open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
זבולון קוורטין

**זבולון קוורטין** (בגרמנית: **Zevulun Kwartin**; 25 במרץ 1874–3 באוקטובר 1952) היה חזן יהודי נודע. נמנה עם החזנים הגדולים שפעלו במאה ה-20, ונחשב אחד משלושת הגדולים של התקופה (רוזנבלט-הרשמן-קוורטין). קוורטין ככל הנראה היה מהחזנים היקרים ביותר בכל הזמנים והתעשר מהופעותיו ומהקלטות רבות בהן השתתף. התפרסם במיוחד בקטע החזנות "טִהֵר רבי ישמעאל", שמבוצע עד ימינו על ידי חזנים רבים.

## קורות חיים
זבולון (הכהן) קוורטין נולד בחונורוד, (נובוארכנגלסק), אוקראינה, למשפחה חסידית שעסקה במסחר בטקסטיל. בילדותו עבד בעסקי המשפחה, והיה גם שוליה של כורך ספרים ומנעולן. גיסו, שהתרשם מקולו, דחק בו לפתח את כישרונו, אך קוורטין התעניין יותר באופרות ומוזיקה קלאסית. מאוחר יותר אביו הביאו לפני החזן ירוחם בלינדמן (הידוע גם כ"ירוחם הקטן") שיחווה את דעתו על כישוריו. בספרו האוטוביוגרפי סיפר קוורטין כי האב לא התלהב מהרעיון, והעדיף שהילד יעבוד עם המשפחה.

ב-1894 קוורטין התחתן, ובשבת לאחר החתונה התאכסן אצל משפחת חותנו באליזבטגראד (היום: Kirovohrad). כשנקרא על ידי הגבאי לקרוא את ההפטרה, הרשים את הקהל, והתבקש להוביל את תפילת מוסף שאחריה, וזו הייתה כנראה תחילת הקריירה שלו. לאחר מכן נסע ללמוד חזנות בווינה, וביוני 1896 הופיע בקונצרט הפומבי הראשון שלו. בשנים הבאות המשיך להופיע בבתי כנסת ובאולמות קונצרטים ברחבי אירופה וכיהן כחזן באוקראינה ובבודפשט.

ב-1903 מונה לשמש כחזן ראשי בבית הכנסת של הקהילה היהודית בווינה, בשכר גבוה במיוחד. ב-1914 הוזמן לסיבוב הופעות בארצות הברית בשכר שיא של 30,000 דולר, אך עקב מלחמת העולם הראשונה נדחתה הנסיעה והוא נשאר בבודפשט. ב-1920 מימש את ההזמנה והגיע לארצות הברית. הופעתו הראשונה הייתה במטרופוליטן אופרה בניו יורק. הייתה זו הופעה לא מוצלחת במיוחד, אך בהופעה הבאה באולם ה"היפודרום" התעלה על עצמו ומשם יצא לסיבוב ברחבי יבשת אמריקה. בתום הסיבוב החליט להשתקע בארצות הברית, והתמנה לחזן בבית הכנסת "טמפל עמנואל" שבברוקלין, בשכר שיא של אותם ימים – 12 אלף דולר.

ב-1926 ביקר בארץ ישראל, ובביקורו השני ב-1929 החליט להישאר בארץ ישראל ורכש בית על הכרמל.
בינואר 1931 חזר בפעם השלישית, וביחד עם שותפו, יהודי אמריקאי בשם מר. כס, בנה את **שכונת אחווה** בתל אביב, וגם השקיע כספים ברכישת קרקעות ונטע פרדס תפוזים על יד גדרה, אך הערבים השמידוהו וב-1937 שב לארצות הברית והתמנה לחזן בניוארק, ניו ג'רזי. קוורטין נפטר ב-3 באוקטובר 1952, בביתו ברחוב יוניאן בקראון הייטס, ברוקלין, והובא לקבורה בישראל.

השאיר אחריו שני בנים ושלוש בנות.

## יצירתו

קוורטין בלט בקול הטנור והמנעד הרחב של קולו, שבא לידי ביטוי, בין השאר, בקטע החזנות המפורסם ביותר שלו: "טיהר רבי ישמעאל עצמו", העוסק ברבי ישמעאל - אחד מעשרת הרוגי מלכות - בעת שעמדו להוציא אותו ואת חבריו התנאים להורג. הקטע הולחן לתפילת יום הכיפורים בה אומרים את הקטע. קטע זה נחשב אחד מקטעי השיא בחזנות האשכנזית-אירופית, ונושא גוון מלנכולי.

קוורטין פרסם 3 ספרים על חזנות, וכן ספר אוטוביוגרפי ביידיש - "מיין לעבן" (חיי).

