open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Trichoplax adhaerens

ממוזער|250px|טריכופלקס ניזון מחלקיק מזון
**Trichoplax adhaerens** הוא בעל חיים ימי רב-תאי עצמאי (אינו טפיל) השייך למערכה פלקוזואה. מבחינה אבולוציונית הוא אחת הדוגמאות הפרמיטיביות ליצוריים רב-תאיים וכנראה מייצג את הקפיצה האבולוציונית מיצורים חד-תאיים לבעלי חיים בעלי גוף. שם המין מלטינית adherent (דבק) משום שהתגלה לראשונה כגוש דביק חסר צורה על דפנות אקווריום.

*Trhaoplax adhaerens* הוא אורגניזם שטוח מאוד בקוטר של בערך מילימטר, חסר כל איברים או מבנים פנימיים. הגוף מורכב מכאלף תאים השייכים לארבעה סוגי תאים בלבד. הגוף בנוי משתי שכבות תאים: השכבה העליונה היא של "תאי כיסוי" - תאי אפיתל ריסניים  המשתרעים אל מחוץ לאורגניזם, והשכבה התחתונה מורכבת מתאים גליליים נושאי שוטון המשמשים לתנועה, וכן מתאים חסרי ריסים. בין השכבות נמצאים סיבי סינסיציום דמויי-כוכב המזכירים תאי מזנכימה בבעלי חיים מורכבים יותר.
הטריכופלקס ניזון על ידי קליטת חלקיקי מזון - בעיקר חיידקים - דרך הצד התחתון שלו. בדרך כלל הם מתרבים ברביה אל מינית, על ידי חלוקה או הנצה של פרטים זעירים, אך הם מסוגלים גם לרבייה מינית על ידי יצירת ביצים בשכבת הביניים. למרות שלטריכופלקס יש גנום קטן בהשוואה לבעלי חיים אחרים, קרוב ל -87% מ -11,514 הגנים המקודדים לחלבון, דומים באופן זהה לגנים הידועים אצל בעלי חיים אחרים.

*Trichoplax adhaerens* נפוץ בימים טרופיים וסוב-טרופיים כולל הים התיכון וים סוף (מפרץ אילת).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1883
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרנץ איילהרד שולצה
קטגוריה:פלקוזואה
קטגוריה:מינים יחידים במשפחתם
קטגוריה:בעלי חיים יחידים בסוגם
ברכת המלכים

**ברכת המלכים** היא ברכה המשתייכת לברכות הראייה הנאמרת בעת ראיית מלך.
קיימים שני נוסחים לברכה, האחד על ראיית מלכי ישראל והאחר על ראיית מלך ממלכי הגויים. 
משמעות הברכה היא שמברכים את האל על כבוד המלכים אשר מקורו הוא בכבודו של האל עצמו אותו הוא חולק עמם.

## מקור הברכה

הגדרת מלך אצל מרבית הפוסקים כוללת שלשה תנאים נדרשים: שהוא חשוב בשלטון ובנשיאות כמלך, והורג במשפט, ואין מי שימחה בידו לשנות דברו.

## אמירת הברכה כיום
המצווה על ברכת ראיית מלך, אינה תלויה בהיותו של המלך צדיק או רשע. בימינו עולה השאלה האם יש לברך על ראיית מלכים מערביים שלהם מעמד סמלי בלבד ואינם שליטים בלעדיים המסוגלים להחליט על הוצאה להורג. המקובל הוא להימנע מלברך כיוון שגם אם קיים ספק בדבר הרי שספק ברכות להקל. אך גם כיום קיימים מלכים שמשמשים כשליטים בפועל, לרוב במדינות שאינן דמוקרטיות (אבסולוטיזם מלא או חלקי), ומוסכם שעל ראייתם יש לברך, כדוגמת מלך ירדן או מלך ערב הסעודית.

לגבי נשיא ארצות הברית, קיימת מחלוקת האם יש לברך. כיוון שמצד אחד כבודו רב וכוחו רב (בעל הקהילות יעקב), ומצד אחר בסמכות בית הנבחרים להדיחו ואין בכוחו להמית (הציץ אליעזר) ויש הפוסקים שיש לברך ללא שם ומלכות. (שו"ת באר משה).

חתן פרס נובל לספרות, שמואל יוסף עגנון, בירך את הברכה בטקס קבלת הפרס שבאופן מסורתי נערך בנוכחות מלך שוודיה, על המלך גוסטב השישי אדולף ב-1966. לעומתו חתן פרס נובל לכלכלה, פרופסור ישראל אומן, נמנע מלברך אותה כשקיבל את הפרס מהמלך קרל השישה עשר גוסטב ב-2005, כיוון שקיבל חוות דעת הלכתית מהרב אהרן ליכטנשטיין לפיה אין לברך את ברכת המלכים על מלכים שמעמדם הוא ייצוגי בלבד ואין להם כוח ביצועי ממשי. אך כעבור שנה, כשפגש אומן את עבדאללה השני, מלך ירדן ב-2006, בירך אומן את הברכה.

לקראת ביקור נשיא ארצות הברית ברק אובמה, במרץ 2013, הורה הרב עובדיה יוסף כי בראיית נשיא ארצות הברית יש לברך את הברכה על מלך גוי.

## קישורים חיצוניים
* הרב אליעזר מלמד, ברכת המלכים בזמן הזה באתר פניני הלכה
* הרב אבישי בן דוד, 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:ברכות הראייה
קטגוריה:מלוכה
קטגוריה:כבוד בהלכה
רייר ונציה

ממוזער|שחקני הקבוצה באליפות של עונת 1942/43
**רייר ונציה מסטרה** (באיטלקית: **Reyer Venezia Mestre**) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר ונציה, המתמודדת בליגת העל האיטלקית וביורוקאפ.

## היסטוריה
מחלקת הכדורסל הוקמה בשנת 1925 כחלק ממועדון בספורט "רייר" שהיה קיים עוד משנת 1872. צבעי הקבוצה הם רימון וזהב, והסמל הוא האריה המכונף שבכיכר סן מרקו. בשנות ה-40 זכתה הקבוצה בשתי אליפויות איטליה, והאליפות השלישית (1943/44) לא אושרה עקב הקפאת הליגה לפני סיומה. בעונת 1980/81 הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע קוראץ', אך הפסידה לקבוצת חובנטוד באדלונה 105-104. בהמשך התנדנדה בין הליגה הראשונה והשנייה. בסיום עונת 1993/94 ירדה הקבוצה לליגה דואה מהמקום האחרון.

בסיום עונת 2010/11, לאחר שהפסידה בגמר הפלייאוף את העלייה לליגה הבכירה לקבוצת קזאלה מונפראטו, ערערה הקבוצה לבית הדין של מנהלת הליגה והוקפצה לליגה הבכירה. בעונת 2011/12 סיימה במקום השביעי והפסידה בשלב רבע גמר הפלייאוף לקבוצת ארמני מילאנו 3-0. בעונת 2015/2016 מתמודדת הקבוצה במסגרת היורוקאפ.
בעונות 2016/2017, 2018/2019, זכתה הקבוצה באליפות איטליה. בעונת 2019/2020 זכתה הקבוצה לראשונה בגביע האיטלקי לאחר ניצחון בגמר 67-73 מול קבוצת ניו באסקט ברינדיזי.

הקבוצה מארחת בהיכל **ג'וספה טליירצ'ו** בעיר הסמוכה מסטרה, שנבנה בשנת 1978 ומכיל 3,506 מקומות.

## תארים והישגים
***[[ליגת העל האיטלקית בכדורסל|הליגה האיטלקית]]**
**אליפות (4): 1942, 1943, (1944 לא אושרה), 2017, 2019
**מקום שני: 1946
***[[הגביע האיטלקי בכדורסל|הגביע האיטלקי]]**
**זכייה (1): 2020
***קופה מאירנו**:
**זכייה (1): 1948
***[[גביע קוראץ']]**:
**גמר: 1981
***[[יורופקאפ]]**:
**זכייה (1): 2018

## קישורים חיצוניים

* 

ונציה
קטגוריה:ונציה
המלחמה האיומה על החמאה

**המלחמה האיומה על החמאה** (באנגלית: **The Butter Battle Book**) הוא ספר ילדים שנכתב בשנת 1984 על ידי דוקטור סוס. הוא תורגם לעברית על ידי לאה נאור.

הספר מציג שני עמים דמיוניים, היוקים והפוקים (במקור היוקים והזוקים), החלוקים על השאלה באיזה צד של פרוסת הטוסט ראוי למרוח את החמאה.

## עלילה
גיבור הסיפור, שהוא סבו של הדובר הרשמי, הוא שומר החומות של היוקים. תפקידו להגן על שטח היוקים, ולעמוד לצד החומה עם נשק שיבריח כל פוק שרוצה להתקרב לחומה. גם מצידה השני של החומה, בשטחם של הפוקים, ישנו שומר חומות שכזה, ברנש ושמו פוקש. במהלך הסיפור שני הצדדים מפתחים נשקים יותר ויותר משוכללים, מתוך מטרה לגבור על הנשק של השומר מן הצד השני. לשומר יש גם תפקיד מוראלי בקרב העם, ועם התפתחות ההתרחשות נוספות לשומר גם מקהלות ולהקות שמעודדות אותו להמשיך ולהגן על הערך שעליו הם נלחמים.

