open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
תחנת הרכבת אור עקיבא – בנימינה

**תחנת הרכבת אור עקיבא – בנימינה** היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל, המיועדת לקום בין המועצה המקומית בנימינה-גבעת עדה לעיר אור עקיבא, בסמוך לכביש 4. התחנה עתידה להחליף את תחנת הרכבת בנימינה הקיימת, כחלק מפרויקט התשתית הלאומי להכפלת מסילות החוף ("תת"ל 65/א'").

## היסטוריה ותכנון
הצורך בהקמת התחנה החדשה נולד מתוך התוכנית הפיתוח של רכבת ישראל לשנת 2040, שמטרתה לשדרג את מסילת החוף ולהפוך אותה למסדרון תחבורתי מהיר ורב-קיבולת. כיום, מסילת הרכבת חוצה את המושבה בנימינה בתוואי עילי שמפלג את היישוב ומונע את הרחבת המסילות הנדרשת להפעלת רכבות מהירות.

בשנת 2014 אישרה הממשלה תוכנית לאומית לשדרוג הרשת המסילתית, ובמסגרת זו קודמה תוכנית תת"ל 65 (תוכנית תשתיות לאומיות). בדצמבר 2022 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות (ות"ל) את חלק א' של התוכנית (תת"ל 65/א'), המתייחס למקטע שבין שפיים לחוף הכרמל. ההחלטה קבעה כי תוואי המסילה הקיים בתוך בנימינה יבוטל, המסילות יוסטו מערבה אל מחוץ ליישוב (בצמוד לכביש 4), ושם תוקם התחנה החדשה שתשרת את שני היישובים הסמוכים.

## מיקום התחנה
התחנה המתוכננת תמוקם על התוואי החדש של מסילת החוף, בצמוד לכביש 4, באזור המכונה "צומת בנימינה" או בסמוך ל"צומת ברניצקי".

בסמוך למיקום התחנה החדשה מתוכנן לקום אזור תעסוקה ומסחר חדש ("פארק תעסוקה"), והתחנה צפויה להשתלב בפיתוח המרחב העירוני המשותף שבין אור עקיבא לבנימינה.

## מאפיינים ומבנה
התחנה החדשה תהיה חלק ממערך של ארבע מסילות (במקום שתיים כיום):

1. שתי מסילות לרכבות מהירות: יאפשרו נסיעה במהירות של עד 250 קמ"ש, ויקצרו את זמן הנסיעה בין חיפה לתל אביב לכ-30 דקות.

2. שתי מסילות לרכבות פרבריות: ישרתו את התחנה החדשה ויאפשרו נסיעה במהירות של כ-160 קמ"ש עם עצירות בתחנות הביניים.

על פי עקרונות התכנון, התחנה והמסילות באזור זה צפויות להיות משוקעות (תת-קרקעיות בחלקן) או מונמכות, במטרה לשמר את הנוף הפתוח של אזור "חוטם הכרמל" ולמנוע חיץ פיזי בין היישובים. המתחם יכלול גשרי מעבר להולכי רגל ורוכבי אופניים שיחברו את אור עקיבא ובנימינה, חניונים תת-קרקעיים ומסוף תחבורה ציבורית משולב.

## סטטוס הפרויקט
נכון לשנת 2025, התוכנית הסטטוטורית (תת"ל 65/א') מאושרת. הפרויקט נמצא בשלבי תכנון מפורט וקידום זמינות קרקע, כאשר צפי הסיום להקמת המערך החדש (כולל התחנה) מוערך סביב שנת 2030 ואילך. עד להשלמת הפרויקט, תחנת הרכבת בנימינה הנוכחית ממשיכה לפעול כסדרה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: תחנות רכבת עתידיות
קטגוריה:אור עקיבא: תחבורה
הכוחות המזוינים של הרפובליקה הדומיניקנית

**הכוחות המזוינים של הרפובליקה הדומיניקנית** (בספרדית: **Fuerzas Armadas de la República Dominicana**) הם הכוח הצבאי הרשמי של הרפובליקה הדומיניקנית. הכוחות אחראים על ביטחון המדינה, שמירת הטריטוריה, הגנת הגבולות היבשתיים והימיים, וכן סיוע במצבי חירום, אסונות טבע ושמירה על החוק.

הכוחות מורכבים מ־3 זרועות עיקריות:
* **הצבא הדומיניקני** (Ejército de República Dominicana)
* **הצי הדומיניקני** (Armada de República Dominicana)
* **חיל האוויר הדומיניקני** (Fuerza Aérea de República Dominicana)

הכוחות נמצאים תחת פיקודו הישיר של נשיא המדינה, המשמש כמפקד העליון.

## היסטוריה
שורשי הכוחות המזוינים הדומיניקניים נעוצים במאבק לעצמאות מול האיטי בשנת 1844. במהלך שנות הרפובליקה הראשונות, הכוחות מילאו תפקיד מרכזי בביסוס מוסדות המדינה ובהגנה מפני פלישות. במאה ה־20 התפתחו הזרועות הצבאיות למבנה מודרני יותר, עם הדגשה על משימות ביטחון פנים, גבולות ופעילות ימית זעירה.

לאורך השנים נעזרו הכוחות בתמיכה אמריקאית, במיוחד בתקופות של אסונות טבע ושדרוג הציוד הצבאי.

## מבנה וארגון
הכוחות המזוינים מאורגנים תחת משרד ההגנה הדומיניקני (Ministerio de Defensa). בראשם עומד הרמטכ"ל הדומיניקני, הכפוף לנשיא.

כוח האדם הכולל מוערך בכ־56,000 אנשי שירות (2024), הכוללים:
* 32,000 חיילי צבא
* 10,000 אנשי חיל הים
* 8,000 אנשי חיל האוויר
* יחידות סיוע, לוגיסטיקה וביטחון פנים

לכוחות יש גם משמר גבול ייעודי (CESFRONT) ויחידת נגד טרור (UNCT).

## זרועות הכוחות המזוינים
### הצבא הדומיניקני
הצבא אחראי על הגנת היבשה, גבולות המדינה והשטחים האסטרטגיים. הצבא מחזיק במספר חטיבות רגלים, יחידות שריון קלות, חיל הנדסה וכוחות מיוחדים.

### הצי הדומיניקני
תפקידו לשמור על הגבולות הימיים, לבצע פעולות הצלה, לעצור הברחות ולשמור על נתיבי הסחר. הצי מפעיל סירות סיור, ספינות סיור מהירות, יחידת קומנדו ימי ויחידת חילוץ ימי.

### חיל האוויר הדומיניקני
החיל מפעיל מטוסי סיור, מסוקים, מטוסי אימון ומטוסים קלים לתמיכה מבצעית. עיקר משימותיו הן ניטור גבולות, סיוע לאזרח בעת אסון, חיפוש והצלה ותמיכה במבצעים של הצי והצבא.

## משימות עיקריות
* הגנה על ריבונות המדינה וגבולותיה
* מניעת הברחות וניהול ביטחון גבולות
* מאבק בפשיעה מאורגנת
* שמירה על ביטחון ימי
* פעילות חיפוש והצלה
* סיוע הומניטרי בעת אסונות טבע (סופות טרופיות, הוריקנים, רעידות אדמה)

## ציוד ואמצעים
הכוחות מפעילים ציוד מגוון, רובו ממקור אמריקאי וקנדי:
* כלי רכב משוריינים קלים
* מסוקי UH-1 ו־Bell-412
* מטוסי סיור Cessna
* ספינות סיור מדגמים שונים

הציוד עובר שדרוגים הדרגתיים בהתבסס על שיתופי פעולה עם ארצות הברית.

## תקציב
תקציב הביטחון של הרפובליקה הדומיניקנית עומד על כ־0.9% מהתמ"ג, מהנמוכים באזור הקריביים, אך כולל הוצאות משמעותיות על ביטחון גבולות ואימוני יחידות מיוחדות.

## קישורים חיצוניים

*
הרפובליקה הדומיניקנית
הרפובליקה הדומיניקנית
באפי ציידת הערפדים: סאנידייל החדשה

**באפי ציידת הערפדים: סאנידייל החדשה** (באנגלית: ***Buffy the Vampire Slayer: New Sunnydale***) הוא שמה הזמני של סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת הפנטזיה והאימה, שהפקתה בוטלה ושעתידה הייתה להוות סדרת המשך לסדרת הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים" ובהשתתפות שרה מישל גלר, שגילמה את דמותה של באפי סאמרס בסדרה משנות ה-90, וצוות שחקנים חדש, ביניהם ראיין קירה ארמסטרונג, פלי רקוטוהוואנה, ג'ק קטמור-סקוט, אווה ז׳ן, שרה בוק ודניאל די תומאסו.