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של קוורטין
* קטעי חזנות של קוורטין

## הערות שוליים

קטגוריה:חזנים אוסטרים
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:חזנים אוקראינים
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה אמריקאים
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה יהודים
קטגוריה:חזנים הונגרים
קטגוריה:ילידי 1874
קטגוריה:נפטרים ב-1952
נס הנשיא

170px|ממוזער|שמאל|סמל בית הנשיא

שמאל|250px|ממוזער|תמונה של נס הנשיא

**נס הנשיא** הוא הדגל המייצג את נשיא מדינת ישראל. זהו דגל בצורת ריבוע, רקעו כחול עם שוליים לבנים, ובמרכזו מופיע סמל מדינת ישראל. הסמל מופיע על-גבי נס הנשיא ללא המגן (כלומר, ללא המסגרת התוחמת אותו בדרך-כלל). צבע המנורה, ענפי הזית, והמילה "ישראל" על-גבי נס הנשיא הוא לבן או אפור-כסוף, בשונה מהצבע הזהוב שבו הם מופיעים בהקשרים אחרים.

נס הנשיא נועד לסמן את נוכחותו של נשיא המדינה, כשהוא נמצא בביקור רשמי במקום כלשהו. לדוגמה, נהוג להניף את נס הנשיא בחצר בניין הכנסת בעת קיום טקס שבו נוכח נשיא המדינה. הנפת נס הנשיא היא חלק מטקס קבלת הפנים שעורכת הכנסת לנשיא המדינה, והוא מורד מן התורן עם עזיבת הנשיא את משכן הכנסת. בלשכת נשיא המדינה מוצג נס הנשיא דרך קבע, בדרך כלל בצד המקום שבו הוא יושב.

הרעיון מאחורי נס הנשיא ועיצובו שאולים מכללי הטקס הנהוגים באירופה ובמדינות בעלות מסורת אירופית. במדינות אלה יש בדרך כלל דגל מיוחד המייצג את ראש המדינה, ומונף רק כשהוא נוכח באופן אישי במקום מסוים. הנפת הדגל מסמנת כי יש לנהוג על-פי כללי טקס מיוחדים בעת הכניסה למקום. דגל מסוג זה מכונה באנגלית standard. 


קובץ:Israeli President Shimon Peres in Jerusalem--April 22 2013a.jpg|נשיא מדינת ישראל התשיעי שמעון פרס עם נס הנשיא ב-2013.
קובץ:Reuven-Rivlin-president.jpg|נשיא מדינת ישראל העשירי ראובן ריבלין עם נס הנשיא בין דגלי ישראל ב-2015.
קובץ:THE PRESIDENT'S PERSONAL STANDARD, AT HAIFA PORT 1950.jpg|נס הנשיא בנמל חיפה לרגל הפלגתו של נשיא המדינה חיים ויצמן לשווייץ, יולי 1950


## קישורים חיצוניים

* 
* סמלי המדינה והנשיאות באתר נשיא מדינת ישראל
* "דגלי ישראל שאתם לא מכירים", כתבה בבלוג "הדגלן"

קטגוריה:ישראל: דגלים
קטגוריה:דגלים אישיים
קטגוריה:נשיא מדינת ישראל
קטגוריה:דגלים בצבעי כחול ולבן
האופרה של שטוטגרט

[שמאל|ממוזער|250px|התיאטרון הממלכתי של [שטוטגרט, ביתה הקבוע של האופרה של שטוטגרט]]
**האופרה הממלכתית של שטוטגרט** (בגרמנית: **Staatsoper Stuttgart**) היא להקת אופרה השוכנת בשטוטגרט, גרמניה.

## היסטוריה
ביתה הקבוע של הלהקה הוא התיאטרון הממלכתי של שטוטגרט, הידוע בעיר בשם Grosses Haus ("הבית הגדול"), שתוכנן על ידי האדריכל מקס ליטמן ונפתח בשנת 1912 בביצוע של "טוסקה" מאת פוצ'יני. היה זה אחד מבתי האופרה החשובים הבודדים בגרמניה, שלא נהרסו במלחמת העולם השנייה.

שטוטגרט, שהייתה מרכז חשוב לאופרה במאה ה-17, חזרה למלא את תפקידה זה מאז המלחמה, בעיקר ליצירות עכשוויות. שלוש אופרות של קרל אורף זכו שם לביצועי בכורה והאופרה עמדה בקשר עם דמויות כמו וילנד וגנר, גינתר רנרט, הנס ורנר הנצה ופיליפ גלאס.

