מסטיפים אלפיניים מחיים מטייל במצוקה

**מסטיפים אלפיניים מחיים מטייל במצוקה** (באנגלית: **Alpine Mastiffs Reanimating a Distressed Traveler**) הוא ציור שמן על בד משנת 1820 מאת הצייר הבריטי סר אדווין לנדסייר (1802–1873). היצירה מתארת סצנת הצלה במעבר סן ברנאר הגדול שבהרי האלפים, ובה נראים שני כלבי מסטיף אלפיניים הפועלים להשבתו לחיים של נוסע מחוסר הכרה הקבור חלקית בשלג. הציור צויר כאשר לנדסייר היה בן 18 בלבד, נחשב לאחת מיצירותיו המוקדמות והשאפתניות, ומוצג כיום בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.

## רקע
נושא היצירה קשור לפעילות חילוץ במעבר סן ברנרד שבהרי האלפים. בשנת 1050 ייסד ברנרד ממנתון הוספיס ומנזר שנועדו לסייע לעוברים בדרך זו, שנחשבה למסוכנת במיוחד. בסביבות שנת 1660 החלו הנזירים להשתמש בכלבים לצורכי חילוץ, ובחרו במסטיפים אלפיניים בשל נאמנותם, גודלם וחוש הריח המפותח שלהם. סיפורי הצלה מסוג זה זכו לעיבודים דרמטיים בספרות ובשירה, והציור מתאר סצנה התואמת מסורת זו של תיאורי חילוץ אלפיניים, כפי שהופיעה גם בפרסומים בני התקופה.
[250px|ממוזער|שמאל|„[ניצל (ציור)|ניצל” (1856), ציור שמן מאת סר אדווין לנדסייר. בדומה ל־מסטיפים אלפיניים מחיים מטייל במצוקה, מתואר כלב העומד מעל דמות אנושית פגיעה לאחר פעולת הצלה, תוך הדגשת נאמנותו ותפקידו הפעיל של הכלב בהצלת האדם.]]

## תיאור היצירה
בציור מתוארת סצנה שבה שני כלבי מסטיף אלפיניים מטפלים בגבר מחוסר הכרה הקבור בשלג. הכלבים נראים כשהם מתקרבים אל גופו של הנוסע ופועלים להשבתו להכרה, ברגע שקט של חמלה וגבורה. נקודת המבט הנמוכה מקרבת את הצופה אל ההתרחשות ומעצימה את תחושת המעורבות, בעוד האור הנראה בהרי הרקע מדגיש את הבידוד, המרחק והמרחב של הנוף האלפיני. שליטתו של לנדסייר באנטומיה של בעלי חיים ניכרת בתיאור המדויק של שרירי הכלבים, בפרוותם ובנוכחותם הפיזית הדומיננטית בקומפוזיציה.

## פרשנות
הציור מתפרש כיצירה רומנטית מובהקת העוסקת בגבורה, חמלה ושירות לאדם בתנאים קיצוניים. הקומפוזיציה הדרמטית נשלטת בידי שני המסטיפים האלפיניים, המתנשאים מעל דמות הנוסע הקבור בשלג, ומדגישה את עוצמתם הפיזית ואת תפקידם הפעיל בהצלה. לפי דברי ג’ון לנדסייר, האב, הדמות האנושית מתוארת כצעיר משכיל, ייתכן חוקר טבע, שנקלע למפולת שלגים במהלך מסעו בהרים, והכלבים פועלים הן לחשיפת גופו והן להשבתו להכרה באמצעות מגע וגירוי פיזי. נקודת המבט הנמוכה מקרבת את הצופה אל הסצנה ומעצימה את תחושת המעורבות, בעוד הנוף ההררי המרוחק והמעבר בצורת V מדגישים את הבידוד והסכנה שבמרחב האלפיני.
היצירה משתלבת במסורת רומנטית רחבה של ייצוג מעבר סן ברנרד, אשר שימש מקור השראה לציירים ולסופרים בראשית המאה ה-19, ובהם ז'אק-לואי דויד וויליאם טרנר. לנדסייר עצמו לא ביקר באלפים, אך הסתמך על מקורות ספרותיים ופיוטיים, ובהם כתבים שצוטטו בחוברת של אביו שנועדה ללוות תחריט על פי הציור. הכלבים מוצגים כישויות מוסריות הפועלות מתוך נאמנות ואלטרואיזם, ותוארו על ידי מבקרי התקופה כ“פילנתרופים נעלים” ואף כ“סירות הצלה חיות”. השימוש בצבעים רוויים, כגון האדום של שמיכת הכלב ושל הכובע שנפל מראשו של הנוסע, יוצר מוקדי עניין חזותיים ומעצים את המתח הרגשי, בעוד שכבות הצבע הלבן מתארות את מסת השלג ומבליטות את סכנת הקיפאון.