## צוות השחקנים
### ראשי
* שרה מישל גלר בתפקיד באפי סאמרס - קוטלת ותיקה.
* ראיין קירה ארמסטרונג בתפקיד נובה - קוטלת חדשה.
* פלי רקוטוהוואנה בתפקיד הוגו
* אווה ז׳ן בתפקיד לארקין
* שרה בוק בתפקיד גרייסי
* דניאל די תומאסו בתפקיד אייב
* ג'ק קטמור-סקוט בתפקיד מר בורק
* קינגסטון ורנש בתפקיד קרסון

### אורחים
* צ'ייס סוי וונדרס בתפקיד שירלי
* מרין דאנגי בתפקיד גברת לה-דוקה
* אודרי שיי בתפקיד קייקו
* אודרי גרייס מרשל בתפקיד ג'סיקה

## הפקה
[שמאל|ממוזער|טיזר פוסטר לא רשמי שפורסם עם ההכרזה על הסדרה (2025). הכיתוב "אם האפוקליפסה מגיעה, סמס לי" מתכתב עם משפט שאמרה דמותה של באפי בסדרה המקורית, אך ההתייחסות ל[זימונית בסדרה המקורית, הוחלפה להודעת טקסט בגרסה המודרנית]]

### פיתוח
במהלך 2025 הודיע שירות הסטרימינג הולו על פיתוח סדרת המשך לסדרה המקורית שרצה בין השנים 1997–2003. נורה וליליה צוקרמן כתבו את פרק הפיילוט, וקלואי ז'או ביימה. המפיקה היא דולי פרטון, שחברת ההפקות שלה "סנדולר" הפיקה גם את הסדרה המקורית. בנוסף יפיקו את הסדרה גלר עצמה, האחיות צוקרמן והבמאית ז'או, ואליהן יצטרפו מפיקי הסדרה המקורית גייל ברמן ופראן רובל וקאז קוזוי. במקביל פורסם שגלר תגלם את דמותה של באפי סאמרס מהסדרה המקורית. הבמאית ז'או שכנעה את גלר לחזור לתפקיד באפי. במאי 2025 פורסם שראיין קירה ארמסטרונג תצטרף לצוות השחקנים בתפקיד הקוטלת החדשה, וביולי הצטרפו לצוות השחקנים אווה ז׳ן, שרה בוק, דניאל די תומאסו וקינגסטון ורנש. באוגוסט נכנסה הסדרה להפקה פעילה, וצילומי הפיילוט החלו בלוס אנג'לס. עוד באוגוסט הצטרפו לצוות השחקנים צ'ייס סוי וונדרס, מרין דאנגי, אודרי שיי ואודרי גרייס מרשל בתפקידי אורח. בהמשך החודש עדכנה ז'או שצילומי הפיילוט הסתיימו ושהסדרה מתרחשת 25 שנה לאחר סיום הסדרה המקורית.

בראיון ל-ET אונליין הבהירה גלר שהסדרה הוא לא ריבוט, אלא המשך ישיר של העולם שנבנה בסדרה המקורית. עוד הבהירה גלר שהסדרה נוצרה כך שתהיה נגישה גם לקהל שלא הכיר את הסדרה המקורית. שמה הרשמי של הסדרה, *Buffy the Vampire Slayer: New Sunnydale*, הוכרז בהמשך. לפי ז'או, בסדרה יופיעו גם דמויות מהסדרות הקודמות. הסדרה אמורה לעלות בשירות הולו במהלך 2026.

### עצירת ההפקה
בחודש מרץ 2026 הודיעה שרה מישל גלר בפוסט ברשת החברתית אינסטגרם כי הולו החליטו שלא להתקדם עם הסדרה. בהמשך הוסבר כי השירות לא סגר את הדלת סופית בפני הפקת הסדרה, אך כי היא מוקפאת בשלב זה.

## פרקים
### עונה ראשונה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הולו: תוכן מקור
קטגוריה:זיכיונות: סרטים וסדרות
קטגוריה:סדרות אימה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות דרמה המשכיות
קטגוריה:סדרות דרמת אימה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על סרטים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על טבעיות
קטגוריה:סדרות פנטזיה אמריקאיות
קטגוריה:ערפדים בטלוויזיה
קטגוריה:מיזמים שבוטלו
בית הקברות היהודי בז'וליניה

**בית הקברות היהודי ב[[ז'וליניה]]** הוקם בתחילת המאה ה-18 ומשתרע על שטח של 0.7 דונם. לאחר השואה והחורבן במלחמת העולם השנייה שרדו כעשרים מצבות. המצבות העתיקות הושמדו בשואה. העתיקות שנותרו מתוארכות לתחילת המאה ה-20. בשנת 1991 נוקה שטח בית הקברות וגודר, והמצבות ששרדו הונחו על כנים מבטון. בנוסף, הוקמה אבן זיכרון בצורת מצבה.
ימין|ממוזער|מצבות בבית הקברות בז'וליניה

## לקריאה נוספת

* 
* Mapa WIG Rzeszów Pas 48 Słup 34 Warszawa 1938


## קישורים חיצוניים
* בית הקברות היהודי בז'וליניה, בפורטל השטעטל הווירטואלי

קטגוריה:פולין: בתי קברות יהודיים
קטגוריה:פודקרפצקיה
דונלד ריד קברל

**ג'וזף דונלד ריד קברל** (בספרדית: **Donald Joseph Reid Cabral**; 9 ביוני 1923 – 22 ביולי 2006) היה פוליטיקאי ומשפטן דומיניקני. ריד כיהן כנשיא במהלך "הטריומווירט" מ-28 בדצמבר 1963 עד 25 באפריל 1965.

## ביוגרפיה
דונלד ריד קברל נולד בסנטיאגו דה לוס קביירוס, הרפובליקה הדומיניקנית. הוא היה בנו של ויליאם ריד, מהגר סקוטי מפרתשייר שעבד כבנקאי בסנטו דומינגו. אמו, אוריסטלה קברל ברמודס, הגיעה ממשפחה פוליטית עשירה והייתה צאצאית של שלושה נשיאים לשעבר של הרפובליקה הדומיניקנית (בואנוונטורה באאס, חוסה מריה קברל ומרקוס אנטוניו קברל). ריד קברל נרשם לאוניברסיטה האוטונומית של סנטו דומינגו, שם למד משפטים.

ריד היה נשוי לקלרה טחרה אלוורז, שכיהנה כגברת הראשונה בתקופת נשיאותו.

## פוליטיקה
דונלד ריד קברל שימש תחילה כשגריר באו"ם ובישראל. הוא היה חבר במועצת המדינה שהוקמה ב-1962 וב-1963, לאחר הפלת משטרו של רפאל טרוחיו.

ריד עמד בראש הטריומווירט ששלט בהרפובליקה הדומיניקנית לאחר הפלת הממשלה החוקתית של חואן בוש (1963–1965), ובתפקיד זה כיהן כמזכיר לענייני חוץ ומשרד הכוחות המזוינים. ב-1965 פרצה מרידה תומכת חואן בוש, שהובילה בסופו של דבר להפלתו, אם כי ארצות הברית ניסתה לעצור אותה במבצע פאוור פאק.

מ-1986 עד 1988 כיהן כשר החוץ של המדינה. בשלב האחרון של חייו היה קשור קשר הדוק למפלגת הרפורמה הנוצרית החברתית (PRSC), שהוקמה על ידי חואקין בלאגר.

## עסקים
ב-1947, הקים דונלד ריד קברל יחד עם רוגליו פלראנו את חברת Reid & Pellerano, לימים Grupo ReidCo, מפיצת רכב מרכזית ברפובליקה הדומיניקנית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי הרפובליקה הדומיניקנית
קטגוריה:ילידי 1923
קטגוריה:נפטרים ב-2006
ג'וזף ראיין

**ג'וזף ראיין** (באנגלית: **Joseph A. Ryan**) הוא קצין בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כמפקד פיקוד חצי הכדור המערבי של הצבא.

## ביוגרפיה
ראיין גדל בפרל ריבר שבמדינת ניו יורק, בנם של ג'ודי וג'ו שניהם מורים.

ב-1991 סיים תואר ראשון בהנדסה מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא. בנוסף הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת ובסטר.

ראיין שירת ברגימנט הצנחנים ה-505 של הדיוויזיה המוטסת ה-82, בהמשך שירת בדיוויזיית השריון הראשונה, כמפקד גדוד ברגימנט הריינג'רס ה-75, בדיוויזיה המוטסת ה-101 ובמשרד ראש מטה צבא ארצות הברית. ב-2014 מונה למפקד הבריגדה השנייה של דיוויזיה המוטסת ה-82.

שימש סגן מפקד הדיוויזיה הרביעית, ב-2019 מונה לראש מטה הקורפוס המוטס ה-18 ובפברואר 2021 מונה לראש מחלקת מבצעים במפקדת הכוחות האמריקאיים ונאט"ו באפגניסטן. ביולי 2021 מונה למפקד הדיוויזיה ה-25 ולאחר מכן שימש ראש אגף מבצעים, תכנון ואימונים של הצבא.

בדצמבר 2025 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד חצי הכדור המערבי של הצבא, פיקוד חדש שמאחד את פיקוד כוחות צבא ארצות הברית יחד עם כוחות הצבא בפיקוד הדרום וכוחות הצבא בפיקוד הצפון.

נשוי לג'ולי ואב לשלושה.
## קישורים חיצוניים

*ביוגרפיה, באתר הצבא

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין (צבא ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי כוכב הארד
קטגוריה:מפקדי הדיוויזיה ה-25 (ארצות הברית)
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
קטגוריה:הריינג'רס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ובסטר
בית הכנסת הכוראלי הגדול (באקו)

**בית הכנסת הכוראלי הגדול** (באזרית: **Böyük xor sinaqoqu**) הוא בית כנסת לשעבר ששוכן בעיר הבירה באקו שבאזרבייג'ן. המבנה משמש כתיאטרון השירה הממלכתי של אזרבייג'ן.