קלאוס צֵהֶליין ניהל את האופּרה בשנים 1991–2006.
צהליין עבד עם הבמאים רות בּרגהאוס, פטר קונוויטשני ויוסי וִילֶר.
מנהל הליהוק משנת 2000 היה איתן פּסן.
בּניהולו של צהליין זכתה האופּרה בּפּרס "אופּרת השנה" שש פּעמים (בּ־1994, 1998, 1999, 2000, 2002, 2006).
המנהל האמנותי הקודם אחרי אלברכט פולמן (2006–2011) היה יוסי וִילֶר (2011–2018) והנוכחי הוא ויקטור שונר. החל משנת 2018, המנהל המוזיקלי הוא קורנליוס מייסטר. 

בעונת 2005–2006 העלתה הלהקה עשרים ואחת יצירות שונות, ביניהן חמש הפקות חדשות. בין הזמרים שהופיעו עם הלהקה **קתרין נאגלשטאד**, **יונאס קאופמן**, **קורט רידל** ו**יום פרדריק וסט**.

## הקלטות

הפקות האופרה של שטוטגרט ל"סאטיאגרהא" של פיליפ גלאס, טבעת הניבלונג של ריכרד וגנר ו"אלצ'ינה" של גאורג פרידריך הנדל יצאו לאור על DVD.

## מנהלים מוזיקליים
* פריץ בוש (1918–1922) 
* קרל לאונרדט (1918–1922)
* הרברט אלברט (1937–1942)
* פרדיננד לייטנר (1947–1969)
* ואצלב נוימן (1970–1972)
* סילביו וארוויזו (1972–1980)
* דניס ראסל דייוויס (1980–1987)
* לואיס אנטוניו גרסיה נבארו (1987–1991)
* גבּריאֶלה פֶררו (1992–1997)
* לותאר צגרוסק (1997–2006)
* מנפרד הונק (2007–2011)
* סילוון קמברלינג (2012–2018)
* קורנליוס מייסטר (2018–הווה)

## לקריאה נוספת

"שטוטגרט" מאת תומאס באומן והורסט קגלר, :"מילון גרוב החדש לאופרה", עורך סטנלי סיידי (לונדון, 1992) 

## קישורים חיצוניים

* 


* Staatsoper Stuttgart website


שטוטגרט
שטוטגרט
קטגוריה:שטוטגרט
קטגוריה:באדן-וירטמברג: תרבות
פיל ים

**פיל ים** (שם מדעי: *Mirounga*) הוא סוג של יונק ימי המשתייך למשפחת כלבי הים. הוא הסוג היחיד המשתייך לשבט **פילי ים** (*Miroungini*).

תפוצתו באנטארקטיקה ובסביבתה, בחלק הדרומי של האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט. פיל הים הוא הגדול מבין כל מיני המשפחה. הזכר יותר גדול מהנקבה (ראו דו-צורתיות זוויגית).

בסוג נכללים שני מינים:

## מאפיינים
ימין|ממוזער|150px|פיל ים דרומי צעיר
זכר פיל-הים מאופיין באף גדול ונפוח (המזכיר את חדק הפיל), והוא בדרך כלל מגיע לאורך 5 מטרים ולמשקל 2,700 ק"ג. יש זכרים שהגיעו אף למשקל של 4000 ק"ג. חלק גדול ממשקלו נובע משכבת שומן המצויה תחת עורו, והיא דואגת לשימור חום גופו כשהוא שוהה במים הקרים, וכן מקנה לגופו מבנה גמיש וזורם המאפשר לו שחייה מהירה ביותר. למרות צורתם המגושמת, הם יכולים לנוע מהר מבני אדם על פני משטחי חול ישרים. אפו של פיל הים משמש להשמעת קולות רמים, במיוחד בתקופת הזיווג. כמו כן הוא משמש ללכידת לחות, דבר הנחוץ בתקופות השהייה הארוכות על היבשה בזמן התחדשות העור.

פיל ים יכול לשהות עד כמאה דקות מתחת למים, בזכות מספר מאפיינים פיזיולוגיים ייחודיים למדי: קיומם של מאגרי דם בבטנו, ריכוז גבוה של תאי דם אדומים בדמו, וריכוז גבוה של מיוגלובין בשריריו. מבין היונקים, רק לווייתנאים צוללים לפרקי זמן ממושכים יותר מאשר פילי ים. הוא צולל בממוצע ל-450 מטרים אבל יכול להגיע גם ל-1500 ויותר בחיפוש אחר מזון אהוב, דוגמת דיונונים, תמנונים, פינגווינים, צלופחים ועוד. אורך חיי פיל הים הוא כ-23 שנים אצל נקבות וכ-20 שנים אצל זכרים.