בשלב מסוים של הסיפור ההמצאות של שני הצדדים מסתנכרנות והם מתחילים להגיע לחומה עם אותם נשקים, שרמת הקטלניות שלהם עולה. ההמצאה האחרונה של שני הצדדים, ה'אוי בומרו הגדול', היא פצצה קטנה, בגודל של גרעין אבוקדו, ש"מורכבת מחומר סודי מו-קה-מול, זה יעיף את הפוקים עד אוסטו-לה-גרול". בזמן שהסבא רץ לחומה כדי להטיל את הפצצה על הפוקים, נכנסים כל היוקים למקלטים כי ישנה סכנה. כשהסב מגיע לחומה הוא מגלה שגם לפוקש, נציג הפוקים, יש 'אוי בומרו' משלו. הסיפור נגמר כשהסב ופוקש עומדים שניהם על החומה, כל אחד עם האוי בומרו שלו, ואנו לא יודעים מה עומד לקרות.

## ביקורת והחרמה
הספר נכתב בזמן המלחמה הקרה ורבים ראו בו אנלוגיה למרוץ החימוש הגרעיני.
בזמן פרסומו, הספר עורר התנגדויות כיוון שהוא מתייחס בסלחנות למרוץ החימוש. בקנדה הוא אפילו הוסר ממדפי ספריות בגלל יחסו למלחמה הקרה. חלק מההתנגדויות נבעו מכך שנראה כי יחסו של סוס למלחמה הקרה הייתה כי ההבדלים בין הגושים זהה לוויכוח על צד הלחם בו יש למרוח את החמאה.

## קישורים חיצוניים
* "המלחמה האיומה על החמאה", באתר של לאה נאור
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי דוקטור סוס
קטגוריה:ספרי 1984
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קוסטה גברס

ממוזער|קוסטה גברס
**קוסטה גברס** (קיצור של **קונסטנטינוס גברס**, ביוונית: **Κωνσταντίνος Γαβράς**; נולד ב-12 בפברואר 1933 בארקאדיה, יוון), הוא במאי סרטים ותסריטאי צרפתי ממוצא יווני. הוא מוכר בעיקר כבמאי של סרטים עם אמירה פוליטית.

## ביוגרפיה
אביו של קוסטה גברס היה פקיד ממשלתי, אך איבד את עבודתו במלחמת האזרחים. בשנת 1954 היגר לצרפת, לאחר שלא קיבלו אותו ללימודים. בשנת 1956 הוא קיבל אזרחות צרפתית. הוא התחיל ללמוד ספרות השוואתית בסורבון, אך נמשך יותר לקולנוע. החל משנת 1965 הוא מביים וכותב תסריטים. בשנת 1968 הוא התחתן עם העיתונאית החוקרת מישל ריי, והיא הפכה שותפה להפקת כמה מסרטיו. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים, רומין גברס וז'ולי גברס, שניהם במאי קולנוע גם הם. 

באוקטובר 2003 היה אורח הכבוד של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
## סרטים
כמה מסרטיו נחשבים קלסיקה של מותחן פוליטי, בהם:
* Z – אנטומיה של רצח פוליטי – 1969, עם איב מונטאן ואירנה פאפאס
* ההודאה  (L'Aveu)  1970 - על משפטי פראג, עם איב מונטאן וסימון סיניורה
* "מצור" Etat de siege") – 1972") – על בסיס המקרה האמיתי של סוכן ה-CIA דניאל מיטריונה, שעבד עבור ממשלת אורוגוואי.
* "נעדר" Missing") – 1982") – על ההפיכה בצ'ילה בשנת 1973. 
* "חנה ק." Hannah K.")  - 1983") – עם מוחמד בכרי, עודד קוטלר וג'יל קלייבורג. עוסק בעורכת דין ירושלמית, ממוצא אמריקאי, שמגנה על זכותו של פלסטיני לשוב לביתו ברומאנה, ממנו גורש בתור תינוק ב-1948, וכיום נבנה שם קיבוץ בית רימון. דרכו מתוודעים היא וקהל הצופים לנכבה ולמערכת המשפט הישראלית. 
* "תיבת נגינה" Music Box ") – 1989") – על ג'ון דמיאניוק
* "אמן" – 2002 – עיבוד קולנוע על בסיס המחזה "ממלא המקום" של רולף הוכהוט, שבו העמיד קוסטה גברס את קורט גרשטיין במרכז.
*"*Capital"* (2012) - על שאפתנות אכזרית, מאבק כוחות, בצע ורמאות בעולם הפיננסים הבינלאומי, עם גד אלמלח, גבריאל ביירן וליה קבדה. 

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:במאי קולנוע יוונים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא יווני
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יוונים
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:זוכי אוסקר: התסריט המעובד הטוב
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1933
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אריסטו של סלוניקי
סטיבן גריי

ממוזער|איור הממחיש ניסוי בחשמל שערך האסטרונום הבריטי סטיבן גריי
**סטיבן גריי** (אנגלית: **Stephen Gray**; דצמבר 1666, קנטרברי שבמחוז קנט, אנגליה - 7 בפברואר 1736, לונדון).  חוקר רב תחומי, אוטודידקט, אנגלי. היה הראשון שעסק בניסויים שיטתיים במוליכות חשמלית  ואף כונה בזמנו "אבי החשמל". היה ראשון הזוכים במדליית קופלי בה זכה פעמיים, בשנים 1731 ו-1732.

## חייו
גריי נולד בקנטרברי ב-1666. לאביו היה עסק שהתמחה בצביעת בדים וגריי הצעיר שימש בו כשוליה ושם רכש ידע בסיסי בכימיה. במקביל לימד את עצמו את מדעי הטבע, ובמיוחד אסטרונומיה. הישגיו באסטרונומיה הגיעו לידיעת ג'ון פלמסטיד, האסטרונום המלכותי, וזה נעזר בו בתצפיות ובחישובים להכנת מפת שמיים משופרת לצורכי ניווט.

נראה שהקשר ההדוק עם פלמסטיד היה הגורם שמנע מגריי להתקבל לחברה המלכותית, וזה כיוון שפלמסטיד היה במאבק מול אייזק ניוטון ששימש כנשיא החברה המלכותית. רק לאחר מותו של ניוטון הכירו בחברה בהישגיו של גריי. 

הוא זכה להיות ראשון מקבלי מדליית קופלי בשנת 1731, בשנת 1732 התקבל כחבר בחברה המלכותית וזכה במדליה בפעם השנייה.

גריי, בשונה מרוב העוסקים במחקר באותה תקופה, לא היה איש אמיד והתמודד כל חייו עם בעיות פרנסה. הוא השתתף בהקמת מצפה הכוכבים האנגלי השני, בקיימברידג'. לאחר מכן חזר לעסק צביעת הבדים המשפחתי, אולם נאלץ לעזבו מסיבות בריאותיות. בהמשך עבר ללונדון כעוזר של ג'ון תיאופילוס דזגיוליה. 

ב-1720 ידידיו השיגו עבורו מקום בבית מחסה לאנשי מעמד שירדו מנכסיהם. גריי נפטר, חסר כל, ב-1736.

## פעילותו המדעית
פעילותו המדעית של גריי הייתה בשני תחומים. 
* **אסטרונומיה**.  גריי בנה בעצמו טלסקופ ולשם כך אף ליטש בעצמו את העדשות. היו לו מספר תגליות בעיקר בתחום כתמי השמש. חלק מתגליותיו התפרסמו על ידי החברה המלכותית.
***חשמל**. גריי היה הראשון שעסק בניסויים שיטתיים במוליכות חשמלית  ואף כונה בזמנו "אבי החשמל". הוא הצליח להוליך חשמל למרחק של 150 מטר בסיב של קנבוס, ובהמשך אף למרחק גדול באמצעות תיל מתכת.

## אותות הוקרה
* זוכה מדליית קופלי לשנים 1731 ו-1732.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדענים בריטים
קטגוריה:זוכי מדליית קופלי
קטגוריה:אוטודידקטים בריטים
קטגוריה:ילידי 1666
קטגוריה:נפטרים ב-1736
גבריאל יארד

**גבריאל יארד** (ערבית: جابريل ياريد; נולד ב-7 באוקטובר 1949) הוא מלחין צרפתי ממוצא לבנוני. הוא מוכר בגלל הלחנותיו לסרטים רבים. זכה בפרסי האוסקר והגראמי על המוזיקה שהלחין לסרט "הפצוע האנגלי" והיה מועמד לאוסקר באותה קטגוריה על הסרטים "הכישרון של מר ריפלי" ו"קולד מאונטן".

## חייו
### ילדות ונעורים בלבנון
יארד, יליד ביירות, חי עד גיל 18 בלבנון. הוא התחנך בבית ספר ישועי. הוא החל לנגן בגיל שבע, להלחין בגיל 11 ובגיל 14, כאשר מורהו הפרטי לפסנתר נפטר, הוא קיבל את משרתו של מורהו כאורגניסט של אוניברסיטת סן-ז'וזף בביירות. בספרייה העצומה של האוניברסיטה הוא הכיר את יצירותיו של המלחינים הגדולים, כגון, יוהאן סבסטיאן באך, רוברט שומאן, יוהאן פכלבל ואחרים.
הוריו לא רצו קריירה מוזיקלית, ובלחצם הוא למד משפטים. בשנות השישים המאוחרות הוא הכיר גם את המוזיקה של הביטלס ושל סטיבי וונדר. בגיל 20 הוא החליט להפסיק את לימודי המשפטים וללכת אחר כישוריו המוזיקליים. הוא נסע לפריז, שם התרשם ממנו מאוד אנרי דיטייה.

### צעדים ראשונים
יארד החל ללמוד בפריז, אך בשנת 1971 ביקר את דודו בברזיל ונשאר שם שנה וחצי. תוך זמן קצר הוא זכה להצלחה רבה מאוד בברזיל ובצ'ילה. בחזרה בצרפת הוא היה כל-כך מבוקש בתור מנצח תזמורות, שהוא ניצח כל יום על שתיים או שלוש תזמורות, ויצירתו כמלחין נשכחה.