## היסטוריה
בשנים 1910–1902 נבנה בית הכנסת הכוראלי הגדול בסגנון יווני, על פי תכנונו של יוסיף גוסלבסקי. זה היה בית הכנסת האשכנזי הראשון שנבנה בבאקו, בכספם של יהודים ליטאים עשירים בעיר. הבניין נבנה במימון הקהילה היהודית של באקו ובסיוע תרומותיהם של נדבנים אזרים. בין התורמים היה גם איל הנפט זיינאלבדין תגיאייב. בניית בית הכנסת עלתה 100,000 רובל.

בית הכנסת פעל עד שנת 1932. במקום נערכו טקסים ואירועים דתיים שונים, וכן נערכו בו טקסי נישואים. בשנות ה-30, עם התחזקות האידאולוגיה האתאיסטית בברית המועצות, החלה סגירתם של בתי כנסת. בשנת 1934 הוסב הבניין לתיאטרון העובדים היהודי של באקו, וב-1936 הפך ל"התיאטרון היהודי הממלכתי של אזרבייג'ן".

## ניסיונות שחזור
בשנות ה-80 חברי הקהילה היהודית של באקו נסעו למוסקבה כדי לבקש מהרב הראשי עזרה בהחזרת בית הכנסת, אך הוא דחה את הבקשה. בשנת 2005 ניסתה הקהילה היהודית שוב לפנות לשלטונות בבקשה להשבת המבנה, אולם הממשלה סירבה לכך. בשנת 2009 הביע רב בית הכנסת של יהודי ההרים בבאקו, רובין איזמאילוב, את רצונו לראות את המבנה חוזר לשמש כבית כנסת. יהודי באקו החיים באזרבייג'ן וכן אלה שעברו להתגורר במדינות אחרות ממשיכים מדי פעם לפרסם מאמרים הקוראים להשבת המבנה לידי היהודים.

## הערות שוליים

קטגוריה:מבנים ששימשו כבתי כנסת
קטגוריה:אזרבייג'ן: מבני דת
קטגוריה:באקו: מבנים
קטגוריה:יהדות אזרבייג'ן
אילנה נוימן

**אילנה נוימן** (בספרדית: **Ilana Neumann**), או בשמה המלא **אילנה נוימן דה אזאר** (**Ilana Neumann de Azar**; נולדה ב-1968 או 1969), היא פוליטיקאית ומשפטנית דומיניקנית.

נוימן נולדה בסוסואה לאבי נוימן (בנו של פליטים יהודים ממלחמת העולם השנייה, שהיגרו לרפובליקה הדומיניקנית; גם אזרח ישראלי) ולנייבס הרננדס, שניהם ילידי סוסואה. היא נשואה לסיראנו אזאר רמירס, שסביו מצד אביו (אריס אזאר ומריה הדד) היו מהגרים לבנונים.

נוימן כיהנה כסגנית ראש עירייה במחוז פורטו פלטה משנת 2002 עד 2010; נבחרה ב-2002 ונבחרה מחדש ב-2006. היא כיהנה כראש עיריית סוסואה, שנבחרה ב-2010, ונבחרה מחדש ב-2016.

נוימן היא האישה הראשונה ממוצא יהודי שנבחרה לראשות עיר ברפובליקה הדומיניקנית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים
דוד חיים בממלכת הצבעים

**דוד חיים בממלכת הצבעים** היא סדרת טלוויזיה קומית לגיל הרך בכיכובו של חיים אוסדון אשר משודרת בערוץ בייבי, בערוץ הכוכבים וביוקיד.

## עלילה
בכל פרק, דוד חיים מצייר ציור מיוחד וכאשר צבע מסוים לציור שלו חסר, הוא מקבל עזרה מחבריו הצוציקים, בובו החייזר וריקו הדינוזאור אשר בעזרתם הוא מוצא דברים בצבע המתאים ובעזרת מכחול הקסמים הוא משלים את הצבע המתאים לציור.

## דמויות
* **הדוד חיים** (חיים אוסדון) - החבר הטוב ביותר של כולם, תמיד אוהב לשמח ולהצחיק, בכל פרק הוא מצייר ציור מיוחד.
* **בייבי הפרפר** (אפרת גונן)
* **פילה** (אפרת גונן)
* **היפו** (אופיר צויבל)
* **ארנבי** (אופיר צויבל)
* **בובו** (ליאור דטאוקר): חייזר בעל חדק של פיל אשר מדבר בשפה מאוד מיוחדת "הבובאית", פוחד מרעמים וברקים, חברו הטוב של הדוד חיים.
* **ריקו** (ניצן שם טוב, דיבוב): דינוזאור ענקי בצבע ירוק, חברו הטוב של הדוד חיים. הסמל של האתר "יוקיד"

קטגוריה:ערוץ בייבי: סדרות
קטגוריה:דוד חיים 
קטגוריה:תוכניות וסדרות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2023
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות לילדים
מרדכי כוגן

**מרדכי כוגן** (באנגלית: **Mordechai Cogan**; נולד ב־24 בדצמבר 1939 בפילדלפיה) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים, העוסק בקשרים הפוליטיים והתרבותיים בין ישראל הקדום וממלכות אחרות במזרח הקרוב הקדום.

## ביוגרפיה
כוגן נולד ב־24 בדצמבר 1939 בפילדלפיה, ליעקב ויוכבד כוגן. למד במקביל תואר ראשון בספרות עברית בגרץ קולג'  (סיים ב־1960) ובלימודי שפות שמיות באוניברסיטת פנסילבניה (סיים בהצטיינות ב־1961). עוד מהתיכון היה חבר בתנועת הבונים, ובין 1962–1966 עמד בראש אחד ממחנות התנועה. ב־1961–1962 למד במכון חיים גרינברג בירושלים באוניברסיטה העברית. ב־1962–1969 למד לדוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה תחת אפרים אביגדור ספייזר, שמואל נח קרמר ומשה גרינברג, וב־1968–1969 חזר ללמוד בירושלים, בין השאר על התרבות הנאו־אשורית תחת חיים תדמור.

ב־1972 עלה לישראל, התיישב בעומר (יישוב), והחל ללמד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב כעשרים שנה. ב־1991 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית ולימד בה עד לפרישתו לגמלאות ב־2008.

## פעילותו המחקרית
כוגן עוסק במקרא ובמסופוטמיה העתיקה, ובעיקר את המגעים ביניהם. עיקר מחקריו נוגעים לפרשנות המקרא, היסטוריה והיסטוריוגרפיה של ישראל ומסופוטמיה הקדומות, פרסום ופרשנות למקורות היסטוריוגרפיים באכדית, חקר שיטות החיבור של כתובות מלכותיות אשוריות וחקר יישומן של שיטות אלה בכתיבת המקרא. בין פרסומיו הבולטים ניתן למנות את הספרים:
* *Imperialism and Religion: Assyria, Judah and Israel in the Eighth and Seventh Centuries B.C.* (1974) – ספר שנכתב על בסיס עבודת הדוקטורט של כוגן. הספר הפריך את העמדה שהייתה מקובלת בקרב חוקרים בזמנו, ולפיה הפוליתאיזם המיוחד במקרא למלכים אחז ולמשנה מקורו בכפייה דתית מצד האימפריה האשורית.
* *I Kings* (2001) ו־*II Kings* (1988), מסדרת Anchor Bible, בשיתוף עם חיים תדמור – פרשנות לספר מלכים.
* פרשנות לספרי מלכים, עובדיה, יואל ונחום, בסדרת מקרא לישראל.
* **אסופת כתובות עבריות מאשור ובבל: מאות ט'–ו' לפסה"נ** (2003; פורסמם מחדש ב־2023 תחת השם **הנחל השוטף: תעודות מאשור ובבל בזיקה לתולדות ישראל בימי בית ראשון**) בסדרת "ספריית האנציקלופדיה המקראית" – אסופות טקסטים מסופוטמיים הנוגעים לתולדות ישראל בימי בית ראשון.

בנוסף לפרסום מחקרים באקדמיה, כוגן משתתף במאמצים להפיץ את המחקר ותגליותיו בציבור הרחב. בין השאר, היה חבר בוועדות מקצועיות של משרד החינוך וחיבר את ספר הלימוד "לא לבדד ישכון: ישראל ושכניו בימי הבית הראשון", והמשיך להרצות בסדנאות והשתלמויות למורים גם לאחר פרישתנו מהוראה באקדמיה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: מקרא, ארכאולוגיה והמזרח הקדום
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: היסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו
קטגוריה:ילידי 1939
אלון קדיש

**אלון קדיש** (נולד ב-1950) הוא היסטוריון, פרופסור אמריטוס במחלקה להיסטוריה ב. כיהן כראש מחלקת ההיסטוריה בצה״ל.

## קורות חיים
אלון קדיש הוא ישראלי אמריקאי שנולד בלוס אנג'לס בארצות הברית (1950). הוא סיים דוקטורט בשנת 1980 באוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה.