## לקריאה נוספת

* סוזן קייסי, **מסיבת חוף - חייו של פיל הים הדרומי**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 126, נובמבר 2008
* 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:כלבי ים
מונטלוקאסט

**מונטֶלוּקאסט** (**Montelukast**) היא תרופה נגד אסתמה כרונית ואלרגיה עונתית מסוג Leukotriene Receptor Antagonist, אשר נמנית עם קבוצת תרופות מניעתיות, לא-סטרואידליות ואנטי-דלקתיות.

מונטלוקאסט פועלת כאנטגוניסט באמצעות מניעת שחרור קולטני לאוקטוריאנים D4 ציסטנילים שמכווצים וחוסמים את הסימפונות בריאה (תעלות הברונכיטיס). קולטנים אלו מהווים מתווכים פוטנטיים של הדלקת האסתמטית, אשר פעולתם אינה נחסמת על ידי סטרואידים.

עקב חסימת שחרור הקולטנים נמנע הלחץ בדרכי הנשימה, ועימו הדלקת על סימניה. מאחר שמדובר בתרופת מנע, היא אינה אפקטיבית בעת התקף אסתמטי, ועל-כן אינה מחליפה תרופות כגון ונטולין.

התרופה מיוצרת על ידי חברת התרופות האמריקאית מרק, חברת התרופות ההודית צ'יפלה (Cipla) וחברת תרימה הישראלית, ומשווקת בטבליות או גרנולות.

תופעות הלוואי נדירות יחסית, וכוללות הפרעות עיכול ותסמינים דמויי שפעת. יחד עם זאת, למונטלוקאסט ישנן גם תופעות לוואי אפשריות בתחום בריאות הנפש (שינויי התנהגות ומצב רוח משמעותיים, לרבות מחשבות אובדניות והתנהגות אובדנית). עובדה זו הודגשה לאחרונה (מרץ 2020) על ידי ה-FDA במטרה מוצהרת להגדיל את המודעות להיבט הזה אצל מטופלים ורופאים כאחד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
קטגוריה:אסתמה
נרקיס ניירי

**נרקיס ניירי** (מכונה גם **נרקיס מלבין**; שם מדעי: *Narcissus papyraceus*) הוא מין של צמח בסוג נרקיס, גאופיט בעל פקעת. הוא מין רב-שנתי עז ריח, הצומח בר במערב אגן הים התיכון. הנרקיס המלבין פורח בחודשים דצמבר וינואר, ופעמים רבות במדינות נוצריות משווק בחג המולד. יחסית לגאופיטים אחרים, קל מאוד לגדלו באגרטל ביתי ולאלצו לפרוח מוקדם. אחת הבעיות בגידול נרקיס ניירי בגינה הוא חלוקת הבצל לכמה בצלים קטנים יותר אשר אינם פורחים. ניתן להפרידם ולשתלם בנפרד. לאחר שנה שנתיים עם דישון הם יפרחו.

## מאפיינים
כשאר הנרקיסים, לפרחים שישה עלי כותרת. עלי הכותרת לבנים, העטרה שטוחה וקטנה יחסית, וצבעה לבן. פרח הנרקיס מתפתח מתוך מתחל (spathe) שהוא המשך של העלה, ובוקע ממנו כשהוא שלם בקבוצה של כחמישה עד שבעה פרחים (לעיתים נדירות יותר, עד 12 פרחים), הפרושים במעגל ומאוחים בבסיסם. העטרה מכילה שלושה אבקנים צהובים בולטים בתצורת משולש.

## בישראל
נרקיס ניירי אינו נחשב כמין מקומי בארץ ישראל, אך מגודל בה כצמח נוי. ניתן למצאו גם כפליט תרבות המשתקע באזורי עזובה, לצד הדרכים ובגנים ציבוריים.

נרקיס ניירי הוא אחד מהמינים המופיעים בגן הבוטני של האוניברסיטה העברית בגבעת רם. בחלקת הים התיכון הוא גדל עם עוד שנים של נרקיס מצוי.

## תמונות

קובץ:Daffodil Hatched.JPG|בראשית הפריחה - עטוף במתחל
קובץ:Narcissus white.jpg|בעיצומה של הפריחה
קובץ:Daffodil Fruits.JPG|לאחר הפריחה - נושא פירות
קובץ:Narcissus Papyraceus (26844799).jpeg
קובץ:Narcissus papyraceus 01 02.jpg
קובץ:Narcissus papyraceus 'Paperwhite' 03.JPG
קובץ:Narcissus papyraceus.png


## קישורים חיצוניים

* נרקיס מלבין, הגן הבוטני, האוניברסיטה העברית

קטגוריה:נרקיסיים
קטגוריה:צמחי בר גרים בישראל
קטגוריה:צמחי גן
מוג'יר א-דין

**מֻגִ'יר אַ־דִּין אַל־עֻלַיְמִי אל-חנבלי** (בערבית: **مجير الدين العليمي الحنبلي**; 1456-1522) היה היסטוריון, גאוגרף ושופט בממשל הממלוכי.

