עתי ציטרון

**עתי ציטרון** (נולד ב-3 ביולי 1953) הוא במאי תיאטרון ישראלי ופרופסור (אמריטוס) במחלקה ללימודי תיאטרון ופרפורמנס באוניברסיטת חיפה, שבראשה עמד פעמיים. כיהן כמנהלו של בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים בשנים 1993–2000, כמנהלו האמנותי של פסטיבל עכו לתיאטרון אחר בשנים 2001–2004 ושל פסטיבל בת-ים הבין-לאומי לתיאטרון רחוב בשנים 2007–2010. משנת 2014, הוא מביים ומנהל אמנותית את מעבדת התיאטרון בשפת סימנים אביסו.

## לימודים, הוראה ומחקר
ציטרון למד בימוי לתואר ראשון בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. את הלימודים לתואר דוקטור עשה במחלקה ללימודי המופע (Department of Performance Studies) באוניברסיטת ניו יורק, כשהוא משמש עוזר הוראה לפרופסורים ריצ'רד שכנר (Richard Schechner) ומל גורדון (Mel Gordon). הוא זכה פעמיים במלגת פולברייט ללימודים ולמחקר תיאטרוני בארצות הברית. משנות ה-80 ציטרון מלמד במסגרות שונות, מרצה, כותב, מביים ועוסק בניהול אמנותי. בכל עיסוקיו האמנותיים, הוא מזוהה עם התיאטרון האחר בישראל, בעיקר עם התיאטרון החזותי, וכן חוקר את הקשר בין תיאטרון ניסיוני לבין מופעי פולחן, שאמאניזם וקרנבל בחברות מסורתיות. ציטרון לימד גם בבית הספר לאמנויות הבמה של סמינר הקיבוצים, בחוג לאמנות התיאטרון ובתוכנית הרב תחומית של הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, בבית הספר לעיצוב לאמנויות הבמה בהנהלת רקפת לוי, בשלוחת קולג' ברטון הול של אוניברסיטת לידס, שם ריכז את הלימודים לתואר שני בתיאטרון, ובמחלקה ללימודי פרפורמנס של אוניברסיטת ניו יורק.

עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה למחלקה ללימודי פרפורמנס באוניברסיטת ניו יורק, עסקה בחזיונות הראווה האנט-נאציים של יהודי ארצות הברית בשנים 1933–1946. היא זכתה בפרס על שם חוקר התיאטרון מונרו ליפמן, ופרקים מתוכה פורסמו בשני קובצי מאמרים.
בהשפעת מוריו, חוקר הפרפורמנס ריצ'רד שכנר, והאנתרופולוגים ויקטור ואדית טרנר וברברה מיירהוף, ציטרון פנה לחקר המופע הפולחני ובמיוחד פרפורמנס של שמאנים. הוא ערך מחקרי שדה בצפון אמריקה, קוריאה הדרומית, באלי, פפואה גינאה החדשה, ומונגוליה. השיעור "המופע כתרופה", שלימד באוניברסיטת תל אביב ואחר כך באוניברסיטת חיפה התבסס על ממצאי מחקריו, על ספרות מחקר ענפה, וכן על מחקר של קבוצות בודדות בארץ שמתרגלות טקסים ופרקטיקה שמאנית.
בשנת 2006, בכהונתו הראשונה כראש החוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה, פיתח תוכנית לימודי ליצנות רפואית לתואר ראשון, הראשונה מסוגה, בשיתוף ובמימון פרויקט רופאי חלום שהפעיל ליצנים רפואיים בבתי חולים. התכנית שילבה לימודים מעשיים (אלתור, תנועה, תרפיה במוזיקה, עיצוב תלבושות, ועוד) ועיוניים (תקשורת בין אישית, פסיכולוגיה התפתחותית, תפיסות תרבותיות של הגוף הבריא והחולה, החולה הנוטה למות, היסטוריה של ליצנות, תאוריות של הומור, ועוד). בוגרי המחזור הראשון היו ליצנים פעילים בבתי חולים, וציטרון התלווה אליהם, חקר את עבודתם, ופרסם מאמרים אודותיה. הוא קישר בינה לבין מחקריו על שמאניזם ועל ליצנות פולחנית, ובהמשך הרחיב את מחקריו למעורבות של ליצנים בגנים לילדים עם בעיות התפתחותיות, וגם לבדיקת השפעת הפרפורמנס של רופאים על תוצאות הטיפול בפלצבו – מחקר שנערך בבית החולים שיבא בשיתוף חוקרות וחוקרים מאוניברסיטת תל אביב, מכון ויצמן למדע ואוניברסיטת סטוני ברוק (Stony Brook) בניו יורק. הוא חקר ליצנות רפואית בבתי חולים בארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד והוביל סדנאות בסמינר בינלאומי לליצנות רפואית באוניברסיטת חיפה ובסינגפור. 