בתום לימודיו הצטרף למחלקה להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים בדרגת מרצה. ב-1984 קודם לדרגת מרצה בכיר. ב-1992 לפרופסור חבר, ובשנת 2000 לדרגת פרופסור מן המניין. הוא פרש מהאוניברסיטה כפרופסור אמריטוס.

באוניברסיטה העברית כיהן במספר תפקידים. בין היתר היה ראש המחלקה בין השנים 1995 ועד 1997.

קדיש אלוף-משנה במילואים. בין השנים 2007 ועד 2014 כיהן כראש מחלקת ההיסטוריה בצה״ל. בצה״ל הקים וגם ניהל תוכניות אקדמיות. הוא חוקר בכיר במכון לחקר הטקטיקה והפעלת הכוח במכללה הבין זרועית לפיקוד ולמטרה.

מחקריו מתמקדים בהיסטוריה כלכלית בין היתר בדגש על הקמפיין לסחר חופשי במאה ה-19 וחוקי התירס; והיסטוריה צבאית של ישראל בדגש שנות ה-40 ומלחמת העצמאות. הוא פרסם מאמרים וספרים רבים.

החל משנת 2008 הוא חבר העמותה של המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן, מכללה שבה הוא גם לימד.

## קישורים חיצוניים
* Prof. Alon Kadish, המחלקה להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים
* Kadish, Alon, באתר encyclopedia.com
* Kadish, Alon, באתר מרכז דינור לחקר תולדות ישראל, האוניברסיטה העברית

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים כלכליים
קטגוריה:היסטוריונים צבאיים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:סגל המחלקה להיסטוריה בצה"ל
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: היסטוריה
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:לוס אנג'לס: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
טקס פרסי הקולנוע הישראלי

**טקס פרסי הקולנוע הישראלי** הוא טקס שארגן משרד התרבות והספורט והתקיים ב-30 בדצמבר 2025, ובמסגרתו חולקו פרסים לקולנוע ישראלי בסך כולל של מיליון ש"ח ב-10 קטגוריות.

מנחת הטקס הייתה השחקנית מורן אטיאס.

## קטגוריות התחרות
במסגרת הטקס מוענקים פרסים ב־10 קטגוריות מרכזיות:

כל פרס מלווה במענק של 100,000 ש"ח, כך שהסכום הכולל של הפרסים עומד על מיליון ש"ח. המועמדים בכל קטגוריה מוגשים על ידי הציבור הרחב, ולאחר מכן נבחנים על ידי ועדת שופטים מקצועית המורכבת מבמאים, תסריטאים, שחקנים, מפיקים ואנשי מקצוע נוספים מתחום הקולנוע. הוועדה פועלת באופן עצמאי ומקצועי, ומדגישה את איכות היצירה, המבע הקולנועי, התרומה לשיח התרבותי והמקוריות האמנותית. לציבור הרחב ניתנת אפשרות להציע מועמדים, מודל שמטרתו לחבר את הקהל אל היצירה המקומית ולחזק את תחושת השותפות בין היוצרים לבין הצופים.

## זוכים ומועמדים
### 2025

## הקמה
מאז 1990 מתקיים בתעשיית הקולנוע הישראלי טקס שנתי של פרסי אופיר מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. בטקס זה לא קיימים מענקים כספיים נלווים לזכייה אך הסרט הזוכה נשלח לייצג את ישראל באוסקר. לאחר שבשנת 2025 נבחר לסרט הטוב ביותר הסרט "הים" שעוסק בילד פלסטיני שמנסה להגיע לים בפעם הראשונה בחייו, טען שר התרבות והספורט מיקי זוהר שהטקס הקיים הפך לפוליטי והביע התנגדות לסרט הזוכה, בטענה שהוא פרו-פלסטיני, וזאת אף על פי שכלל לא צפה בסרט. בהמשך, החליט זוהר על הענקת פרסי קולנוע מטעם משרד התרבות והספורט. זוהר אף איים על שלילת התקציב לטקס פרסי אופיר החל משנת 2026.

במהלך חודש דצמבר 2025 קמה מחאה של יוצרים בתעשיית הקולנוע נגד קיום הטקס מטעם משרד התרבות והספורט בראשותו השר מיקי זוהר והיו אף מספר אמנים שמשכו את מועמדותם, בהם ארז תדמור, עירית קפלן, עינת גלזר-זרחין, ועוד. מבקר הקולנוע יאיר רוה ביקר את הטקס, את תהליך בחירת הסרט, את סטנדרט השיפוט ואת מהלכיו של השר זוהר. האקדמיה לקולנוע והאיגודים המקצועיים של עובדי תעשיית הקולנוע הישראלי, ביניהם שח"ם-ארגון השחקנים בישראל, איגוד הבמאים ואיגוד התסריטאים, גיבו את המועמדים שפרשו מהטקס והזהירו מפני איום על תקציב הקולנוע וחופש היצירה.

בתגובה למחאה והסרת המועמדויות, איים שר התרבות והספורט מיקי זוהר כי יבטל את הטקס ויפעל לביטול חוק הקולנוע ובכך יפסיק את מימון הקולנוע הישראלי בסך 130 מיליון ש"ח בשנה, בנוסף הוא ינקוט ב"צעדים דרסטיים שישנו את פני התעשייה בישראל".היזם החרדי ומפיק סדרת סרטי "בחורים טובים" יקי רייסנר תקף את התנהלות המתנגדים לטקס והורה על עצירת המשך הליהוק וההפקה של "בחורים טובים 3". משה אדרי, מבכירי תעשיית הקולנוע הישראלית, התריע כי ענף הקולנוע עלול להיפגע פגיעה אנושה ומרבית ההפקות המתוכננות לשנת 2026 עלול להיעצר והבטיח כי יפעל מול שר התרבות להסדרת התקציבים לשנים 2025–2026 לאיגודים ולאקדמיה. בעקבות כך הודיעו המועמדים שפרשו מהטקס כי הם חוזרים בהם וישתתפו בו. המתווה שהציעו אדרי ורייסנר, על פיו המועמדים יחזרו בהם ותקציב ענף הקולנוע לא ייפגע, התקבל בסופו של דבר, והטקס התקיים כמתוכנן ב-30 בדצמבר 2025.

## הערות שוליים

קטגוריה:פרסי קולנוע ישראלי
קטגוריה:קולנוע ישראלי
שרגית ביקובסקי

**שרגית ביקובסקי** היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.

## ביוגרפיה
בשנים 1988–1991 למדה ביקובסקי בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.

## קריירה
**בטלוויזיה ובקולנוע**

ב-1997 שיחקה בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה של ערוץ 2 "פלורנטין" בה גילמה את דברת.

ב-1998 שיחקה את מרגלית בסרט "קרקס פלשתינה".

ב-2003 שיחקה בסרט שביים דובר קוסאשווילי "מתנה משמיים" גילמה את לאורה.

ב-2013 הופיעה בסרט הקולנוע "ההיא שחוזרת הביתה" בתפקיד עדנה המזכירה.

ב-2014 שיחקה בסדרת הטלוויזיה של הערוץ הראשון "משפחה טובה" גילמה את דינה.

**בתיאטרון**

ב-1991 שיחקה בהצגה "אשתו ובתו".

ב-1992 שיחקה בהצגות "מעגל הגיר הקווקזי", ו"יזראל 10 פויניס".

ב-1993 שיחקה בהצגות "פלאטונוב", ו"הוליווד".

ב-1994 שיחקה בהצגה "לילה בקניון".

בשנים 2004–2009 שיחקה בהצגה "אגדת נווה צדק".

בנוסף שיחקה בהצגות "אנטיגונה", "משחקים בחצר האחורית", "דבש", ו"ארתורו".

## קישורים חיצוניים

* שרגית ביקובסקי, באתר לביא להון

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
River Man

"**River Man**" הוא השיר השני ברשימת הרצועות מתוך אלבומו של ניק דרייק משנת 1969, *[[Five Leaves Left]]*. לדברי מנהלו של דרייק, ג'ו בויד, דרייק ראה בשיר את מרכז האלבום. בשנת 2004, השיר עבר רימאסטר ויצא כתקליט ויניל 7 אינץ' וכסינגל ב-CD משופר, הכולל קליפ של טים פופ.

ב-5 באוגוסט 1969 הקליט דרייק את השיר עבור תוכנית הטלוויזיה *Peel Sessions* של ה-BBC.

## מבנה מוזיקלי
השיר נכתב במשקל של חמישה רבעים (5/4) והוא אחד השירים הבודדים שדרייק כתב כשהוא נוגן בכוונון סטנדרטי. בויד שיער שהלחן הושפע מהגיטריסט הברזילאי ז'ואאו ז'ילברטו, והמבקר איאן מקדונלד הציע שהקצב פותח על סמך "Take Five" של דייב ברובק. למרות שרוב העיבודים ל-*Five Leaves Left* היו של חברו של דרייק, רוברט קירבי, עיבוד זה היה של הארי רוברטסון (הידוע גם כ"הארי רובינסון"), לאחר שקירבי אמר שהוא "לא הגיע לחמישה רבעים בבית ספר למוזיקה עדיין." דרייק ביקש מרוברטסון לגרום למיתרים להישמע כמו פרדריק דיליוס.