## ביוגרפיה
א־דין נולד בירושלים וחי בה כל ימיו. הוא סייר בארץ ישראל וכתב ספרי מסע על ירושלים, חברון, רמלה והשפלה. ספריו מהווים מקור היסטורי חשוב לתקופה. הוא נטה לתאר מבנים בפירוט ובדיוק רב ושם דגש על הסברים היסטוריים וגאוגרפיים. כך, למשל, תיאר את אתרי הר הבית וירושלים בכלל, רמלה על שווקיה, וכן אתרים קדושים כגון קברי נכבדים רבים בכל רחבי הארץ (למשל: סידנא עלי, בלאד א-שייח' (נשר) ועוד). כמו כן ניתן למצוא בספריו סיפורי קדושים ונביאים ואנקדוטות כגון הגעת הבננה מהודו אל ארץ ישראל (הוא משווה את סהר הבננה לסהר האסלאם ואומר שאכילת בננה בצל הסהר של מסגד אל-אקצא מהווה שילוב של הנאה רוחנית וגשמית) או תיאור שלג כבד בירושלים. כתאולוג, הוא מהווה מקור חשוב להבנת תהליך התקדשותה של ירושלים במהלך המאה ה-14 באסלאם. מוג'יר א-דין חוזר ומדגיש את חשיבות הישיבה בירושלים, התפילה בה והעלייה לרגל (זיארה) אליה. כקאדי (שופט), הוא נחשב למייצג נאמן של האסכולה החנבלית במשפט המוסלמי.

## ספרו על ירושלים
בין השנים 1495–1496 כתב מוג'יר א-דין את ספרו החשוב "תולדות ירושלים וחברון" (בערבית: كتاب الأنس الجليل بتاريخ القدس والخليل; בתעתיק מדויק: כתאב אלאנס אלג'ליל בתאריח' אלקדס ואל-ח'ליל) שנדפס לראשונה בקהיר ב-1866. הוא מדווח בדיוק רב על הטופוגרפיה של ירושלים, על המוסדות שפעלו בה, בנייניה המרכזיים, רחובותיה ושווקיה. בנוסף הוא מתבל את דבריו במסורות, אגדות ואמונות שרווחו בתקופתו. לעיתים הוא מביא דברים מכלי שני, אך תמיד מוסר את מקורותיו. בעיקר חשוב למוג'יר א-דין לבסס את קדושתה של העיר דרך סיפורים על קדושים וחכמי דת שפעלו בה. הספר חשוב ביותר להכרת חיי הרוח והמבנה הפיזי של ירושלים בתקופה הממלוכית, עם זאת יש בו כדי לתת תמונה מעוותת בקשר למעמדה של ירושלים באותה התקופה. לפי גודש המידע, ניתן להבין כי ירושלים הייתה העיר החשובה ביותר בארץ, ולא היא.

הספר נודע לראשונה במערב כאשר חלקים ממנו תורגמו לראשונה לצרפתית ב-1876 על ידי , במסגרת ספרו "ההיסטוריה של ירושלים וחברון מימי אברהם אבינו ועד סוף המאה ה-15" (Henri SAUVAIRE, Histoire de Jérusalem et d'Hébron depuis Abraham jusqu'à la fin du XVe siècle, Paris 1876).

קטעים מהספר המתארים את רחובות ירושלים ושווקיה תורגמו לעברית על ידי דוד ילין בשנת תרצ"ו.

## קברו והנצחתו
קברו נמצא באפיק נחל קדרון, מעט מדרום לקבר מרים, בדרך יריחו. עם זאת יש קבר הנושא את שמו גם בשכם, שם הוא נחשב לקדוש.

על שמו נקרא רחוב בשכונת שייח' ג'ראח בירושלים המזרחית.