### מלחין פזמונים
החל משנת 1976 הוא התחיל גם להלחין פזמונים עבור פרנסואז ארדי, ג'וני האלידיי, אנריקו מסיאס, שארל אזנבור ואחרים. לאחר מכן גם התחיל לעבוד עבור פרסומות, עבור הרדיו והטלוויזיה.

### מלחין מוזיקה לסרטים
את המוזיקה הראשונה לברט הוא כתב כבר בשנת 1975. הסרט החשוב הראשון היה בשנת 1979: Sauve Qui Peut של ז'אן-לוק גודאר. את המוזיקה לסרט הזה כתב מבלי לראות ולו סצנה אחת מהסרט. ככלל, יארד לא אוהב ללכת לקולנוע. כך הוא גם נהג לעשות בסרטים הבאים. ב-1988 הלחין את פסקול הסרט "קאמי קלודל".
סרטים משמעותיים אחרים: "חיים של אחרים" (2007), "מכתב בבקבוק" (1999), "אדם בן כלב" (2008), "הסגת גבול", "אמיליה" (2009), "כל החיים לפניו" (2020). אחרי יותר מ-70 הלחנות הוא קיבל על עצמו את המשימה לכתוב את המוזיקה לסרט טרויה (2004). אומנם מבקרים חשבו, שזוהי פסגת היצירה שלו, אך המפיקים לא היו מרוצים, והוא פוטר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זוכי אוסקר: הפסקול הטוב
קטגוריה:מלחיני קולנוע צרפתים
קטגוריה:זוכי הפרס העולמי לפסקול: מלחין השנה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1949
מישל בוז'נה

**מישל בוז'נה** (בצרפתית: **Michel Boujenah**; נולד ב-2 בנובמבר 1952 בתוניס) הוא שחקן, במאי ובדרן יהודי-צרפתי ממוצא תוניסאי.

## קורות חייו
אביו, ז'וזף בוז'נה, היה רופא. המשפחה עברה לצרפת בשנת 1963 והתיישבה בדרומה של פריז. בשנת 1972 הקים מישל להקה ששיחקה בעיקר בפני ילדים. בשנת 1975 החל לכתוב, לביים ולהופיע במופעי יחיד, בהם עסק בעיקר בחיי יהודים תוניסאים בצרפת. 

החל משנת 1979 הופיע גם בסרטים. הצלחותיו הגדולות ביותר הן בסרטים הצרפתיים "שלושה גברים ועריסה" (1985), עליו זכה בפרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר, ו-"Le Nombril du monde" (1994).   

בשנת 1995 כיכב בסרט המלחמה של קלוד ללוש "עלובי החיים" אשר זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.   

כמו כן הוא ביים בשנת 2003 את "הבנים של אבא" ובשנת 2007 את "שלושה חברים".   

בשנת 2009 השתתף בסרט "החזקים שורדים" - הפקה משותפת בין צרפת לישראל של הבמאית אלן טסמה.  

בשנת 2024 שיחק בסרט הקומדיה של קלוד ללוש, "Finalement" שם גילם דמות פיקטיבית של עצמו.  

מישל נשוי לאיזבל ולהם בן ובת. הוא הופיע גם מחוץ לצרפת וגם בישראל. הוא מגדיר את עצמו כציוני וקרוב לישראל. בתחילת האינתיפאדה השנייה הוא הביע תמיכה במדינת ישראל.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים צרפתים
קטגוריה:שחקני תיאטרון תוניסאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים צרפתים
קטגוריה:מהגרים לצרפת
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-תוניסאי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1952
ברוניי במשחקים הפאראלימפיים

**[[ברוניי]]** השתתפה ב פעם יחידה, ב, כששלחה למשחקים ספורטאי יחיד. במשחקי החורף לא נטלה ברוניי חלק מעולם.

המתחרה אותו שלחה ברוניי ללונדון (2012), התחרה בתחרות הטלת הכידון (קטגוריה F54/55/56) אך לא הצליח להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים, וסיים במקום השמיני במקצה שלו עם תוצאה של 26.17 מטרים.

## ראו גם
* ברוניי במשחקים האולימפיים
* ברוניי במשחקים האולימפיים לנוער

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:ברוניי: ספורט
נחל יקנעם

250px|ממוזער|שמאל|עמק נחל יקנעם, וכביש 6 (בעבר 70) העובר בעמק
**נַחַל יָקְנְעָם** (שם בערבית: ואדי אלמלח) מהווה גבול גאוגרפי בין הר הכרמל ורמות מנשה. תחילתו בגובה כ-200 מטר מעל פני הים ליד מחלף אליקים בקו פרשת המים. אורכו של הנחל 5 ק"מ. הנחל יורד בתלילות לכיוון צפון-מזרח ונשפך לנחל קישון מצפון ליקנעם ליד כביש 722 צפונית-מזרחית לצומת התשבי. הנחל הוא חלק מהדרך הקרויה ואדי מילק.

נחל יקנעם הוא נחל אכזב. אפיק הנחל עובר בעמק עמוק ורחב למדי, המהווה גבול ברור בין הכרמל השוכן מצפון מערב לאפיק הנחל ובנוי בעיקר מסלע גיר קשה, לבין אזור רמות מנשה מדרום מזרח הבנוי מגבעות קירטון רך. מדרונות אפיק הנחל מיוערים. בצד הצפוני על הכרמל צמחיית חורש טבעי. ובצד רמות מנשה יער אורנים נטוע.

נחל יקנעם מוזכר בספר יהושע פרק יט, יא כגבול נחלתו של שבט זבולון: 

עמק הנחל שימש מתקופות קדומות כדרך חשובה. העמק היה חלק מדרך הים. בפתח הכניסה לעמק הנחל מכיוון צפון נמצא תל יקנעם. מצביאיו של תחותמס השלישי הציעו במאה ה-15 לפנה"ס את הדרך הזאת כדרך חלופית לדרך שעברה בנחל עירון במסעו לקרב מגידו בציינם .

בעמק הנחל עובר כביש 6. במלחמת העצמאות, בעקבות חסימת כביש חיפה–תל אביב על ידי תושבי הכפרים הערביים בחוף הכרמל, שימש קטע הכביש העובר כעורק תחבורה ראשי מצפון לדרום.

## לקריאה נוספת
* "נחל יקנעם" **[[מדריך ישראל החדש]] כרך 5: הכרמל וחופו ורמות מנשה**, בעריכה סלמאן אבו רוכן ויעקב שורר, הוצאת משרד הביטחון 2001 עמ' 158–159

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הכרמל: נחלים
קטגוריה:רמות מנשה
קטגוריה:נחלת שבט זבולון
קרוקודיל דנדי

**קרוקודיל דנדי** (במקור: **Crocodile Dundee**) הוא סרט קולנוע אוסטרלי מז'אנר סרטי קומדיה שיצא לאקרנים בשנת 1986 בבימויו של פטר פיימן ובכיכובם של פול הוגאן ולינדה קוזלובסקי. זהו סיפורו הקומי של מיק דנדי, חוואי אוסטרלי שמתמחה בציד תנינים המגיע בפעם הראשונה לניו יורק ו"מגלה" עולם חדש, טכנולוגי ומתקדם שהוא לא מכיר.

הסרט נעשה בתקציב זעום של 8 מיליון דולר במטרה לפנות לקהל האמריקני והפך לשובר קופות אדיר. כבר בשבוע הראשון להקרנתו כיסה הסרט את ההוצאות ובסוף שנת 1986 דורג במקום השני ברשימת הסרטים המכניסים של השנה עם הכנסות של כ-175 מיליון דולר אמריקאי כשרק הסרט אהבה בשחקים מקדים אותו. הצלחת הסרט הובילה את מפיקיו לצלם עוד שני סרטי המשך, קרוקודיל דנדי 2 שיצא בשנת 1988 וקרוקודיל דנדי בלוס אנג'לס שיצא בשנת 2001.

## תקציר העלילה
סו צ'רלטון (בגילומה של לינדה קוזלווסקי) היא עיתונאית היוצאת לאוסטרליה לראיין את מיק דנדי עליו דווח כי איבד את רגלו מנשיכת תנין. כשהיא מגיעה לאזור מגוריו בחבל האאוטבק האוסטרלי היא מגלה כי רגלו לא נקטעה כלל אך נותרה לו צלקת גדולה.

היא מחליטה להישאר קצת אף על פי שהיא מבינה שהסיפור העיתונאי שעליו בנתה כבר לא יתקיים ולו רק כדי לראות את צורת החיים של מיק. במהלך ההיכרות שלהם מיק אומר לסו כי היא לא תוכל לחיות לבדה באאוטבק. כדי להוכיח לו כי טעה היא יוצאת לסיור לילה, שם תוקף אותה תנין, ומיק מגיע כדי להציל אותה.

סו מזמינה את מיק לחזור איתה לניו יורק והוא מסכים, אך לאדם שחי בתת-תנאים ביער אוסטרלי, החיים בניו יורק הם לא פיקניק. הוא מגלה לראשונה מה זה רמזור, כבישים ואפילו חדרי שירותים.

מיק, שבשלב הזה כבר מאוהב בסו מגלה כי התארסה ומחליט לחזור לאוסטרליה עם לב שבור, אלא שאז מתגלה כי גם סו מאוהבת בו והשניים נשארים בניו יורק.

## צוות השחקנים

## פרסים ומועמדויות
פול הוגאן זכה בפרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט בקטגוריית סרטי הקומדיה.
הפרס בו זכה הוגאן היה למעשה הפרס היחיד בו זכה הסרט.

הוא היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר אך הסרט שזכה בסופו של דבר בקטגוריה זו היה חנה ואחיותיה.

בטקס פרסי באפט"א היה הסרט מועמד בשתי קטגוריות שונות. האחת בקטגורית התסריט והשנייה בקטגוריית השחקן להוגאן אך בשתי הקטגוריות נותר ללא פרסים.