## רשימת השמעה

; 2004 CD

# "River Man"
# "Day Is Done" (על ידי נורה ג'ונס ולהקת צ'רלי האנטר)
# "River Man" (וידאו מאת טים פופ)

; 2004 7"

# "River Man"
# "River Man" (demo version)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1969
קטגוריה:סינגלים בהוצאת איילנד רקורדס
קטגוריה:סינגלים מ-2004
זולטאן קוצ'יש

**זולטאן קוצ'יש** (בהונגרית: **Kocsis Zoltán**) (30 במאי 1952 - 6 בנובמבר 2016) היה פסנתרן, מנצח ומלחין הונגרי.

## ביוגרפיה
זולטאן קוצ'יש נולד בבודפשט, החל את לימודי המוזיקה שלו בגיל חמש והמשיך אותם בקונסרבטוריון ע"ש בלה ברטוק ב-1963, שם למד נגינה בפסנתר והלחנה. ב-1968 הוא התקבל לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם היה תלמידם של פאל קדושה, פרנץ רדוש וג'רג' קורטג, וסיים את לימודיו ב-1973.

הוא זכה בתחרות בטהובן של הרדיו ההונגרי בשנת 1970, וערך את סיבוב הקונצרטים הראשון שלו בארצות הברית בשנה שלאחר מכן. הוא קיבל את פרס ליסט ב-1973 ואת פרס קושוט ב-1978.

קוצ'יש הופיע עם תזמורות ידועות כמו הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, תזמורת פילהרמוניה והפילהרמונית של וינה. כמו כן הקליט את כל יצירות הפסנתר סולו ואת היצירות לפסנתר ותזמורת של בלה ברטוק.

קוצ'יש היה ממייסדי תזמורת פסטיבל בודפשט יחד עם איוואן פישר בשנת 1983, ובכך פתח עידן חדש בתולדות הנגינה התזמורתית ההונגרית. קוצ'יש מילא תפקיד מפתח בניהול ובפיתוח מדיניות התוכניות של התזמורת מאז הקמתה, ומ-1987 הופיע גם כמנצח בקונצרטים שלהם.

הוא הפך למנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הלאומית ההונגרית בשנת 1997 והחזיק בתואר זה עד מותו ב-2016.

בנוסף ליצירותיו, קוצ'יש יצר עיבודים לפסנתר ליצירות מאת וגנר, רחמנינוב, ברטוק ודביסי. בשנת 2010, בהיתר יורשיו של שנברג, השלים קוצ'יש את המערכה האחרונה של האופרה "משה ואהרון" מאת שנברג.

## יצירות
### אופרה
* **הקשות** (1984 - 1985)
* **ארוחת הערב** (1984 - 1985)
* **התערוכה** (1984 - 1985)

### מוזיקה תזמורתית וקאמרית
* **בכורה**, לתזמורת כלי קשת (1976)
* **קן** (1975 - 1976)
* **המפגש הלפני אחרון**, לפסנתר וצ'מבלו (1981)
* **33. דצמבר**, לאנסמבל קאמרי (1983)
* **ממנטו**, לתזמורת כלי קשת (צ'רנוביל) (1986)
* **המפגש האחרון** (1990)

## חייו האישיים
הוא היה נשוי לפסנתרנית אדריאן האוזר מ-1986. נולדו להם שני ילדים, מארק וריטה. בשנת 1997 הוא נישא לפסנתרנית אריקה טות'. נולדו להם בן, כריסטיאן, שהוא גם פסנתרן, ובת, ויקטוריה.

קוצ'יש נפטר בעקבות מחלה ממושכת לאחר שעבר ניתוח לב, ב-6 בנובמבר 2016, בגיל 64, בעיר הולדתו בודפשט.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פסנתרנים הונגרים
קטגוריה:מנצחים הונגרים
קטגוריה:מלחינים הונגרים
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1952
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-2016
קונסטנטין פדין

**קוֹנְסְטַנְטִין אַלֶכְּסַנְדְרוֹבֵיץ' פֶּדִין** (ברוסית: **Константи́н Алекса́ндрович Фе́дин**; ) היה סופר ועסקן ספרותי סובייטי רוסי.

## קורות חיים
שמאל|ממוזער|250px|צילום של קבוצת האחים סרפיון
פדין נולד בסראטוב, למד במוסקבה ובגרמניה ושם נכלא במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר שחרורו, עבד כמתורגמן בשגרירות הסובייטית הראשונה בברלין. עם שובו לרוסיה, הצטרף לבולשוויקים ושירת ב. לאחר שעזב את המפלגה ב-1921, הצטרף לקבוצה הספרותית שנקראה , שתמכה במהפכת אוקטובר, אך ביקשה חופש לספרות ולאמנות.

סיפורו הראשון, "הבוסתן" (Сад), פורסם ב-1922, וכך גם מחזהו "באקונין בדרזדן" (Бакунин в Дрездене). שני הרומנים הראשונים שלו היו "ערים ושנים" (Города и годы, 1924; תורגם לאנגלית ב-1962, "אחד הרומנים הגדולים הראשונים בספרות הסובייטית") ו"אחים" (Братья, 1928). שניהם עוסקים בבעיות האינטלקטואלים בתקופת מהפכת אוקטובר, וכוללים "רשמים מהעולם הבורגני הגרמני" המבוססים על מאסרו בתקופת המלחמה.

הרומנים המאוחרים שלו כוללים את "חטיפת אירופה" (Похищение Европы, 1935), "סנטוריום ארקטור" (Санаторий Арктур, 1939), והטרילוגיה ההיסטורית: "שמחות ראשונות" (Первые радости, 1945), "קיץ יוצא דופן" (Необыкновенное лето, 1948), ו"המדורה" (Костёр, 1961–1967). הוא כתב גם ספר זיכרונות בשם "גורקי בינינו" (Горький среди нас, 1943). אדוארד ג'. בראון מסכם את דמותו כך: "פדין, הגם שאינו סופר דגול כנראה, ניחן במידה רבה של כישרון להעביר את האווירה של זמן ומקום מסוימים. כתיבתו הטובה ביותר היא שחזור מעלה-זיכרונות של חוויותיו שלו, וזיכרונו מסוגל לברור ולשמר אלמנטים חושניים של סצנות עבר רחוקות, ההופכים את סיפורם לחוויה עשירה".

מ-1959 ועד מותו ב-1977, כיהן כיו"ר . בתפקידו זה מנע את פרסום הספר אגף הסרטן של אלכסנדר סולז'ניצין.

## פרסים
* גיבור העמל הסוציאליסטי (1967)
* ארבעה עיטורי לנין
* עיטור הדגל האדום של העמל, פעמיים
* עיטור מהפכת אוקטובר
* פרס סטלין, דרגה ראשונה (1949) – עבור הרומן "שמחות ראשונות" (1945) ו"קיץ יוצא דופן" (1947–1948)

## רשימת יצירות נבחרות
* "ערים ושנים" (Города и годы), 1924
* "האחים" (Братья), 1928
* "סנטוריום ארקטור" (Санаторий Арктур), 1940
* "שמחות ראשונות" (Первые радости), 1945 - יצא לאור בעברית בשנת תשי"ב בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתרגומו של ח. ש. בן-אברם, 
* "קיץ יוצא דופן" (Необыкновенное лето), 1948 - יצא לאור בעברית כ"קיץ מופלא" בשנת תשי"ג בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתרגומו של ח. ש. בן-אברם
* "המדורה" (Костёр), 1961

## לקריאה נוספת

* A.K. Thorlby (ed.), *The Penguin Companion to Literature: European* (Penguin, 1969).


## קישורים חיצוניים

* 
* 

* Konstantin Fedin, at Spartacus Educational Publisher
* Fedin, Konstantin Aleksandrovich, at Encylopedia Of Soviet Writers


## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:משוררים סובייטים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1892
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1977
ג'רמיה מייסון

**ג'רמיה מייסון** (באנגלית: **Jeremiah Mason**; 27 באפריל 1768 – 14 באוקטובר 1848) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו המפשייר.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
מייסון נולד בלבנון שבמושבת קונטיקט, ב־27 באפריל 1768. הוא היה בנם של ג'רמיה מייסון (1729/30–1813) ואליזבת פיטץ' (1731–1809).

בשנת 1788 השלים את לימודיו בקולג' ייל, למד משפטים, עבר לרפובליקת ורמונט, והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1791.

### קריירה
לאחר כמה שנים בוורמונט, עבר מייסון לניו המפשייר, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. בין השנים 1802–1805 כיהן כתובע הכללי של ניו המפשייר.

מייסון נבחר כמועמד המפלגה הפדרליסטית לסנאט של ארצות הברית, כדי למלא את המושב שהתפנה בתחילת כהונת הסנאט מ־4 במרץ 1813. הוא כיהן מ־10 ביוני 1813 עד 16 ביוני 1817, אז התפטר. בשנת 1815 נבחר כחבר בחברה האמריקנית לעתיקות. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר בשנים 1820–1821 וגם ב־1824, ובשנים 1828–1829 שימש כנשיא הסניף של בנק ארצות הברית בפורטסמות'. בנוסף, התכתב מייסון עם ניקולס בידל, נשיא בנק ארצות הברית.

