אתי הילסום

שמאל|ממוזער|250px|'''אתי הילסום'''. תמונה על כריכת אוסף היומן והמכתבים השלם שלה, שיצא לאור בשנת 2002
**אתי הילֶסוּם** (**Etty Hillesum**; 15 בינואר 1914, מידלבורך, הולנד – 30 בנובמבר 1943, אושוויץ) הייתה יהודייה-הולנדית אשר נספתה בשואה. נודעה כמחברת יומנים שראו אור בעברית תחת הכותרת "**חיים כרותים**", ובשם אחר "**[[השמיים שבתוכי]]**", אשר ראו אור לראשונה בהולנדית ב-1982, ואשר לא רק מתארים את אימי השואה, אלא בעיקר מגוללים מסע נפשי ורוחני של אישה צעירה לעבר ייעודה והתעלותה הרוחנית.

## ביוגרפיה
הילסום נולדה במידלבורך לאב ממוצא הולנדי ולאם יהודייה ממוצא רוסי, והתגוררה שם בשנותיה המוקדמות עם הוריה ושני אחיה. ב-1924 עקרה המשפחה לדבנטר, לרגל עבודתו של האב, שהיה מרצה לספרות קלאסית ואף ניהל בית ספר בשלב מאוחר יותר. ב-1932 עברה לאמסטרדם, שם למדה באוניברסיטת אמסטרדם ושם שהתה בזמן הכיבוש הנאצי, עד אשר גורשה למחנה המעבר וסטרבורק, ולאחר מכן נספתה במחנה אושוויץ.

הילסום קיבלה הסמכה במשפטים, ובנוסף למדה פסיכולוגיה וכן שפות סלאביות, אליהן נמשכה על רקע מוצאה של אמה. במשפחתה הייתה מסורת של הערצת ידע והשכלה, והיא מעידה על עצמה כי חסכה אוכל מפיה במטרה לקנות ספרים.

הילסום הייתה מטופלת, תלמידה ואף חברה אינטימית של הפסיכו-כירולוג היהודי הגרמני יוליוס שפיר, שלמד אצל קרל יונג. היא פנתה אליו תחילה לקבלת טיפול פסיכולוגי, אך הסתבכה ברגשות עזים כלפיו, בשעה שאף הוא לא היה חף משדרים ארוטיים כלפיה, אף על פי שהיה מאורס לאישה אחרת בלונדון.

בראשיתם מתארים יומניה של הילסום נפש רגישה המיטלטלת בין מצבי רוח קיצוניים. היא חשה כלפי שפיר משיכה פיזית רגשית עוצמתית, וחוותה קונפליקט עז לגבי מימוש רגשותיה כלפיו. היא קינאה בנשים שבחייו, וסבלה מרגשות סותרים כלפי עצמה ואופן קיומה: "אתמול חשבתי שלא אוכל להמשיך עוד, שאני זקוקה לעזרה. לחיים ולסבל לא הייתה עוד משמעות בעיני, הרגשתי שאני עומדת להתמוטט תחת איזה עומס אדיר" ("חיים כרותים", עמ' 25). ובמקום אחר: "לפעמים, כשאני רואה ברחוב אישה יפה, מטופחת, נשית מאד וקצת טיפשה, שיווי המשקל הנפשי שלי מתערער לחלוטין" (שם, עמ' 28). "לפעמים אני מרגישה שאני טפיל, וזה גם מסביר את הדיכאון העמוק ואת השאלה אם יש תועלת בחיים שלי" (שם, עמ' 29).

כל עוד התנהלו חייה ללא התערבות ההיסטוריה, היא עסקה גם באותם נושאים שהעסיקו צעירות בנות גילה: "אמא היא טיפוס שמסוגל להוציא אדם מכליו. אני מנסה להתייחס אליה באובייקטיביות וגם לאהוב אותה קצת, אבל ברגע מסוים אומרת לעצמי בכנות: כמה את מגוחכת ומצחיקה" ("חיים כרותים", עמ' 31). "דבריו גורמים לי כאבי תופת. אני מצפה שהוא יהיה אכול קנאה למחשבה שיום אחד תהיה לי אהבה גדולה. שוב הציפייה למוחלט. הוא חייב לאהוב אותי, ורק אותי, לנצח".

חומרי היומן מרתקים בכנותם הפנימית ובטלטלות הרגשיות של הילסום, במשיכה שחשה העלמה בת ה-27 כלפי הגבר המבוגר והמנוסה בן ה-55, שנוכחותו הפיזית מחשמלת אותה. היא מנסה לממש את יכולת הכתיבה שלה, משוחחת עם האנשים שבסביבתה על אמנות, אהבה, ספרות, מין, ולא מפסיקה לחפש את הקול הייחודי שלה.

ככל שמצב היהודים מחמיר, וגזירות הנאצים משתקות את החופש שלהם, דווקא אז מצטללת רוחה הסוערת והיא מוצאת בתוך עצמה שמחה קיומית, ויכולת למצות את היום-יום על מגבלותיו.