## ביקורות
הסרט זכה לביקורות חיוביות מאוד הן בקופות והן מבחינת המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל ציון של 88% מתוך 26 ביקורות. גם בקופות רשם הצלחה אדירה והכניס כ-328 מיליון דולר אחרי שנעשה תחת תקציב של קצת יותר מ-8 מיליון דולר בלבד.

במשך 9 שבועות רצופים, מ-26 בספטמבר 1986, היום בו יצא לאקרנים בארצות הברית ועד 28 בנובמבר, דורג הסרט במקום הראשון ברשימת הסרטים המכניסים של אותה שנה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1986
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי פרמאונט
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים אוסטרליים
קטגוריה:סרטים לכל המשפחה
קטגוריה:סרטים על תנינאים
קטגוריה:תנינאים בתרבות
פיטר מיטשל

**פיטר דניס מיטשל** (באנגלית: **Peter Dennis Mitchell**; 29 בספטמבר 1920 - 10 באפריל 1992) היה ביוכימאי בריטי, שזכה בפרס נובל לכימיה ב-1978 על גילוי המנגנון הכימואוסמוטי (chemiosmosis) של סינתזת ATP.

## ביוגרפיה
מיטשל נולד בסארי שבאנגליה, לכריסטופר גיבס מיטשל ולקייט ביטריס דורותי טפלין. את התואר במדעי הטבע קיבל מאוניברסיטת קיימברידג', ובו התמחה בביוכימיה. ב-1942 החל לחקור במחלקה לביוכימיה של אוניברסיטת קיימברידג', וב-1951 קיבל דוקטורט על מנגנון הפעולה של פניצילין. ב-1955 הוזמן על ידי פרופסור מיכאל סוואן לסייע בהקמה של מחלקת מחקר חדשה, המחלקה לכימיה ביולוגית, באוניברסיטת אדינבורו, שם עבד עד 1963, אז פרש עקב בעיות בריאותיות. 

300px|ממוזער|שמאל|תהליך הזרחון החמצוני
בשנות ה-60, נמצא שה-ATP הוא מטבע האנרגיה של התא, אולם התאוריה הרווחת הייתה שה-ATP נוצר במיטוכונדריה באמצעות זרחון ישיר של PO3 במצע עשיר בזרחן. למיטשל הייתה תאוריה אחרת, שגרסה שה-ATP נוצר באמצעות אנרגיה פוטנציאלית הנובעת מריכוז שונה של מצע בשניי צדי הממברנה ובמעבר של הגרדיאנט האלקטרוכימי, תאוריה אותה פרסם ב-1961. המאמר שפרסם כלל תכנון לניסוי ראשון שיכול היה לבחון את ההשערה. בשנת 1965 אימץ חלק מבניין משוקם בקורנוול כמעבדת מחקר. הוא ועמיתתו למחקר, ג'ניפר מויל (Jennifer Moyle), הקימו ארגון למימון מחקריהם, Glynn Research Foundation, והם החלו לחקור תגובות של גרדיאנטים אלקטרוכימיים. התאוריה כוללת צידוקים ניסויים לה, ובהם ממצאים של מעבדות שונות על משאבות פרוטונים שזירזו את יצירת ה-ATP ועל מפרי צימוד המעכבים את יצירת ה-ATP, פורסמה ב-1965 ומאוחר יותר פורסמה שנית ב-1966 וב-1968.

התאוריה של מיטשל הייתה הבסיס להבנת השלב האחרון של תהליך הזרחון החמצוני ובהבנת המנגנון של ATP סינתאז. מיטשל הבין שתנועה של יונים באמצעות הפוטנציאל האלקטרוכימי יכול לספק אנרגיה לצורך יצירה של ATP, השערה שנתמכה על ידי מידע שהיה ידוע בשנות ה-60 על הבדלי פוטנציאלים בין צידי הממברנה. הפוטנציאל האלקטרוכימי מושפע הן ממטען היונים, היוצר כוח חשמלי, והן מההפרש בריכוזם בשני צדי הממברנה וכוחות תרמודינמיים, היוצרים גרדיאנט כימי להשוואת הריכוז. הוא אף הראה שה-ATP סינתאז מצומד לתהליכי העברת האלקטרונים במיטוכונדריה. התאוריה שלו הוכחה כאשר התגלה המבנה של ה-ATP סינתאז. בהמשך, חקר מיטשל תהליכים הקשורים בתהליך הזרחון החמצוני, כגון העברת האלקטרונים בשרשרת מעבר האלקטרונים על ידי חמצון קווינול.

## פרסים ותארים
* חבר בחברה המלכותית (1974)
* חבר חוץ באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1975)
* חבר חוץ באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) (1977)
* דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שיקגו (1978)
* פרס נובל לכימיה (1978)
* מדליית קופלי של החברה המלכותית (1981)

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר Life sciences של אוניברסיטת אילינוי בשיקגו 
* 

קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:זוכי פרס נובל אנגלים
קטגוריה:זוכי מדליית קופלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אדינבורו
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:ביוכימאים אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1920
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1992
דגלס בויד

**דָגְלַס בּוֹיְד** (באנגלית: **Douglas Boyd** נולד ב-1959 בגלאזגו, סקוטלנד) הוא אבובן ומנצח בריטי. בויד למד נגינה באבוב באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, אצל ג'אנט קראקסטון. בהמשך היה תלמידו של מוריס בורג בפריז. בשנת 1984 זכה בבחינות הקבלה הבינלאומיות לאמני קונצרטים צעירים, זכייה שהובילה לרסיטל בכורה בניו יורק, בקרנגי הול.

## ביוגרפיה
בויד היה אחד החברים המייסדים של התזמורת הקאמרית של אירופה וכיהן כאבובן הראשי שלה משנת 1981 עד 2002. בתקופת נגינתו בקאמרית של אירופה פיתח עניין בניצוח. כמוריו הראשונים לניצוח ראה את קלאודיו אבאדו וניקולאוס הרנונקור. כמו כן קיבל הדרכה מפאבו ברגלונד וסר קולין דייוויס.

בשנת 2001 התמנה בויד למנהל מוזיקלי של הקאמרטה של מנצ'סטר, משרת הניצוח הראשונה שלו. עם תזמורת זו ערך מספר הקלטות מיצירות בטהובן, מוצרט ומאהלר. בויד סיים את תקופת כהונתו במנצ'סטר לאחר עונת 2010-11. כמו כן שימש בויד מנצח אורח ראשי לתזמורת סינפוניה של לונדון. באפריל 2008 הודיעה תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור השווייצרית על מינוי בויד למנצח הראשי שלה, החל בעונת 2009-10.

הופעתו הראשונה של בויד כמנצח בארצות הברית הייתה עם תזמורת גרדנר הקאמרית בשנת 2000. ב-2002 התמנה בויד למנהל מוזיקלי שותף של התזמורת, יחד עם פולה רוביסון. ב-2004 היה בין השותפים האמנותיים הראשונים עם התזמורת הקאמרית סיינט פול. ב-2006 האריך את החוזה שלו עם תזמורת סיינט פול עד עונת 2009-10. השותפות האמנותית עם התזמורת הסתיימה בספטמבר 2009. בדצמבר 2006 ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של קולורדו, בקונצרט עתיר שבחים. בינואר 2008 הודיעה תזמורת קולורדו על מינוי בויד למנצח האורח הראשי שלה, בחוזה לשלוש שנים של שבועיים הופעות אורח בשנה.

העניין שבויד מגלה באופרה בשנים האחרונות הביאו לנצח בשנת 2008 על חליל הקסם ללהקת האופרה של גליינדבורן בסיור הופעות. ב-2009 ניצח על פידליו לאופרה של גרסינגטון וחזר אליה ב-2010 להצגה עתירת שבחים של נישואי פיגרו.

לבויד ולאשתו, הצ'לנית סאלי פנדלברי (Sally Pendlebury), שלושה ילדים. הם מתגוררים בלונדון.

## קישורים חיצוניים
* 

* דגלס בויד באתר ingpen.co.uk/artist

## הערות שוליים

קטגוריה:אבובנים
קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:מוזיקאים סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1959
Sight & Sound

**Sight & Sound** (בתרגום מילולי מאנגלית לעברית: **מראה וקול**) הוא ירחון קולנוע בריטי שיוצא לאור על ידי מכון הסרטים הבריטי (ה-BFI). אחד מסימני ההיכר של המגזין הוא משאל שנערך אחת לעשור בקרב מבקרי קולנוע, מפיצי סרטים וחוקרי קולנוע לדירוג הסרטים הטובים ביותר בתולדות הקולנוע.

## היסטוריה
המגזין יצא לראשונה בשנת 1932 כעלון חדשות מטעם "המכון הבריטי לחינוך מבוגרים" (BIAE). במסגרת עלון זה קודמה היוזמה להקמת מכון הסרטים הבריטי שנוסד ב-1933. כעבור שנה וחצי נמסרה מלאכת הוצאתו לאור למכון הסרטים הבריטי, שמפרסם אותו מאז ואילך.

Sight & Sound פורסם אחת לרבעון עד לראשית שנות ה-90, מלבד בתחילת שנות ה-50 אז יצא כירחון. ב-1991 אוחד המגזין עם ה-Monthly Film Bulletin, פרסום נוסף של המכון, והחל לצאת אחת לחודש. המגזין נערך בידי גאווין לאמברט בשנים 1949–1955 ובידי פנלופי האוסטון בשנים 1956–1990. לאחר איחודם של העיתונים עבר לערוך אותו פיליפ דוד, ומ-1997 עורך אותו ניק ג'יימס.