## פעילות אמנותית, בימוי
ציטרון כתב וביים בעיקר בתיאטרון שוליים. בראשית דרכו כבמאי העלה את ערב שירי האהבה הערבי-עברי, "השתדלות נוספת" בתיאטרון הקומה השלישית ביפו, עם השחקנים ראתב עאוודה ואירית מוהר והמוזיקאי שלמה בר. ב-1982 העלה בניו יורק את "תוקע פגיון במחוך שלה" (Plunging My Dagger Into Her Corset) על פי סונטת קרויצר של לב טולסטוי ויומניה של סוניה, אשת טולסטוי. ב-1985 העלה תיאטרון בית ליסין את מחזהו, "פן", על חייו של המשורר אלכסנדר פן. ב-1987 זכה בפרס הראשון של אירועי הרחוב בפסטיבל ישראל על בימוי יצירתו של אלדד זיו, **אין זו בן זו: האופרה**. השניים המשיכו לשתף פעולה בבימוי ינתי פרזי בתיאטרון החאן הירושלמי שנה מאוחר יותר.

## ניהול בית ספר לתיאטרון חזותי
בין 1993 ל-2000 ניהל ציטרון את בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. בשנים אלו פיתח תוכניות לימוד בינתחומיות, יצר קשרים בינלאומיים עם מוסדות דומים ועם פסטיבלים באירופה (תלמידי בית הספר זכו במספר פרסים בפסטיבלים אלה), פיתח תוכנית לימודים אקדמית (בשיתוף עם מכללת דוד ילין) וקידם לימודי ליצנות ומולטימדיה.

## מנהל פסטיבל עכו
בשנים 2001–2004 היה ציטרון מנהלו האמנותי של פסטיבל עכו לתיאטרון אחר. בתפקיד זה ביקש לבחון מחדש את המושג "תיאטרון אחר" והזמין לפסטיבל אמנים בינתחומיים רבים, שיצרו לראשונה בתיאטרון. בין האמנים שהופיעו בשנים אלו בפסטיבל היו: הילה לולו לין שיצרה ב-2002 את העבודה "טיפת חלב", מיכל היימן שיצרה את העבודה האינטראקטיבית, "מה את חושבת?", אורי דרומר עם יצירתו "עורי" (פרס ההצגה הטובה ביותר, 2002) ונאורה שם שאול שיצרה את "מדיאה אקס" – הצגה שניתן היה לצפות ולהשתתף בה, הן בתיאטרון והן בבית, באמצעות האינטרנט. בארבע השנים בהן ניהל את פסטיבל עכו, פיתח ציטרון את הדו-שיח עם תושביה הערביים של העיר ויזם פרויקטים של שיתוף פעולה ערבי-יהודי. סדנת "שפה משותפת" בהנחיית אסנת אלכביר הפגישה שחקנים משני העמים באמצעות תיאטרון התנועה ההודי. בקבוצת תיאטרון הרחוב למדו יחד בני נוער ערביים ויהודיים את טכניקות המשחק, המוקיונות והלהטוטנות של תיאטרון הרחוב. במסגרת התחרות הוצגו דרך קבע הצגות בערבית, ביניהן "פסאתין" של ראידה אדון ו"שינתיאן" של ח'אולה חאג'-דיבסי (פרס ההצגה הטובה ביותר, 2002) – שתיהן בבימוי מאזן גטאס, "האוטובוס" מאת איימן אגבאריה בבימוי פואד עוואד, ו"יום בחיינו" של סעדאללה וואנוס בבימוי מוחמד בכרי.

## פרס עיריית תל אביב
על מכלול יצירתו כבמאי, כיוצר וכמנהל פסטיבל עכו ובית הספר לתיאטרון חזותי זכה ציטרון בשנת 2004 בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב-יפו. בנימוקים לפרס ציין חבר השופטים, בין היתר, 

## יצירות נוספות
בשנת 2006 יצר את "הסיאנס של רומיאו" – תיאטרון מוזיקה על פי האלבום The Juliet Letters של אלביס קוסטלו ורביעיית ברודסקי. שירי האלבום תורגמו בידי רועי חן, וההצגה עלתה במרכז סוזן דלל ובתיאטרון המעבדה בירושלים בכיכובו של תומר שרון (תומש) ולצידו, חברות הרביעייה הישראלית העכשווית. גרסה אנגלית של המופע עלתה בפסטיבל בוונקובר, קנדה, בפברואר 2007 והוזמנה להשתתף בפסטיבל הפרינג' באדינבורו.