ב־1832 עבר לבוסטון, וב־1838 פרש מעריכת דין, אך המשיך לשמש כיועץ משפטי פנימי (Chamber Counsel) עד מותו בשנת 1848.

מייסון מת בבוסטון ב־14 באוקטובר 1848 ונקבר בבית העלמין מאונט אוברן, קיימברידג', מסצ'וסטס. 

### משפחתו
ב־6 בנובמבר 1799 נשא מייסון לאישה את מרי מינז (1858–1777), בתם של רוברט מינז ומרי (לבית מקגרגור) מינז. מרי הייתה אחותה של אליזבת מינז, אשתו של הכומר הקונגרגציונלי ג'סי אפלטון, הוריה של ג'יין מינז אפלטון – אשתו של נשיא ארצות הברית ה־14, פרנקלין פירס. לזוג היו שמונה ילדים.

דרך בנו רוברט הוא היה סבה של אליזבת מייסון (1924–1844), שנישאה ב־1 ביוני 1869 לרוברט צ'ארלס וינת'רופ הבן – בנו של הסנאטור ויושב ראש בית הנבחרים רוברט צ'ארלס וינת'רופ. הם היו מאבותיו של מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:התובעים הכלליים של ניו המפשייר
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1768
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1848
קלמנט סטורר

**קלמנט סטורר** (באנגלית: **Clement Storer**; 20 בספטמבר 1760 – 21 בנובמבר 1830) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם ניו המפשייר.

## ביוגרפיה
סטורר נולד ב-20 בספטמבר 1760 בקנבונק שבמחוז מיין של פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, השלים לימודי הכנה, למד רפואה בפורטסמות', ניו המפשייר ובאירופה, עסק ברפואה בפורטסמות', ושירת כקפטן במיליציה והתקדם בהדרגה עד לדרגת מייג'ור גנרל.

סטורר כיהן כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר בשנים 1810–1812, ואף כיהן שנה אחת כיושב ראש הבית. הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לקונגרס העשירי, וכיהן בתפקיד מ-4 במרץ 1807 – 3 במרץ 1809. הוא נבחר שוב, כמועמד המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של ג'רמיה מייסון שהתפטר, וכיהן שם מ־27 ביוני 1817 ועד 3 במרץ 1819. במהלך כהונתו בסנאט היה יושב ראש ועדת המיליציה (בקונגרס ה־15).

בשנים 1818 עד 1824 כיהן סטורר כשריף הראשי של מחוז רוקינגהאם. הוא נפטר בפורטסמות' ב-21 בנובמבר 1830 ונקבר בבית העלמין נורת' סיומטרי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1760
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1830
אילן גדרון

**אילן גדרון** (י"ט בשבט ה'תשי"ג, 4 בפברואר 1953 – כ"ג בתשרי ה'תשל"ד, 19 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור המופת לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים.

## ביוגרפיה
גדרון נולד בתל אביב לתמר ולמשה גדרון, שהיה אלוף בצה"ל וראש אגף כוח אדם. הוא נכדו של דב הוז, שהיה מראשי תנועת העבודה, ממייסדי ארגון "ההגנה" ומחלוצי התעופה העברית בארץ ישראל. הוא גדל בנווה ים ובבאר שבע, עד שכשהיה בן שבע השתקעה משפחתו ברמת השרון, שם סיים את לימודיו בתיכון השרון.

הוא גויס לצה"ל באוגוסט 1971 והחל קורס טיס. הוא לא סיים אותו, ומשכך הצטרף לחיל השריון. הוא עבר קורס מפקדי טנקים, קורס קציני אג"ם וקורס קציני שריון. עם הסמכתו לקצין שריון, ביוני 1972, מונה למפקד מחלקת טנקים.

במלחמת יום הכיפורים לחם גדרון בחזית המצרית. הוא לחם באזור תעלת סואץ ונהרג ב-19 באוקטובר 1973, ימים ספורים לפני כניסת הפסקת האש לתוקף. לאחר נפילתו עוטר בעיטור המופת על מספר מעשי גבורה שגילה במהלך המלחמה: ב-6 באוקטובר בקרב על מעוז "מילאנו", כאשר נפצע בלחימה אך סירב להתפנות, המשיך להילחם גם לאחר שהטנק שלו נפגע וחילץ את צוותו; ב-8 באוקטובר, כשנופף בטלית וכך הציל אותו ואת חייליו לאחר שטנקים של צה"ל זיהו אותם בטעות כאויב; וב-19 באוקטובר, אז נפל במלחמה.

הוא נקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מעוטרי עיטור המופת במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:באר שבע: אישים
קטגוריה:נווה ים: אישים
קטגוריה:רמת השרון: אישים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
Wild Horse Nine

**Wild Horse Nine** הוא סרט מותחן דרמה בריטי עתידי בבימוי וכתיבה של מרטין מקדונה. מככבים בו סם רוקוול, פארקר פוזי, ג'ון מלקוביץ', סטיב בושמי, מריאנה די גירולאמו וטום וייטס. חברת Searchlight Pictures  מפיקה את הסרט.

הסרט עתיד לעלות ב-6 בנובמבר 2026 בארצות הברית, על ידי חברת Searchlight Pictures .

## שחקנים
* סם רוקוול
* פארקר פוזי
* ג'ון מלקוביץ'
* סטיב בושמי
* מריאנה די גירולאמו
* טום וייטס
* איילין סאלאס
* פאולה ג'אניני
* סמואל וייט

## הפקה
באוקטובר 2021 דווח כי ארבע הצעות רכישה הוגשו במהלך ה-AFM  לתסריט ללא שם שכתב מרטין מקדונה, כאשר סם רוקוול, כריסטופר ווקן ואוסקר אייזק נועדו לככב בו. מקדונה היה אז בעיצומו של תהליך הפקת סרטו "רוחות אינישרין".

בפברואר 2025 הוכרז כי הסרט נמצא בפיתוח עבור Searchlight Pictures, כאשר Blueprint Pictures ו-Film4 מפיקות את הפרויקט. נודע גם כי ג'ון מלקוביץ' ומארק ראפלו הצטרפו לצוות השחקנים לצד סם רוקוול והחליפו את ווקן ואייזק שנועדו לככב במקור. זוהי הפעם השלישית בה משתתף רוקוול בפרויקט של מקדונה. באותו חודש הצטרפה גם פארקר פוזי. במרץ 2025 הצטרף לצוות השחקנים סטיב בושמי, והחליף את רופאלו שעזב את הפרויקט. לא דווחו פרטי עלילה, אך הסרט הוגדר "סיפור מרתק השזור סביב חייהן של דמויות המתמודדות עם אתגרי הישרדות וחוסן". דווח גם כי הסרט מתמקד בשני סוכני CIA הנמלטים לקצה העולם, ואחד מהם מבקש למות שם.

צילומי הסרט העיקריים החלו במרץ 2025 באי הפסחא, האי המיושב המבודד ביותר בעולם. משא ומתן התנהל במשך כשנה על מנת להבטיח שהצילומים לא ישפיעו לרעה על האי. באפריל התקיימו גם צילומים בסנטיאגו דה צ'ילה, במיוחד בתיאטרון העירוני ובסמוך לפלאזה דה ארמס. הצילומים הסתיימו ב-28 באפריל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי 2026
צ'ייס אינפיניטי

**צ'ייס אינפיניטי פיין** (באנגלית: **Chase Infiniti Payne**; נולדה ב-5 במאי 2000), היא שחקנית אמריקאית, הידועה בכינויה המקצועי **צ'ייס אינפיניטי**. היא מוכרת מתפקידיה במיני-סדרה של Apple TV+ "בחזקת חף מפשע" (2024) ובסרט "קרב רודף קרב" (2025) של פול תומאס אנדרסון.

## ראשית חייה
אינפיניטי נולדה וגדלה באינדיאנפוליס. [1] היא נקראה על שם דמותו של צ'ייס מרידיאן מהסרט באטמן לנצח, בגילומה של ניקול קידמן, ועל שם המשפט Infinity and Beyond של באז שנות-אור מהסרט צעצוע של סיפור. היא משתמשת בשמה האמצעי ככינויה המקצועי. הוריה הם קית' אירווין פיין, בעלים של חברת בנייה, ולאמה קימברלי דון אייבל.

אינפיניטי נבחנה לראשונה בגיל 10 למחזמר בבית הספר. בשנת 2018 היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון נורת' סנטרל, שם השתתפה בתוכניות מוזיקה ותיאטרון. בשנת 2022 סיימה לימודיה בקולומביה שיקגו קולג'.

## קריירה
בפברואר 2023, אינפיניטי לוהקה למיני-סדרה של Apple TV+ בחזקת חף מפשע. בפברואר 2024, היא הצטרפה לצוות השחקנים של הסרט קרב רודף קרב של פול תומאס אנדרסון.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-2000
ג'ון פארוט

**ג'ון פביאן פארוט** (באנגלית: **John Fabyan Parrott**; 8 באוגוסט 1767 – 9 ביולי 1836) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם ניו המפשייר.