כתב העת מכיל סקירה של הנעשה בעולם הקולנוע ומאמרים תאורטיים בתחום. בהמשך לנעשה ב-Monthly Film Bulletin נסקרים הסרטים שיצאו בבריטניה באותו חודש, ובהם גם סרטים שיצאו בתפוצה מוגבלת וסרטים אמנותיים. הסקירה כוללת רשימת שחקנים מלאה ורשימת הקרדיטים לצוות ההפקה.

## רשימת הסרטים הטובים ביותר בתולדות הקולנוע
אחת לעשור החל מ-1952 עורך המגזין משאל בקרב מבקרי קולנוע, מפיצי סרטים וחוקרי קולנוע לצורך הרכבת רשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים. הרשימה נחשבת לאחת מרשימות הסרטים החשובות מסוגה. בהתייחסו למשאל תיאר אותו מבקר הסרטים רוג'ר איברט כ"ללא כל עוררין המכובד ביותר מבין משאלי הסרטים הגדולים – היחיד שרוב אנשי תעשיית הקולנוע הרציניים מתייחסים אליו ברצינות". כל נשאל מציין את עשרת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים בעיניו (אין חשיבות לסדר), והדירוג הכולל מתבצע על פי מספר הקולות שקיבל כל סרט. משנת 1992 נערך במקביל משאל זהה בקרב במאי קולנוע מרחבי העולם.

אף על פי שחלו לאורך השנים שינויים מועטים בעשיריה הראשונה, רשימת הסרטים שהוזכרו על ידי לפחות נשאל אחד היא מגוונת למדי. כך למשל במשאל שנערך בשנת 2012 צוינו 2045 סרטים שונים על ידי 846 נשאלים.

הזוכה הראשון בתואר הסרט הטוב ביותר בכל הזמנים היה גונבי האופניים של הבמאי האיטלקי ויטוריו דה סיקה. בחמשת המשאלים העוקבים (1962–2002) זכה בתואר האזרח קיין של אורסון ולס, ובמשאל האחרון שנערך ב-2012 החליף אותו הסרט ורטיגו של אלפרד היצ'קוק. הסרט היחיד שהופיע בכל אחד משבעת המשאלים שנערכו עד 2012 הוא חוקי המשחק של ז'אן רנואר.

### 1992

### 2002

### 2012

### 2022

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר המגזין

## הערות שוליים

קטגוריה:כתבי עת לקולנוע
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: כתבי עת
שארל פלומיה

**שארל פלומיה** (בצרפתית: **Charles Plumier**; 20 באפריל 1646 – 20 בדצמבר 1704) היה בוטנאי ומגלה ארצות צרפתי, הנודע בעיקר בשל חקר צמחיית מרכז אמריקה. גילויו אוגדו בספר 'Nova Plantarum Americanarum Genera' ('סוגי צמחים אמריקאיים חדשים') שפורסם בשנים 1703–1704. הוא מונה להיות הבוטנאי המלכותי של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. על שמו נקרא הסוג פלומריה, השייך למשפחת ההרדופיים.

## קורות חייו
פלומיה נולד במרסיי שבצרפת. בגיל 16 הצטרף למסדר הקתולי מינים (Minim). בצעירותו, הקדיש את חייו לחקר המתמטיקה והפיזיקה, וקנה לו שם כשרטט וצייר מעולה.

לאחר מכן, נשלח למנזר הצרפתי טריניטה דאי מונטי (Trinità dei Monti) ברומא, שם למד בוטניקה מידי הבוטנאי פאולו בוקון. לאחר שחזר לצרפת, הוא העמיק בלימוד התחום, תחת הבוטנאי ז'וזף פיטון דה טורנפור, והצטרף למסעות החקר שלו.

פלומיה הרבה לחקור את חופי פרובאנס ולנגדוק. עבודתו העצמאית החלה בשנת 1689, כאשר הצטוות לבקשת המלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת לאספן ז'וזף דונאט סוריאן למסע חקר לאיים האנטילים שבמרכז אמריקה, ושימש כמאייר וסופר של המשלחת. בעקבות הצלחת המסע, שתועד בספר 'תיאור הצמחים של אמריקה' (Description des Plantes d'Amérique) שפורסם בשנת 1693, מונה פלומיה לבוטנאי המלכותי של לואי הארבעה עשר.

[שמאל|ממוזער|245px|[פרח|פריחת הפלומריה, סוג ממשפחת ההרדופיים שנקרא על שמו של שארל פלומיה]]

פלומיה ערך שני מסעות נוספים לאיים האנטילים. בעת שהותו שם, הוא נעזר בבוטנאי הדומיניקני ז'אן-בטיסט לאבא. הם אספו חומר בהיקף עצום ורב ערך, שתועד בחיבור 'Nova Plantarum Americanarum Genera' ('סוגי צמחים אמריקאיים חדשים').

## מותו
בשנת 1704 יצא פלומיה למסעו הרביעי; מטרתו הייתה מציאת עץ הקינה, שנודעו לו סגולות רפואיות רבות, בפרו שבאמריקה הלטינית. אך הוא חלה בדלקת האדר עוד בתחילת המסע, בשהותו בספרד, ובסופו של דבר מת סמוך לעיר קדיס שבאנדלוסיה.

במותו הותיר אחריו כרכים רבים של כתבים, תיאורים בוטניים וכ-6,000 איורים של צמחים ובעלי חיים, בעיקר ציפורים ודגים. חלקים מאלו פורסמו לאחר מכן על ידי הבוטנאי הרמן בוהרב.

## הישגיו המדעיים
פלומיה היה מוערך ביותר בקרב הבוטנאים בני דורו, הערכה שאותה ביטאו ז'וזף פיטון דה טורנפור וקארולוס ליניאוס בקריאת הסוג פלומריה, המוכר גם בשם העממי 'פיטנה', על שמו. בין שאר תגליותיו, הייתה כנימת קוצ'יניל, כנימת מגן שבאמצעותה הופק צבען אדום על ידי הילידים במרכז אמריקה. חומר זה נסחר בהיקף רחב באותה תקופה. כמו כן הוא תיאר לראשונה את הסוג פוקסיה.

## קישורים חיצוניים

* צפייה מלאה בספרו של פלומיה, 'Description des plantes de l'Amerique'
* צפייה מלאה בספרו של פלומיה, ' Traité des fougèresde l'Amérique'

קטגוריה:בוטנאים צרפתים
קטגוריה:נוסעים
קטגוריה:ילידי 1646
קטגוריה:נפטרים ב-1704
אזופרדי

**אזופרדי** (Azzopardi) הוא שם משפחה מלטזי שמקורו בלומברדיה. שם משפחה דומה הוא "אזופרדו", שהביא את שמו גם לנהר אזופרדו (Río Azopardo) באי Grande de Tierra del Fuego שבצ'ילה.

קיימת השערה אחרת לפיה נגזר מהמילה העברית "ספרדי". בעלי השם "אזופרדי" הם ככל הנראה ממוצא ספרדי או פורטוגלי. המשפחה במקור הייתה יהודית, אך בשנת 1492 המירו את דתם לנצרות קתולית. ליהודים הוצב אולטימטום - להמיר את דתם או לעזוב את איי מלטה. בכתב "מקור שמות המשפחה המלטזיים", מטיל ספק הכותב, גודפרי וטינגר בהנחה הרווחת למקור השם סַפַרדי. הוא מציע הסבר כי לשם ממקור זהה כמו לשני שמות משפחה מהמאה ה-12 "אקסיו" ו"פרדו", ומצטט עדות שמאושרת על ידי נוטריון שנחתמה בגנואה ב-4 באוגוסט 1201 בשם "אוחריוס **אסופרדוס**" (Ogerius Açopardus), שנשמע כשילוב בין שני השמות הנפוצים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
קטגוריה:מלטה: תרבות
ההתחלפות

[שמאל|ממוזער|250px|[רותם קינן ושרון טל]]
שמאל|ממוזער|250px|רותם קינן ושרון טל
"**ההתחלפות**" הוא סרט קולנוע ישראלי שכתב וביים ערן קולירין, והוקרן בבתי הקולנוע בישראל בשנת 2012.

## עלילה
הסרט מספר על זוג רגיל: עודד - דוקטורנט לפיזיקה; ותמי - סיימה לימודי ארכיטקטורה ומחפשת עבודה.

יום אחד בעלה שב הביתה, מכיוון ששכח את הקלסר בבית. הוא מגיע הביתה מהאוניברסיטה ופתאום רואה איך הבית, בשעה הזו של היום, נראה מאוד שונה מאיך שהוא רגיל לראות אותו בדרך-כלל. הוא אף פעם לא נמצא בשעה כזו בבית. הוא רואה איך האור נופל בצורה אחרת בסלון, את תמי, אשתו, נחה בחדר השינה שלהם. פתאום הכול נדמה שונה. והוא מתמכר לתחושה הזו.

הוא מתיידד עם יואב, השכן שגר בקומה מעליו, וחובר אליו במעלליו שנדמה כאילו נועדו להפריח את השממה הקיומית של החיים. התנהגותם הולכת ונעשית חריגה יותר ויותר. תמי מתחילה לשים לב לכך שהיא ובעלה שטים אט אט לכיוונים שונים כמו שני קרחונים נפרדים האחד מן השני.

## אודות הסרט
הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-גרמנית וצולם בחלקו במשך שבועיים בגרמניה. האודישנים לסרט נערכו כ-3–4 חודשים. צולמו בין סצנה אחת לשתיים ביום. ההפקה צילמה דירה ישראלית ושחזרה דוגמה מדויקת שלה בתוך אולפני ענק בעיירה גרמנית לצורך צילומי הפנים של הדירה של תמי ועודד סיון.

בסרט שילב הצלם שי גולדמן דימויים מחנות התיקים של הוריו בחיפה .