## לקריאה נוספת
* אלי שילר (עורך), **ארץ ישראל ואתריה בתיאורי עולי רגל מוסלמים**, אריאל 59 (תשמ"ח)
* אדר ארנון, **ירושלים בתיאורו של מוג'יר א-דין**, קרדום 21-23, יולי 1982. עמ' 225–256
* בנימין ריבלין (עורך) - דוד ילין, **ירושלים במאה הט"ז**, כתבי דוד ילין, כרך ב', הוצאת ראובן מס, תשל"ג עמ' 193–209.
* אורי טל (עורך ומתרגם), **ארץ-ישראל במקורות ערביים מימי הביניים (1517-634)**, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2014

## קישורים חיצוניים

* רחוב מוג'יר א-דין באתר עיריית ירושלים 
* , בעמ' 133–135
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים ערבים
קטגוריה:גאוגרפים ערבים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:התקופה הממלוכית בארץ ישראל
קטגוריה:ממלוכים
קטגוריה:ילידי 1456
קטגוריה:נפטרים ב-1522
המודל הביופסיכוסוציאלי

ממוזער|טקסט=תרשים המתאר את המודל הביופסיכוסוציאלי, גישה פילוסופית במדעי ההתנהגות וכן מודל טיפולי|תרשים המתאר את המודל הביופסיכוסוציאלי, גישה פילוסופית במדעי ההתנהגות וכן מודל טיפולי
**המודל הביופסיכוסוציאלי (ביופסיכוסוציאלי = [[הלחם בסיסים|הלחם]] של ביולוגיה ו[[פסיכוסוציאלי]])** הוא גישה פילוסופית ומודל טיפולי. הגישה הפילוסופית מתייחסת לכך שמחלות מושפעות מרמות שונות החל מהרמה הביולוגית והמולקולרית ועד לרמה הפסיכולוגית והחברתית. המודל הטיפולי מתייחס לכך שעל מנת לאבחן ולטפל היטב באדם, יש להתחשב גם בחוויתו הסובייקטיבית.

המודל גובש על ידי הפסיכיאטר ג'ורג' אנג'ל  מאוניברסיטת רוצ'סטר, והתפרסם בקהילה המדעית במאמר שיצא ב-Science בשנת 1977. אנגל טען שהמודל הביו-רפואי הרדוקציוניסטי אינו עדכני לאור מחקרים חדשים יותר. הוא טען שהרפואה המודרנית צריכה להתייחס גם למשתנים חברתיים, תרבותיים וכאלה הקשורים לסגנון החיים.

המודל נמצא בשימוש במקצועות טיפוליים כמו רפואה, סיעוד, ריפוי בעיסוק, עבודה סוציאלית רפואית, פסיכולוגיה רפואית ופסיכולוגיה קלינית וקרימינולוגיה קלינית.  

למרות השימוש הנרחב במודל במחקר ובפרקטיקה, הופנתה כלפי המודל ביקורת אפיסטמולוגית.

## ראו גם
*פסיכונוירואימונולוגיה
*מחלה פסיכוסומטית
*מודל רגישות-דחק
*פסיכוסוציאלי

## קישורים חיצוניים

*רחל סיימון ויובל וולף, אבחון פסיכיאטרי בידי צוות רב-תחומי: היבט ביופסיכוסוציאלי, חברה ורווחה, כ"ב 2, 2002

## הערות שוליים

קטגוריה:רפואה
קטגוריה:עבודה סוציאלית
קטגוריה:פסיכולוגיה רפואית
קטגוריה:פסיכולוגיה קלינית
אינדאלסיו פרייטו

**אינדאלסיו פרייטו** (**Indalecio Prieto Tuero**; 30 באפריל 1883 - 11 בפברואר 1962) פוליטיקאי ספרדי, ממנהיגי מפלגת העובדים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) לפני ובמהלך ימי הרפובליקה הספרדית השנייה. 

פרייטו נולד באוביידו שבאסטוריאס, אזור מכרות בצפון ספרד. הוא התייתם מאביו בגיל שש ועבר עם אמו לבילבאו בשנת 1891. מגיל צעיר עבד כמוכר עיתונים ובהמשך נהיה סטנוגרף בעיתון יומי. בשנת 1899 הצטרף ל- PSOE וכעיתונאי היה לדמות מרכזית בתנועה הסוציאליסטית בארץ הבסקים. באוגוסט 1917 היה ממנהיגי השביתה הגדולה, ולאחר דיכוייה בידי הצבא נמלט לצרפת מחשש שיעצר, שם נשאר עד אפריל 1918, עת נבחר לבית הנבחרים הספרדי (Congreso de los Diputados de España). בפרלמנט הוא דיבר בחריפות נגד התנהלות הצבא בצפון אפריקה. בתקופת שלטונו של מיגל פרימו דה ריברה שלל כל שיתוף פעולה עם הממשלה הרודנית, בראותו ברפובליקה ערך בפני עצמו. בעקבות זאת הוא הגיע לעימותים חריפים עם פרנסיסקו לרגו קבלרו. למרות התנגדות בתוך מפלגתו, השתתף פרייטו במפגש סן סבסטיאן ועם הקמת הרפובליקה היה לשר האוצר בממשלה הזמנית של אלקלה סאמורה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה הספרדית השנייה
קטגוריה:שרי האוצר של ספרד
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1883
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1962
ג'ואן מוריס

**ג'ואן מוריס** (באנגלית: **Joan Morris**; נולדה ב-10 בפברואר 1943) היא זמרת מצו-סופרן, מחצית הדואו המוזיקלי המפורסם בולקום ומוריס. שותפה המוזיקלי ובעלה הוא המלחין/פסנתרן ויליאם בולקום.