## ביוגרפיה
פארוט נולד ב-8 באוגוסט 1767 בפורטסמות' שבפרובינציית ניו המפשייר, והיה בנם של ג'ון פארוט – סוחר וקפטן ספינה – ואשתו דבורה ווקר. הוא הלך בעקבות אביו והחל לעסוק במסחר באירופה ובאיי הקריביים, עד שהדבר נפסק בעקבות חקיקת חוק האמברגו של 1807.

בשנים 1809–1814 כיהן פארוט כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר, ובנוסף כיהן במשרות מקומיות שונות. הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות של 1812 לקונגרס ה־13, אך נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־15 וכיהן בו מ־4 במרץ 1817 עד 3 במרץ 1819. לאחר מכן נבחר לסנאט וכיהן בו מ־4 במרץ 1819 עד 3 במרץ 1825. הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית (ולאחר מכן רפובליקני תומך אדמס–קליי).

בשנת 1826 כיהן פארוט כפקיד הדואר של פורטסמות', ובשנים 1830–1831 אף כיהן כחבר הסנאט של ניו המפשייר. הוא נפטר בעיר גרינלנד שבניו המפשייר ב-9 ביולי 1836, ונקבר בבית העלמין המשפחתי שבאחוזת פארוט. מסמכיו שמורים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית.

פארוט נישא להאנה סקילינג (1770–1850). בניו כללו את ממציא תותח פארוט רוברט פארקר פארוט (1804–1877), ואת פיטר פירס פארוט (1811–1896), שהיה שותף במפעל ליצור כלי ירייה בקולד ספרינג, ניו יורק.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1767
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1836
אובר-סור-אואז

**אוֹבֶר-סוּר-אוּאָז** (בצרפתית: **Auvers-sur-Oise**; נהגֶה גם: **אוֹבֶר-סִיר-וָאז**) היא קומונה במחוז ואל ד'אואז (Val-d'Oise), בפאתי פריז, צרפת. ביישוב פעלו כמה אמנים מפורסמים שהבולט מהם הוא וינסנט ואן גוך (1853–1890) שחי, מת ונקבר שם.

## גאוגרפיה
### מיקום
אובר-סור-אואז ממוקמת כ-30 קילומטרים מצפון מזרח למרכז פריז, מצפון ומערב לנהר אואז. מדרום, היא מחוברת באמצעות גשר למרי-סור-אואז (Méry-sur-Oise).

## ייסוד היישוב
המקום מוזכר לראשונה במגילה מתחילת המאה <abbr>ה-9</abbr>. בינואר 832, חילק האב הילדוין (Hilduin) את האדמות בין הנזירים לבינו. קרל הקירח אישר את החלוקה ובמגילת האישור (19 בספטמבר 862) הוזכר גם הגשר (שליד היישוב) שנהרס בשנת 862 על ידי הוויקינגים. לאחר המלחמה היה הכפר בבעלות רוזני וקסן (Vexin) והמלך פיליפ <abbr>הראשון</abbr> ירש אותו בסוף המאה ה-11.
## אמנים שחיו ויצרו באובר-סור-אואז
[ממוזער|פסלו של [שארל-פרנסואה דוביני באובר-סור-אואז]]
ממוזער|198x198 פיקסלים|הבית שבו גר, יצר ומת ואן-גוך. כיום יש שם מסעדה.
במהלך המאה ה-19, מספר ציירים חיו ועבדו באובר-סור-אואז, ביניהם פול סזאן, שארל-פרנסואה דוביני, קמיל פיסארו, ז'אן-בפטיסט-קמיל קורו, נורברט גואנוט ווינסנט ואן גוך. ביתו של דוביני משמש כיום כמוזיאון בו ניתן לראות ציורים של האמן, משפחתו וחבריו, כמו אונורה דומייה, וכן חדרים המעוצבים בסגנון תקופתי.

לאורך שביל הנהר מאובר לכיוון פונטואז (Pontoise) ישנם מספר נופים שהופיעו בציוריו של פיסארו.

במהלך המאה ה-20 אמנים המשיכו לפקוד את אובר, ביניהם אנרי רוסו, אוטו פרוינדליך ופייר דאבובל. אמן תנועת הקוברה קורנייל (Corneille Guillaume Beverloo) בילה את שנותיו האחרונות בכפר וקברו נמצא בסמוך לקברו של ואן גוך.
## דמוגרפיה
התפתחות האוכלוסייה באובר-סור-אואז.

## תיירות
בכל שנה פוקדים את העיר כמיליון תיירים, הבאים לבקר בבתי האמנים שחיו בה ולפקוד את קברו של ואן גוך וקברי האמנים הסמוכים.
## תרבות
### אתרים
ממוזער|271x271 פיקסלים|כנסיית גבירתנו של העלייה לשמים
בניית הכנסייה "גבירתנו של העלייה לשמיים" (Church Notre-Dame de l'Assomption) מתוארכת למאה ה-11. המלך לואי השישי (1081-1137) היה בעל אחוזה במקום ונהג לבוא לצוד. בשנת 1131 פיליפ, בנו שהיה יורש העצר, נפל מסוסו ומת וקפלה הוקמה על מקום קברו בהמשך, הוקמה הכנסייה ובשנת 1915 היא הוכרזה כאתר היסטורי.

### מוזיאונים
* מוזיאון דוביני, הממוקם באחוזת קולומבייר (Colombières manor), הוקם בשנת 1986 על ידי לשכת התיירות והוא אוצר כ-100 עבודות של דוביני: ציורים, רישומים ותחריטים. האמן הגיע לאובר-סור-אואז בשנות ה-60 של המאה ה-19 ושהה שם במשך 18 שנים, בהן הגיעו גם רבים מחבריו כדי לצייר את הנופים. המוזיאון הוכרז ב-2012 כמוזיאון עירוני.
* מוזיאון האבסינת (musée de l'absinthe), עוסק בהיסטוריה של המשקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: ערים לפי חבל
אלקסר דה קולון

**אלקסר דה קולון** (בספרדית: **Alcázar de Colón**; מילולית: הארמון של קולומבוס) הוא  (סגנון בנייה אירופי) הראשון שנבנה באמריקה. הוא ממוקם בעיר הקולוניאלית של סנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית והוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הארמון, שנבנה בסגנון גותי ברובו עם השפעות רנסאנס, נבנה בין השנים 1511–1514, אך נהרס באמצע המאה ה-18 ונותר נטוש עד 1957, אז שוחזר ומשמש מוזיאון.

הארמון שימש כבית המגורים של דייגו קולומבוס, בנו הבכור של כריסטופר קולומבוס וילדיו נולדו שם. דייגו קולומבוס מת בספרד בשנת 1526, אך אלמנתו, מריה אלוורז דה טולדו (María Álvarez de Toledo), התגוררה בארמון עד מותה בשנת 1549. שלושה דורות של משפחת קולומבוס התגוררו בארמון, ייתכן שעד סוף המאה ה-16.
ממוזער|275x275 פיקסלים|אלקסר דה קולון (מרכז-ימין) הרוס, 1922

## היסטוריה
אלקסר דה קולון נבנה בין השנים 1511–1514 על פי תכנון של מבנה קיים במנסרה דה אבחו (Mancera de Abajo), בסלמנקה שבספרד. לא ידוע מי תכנן את הארמון. הוא בנוי בעיקר בסגנון גותי, הוא כולל גם כמה אלמנטים רנסאנסיים, במיוחד בארקדות שלו.

כמה מהכובשים הספרדים המפורסמים ביותר, כמו הרנאן קורטס ופדרו דה אלוואראדו, ביקרו בבית. בתחילת האימפריה הספרדית, האחוזה שימשה בסיס לתכנון משלחות כיבוש וחקירה רבות. בשנת 1586 בזז סר פרנסיס דרייק את הארמון. מאז ובמשך כ-200 שנה הייתה הבעלות על הארמון נושא לוויכוחים רבים.

ככל שפחתה השפעתו של המושל הכללי של סנטו דומינגו, הבית איבד את חשיבותו ומצבו התדרדר, עד שננטש לחלוטין באמצע המאה ה-18.

כמאה שנה לאחר מכן, בשנת 1870, הוכרז המבנה כאנדרטה לאומית, וממשלת הרפובליקה הדומיניקנית שיפצה אותו. השיקום נמשך בין השנים 1955–1957 ו-1957 ובסופו הוכרז המקום כמוזיאון עם 22 חדרים (מתוך 55 שהיו במקור) מלאים ברהיטים תקופתיים ויצירות אמנות.

אוסף שטיחי הקיר של הארמון, כולל יצירות מהמאות ה-15 עד ה-17, שחלקן יוצרו מכרטושים שיצר שארל לה ברן. האלקסר הוא המוזיאון המתויר ביותר בסנטו דומינגו.