## פסטיבלים ופרסים
* פרס השחקן הטוב לרותם קינן במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, אוקטובר 2012.
* הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים של ונציה.
* פרס "פיפרסקי" של ארגון המבקרים בפסטיבל סן פרנסיסקו.
* אחד משני סרטים ישראלים ב-2012 (ביחד עם "השוטר") שנבחרו לייצג את ישראל בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע במספר קטגוריות מרכזיות, כולל פרס הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
* הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל זגרב.
* הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל בלגרד.
* שרון טל הייתה מועמדת על תפקידה בסרט "ההתחלפות" לפרס השחקנית הראשית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה 2011, בפסטיבל חיפה 2011 ובטקס פרסי אופיר 2012.

## שחקנים ודמויות

## קישורים חיצוניים

* ההתחלפות, באתר קרן הקולנוע הישראלי
* על הסרט "ההתחלפות", פלוס טריילר, באתר עכבר העיר
* 
* 
* 
* 
* איתן ווייץ, ההתחלפות: עבודה נעימה, באתר איתן – קולנוע מזווית אישית, 3 במאי 2012
* יאיר רוה, "ההתחלפות", ביקורת, באתר סינמסקופ, 6 במאי 2012
* לעשות משהו חסר משמעות, להקשיב, להתחבא – למה צריך להקשיב לערן קולירין, באתר עיניים פקוחות

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2011
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2012
קטגוריה:סרטי ערן קולירין
אלכסנדר וילוק תאייר

**אלכסנדר וילוק תאייר** (באנגלית:
**Alexander Wheelock Thayer**; 22 באוקטובר 1817 - 15 ביולי 1897) היה ספרן ועיתונאי אמריקאי, מחבר הביוגרפיה המלומדת הראשונה של לודוויג ואן בטהובן, הנחשבת עדיין, לאחר מספר רב של עדכונים, לספר העיון התקני על המלחין.

## חייו
תאייר נולד במסצ'וסטס, ארצות הברית. בעבודתו כספרן בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, נתן דעתו על סתירות רבות בביוגרפיה של בטהובן מאת אנטון שינדלר, מזכירו לתקופת מה של בטהובן, שהופיעה לראשונה בשנת 1840. (חוסר המהימנות של שינדלר והדברים שבדה מלבו נחשפו מאז במלואם על ידי חוקרים מאוחרים יותר). ב-1849 הפליג תאייר לאירופה לעסוק שם במחקרים משלו, שלשמם למד גרמנית ואסף חומר מידע. לאחר שנים של עבודה כעיתונאי למחייתו ותלאות רבות, מונה לבסוף לקונסול ארצות הברית בטריאסטה, אז תחת שלטו האימפריה האוסטרו-הונגרית. במשרתו זו יכול היה להתפנות למלאכה שלקח על עצמו. המהדורה הראשונה של הביוגרפיה, שיצאה בשלושה כרכים בשפה הגרמנית והקיפה את חיי בטהובן עד 1816, יצאה לאור בין 1866 ל-1879. הביוגרפיה הושלמה על ידי עמיתו הגרמני של תאייר, הרמן דייטרס, ולאחר מותו של דייטרס המשיך בעבודה הוגו ריימן, שיצר את כרכים 4 (1907) ו-5 (1908) על פי רשימות מעזבונו של תאייר, המכסות את השנים 1817 עד מותו של בטהובן ב-1827.

עבודתו של תאייר על בטהובן מציבה רף מחייב לאמות מידה מודרניות של דיוק, מחקר ואנליזה בביוגרפיה.

בשנת 1865 כתב תאייר:

הנרי אדוארד קרנביל, שיצר את המהדורה האנגלית הראשונה של הביוגרפיה ב-1921, כתב על תאייר ב-1917:

את הגרסה האחרונה עד כה של הביוגרפיה עדכן וערך אליוט פורבס.

תאייר כתב גם שישה מאמרים ביוגרפיים פורצי-דרך על משפחת באך, הנדל, היידן, גלוק ובטהובן ב"ציקלופדיה האמריקאית החדשה" של אפלטון (Appleton’s New American Cyclopaedia) בשנים 61–1858, שלושה מאמרים על דוסק, גירובץ (Adalbert Gyrowetz) וסליירי, שהופיעו כסדרה בכתב העת דווייט בשנים 1861, 1863 ו-1864. כן כתב כעשרים ערכים הנוגעים לבטהובן בגרוב. מאמריו, שהוכתרו בשם "מתוך יומני" והתפרסמו בכתב העת דווייט בין 1852 ל-1858 עוסקים בנושאים שונים ומשונים, ממזמורי תפילה של אינדיאנים ועד ג'ני לינד. תאייר הוציא ב-1862 קובץ סיפורים קצרים, בהם הנובלטה "סיניור מאזוני".

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* תאייר, Ludwig van Beethovens Leben, באתר Zeno.org
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:מוזיקולוגים אמריקאים
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:בטהובן
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1817
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1897
פלמינגו צ'יליאני

**פלמינגו צ'יליאני** (שם מדעי: *Phoenicopterus chilensis*) הוא מין של פלמינגו בגודל בינוני החי בצ'ילה שבדרום אמריקה. פלמינגו זה קרוב לפלמינגו מצוי ופלמינגו אמריקני. הוא חי ומתרבה בדרום אמריקה, במדינות צ'ילה, פרו, ובברזיל, ואף נראה בגרמניה והולנד. ישנה אף אוכלוסייה קטנה ביוטה ובקליפורניה. כמו כל הפלמינגואים, פלמינגו צ'יליאני מטיל ביצה לבנה בתוך תל בוץ.

## מאפיינים
אורכו 110-130 ס"מ. נוצותיו כהות מעט יותר מאלה של הפלמינגו המצוי, אך בהירות מאלה של הפלמינגו האמריקני, אך הוא נבדל מהם ברגליו האפורות ובכמות הצבע השחור על מקורו – יותר מחצי. מקורו המעוקל של הפלמינגו הצ'יליאני, כמו זה של כל שאר הפלמינגואים, משמש לסינון פלנקטון ממי אגמי המלח ששם הוא מקים מושבות.

הפלמינגואים הצ'יליאניים חיים בטבע בלהקות עצומות, ודורשים תנאים צפופים לרבייה מואצת. במהלך עונת הרבייה, הזכרים והנקבות מתנהגים בדרכים מגוונות כדי למשוך נקבות, דוגמת סיבוב הראש מצד לצד, ופתיחה וסגירה של הכנפיים. הזכר והנקבה בונים יחד קן מבוץ, ושניהם דוגרים במשך תקופה של 27-31 ימים על הביצה שהוטלה על ידי הנקבה. האפרוח משמיע צלילים מספר שעות לפני הבקיעה עוד בתוך הביצה, כדי שהנקבה תוכל למצוא אותו מבין אלפים של ביצים במושבה. מיד לאחר הבקיעה יש לגוזלים פלומה בצבע אפור, והם יקבלו את צבע הבוגרים לאחר יומיים עד שלושה ימים. הזכר והנקבה מאכילים את הגוזל בחומר בצבע אדום דמוי חלב יונקים שמיוצר בזפק שלהם. כבר לאחר 5-12 ימים הגוזלים עוזבים את הזכר והנקבה והולכים ל"פעוטון" - קבוצה של גוזלי פלמינגואים בני גילם. הפלמינגואים הצ'יליאניים קרואים על ידי השבטים הילידים "צ'וגוגו" בשל הצלילים שהם משמיעים בזמן אכילה או מעוף. חלק מהילידים משתמשים בשומן הפלמינגו לריפוי שחפת, וחלקם אף אוכלים את הפלמינגו ואת ביציו.

תוחלת חייו של הפלמינגו בטבע היא בין 20 ל-30 שנה, וישנם מספר פרטים בשבי שעברו את גיל השישים.

## קישורים חיצוניים

* דף מידע על פלמינגו צ'יליאני, אתר גן החיות של וודלנד פארק
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1782
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי חואן איגנסיו מולינה
צ'יליאני
קטגוריה:בעלי חיים במדבר אטקמה
קטגוריה:ארגנטינה: עופות
קטגוריה:צ'ילה: עופות
סאופר

**סאופר** (בערבית: **صوفر**; בתעתיק מדויק: צופר) היא עיירה בלבנון. העיירה נמצאת בהר הלבנון בגובה של 1,250 מ' לצד כביש ביירות-דמשק במרחק 27 קילומטרים מביירות. אוכלוסיית העיירה כ-5,000 נפש, אך היא גדלה ל-15,000 נפש במהלך עונת התיירות בקיץ. בעיירה מספר מלונות מפוארים. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:לבנון: ערים
קטגוריה:מחוז הר הלבנון: יישובים
רובי חן

**רובי (ראובן) חן** (נולד ב-2 בינואר 1952) הוא זמר ישראלי השר בסגנון מזרחי. מכונה גם בשם "מלך הזמר התוניסאי".

החל את דרכו המוזיקלית בשנות השמונים. ב-1980 התפרסם בלהיט "סמרה י'סמרה" שכתב דני שושן ללחן מצרי. השיר נשלח לתחנות הרדיו וזכה להשמעות רבות ב-גלי צה"ל וב-קול השלום. מאז הקפיד רובי חן להוציא אלבום מדי שנה.

חן הופיע בתוכניות טלוויזיה בעברית ובערבית ומנגן על בוזוקי, עוד, גיטרה חשמלית ועל כלי מיתר אתניים אחרים.

רובי חן מופיע גם בבתי כנסת, בהילולות ובאירועים פרטיים כמו חתונות, בר מצווה ואירועים משפחתיים. הוא שר במגוון שפות, כאשר הלהיטים בתוניסאית והפיוטים המסורתיים הם הדומיננטיים ברפרטואר שלו.