הציור תרם לעיצוב דימוי מיתי של כלבי סן ברנרד, ובפרט לדימוי החבית הקטנה הנישאת על צוואר אחד הכלבים - פרט שהפך לסמל תרבותי נפוץ, אף שאינו תואם את המציאות ההיסטורית. בכך חיזקה היצירה את הזיהוי בין הכלב לבין גבורה, מסירות ותבונה, והציבה את לנדסייר, כבר בגיל צעיר, כצייר המסוגל לשלב סיפור דרמטי, ידע אנטומי ורגש מוסרי עמוק ביצירה אחת.

[250px|ממוזער|שמאל|"[היקשרות (ציור)|היקשרות" (1829), ציור שמן מאת סר אדווין לנדסייר. בדומה ל־מסטיפים אלפיניים מחיים מטייל במצוקה, מתואר כלב העומד מעל דמות אנושית פגיעה, כאן מטפס הרים פצוע, בסצנה המדגישה את תפקידו המגן של הכלב.]]
## השוואות ליצירות אחרות
היצירה ניצבת בהקשר רחב של עיסוק אמנותי במעבר סן ברנרד שבהרי האלפים. המעבר שימש רקע ליצירות רומנטיות מוקדמות, ובהן נפוליאון חוצה את האלפים מאת ז'אק-לואי דויד משנת 1801, וכן רישומיו של ויליאם טרנר שביצע בעת חציית הפסגה בראשית המאה ה־19. יצירות אלו, בדומה ליצירתו של לנדסייר, הדגישו את סכנות הדרך ואת המאמץ הכרוך בחציית הנוף האלפיני.

בעת הצגת הציור בשנת 1820 ב־British Institution הושוותה היצירה לעבודותיו של הצייר הפלמי פרנס סניידרס. בביקורת שפורסמה בכתב העת *Annals of the Fine Arts* נטען כי אף שסניידרס נודע בציור בעלי חיים, הוא לא היה מצליח להעניק לדמות האנושית הגוססת עומק דרמטי דומה, ואף לא לשלב עניין היסטורי ועיבוד נרטיבי בהיקף שהושג ביצירה זו.

השוואות נעשות גם ליצירות נוספות של לנדסייר שבהן מופיעים כלבים כדמויות מצילות. בציור "ניצל" משנת 1856 מתואר כלב ניופאונדלנד העומד מעל ילד שנמשה מן המים, ואילו בציור "היקשרות" משנת 1829 מתואר כלב העומד מעל מטפס הרים פצוע, בהשראת שירו של וולטר סקוט *The Lady of the Lake*. בשתי היצירות הללו, בדומה לציור מסטיפים אלפיניים מחיים מטייל במצוקה, מופיעה קומפוזיציה של כלב המגן על דמות אנושית פגיעה, וכן שימוש בפרט אדום קטן בכובע שנפל, המשמש מוקד חזותי המכוון את מבט הצופה.

## הערות שוליים

קטגוריה:הגלריה הלאומית לאמנות וושינגטון: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:כלבים באמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:אדווין לנדסייר: ציורים
קטגוריה:שלג באמנות