## גלריה
### מבחוץ

קובץ:Alcazar_de_Colon_sign.jpg| שלט המציין את המבנה ההיסטורי
קובץ:Casa_de_Colon_384.jpg
קובץ:CCSD_Plaza_España_07_2017_4673.jpg
קובץ:Santo_Domingo_-_Alcazar_de_Colon_02.JPG| מבט מדרום
קובץ:Alcazar_de_Colon_window.jpg| אחד החלונות
קובץ:Alcazar_de_Colon_balcony.jpg| מרפסת


### בפנים

קובץ:Alcazar_de_Colon_interior.jpg
קובץ:Santo_Domingo_-_Alcázar_de_Colón_0881.JPG
קובץ:Santo_Domingo_-_Alcázar_de_Colón_0880.JPG
קובץ:Early_Modern_Armor_in_Museo_Alcazar_de_Colon_-_Santo_Domingo_-_Dominican_Republic.jpg
קובץ:Santo_Domingo_-_Alcázar_de_Colón_0783.JPG
קובץ:Santo_Domingo_-_Alcázar_de_Colón_0942.JPG


## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: מוזיאונים
קטגוריה:סנטו דומינגו: מבנים
קטגוריה:כריסטופר קולומבוס
אייזק היל

**אייזק היל** (באנגלית: **Isaac Hill**; 6 באפריל 1788 – 22 במרץ 1851) היה פוליטיקאי, עיתונאי, פרשן פוליטי ועורך עיתון אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית וכמושל ניו המפשייר ה־16, במשך שתי כהונות רצופות.

## ביוגרפיה
היל נולד ב־6 באפריל 1788 בקיימברידג' שבמסצ'וסטס. הוא נולד למשפחה ענייה יחסית; הוריו היו אייזק והאנה (ראסל), ואייזק היה הבכור מבין תשעה ילדים.

היל, כחבר המפלגה הדמוקרטית, היה יריב פוליטי מר של הנשיא ג'ון קווינסי אדמס, ותמך במדיניות של הנשיא אנדרו ג'קסון. הוא היה חבר ב'קבינט המטבח' הבלתי־רשמי של ג'קסון, והיה הדוחף הנלהב ביותר של 'שיטת השלל' שיושמה בתקופת ג'קסון. היל תמך בג'ון קלהון בבחירות לנשיאות של 1844.

היל היה המו"ל של העיתון "ניו המפשייר פטריוט". ג'ייקוב ביילי מור היה שוליה של היל ולימים נשא לאישה את אחותו, מרי אדמס היל. היחסים בין הגיסים היו מעורערים בשל ההבדלים הפוליטיים ביניהם, ומור עבר לעבוד בעיתון המתחרה "ניו המפשייר ג'ורנל". מאמריו הביקורתיים והחריפים של היל היו מקור למחלוקות רבות בין המפלגות וגרמו לכך שלא קיבל מועמדות לסנאט של ניו המפשייר, אך מאוחר יותר כן הוצג כמועמד ונבחר פעמיים, וכיהן בשנים 1820–1823 ו־1827–1828. בהמשך הוצג כמועמד לסנאט של ארצות הברית ונבחר לתפקיד ב־1831. הוא התפטר מהסנאט כשנבחר למושל ניו המפשייר, תפקיד בו כיהן בשנים 1836–1839. הוא לא התמודד לתקופת כהונה נוספת.

בערוב ימיו עסק היל בתחומים נוספים: רכבות, נדל"ן, בנקאות ומפעלי תעשייה. הוא הפך לאדם אמיד ורכש נכסים רבים. הוא היה פעיל בקידום חקלאות ושיפורה. בשנותיו האחרונות סבל ללא הרף מאסתמה. הוא נפטר ב־22 במרץ 1851 בוושינגטון די. סי., ונקבר בבית העלמין בלוסום היל בקונקורד, ניו המפשייר. העיירה היל שבניו המפשייר נקראת על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:קיימברידג' (מסצ'וסטס): אישים
קטגוריה:סגל מחלקת האוצר של ארצות הברית
קטגוריה:אנדרו ג'קסון
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר
קטגוריה:מושלי ניו המפשייר
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1788
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1851
אבודים בדרך

**אבודים בדרך** הוא סרט דרמה קומית והרפתקאות ישראלי, מסוגת קולנוע חרדי משנת 2005, שביים והפיק יהודה גרובייס.

## עלילה
נוסעי טיסה מהודו לישראל מקבלים הודעה על דחייה של יממה בהמראה. שמואל (שלמה סדן), פקיד ממשלה בכיר, מגיב בכעס נוכח הפגיעה בלוח הזמנים הקפדני שלו, בעוד אייל (רונן הרשקוביץ), שכנו למושב במטוס ומטייל ותיק שטייל שנה בהודו, מקבל את העיכוב ברוגע ובהשלמה. לאחר שדרכוניהם של השניים נעלמים בטעות, הם נאלצים לשתף פעולה ולחצות יחד את הודו ונפאל בדרכם לשגרירות הקרובה, בתקווה להספיק לטוס לישראל לפני כניסת ראש השנה. במהלך המסע הם נקלעים לשורה של תקלות בלתי צפויות, חיכוכים וטעויות המאיימות להשאירם בהודו לזמן בלתי מוגבל. הסרט מציג דרמה קומית על שני אנשים מעולמות שונים, שנקשרים בעל כורחם ויוצאים למסע משותף כדי שיוכלו לחגוג את ראש השנה בבית.

## הפקה
הסרט צולם בהודו ונפאל. לשם ביצוע הצילומים, סגר הבמאי יהודה גרובייס רחוב שלם והעמיד במקום אנשי צוות כדי למנוע מעבר של נשים בפריים, בהתאם לנורמות הנהוגות בסרטים המיועדים לקהל החרדי, שאינם כוללים הופעת נשים על המסך.

במהלך ההפקה נפצע השחקן שלמה סדן פעמיים: בפעם הראשונה הוא שבר עצם באפו, ובפעם השנייה ננשך בידו על־ידי קוף בזמן שהאכיל קבוצת קופים במקום הצילומים. בעקבות הפציעה השנייה פונה סדן לקבלת טיפול רפואי.

לסרט תוכננה במקור דמות נוספת שוטר ישראלי יליד ארגנטינה, שקיבל מהמשטרה הישראלית פרס הצטיינות בדמות נסיעה להודו. על פי העלילה המקורית, השוטר היה אמור לקבל משימה דחופה לאתר את שמואל טרשונסקי (שלמה סדן). את הדמות יועד לגלם אריאל כהן. עם זאת, לאחר שהסצנות הועברו לחדר העריכה נמצא כי אינן משתלבות היטב במבנה הסרט, והוחלט להסירן. אף על פי כן, קטע קצר מהדמות מופיע בפרומו הרשמי של הסרט.

בשלב העריכה התמודדה ההפקה עם שתי בעיות מרכזיות: האחת נגעה לסצנת מטוס שנקלטה עם סאונד ירוד, ונדרשה דיבוב מחדש של השחקנים, השנייה הייתה תקלה חמורה שבה כל חומרי הגלם של הסרט נמחקו, ללא גיבוי. רק בדיעבד התברר כי ערב לפני כן העביר גרובייס בטעות עותק מלא של הסרט לקלטת. ההפקה החליטה להשתמש בעותק זה כדי להשלים את תהליך העריכה ולמנוע אובדן מוחלט של הסרט.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי יהודה גרובייס
קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי קולנוע חרדי
קטגוריה:יהדות חרדית בקולנוע
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
שלום ברנס

**שלום ברנס** (באנגלית: **Shalom Baranes**; נולד בשנת 1951 בלוב או בתוניסיה) הוא אדריכל יהודי-אמריקאי מוביל בתחום שימור מבנים והתחדשות עירונית. בעל מוניטין רב בעיצוב מבני ממשל ומבנים נוספים בוושינגטון די. סי. בירת ארצות הברית.

נולד בשנת 1951 להורים יהודים שהתגוררו בלוב ונמלטו דרך תוניסיה ואיטליה ומצאו מקלט כפליטים בארצות הברית. שלום ברנס היה בן 6 כאשר משפחתו הגיעה לנמל ניו יורק. אביו עבד כחייט.

למד לתואר ראשון (BA) עד 1973, ולתואר שני באדריכלות (.M.Arch) עד 1976 בבית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת ייל.

בשנת 1981 ייסד את משרד האדריכלים הנושא את שמו **Shalom Baranes Associates (SBA)**. משרד SBA עוסק בפרויקטים שונים החל ממגורים ומסחר ועד למבנים מוסדיים וממשלתיים.
התכנון נעשה בכל הרמות החל מתכנון ערים ואזורים, ועד לשימור מבנים ועיצוב פנים.

פרויקטים ידועים שפרסמו את חברת SBA בוושינגטון די. סי. ובסביבתה:
* תחנת ווטרפרונט  של המטרו
* מרכז CityCenterDC 
* חידוש בניין משרד (מחלקת) האוצר (USDT)
* חידוש בניין הפנטגון לאחר פיגועי 11 בספטמבר

משרד SBA זכה בפרס הוקרה מהמכון האמריקאי לאדריכלים (AIA) על תכנון ועיצוב אזורי ואורבני של אזור Burnham Place.

משרד SBA נבחר על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ להקים מחדש את אולם הנשפים ב. פרויקט שעלותו מוערכת בכ-200 מיליון דולרים.

## קישורים חיצוניים
* 
* Shalom Baranes, FAIA באתר Shalom Baranes Associates
* Shalom Baranes Biography & Career Highlights באתר MABUMBE, 5 בדצמבר 2025

קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-לובי
קטגוריה:אדריכלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ילידי 1951