בשנות הכיבוש והגזרות שניחתו על היהודים, הצליחה אתי לפתח השקפת עולם אופטימית חרף העובדה שגופה נחלש, בריאותה רופפת למדי והיא צורכת כמויות אדירות של אספירין להרגעת כאבי הראש שלה:

באחרית ימיה גילתה נטיות אלטרואיסטיות נעלות:

עם תחילת מבצעי תפיסת יהודים ושליחתם למחנה המעבר וסטרבורק שבגבול הולנד, התנדבה ללכת איתם. כאשר ניסו חבריה לשחררה – התנגדה.

לאחר שנתפסו יהודים ביולי 1942, אתי לקחה על עצמה תפקידים מינהליים ב"ועד היהודי", ועברה מרצונה למחלקת "רווחה סוציאלית לאנשים בתנועה", במחנה המעבר וסטרבורק. היא עבדה שם כחודש אך חזרה ביוני 1943, כאשר אז כבר סירבה להצעות להסתתר, למורת רוחם של חבריה הלא-יהודים.

במספר מקומות ביומן מספרת אתי על האופן שבו היא מתארגנת למשלוח, וכותבת כי אחד הדברים החשובים שעליה לקחת איתה הוא התנ"ך. לצד הקרבתה וההשקפות הנעלות אליהן הגיעה, נותרת אתי אנושית, ומבקשת מחבריה שישלחו לה כרית למחנה וסטרבורק, מכיוון שקשה לה לישון על דרגשי העץ.

ביומן ניכר כישרונה הספרותי וההגותי, ומעל לכל משתקפת נפש יפה ואצילה שמוראות השואה רק הבליטו והעצימו. בעקבות תרגום קטעים נרחבים מיומנה וכן כמה ממכתביה לעברית, הולך רישומה וניכר במקומות שונים בהוויה הישראלית, כמו בקרב קהילת המקום, ואצל מטפלים שונים.

אתי הילסום נרצחה באושוויץ ב-30 בנובמבר 1943.

## בתרבות
ב-2011 עלה בתיאטרון תמונע המחזה "הנערה שלא ידעה לכרוע ברך", המבוסס על יומניה של אתי הילסום.

ב-2014 החל היוצר והתסריטאי הישראלי חגי לוי לעשות סרט על בסיס קורות חייה.

ב-2016 פרסם דורון בראונשטיין את שירו "Etty Hillesum is my life", באלבומו "The lost New York diaries".

הכוריאוגרף האמריקאי פול סנסרדו יצר ריקוד בשם "ילדים בערפל" (Children in the Mist), השואב השראה מיצירתה של הילסום.

ב-2024 יצא לאור ספר המחקר "התנ"ך של אתי הילסום" הבוחן את יומנה ומבסס אותו כשיטת טיפול ייחודית.

ב-2025 הוקרנה לראשונה סדרת הטלוויזיה "אתי" שיצר חגי לוי, העוסקת בחייה של הילסום.

## יומנה בתרגום לעברית
* **חיים כרותים: יומנה של אתי הילסום 1941–1943** (מהולנדית: שולמית במברגר), ירושלים: כתר, 1985.
* **[[השמיים שבתוכי]]: יומנה של אתי הילסום 1941–1943**, ירושלים: כתר, 2002.

## ראו גם
*שואת יהודי הולנד
*אתי (סדרת טלוויזיה)

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* השמיים שבתוכנו - תיאור מפגש בין '''אתי הילסום''' לוויקטור פראנקל, מאת שגית שלמה, מאי 2020.
* חנן פרנק, 
* אוהד אזרחי, "אני מתי כבר אלף מיתות", מאמר באתר "הגן - בית הספר לאהבה וקבלה" על התעוררותה רוחנית של אתי הילסום במהלך השואה.
* הנערה שידעה לכרוע ברך, מאמר על הפן הפילוסופי ביומנה של אתי הילסום באתר אקרופוליס החדשה
* 
* 
* 
* 
* גדעון לב, בחירתה של אתי, חיים אחרים, גיליון 265, אוקטובר 2018, עמ' 29-22
* 
* אפי פז וחברים, שיחות על יומנה של אתי הילסום כמסע רוחני
* דורון בראונשטיין, "התנ"ך של אתי הילסום: אודות ההגדרה המודרנית של האהבה, הפמיניזם, האלטרואיזם, וטוב הלב כיסודות אמפיריים של רוח האדם", 2024
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים בשואה: הולנד
קטגוריה:אסירים במחנה וסטרבורק
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:אמסטרדם: אישים
קטגוריה:נשים יהודיות בשואה
קטגוריה:כותבות יומן בשואה
קטגוריה:סופרות ומשוררות שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:ילידות 1914
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1914
קטגוריה:הולנדיות שנפטרו ב-1943
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1943