ב-2005 יצא האלבום ה-30 "יש לה נשמה". בנוסף לקלטות ולדיסקים הוציא רובי חן קלטות וידאו רבות.

## דיסקוגרפיה

# בלהיטיו הגדולים (1978)
# חברים טובים (1982)
# סמרה (1984)
# אהבת ילדות (1984)
# שמחת חיים (1985)
# חפלה ערבית עם רובי חן (1987)
# סורו נא (1989)
# למה לא? (1990)
# חפלה ערבית ותוניסאית (1990)
# עודני שר (1991)
# חגיגה תוניסאית (1993)
# בקצב המנגינה (1993)
# סופר להיטי זהב (1995)
# הבוזוקי בידיים (1996)
# חתונה מוצלחת (1996)
# בית הכנסת "בושאייף בזליתן" חלק א'/ חלק ב' (1997)
# חגיגה יוונית (1997)
# הלילה חגיגה (1998)
# ג'ינה (1998)
# רובי חן בהופעה – מוקדש לבושייף (1999)
# להיטים בתוניסאית לשמחות, חינות וחתונות (2001)
# שירים תוניסאיים מבית אבא - לחתונה, חינות ושמחות (2001)
# חפלה בתוניס - עם הזמרת אסתר דלל מתוניס (2002)
# בנתיבי החיים (2003)
# רובי חן ולהקתו בהופעה חיה – בית כנסת "בושאייף" (2004)
# יש לה נשמה (2005)
# השירים היפים של תוניס (2006)
# במיטב השירים מכל הזמנים (2006)
# שירה, פיוט ומסורת (2006)
# הלהיטים הגדולים בערבית - חלק א'/ חלק ב' (2006)
# "צרפת ישראל" הופעה באולימפיה בפריז - חגיגה ערבית תוניסאית ופיוט (2010)
# המיטב של רובי חן (2012)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
רוקסי מיוזיק

[250px|ממוזער|חברי הלהקה בהופעה בתוכנית טלוויזיה ב[הולנד, 1973]]
[250px|ממוזער|הלהקה בהופעה ב[טורונטו, 1974]]
[250px|ממוזער|הלהקה בהופעה ב[לונדון, 2006]]
**רוקסי מיוזיק** (באנגלית: **Roxy Music**) הייתה להקת ארט רוק בריטית שהוקמה ב-1971, הוציאה אלבומים רבים שזכו להצלחה בינלאומית, והופיעה ברחבי העולם. נחשבת לאחת מלהקות הארט רוק המשפיעות ביותר בתחומה.

הלהקה נוסדה על ידי בריאן פרי שהפך לדמות המובילה, מחבר השירים ולסולן הלהקה ועל ידי בסיסט הלהקה גרהם סימפסון. שאר חברי הלהקה הם פיל מנזנרה בגיטרה, אנדי מקיי בסקסופון ופול תומפסון בתופים וכלי הקשה. בעבר היו חברים בלהקה גם המוזיקאים בריאן אינו בקלידים ואדי ג'ובסון בקלידים ובכינור.

עד היום הקליטה הלהקה שמונה אלבומי אולפן, שהאחרון שבהם "Avalon" יצא בשנת 1982. למרות שלאחר מכן לא יצא אלבום אולפן חדש ללהקה, היא המשיכה להופיע, וסיבוב ההופעות האחרון שלה נערך במהלך 2011 לרגל ציון 40 שנה להקמתה. בשנת 2014 טען פיל מנזנרה בריאיון למגזין רולינג סטון כי הלהקה אינה פעילה מאז 2011, ואין עוד לחבריה כל רצון לשוב להופיע שוב יחד.

על אף שהלהקה זכתה להצלחה בעיקר בבריטניה ואוסטרליה בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, השפעתה משמעותית על להקות הפאנק המוקדמות, להקות הגל החדש והרכבי מוזיקה אלקטרונית. שניים מחברי הלהקה הראשונים, בריאן פרי ובריאן אינו, הצליחו גם בקריירת סולו כשזה האחרון אף הפך לאחד מהמפיקים המבוקשים בעולם המוזיקה. מגזין המוזיקה רולינג סטון דרג את הלהקה במקום 98 בדירוג 100 האמנים החשובים בכל הזמנים.

## אלבומי אולפן
* Roxy Music
* For Your Pleasure
* Stranded
* Country Life
* Siren
* Manifesto
* Flesh and Blood
* Avalon

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:להקות גלאם רוק
קטגוריה:אמני וורנר רקורדס
קטגוריה:אמני וירג'ין רקורדס
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1970
אובונטו (פילוסופיה)

ממוזער|שמאל|נלסון מנדלה מסביר את רעיון ה"אובונטו"
ה**אובונטו** היא פילוסופיה אתית הומניסטית המתמקדת באמון ובקרבה שבין כל אדם לרעהו. מקורה בעמי הבנטו במדינות הדרומיות של יבשת אפריקה.

החוקר יוהאן ברודריק מגדיר את האובונטו כהשקפת עולם קדומה המבוססת על ערכי אנושיות, דאגה, שיתוף, כבוד וחמלה המבטיחים קהילה אנושית שמחה ברוח משפחתית. הפילוסופיה הועלתה על הכתב במחצית השנייה של המאה ה-20. המושג קיים (לעיתים בשמות שונים במקצת) בשפות בנטו שונות. קיימות הגדרות שונות למושג אשר אינן תמיד חופפות, ותלויות בהוגים שונים אשר השתמשו במושג, ובמידת מה אף במדינה ובשפה בה משתמשים בו.
ניסיון לתת הגדרה לאידאולוגיה ניתן על ידי הארכיבישוף דזמונד טוטו: "אדם המאמין באובונטו פתוח לאחרים, מתחשב באחרים, ולא מרגיש מאוים כשאחרים טובים ממנו, משום שהוא מאמין ובעל מספיק ביטחון עצמי לדעת כי הוא משתייך לקבוצה גדולה יותר והוא נפגע כאשר אחרים מושפלים, נפגעים, מעונים, או סובלים מדיכוי."

נלסון מנדלה וטים ג'קסון הם מהאישים המפורסמים שעשו שימוש במושג האובונטו. מדינות אשר בהן קיימות הגדרות שונות למושג זה הם: בוצוואנה, מלזיה, רואנדה, בורונדי, אוגנדה, טנזניה, קניה, וזימבבואה.

לפילוסופיה נוכחות בתרבות הכלל עולמית וכן בזו המערבית. ב-2004 היזם הדרום אפריקאי מרק שאטלוורת' החליט לקרוא להפצת הלינוקס אובונטו שהקים בשנת 2004 על שם הפילוסופיה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופיה
קטגוריה:אפריקה: תרבות
קטגוריה:הומניזם
שוקי בן-ענת

**יהושע (שוקי) בן-ענת** (נולד ב-10 באוקטובר 1954) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, אשר כיהן כקצין מילואים ראשי.

## קורות חייו
יהושע בן-ענת נולד במושב נורדיה. עם גיוסו לצה"ל ב-1972 בחר בן-ענת לשרת בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני. כשנה לאחר מכן נפצע בתאונת אימונים ועבר לשרת בחיל השריון בגדוד 82 של חטיבה 7. במלחמת יום הכיפורים לחם כתותחן טנק שוט בחזית הסורית. לאחר המלחמה עבר קורס מפקדי טנקים והשתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. לאחר קורס קצינים נשאר להדריך בקורס קציני שריון ובהמשך פיקד על פלוגה מבצעית בגדוד 74 של חטיבה 188 ופיקד על פלוגה בקורס קציני שריון בביר תמדה. בשנת 1978 השתחרר מצה"ל ועסק בחקלאות. בשירות המילואים שימש בן-ענת כסגן מפקד גדוד 293 בחטיבת מרכבות הפלדה ולחם עמו במלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה עבר קורס מפקדי גדודים במילואים ומונה למפקד הגדוד. בהמשך שירת כמפקד חטיבת שריון במילואים וכסגן מפקד עוצבת אתגר. בשנת 2008 הועלה בן-ענת לדרגת תא"ל ומונה לתפקיד קצין מילואים ראשי. במקביל לתפקידו שירת בן-ענת כראש מטה עוצבת עמוד האש. הוא סיים את תפקידו באוקטובר 2012.

## חיים אישיים
בן-ענת מתגורר ביישוב מעלה גמלא ברמת הגולן.

## קישורים חיצוניים

* .
* .
* .
* .
* .
* רוני אפרת, קמל"ר: "צה"ל הוא פריפריאלי יותר - וזו עובדה", אתר צה"ל,  30.06.2010.
* עידו אלעזר, הקמל"ר: "אנו מזהים תופעה של עשרות מ"פים ומג"דים במיל' שמחפשים עבודה", אתר צה"ל,  06.05.2009.
* .
* .
* .
* .
* .

## הערות שוליים

קטגוריה:נורדיה (מושב): אישים
קטגוריה:מעלה גמלא: אישים
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני מילואים ראשיים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מפקדי חטיבות שריון במילואים
קטגוריה:מפקדי חטיבה במילואים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי

**פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי** (בראשי תיבות באנגלית: **BIFA**) הוא טקס חלוקת פרסים שנתי בו מצוינים הישגים בקולנוע הבריטי העצמאי. המועמדויות מוכרזות בתחילת נובמבר והטקס עצמו מתקיים בנובמבר או בתחילת דצמבר.