השניים מתמחים בשירים פופולריים ישנים, בעיקר מן המחצית הראשונה של המאה ה-20 (אבל גם מעבר לתקופה זו - שירי קברט עכשוויים ושירים מתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית). ג'ואן מוריס מקפידה על דיוק היסטורי בביצועי שיריה ורק לעיתים נדירות היא חורגת מן הגרסאות המקוריות של שירים למען התקינות הפוליטית. שירתה מצטיינת בבהירות, המאפשרת כמעט תמיד הבנה מדויקת של המילים.

## קישורים חיצוניים

* האתר של מוריס ובולקום

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1943
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
סמל רובע וונדסוורת'

**סמל רובע וונדסוורת**', מסמל את רובע וונדסוורת', המצוי בדרום מערב העיר לונדון.

## תיאור הסמל
מקורו של הסמל בהקמת הרובע בשנת 1965. הסמל מורכב משילוב של סמל הרובע המטרופוליני של בטרסי וסמל הרובע המטרופוליני של וונדסוורת' שאוחדו לצורך הקמת הרובע. 

במרכז המגן מופיע לוח שחמט בצבעים צהוב וכחול - צבעיו של ויליאם דה ווארן, הרוזן הראשון של סארי (שקיבל את תואר האבירים שלו מויליאם רופוס). במרכז כל ריבוע צהוב מופיעה דמעה כחולה המסמלת את סיבלי ההוגנוטים הצרפתים אשר התיישבו בוונדסוורת' בשנת 1685.

על ציצת הסמל מתוארת ספינה המסמלת את נהר הוונדל החוצה את הרובע (ועל שמו קרוי הרובע). ארבעת המגינים וארבעת המשוטים של הספינה מייצגים את ארבעת מחוזות הרובע: בטרסי, פאטני, טוטינג ווונדסוורת'.

למגן האבירים שני תומכים: היונה שבסמל מקורה בסמל האבירים של בטרסי, והדרקון השחור מקורו בסמל האבירים של וונדסוורת', וכן מסמל את הקרבה לסיטי (אותה הוא מסמל).

בתחתית הסמל מופיע מוטו הרובע: We Serve (באנגלית: אנו משרתים).

וונדסוורת'
קטגוריה:וונדסוורת'
פיקוס

[שמאל|ממוזער|250px|[פיקוס השדרות, ניטע בשנות ה-30 בחצר בית הספר היסודי בית יהושע שבשכונת הצריפים בעיר נשר]]
**פִיקוּס** (שם מדעי: *Ficus*) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים, המונה למעלה מ-800 מינים של עצים, שיחים, מטפסים ואפיפיטים. מרבית הפיקוסים צומחים באזורים בעלי אקלים טרופי או אקלים חמים-ממוזג.

## מאפיינים
הפיקוס לרוב בעל עלים רחבים ובשרניים, שפתם תמימה, לעיתים מחולקים לאונות. העצים בסוג מתאפיינים בשורשים גלויים, היכולים לבקוע מענפי העצים ומגזעו ולהשתלשל מטה, עד כדי יצירת מראה דמוי שיח.

הפרחים מקובצים בתפרחת מרוכזת תחת מעטה חצי סגור, ובמינים מסוימים (כמו השקמה והתאנה) יראו כפרי. אופן תפרחת זה חוזר במספר סוגים אחרים במשפחת התותיים, ביניהם ה-Dorstenia שפרחיה גם גדלים בתפרחות מרוכזות על מצע מעוגל, אך היא פתוחה למחצה והפרחים הזעירים בולטים לעין. התפרחת קרויה בשם "פגה", ופי הפגה נקרא "אוסטיאול". לאחר ההפריה של פרחי הפיקוס, הפרי צומח בתוך מעטה התפרחת ומפתח זרעים, והמעטה נסגר. הודות לפרחיו הנסתרים, הפיקוס מואבק בלעדית על ידי צרעת הפיקוס, המשתמשת במחסה הפרי כדי להטיל את ביציה. באזורים בהם הצרעות הוכחדו או שאינן מאביקות, מתרבה הצמח על ידי ייחורים.

