית לבין פרוץ מלחמת שבע השנים. אוסטריה הפכה מבעלת ברית של בריטניה לבעלת ברית של צרפת; הרפובליקה ההולנדית, בעלת ברית ותיקה של בריטניה, אימצה עמדה אנטי-בריטית ועברה לנייטרליות, בעוד שפרוסיה חברה לבריטניה. הדיפלומט המשפיע ביותר במהלך זה היה המדינאי האוסטרי ונצל אנטון פון קאוניץ-ריטברג. השינוי היה חלק מ"הקדרייל הממלכתי", דפוס משתנה ללא הרף של בריתות לאורך המאה ה-18 שנועדו לשמור או להפר את מאזן הכוחות באירופה .

## רקע
השינוי הדיפלומטי נבע מהפרדת אינטרסים בין אוסטריה, בריטניה וצרפת. הסכם אקס-לה-שאפל, שסיים את מלחמת הירושה האוסטרית בשנת 1748, הותיר את אוסטריה עם תובנה לגבי המחיר הגבוה ששילמה על הברית האנגלו-אוסטרית . מריה תרזה אומנם הגנה על תביעתה על ארצות הבסבורג והביאה להכתרת בעלה, פרנץ סטפן, לקיסר ב-1745, אך נאלצה בתהליך לוותר על שטחים יקרי ערך. תחת לחץ דיפלומטי בריטי, מריה תרזה ויתרה על חלק מדוכסות מילאנו וויתרה על כיבושה בבוואריה. הבריטים גם אילצו אותה למסור את דוכסות פארמה לספרד, וחשוב מכך, לנטוש את מחוז שלזיה העשיר (דוכסויות שלזיה) לטובת הכיבוש הפרוסי.

גורם מרכזי נוסף לקריסת המערכת הישנה היה המצב בארצות השפלה האוסטריות. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, מבצרי המחסום של ההולנדים בארצות השפלה האוסטריות, שחייבו את ההולנדים והבריטים להגן על שטחים אלו, נכבשו על ידי צבאות צרפת. פריז הורתה לאחר מכן לפרק את הגנות ערי המחסום שנכבשו. עם חזרת הצבאות הצרפתיים לארצם ב-1748, ארצות השפלה האוסטריות נותרו כמישור פתוח וחסר הגנה. פעולה זו סימנה את סופה של הרפובליקה ההולנדית כמעצמה גדולה, והבהירה לאוסטריה כי הבריטים וההולנדים אינם מסוגלים עוד להגן על ארצות השפלה האוסטריות. רק התקרבות לצרפת יכלה להבטיח את ביטחון שטחים אלו.

במהלך המלחמה, פרידריך השני, מלך פרוסיה, כבש את שלזיה, אחד מארצות כתר בוהמיה. כיבוש זה קידם משמעותית את מעמדה של פרוסיה כמעצמה אירופית גדולה, שהיוותה כעת איום הולך וגובר על שטחי אוסטריה בגרמניה ועל מרכז אירופה. התעצמות פרוסיה, שהייתה מסוכנת לאוסטריה, התקבלה בברכה על ידי הבריטים, שראו בה אמצעי לאיזון הכוח הצרפתי ולהפחתת ההשפעה הצרפתית בגרמניה, שעלולה הייתה לגדול בעקבות חולשת אוסטריה.

## אמנת וסטמינסטר

תוצאות מלחמת הירושה האוסטרית הבהירו כי בריטניה כבר לא רואה באוסטריה כוח מספיק כדי לבלום את צרפת, והעדיפה ליצור בריתות עם מדינות קטנות יותר כמו פרוסיה. באמנת וסטמינסטר (16 בינואר 1756), בריטניה ופרוסיה הסכימו שבריטניה לא תסייע לאוסטריה בסכסוך מחודש על שלזיה, אם פרוסיה תסכים להגן על הנובר מפני צרפת. הגנה על הנובר הייתה חשובה לבריטניה משום שהייתה בחזקת מלכה, ג'ורג' השני (שנולד וגדל בנסיכות הבוחר). בריטניה סברה שעם התחזקותה של פרוסיה, היא תוכל להגן על הנובר טוב יותר מאשר אוסטריה.