## היסטוריה
פרסי הקולנוע העצמאי חולקו לראשונה בשנת 1998 על ידי מייסד פסטיבל הסרטים ריינדאס, אליוט גרוב. מטרתו של גרוב הייתה להעלות על נס כישרונות והישגים בקולנוע הבריטי הממומן באופן עצמאי ולקדם סרטים בריטיים בקרב הציבור הרחב. חלוקת הפרסים מהווה חלק מפסטיבל הסרטים ריינדאס הנערך מדי שנה בחודש ספטמבר/אוקטובר. הטקס שהיה מתוכנן להתקיים בשנת 2020 נדחה לחודש פברואר 2021.

ביולי 2022 הודיע ארגון BIFA המעניק את הפרס, על שינויי קטגוריות החל מהטקס ה-25 שמתוכנן להתקיים ב-4 בדצמבר 2022. במסגרת זו, בקטגוריות המשחק, הונהגה הגדרה נייטרלית מבחינה מגדרית, ואת המילים "שחקן" ו"שחקנית", החליפה המילה "הופעה". לאור זאת, יוענקו פרסי משחק בחמש קטגוריות: "ההופעה הראשית הטובה ביותר"; "הופעת המשנה הטובה ביותר"; "הופעה ראשית משותפת הטובה ביותר" – לשני תפקידים, ובמקרים מיוחדים שלושה, שעומדים במוקד סרט אחד; פרס האנסמבל הטוב ביותר, ופרס על הופעת הפריצה, שהיא הגדרה נייטרלית ממילא. בקטגוריות ההופעות הטובות ביותר יהיו עד עשר מועמדויות בכל אחת, ובקטגוריות ההופעה המשותפת והאנסמבל – עד חמש מועמדויות כמו כן, נוספה קטגוריית בימוי הבכורה הטוב ביותר של סרט תיעודי, לצד פרס דאגלס היקוקס לבימוי בכורה, שיוענק רק לסרט עלילתי, ואילו הפרס למוזיקה הטובה ביותר פוצל לשתי קטגוריות נפרדות: הלחנת המוזיקה המקורית הטובה ביותר, והעריכה המוזיקלית הטובה ביותר.

## קטגוריות
* הסרט העצמאי הטוב ביותר 
* הבמאי הטוב ביותר
* התסריט הטוב ביותר
* ההופעה הראשית הטובה ביותר (החל מ-2022)
* הופעת המשנה הטובה ביותר (החל מ-2022)
* ההופעה הראשית המשותפת הטובה ביותר (החל מ-2022)
* אנסמבל השחקנים הטוב ביותר (החל מ-2022)
* הופעת הפריצה הטובה ביותר
* הסרט התיעודי הבריטי הטוב ביותר (החל מ-2003)
* הסרט הקצר הבריטי הטוב ביותר (החל מ-2003)
* הסרט הזר העצמאי הטוב ביותר
* הליהוק הטוב ביותר (החל מ-2017)
* הצילום הטוב ביותר (החל מ-2017)
* עיצוב התלבושות הטוב ביותר (החל מ-2017)
* העריכה הטובה ביותר (החל מ-2017)
* האפקטים הטובים ביותר (החל מ-2017)
* האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר (החל מ-2017)
* הלחנת המוזיקה המקורית הטובה ביותר (החל מ-2022)
* העריכה המוזיקלית הטובה ביותר (החל מ-2022)
* עיצוב הפקה הטוב ביותר (החל מ-2017)
* הסאונד הטוב ביותר (החל מ-2017)
* בימוי הבכורה הטוב ביותר - פרס על שם דאגלס היקוקס (החל מ-1998)
* תסריט הבכורה הטוב ביותר (החל מ-2016)
* הפקת הבכורה הטוב ביותר (החל מ-2016)

### פרס לשם כבוד
* פרס ריצ'רד האריס (החל מ-2003)
* פרס וראייטי
* פרס מיוחד של חבר השופטים

### פרסים שהענקתם הופסקה
* ההישג הטוב ביותר בהפקה (1998 – 2014)
* ההישגים הטכניים הטובים ביותר (2001 – 2016)
* השחקן הטוב ביותר (1998 – 2021)
* השחקנית הטובה ביותר (1998 – 2021)
* שחקן המשנה הטוב ביותר (2008 – 2021)
* שחקנית המשנה הטוב ביותר (2008 – 2021)
* המוזיקה הטובה ביותר (2001 – 2021)

## קישורים חיצוניים

* 
* באתר IMDb

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: פרסים קולנועיים
קטגוריה:קולנוע בבריטניה
אפולון פטרס

ממוזער|מראה חיצוני של '''היכל תופאלוס'''
**אפולון פטרס** (ביוונית: **Α.Σ. Απόλλων Πατρών**), היא קבוצת כדורסל יוונית מהעיר פטרס, המתמודדת בליגת העל היוונית.

## היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1947 כחלק ממועדון הספורט "אפולון" שהוקם עוד בשנת 1926. בעקבות ביטול מחלקת הכדורגל של המועדון בשנת 1968, החלה הקבוצה לתפוס תאוצה ובסיום עונת 1970/71 העפילה בפעם הראשונה לליגה הבכירה. הקבוצה שרדה עונה אחת בלבד וירדה חזרה לליגה השנייה. בסיום עונת 1978/79 העפילה הקבוצה בפעם השנייה לליגה הבכירה. 

בעונת 1996/97 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע היווני, אך הפסידה לקבוצת אולימפיאקוס 80-78. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי גמר הגביע בעונת 2003/04. בעונת 2006/07 ירדה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום ה-13. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה.

## השתתפות באירופה
הקבוצה השתתפה במשך שלוש עונות רצופות בגביעי אירופה. בעונות 1996/97 (הודחה על ידי טורק טלקום ברבע הגמר), 1997/98 (הודחה על ידי הפועל אילת בשמינית הגמר) בגביע ספורטה. ובעונת 1998/99 הודחה על ידי קבוצת דיז'ון באסקט ברבע גמר גביע קוראץ'.

הקבוצה מארחת בהיכל הספורט **תופאלוס** בעיר, המכיל 4,500 מקומות ישיבה.

## תארים והישגים
***[[הגביע היווני בכדורסל|הגביע היווני]]**:
**גמר: 1997
**חצי גמר: 2004

## שחקני עבר בקבוצה
*  ליאור ליובין
*  אנדרו גייז
*  טרנס מוריס
*  בראיינט מרקסון
*  דריק המילטון
*  באק ג'ונסון
*  טרנס רנצ'ר
*  ג'וזף פורטה

## קישורים חיצוניים

* 

פטרס
מולית אדומה

**מוּלִית אֲדֻמָּה** (שם מדעי: *Mullus barbatus*), או בשמה העממי **סולְטַאן אִיבְּרַהִים**, היא דג מסוג מולית השוכן באזורי אקלים סובטרופי בים התיכון, בים השחור, ובצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי מסקנדינביה ועד סנגל. מוכר בישראל גם כדג מאכל **ברבוניה**. 

לעיתים מבלבלים בין מולית הפסים, האדמירל (דג) והמולית האדומה במסעדות וחנויות דגים ומחליפים בין השמות "סולטאן איברהים", "ברבוניה" ו"מולית אדומה". להבדיל ממולית הפסים, סנפיר הגב הראשון של המולית האדומה אינו מפוספס. מולית אדומה מגיעה לאורך מקסימלי של 332 מ"מ ונפוצה באזור ישראל באורך של כ-86.7 – 146.3 מ"מ לזכרים ולנקבות 90 – 225 מ"מ. מולית אדומה מגיעה לבגרות מינית באורך של כ-11 ס"מ, נתון זה בעל חשיבות לשימור האוכלוסייה עקב היקפי הדייג הגדלים.

מולית אדומה נמצאת על קרקע בוצית, חולית או קרקע מרובת אבנים על מדפי היבשות, לרוב בלהקות. היא חיה בעומקים של בין 10–300 מטר. היא ניזונה מסרטנאים קטנים החיים בקרקעית, תולעים ורכיכות בשל תזונה זו טעם בשרה של המולית המוערך במיוחד מושווה פעמים רבות לטעמם של חסילונים. המולית מחפשת את טרפה על ידי טמינת ראשה והבינים שלה בחול תוך כדי הנעת זנבה ברטט תכוף. פליניוס הזקן פירש התנהגות זו כפחד מטורפים, וחשבה לפחדנית שבדגים.

כדג מאכל נמכרת טרייה.

יש המסווגים את המולית אדומה לשני תת-מינים:
* *Mullus barbatus barbatus*
* *Mullus barbatus ponticus* - (נמצא בים השחור ובים אזוב)
מרכז|ממוזער|אילוסטרציה של מולית אדומה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:מוליתיים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:דגי הים השחור
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
בלודאן

**בלודאן** (בערבית: **بلودان**) היא עיירה במחוז ריף דמשק שבסוריה, כ־51 קילומטרים צפונית־מערבית לדמשק. היישוב בבלודאן קיים מן התקופה הרומית, ובדרום העיר נמצאות עתיקות מתקופה זו וכן שרידי מנזר יווני־אורתודוקסי עתיק. בעיר עצמה מבנים בני מאות שנים. העיר המודרנית שימשה מוקד לכמה ועידות היסטוריות, ובין היתר לוועידת בלודאן של הוועד הערבי העליון בשנת 1937, בה החליטו נציגי ערביי ארץ ישראל ונציגי מדינות ערב לדחות את הצעות ועדת פיל. 

בולדאן נמצאת במפנה המזרחי של הרי קלמון, בגובה של כ־1,500 מטרים, על פסגת הר הצופה אל מישור זבדאני, מוקפת יערות הרריים. אקלימה הנוח והלחות הנמוכה בחודשי הקיץ, כמו גם השלגים היורדים בה בחורף, מושכים מבקרים רבים והיא מהווה יעד לתיירות פנים ולתיירים ממדינות ערב. בעיירה מלונות ומסעדות רבים.  

במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004 מנתה אוכלוסיית בלודאן 3,101 תושבים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סוריה: יישובים