ב-2008 ביים את מחזהו של ז'ורז' פרק, "העלאה במשכורת", במסגרת החוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה.

פסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב, אותו ניהל ציטרון בשנים 2007–2010, התאפיין גם הוא בבינתחומיות, כשהתוכנית כללה עבודות רבות של אמנים פלסטיים, כוריאוגרפים ומוזיקאים, לצד יצירות של קבוצות תיאטרון רחוב מסורתיות, להטוטנים ומוקיונים.

## מעבדת התיאטרון בשפת סימנים אביסו
המעבדה הוקמה בקיץ 2014 כחלק מפרויקט המחקר הבינתחומי "הדקדוק של הגוף" (The Grammar of the Body) שהובילה הבלשנית פרופ' ונדי סנדלר מאוניברסיטת חיפה בתמיכת מועצת המחקר של האיחוד האירופי (ERC). היא נקראה על שמו של אביסו (Ebisu), אל המזל הטוב, אל הדייגים, "האל הצוחק" בדת השינטו היפנית, שהוא האל החירש היחיד בדתות העולם. ציטרון הנחה שבעה שחקנים חירשים ושחקנית שומעת אחת – כולם שולטים שליטה מלאה בשפת הסימנים הישראלית – במחקר משותף של הפואטיקה של שפתם והפונציאל הפרפורמטיבי שלה. באמצעות אלתור, תרגילי תיאטרון פיזי וחקר מחוות (ג'סטות) התפתחה היצירה הראשונה של הקבוצה, "על אביסו זה לא", שעלתה בבכורה בתיאטרון ענבל במרכז סוזן דלל בתחילת שנת 2016. היא פורסמה כ"תיאטרון בשפת סימנים לחירשים ושומעים כאחד" והוצגה, שלא כמקובל בתיאטרוני חירשים בעולם, ללא תרגום משפת סימנים לעברית. לקהל השומע, שאינו שולט בשפת סימנים, הונגשה ההצגה באמצעים אמנותיים מגוונים שפותחו במעבדה. ההצגה הועלתה גם בניו יורק, בפסטיבל תיאטרוני החירשים, Clin d'Oeil בעיר Reims בצרפת, בפסטיבל עכו, ובהמשך, רצה בתיאטרון הבית ביפו.

ההצגה השנייה של תיאטרון אביסו, "שפת ההם", עסקה בחינוך של ילדים חירשים בארץ והתבססה על חוויותיהם של השחקנים החירשים בבתי הספר, שחלקם דגלו בשיטה האוראלית, המתעדפת קריאת שפתיים ופיתוח דיבור על פני שימוש בשפת סימנים. ההצגה התפתחה במשך שנה וחצי בסטודיו כלים בבת-ים, שבו היא הוצגה בקיץ 2018 בעיצוב סביבתי המדמה כיתה בבית ספר לחירשים.

עם תום תקופת המחקר הפך תיאטרון אביסו לקבוצה עצמאית. ארבעה שחקנים פיתחו יחד עם ציטרון מפגש תיאטרוני עם שפת הסימנים ותרבות החירשים, שכלל קטעים משתי ההצגות הראשונות, הדגמות ודברי קישור. המפגש עלה לראשונה בכנס בינלאומי על שפה ואבולוציה במכון ויצמן למדע ב-2020, ואחר כך בכנס נוסף באוניברסיטת חיפה ובפסטיבל Transmeet ששודר בזום בתקופת הקורונה.

ב-2023 הוצגה בתיאטרון הבית ביפו היצירה "גוף שלישי" שעסקה ביחסים המורכבים בין חירשים לבין המתורגמניות משפת סימנים ואליה, וביניהם לשומעים. ההצגה זכתה לביקורות מצוינות, נבחרה לחשיפה בינלאומית 2023 ואושרה לרפרטואר של סל תרבותת ארצי. היא מוצגת במרכז נא לגעת בנמל יפו.

## קישורים חיצוניים

* אתר הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון רחוב, בת-ים 
* 
* לילך דקל-אבנרי, להעז, ודווקא בקמפוס – שיחה עם עתי ציטרון, באתר הבמה, 29 בדצמבר 2005
* 
* גיל מרקוביץ מראיינת את עתי ציטרון, המופע כתרופה, יולי 2025

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: תיאטרון
קטגוריה:בוגרי תוכנית פולברייט ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס רוזנבלום
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (חיפה)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953