אוסטריה הייתה נחושה להשיב לעצמה את שלזיה, וכך מצאו עצמן שתי בנות הברית לשעבר עם אינטרסים מנוגדים. מריה תרזה הכירה בחוסר התוחלת של חידוש הברית עם בריטניה, והחלה לפעול לחבירה בין אוסטריה לצרפת, שתוכל להחליף את בריטניה כבעלת ברית. מריה תרזה ידעה שללא בעלת ברית חזקה כצרפת, לעולם לא תוכל לקוות להחזיר את שלזיה מידיו של פרידריך. להסכם זה קדמה האמנה האנגלו-פרוסית הישירה יותר בשנת 1758.

## אמנת ורסאי הראשונה
מריה תרזה שלחה את שר החוץ שלה, הרוזן ונצל אנטון פון קאוניץ-ריטברג, לצרפת כדי להבטיח ברית שתאפשר לאוסטריה להחזיר לעצמה את שלזיה. קאוניץ פנה למאדאם דה פומפדור, פילגשו של לואי ה-15, בבקשה להתערב במשא ומתן. לואי ה-15 גילה בתחילה חוסר נכונות להסכים להצעותיו של קאוניץ. נדרש סכסוך מחודש בין צרפת לבריטניה כדי להביא את לואי להתיישר עם אוסטריה. נחלות הבסבורג כבר לא הקיפו את צרפת; במקום זאת, פרידריך השני הצליח לשים קץ לאיום של שלטון הבסבורגי-גרמני הגובל באדמות צרפת. צרפת כבר לא ראתה באוסטריה איום מיידי, ולכן נכנסה לברית הגנה עימה. בתגובה לאמנת וסטמינסטר, שריו של לואי ה-15 וקאוניץ חתמו על אמנת ורסאי הראשונה (1 במאי 1756), שבה הסכימו שני הצדדים להישאר נייטרליים ולספק 24,000 חיילים אם אחד מהם ייקלע לסכסוך עם צד שלישי.

## אמנת ורסאי השנייה
הדיפלומטים של מריה תרזה, לאחר שהבטיחו את הנייטרליות הצרפתית, החלו בהקמת קואליציה אנטי-פרוסית. פעולותיה של אוסטריה עוררו את חשדו של פרידריך השני, שהחליט להכות ראשון ולפלוש לסקסוניה, מה שפתח את מלחמת שבע השנים (1756–1763). פעולותיו של פרידריך נועדו להרתיע את האימפריה הרוסית מלתמוך באוסטריה, לאחר ששתי אלה הקימו ברית הגנה בשנת 1746. עם זאת, פלישתו לסקסוניה רק ליבתה את אש אויביו; רוסיה, בהנהגת הקיסרית יליזבטה, שלחה 80,000 חיילים נוספים לתמוך באוסטריה. שנה לאחר חתימת אמנת ורסאי הראשונה, חתמו צרפת ואוסטריה על ברית התקפית חדשה, אמנת ורסאי השנייה, ב-1 במאי 1757. אוסטריה הבטיחה לצרפת את ארצות השפלה האוסטריות, ובתמורה מריה תרזה הייתה אמורה לקבל את פארמה, 129,000 חיילים צרפתים והבטחה ל-12 מיליון ליברות מדי שנה עד ששלזיה תוחזר לאוסטריה.

## תוצאות

בריטניה ופרוסיה עמדו מול אוסטריה, צרפת ורוסיה. הרפובליקה ההולנדית, שכבר לא הייתה מאוימת ישירות על ידי צרפת עקב הברית הפרנקו-אוסטרית, סירבה להילחם למען האינטרסים של בריטניה ושמרה על נייטרליות. למרות היפוך הבריתות, היריבויות הבסיסיות נותרו בעינן: פרוסיה מול אוסטריה, ובריטניה מול צרפת. מלחמת שבע השנים הסתיימה בניצחון לבריטניה ופרוסיה, בזכות **[[נס בית ברנדנבורג]]** והשליטה הבריטית בימים, שהתחזקה בעקבות ההצלחות ב"שנת הפלאות" של 1759. צרפת, אוסטריה ובעלות בריתן האירופיות נכשלו בסופו של דבר בהשגת מטרותיהן. הברית האנגלו-פרוסית התבררה כקצרת ימים, בעיקר משום שבריטניה משכה את תמיכתה הפיננסית והצבאית מפרוסיה בשנת 1762; בעקבות כך, פרוסיה חברה לרוסיה. פירוק הברית ועליונותה החדשה של בריטניה הותירו אותה ללא בעלות ברית כשפרצה מלחמת העצמאות של ארצות הברית.

## לקריאה נוספת

* 
* 


* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  Sample of book used.
* 


## ראו גם
* מאזן כוחות

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת שבע השנים