לפיקוס שרף עץ צמיג, שנע בגווניו בין לבן לצהוב.

## תפוצה
הפיקוסים נפוצים בכל אזור המזרח התיכון, אירופה, אסיה הטרופית, אפריקה הטרופית, אמריקה הצפונית והדרומית. פיקוס טינקטוריה נפוץ באוסטרליה. מהווים מין חיוני ביערות גשם, ותורמים לאקולוגיה המקומית כמקור לפרי ליונקים וציפורים, ומקור למזון לזחלי פרפראים.

## בשימוש האדם
הפיקוס הוא מין חשוב לחקלאות, בהיותו קל לביות והרבייה. פיקוס התאנה הוא אחד ממיני העצים העתיקים ביותר שבויתו על ידי תושבי המזרח התיכון למזון: בחפירות באזור גלגל בעמק הירדן (בקרבת יריחו) נמצאו תת-מאובנים של עצי תאנה המתוארכים כ-11,000 שנה לפני זמננו.

במצרים העתיקה שימש שרף עצי הפיקוס לשימור מומיות, ובמאות האחרונות משמש שרף פיקוס הגומי (*Ficus elastica*) כמקור לגומי טבעי.

פירות פיקוס פלטיפודה  ראויים לאכילה.

מספר מיני פיקוס הפכו לצמחי נוי נפוצים, בשימוש בגנים ובבתים פרטיים. מין נפוץ בגינון נוי הוא פיקוס כינורי, המצמיח עלים רחבים בעלי צורת כינור.

## בישראל
[ממוזער|פיקוס פלטיפודה טעון בפירות ביישוב [נופים]]
בארץ ישראל המינים המקומיים של הפיקוס הם פיקוס השקמה, פיקוס התאנה, פיקוס פלטיפודה ופיקוס בת-שקמה. פיקוס השדרות (Ficus microcarpa), שמוצאו בדרום-מזרח אסיה, ניטע כעץ מטיל צל ברחבי תל אביב (למשל בשדרות רוטשילד), בשכונת הדר הכרמל בחיפה, ובערים גדולות נוספות. פיקוס בבלי ניתן לראות בגבעת ברנר, במכון ויצמן למדע, ובמקומות נוספים. הצרעות המאביקות את פיקוס השדרות לא יובאו ארצה עם נטיעת העצים, ומספר עשורים צמחו אלה ללא פירות בשלים. בשנות השבעים יובאה צרעת פיקוס השדרות ארצה, ומאז פיקוס השדרות הנטוע בארץ מניב פרי, המושך עטלפי פירות וחיות אחרות. בעקבות יבוא הצרעות המאביקות אותם, מספר מינים של פיקוס שניטעו בישראל כעצי נוי הפכו עם הזמן למינים פולשים, בייחוד בבתי גידול לחים, למשל בשמורת עין גדי. אחד ממינים אלו הוא הפיקוס הזוחל.
250px|ממוזער|שמאל|פיקוס בבלי בחורשת דריק קלימן במכון ויצמן למדע

## ראו גם
* צירעת הפיקוס

## קישורים חיצוניים

* 
* 
ממוזער|פרי פיקוס הפלטיפודה (ראוי לאכילה)

## הערות שוליים

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
זבוב (קבוצת כוכבים)

**זבוב** היא קבוצת כוכבים דרומית קטנה, אחת משתים עשרה הקבוצות שהוגדרו על ידי פיטר קייזר  ופרדריק דה-הוטמן  בשנים 1595–1597 והופיעו לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר, בדומה לקבוצות טווס ועגור.

## כוכבי הקבוצה
**[[אלפא בזבוב|α בזבוב]]** הוא כוכב כחול במרחק של כ־300 שנות אור ובהירות מדרגה 2.7, והוא הכוכב הבהיר בקבוצה. זהו כוכב מאסיבי שמסתו מוערכת בשמונה פעמים ממסת השמש ופליטת האנרגיה שלו היא פי 4,500 משל השמש.

**β בזבוב** הוא כוכב זוגי במרחק של כ־310 שנות אור המורכב משני כוכבים כחולים עם בהירויות מדרגה סביב 4 ובהירות כוללת מדרגה 3. על מנת להפריד ביניהם דרוש טלסקופ בינוני.

## גרמי שמים מעניינים נוספים
**[[נובה|נובת]] הזבוב** (Nova Muscae) היא נובת רנטגן שנמצאת בקבוצה ומורכבת מכוכב וחור שחור. במהלך ההתפרצות של שנת 1991, שהובילה לגילוי הזוג, נוצרה קרינה בתהליך של איון פוזיטרונים.

NGC-5189 היא ערפילית פלנטרית יוצאת דופן, המרוחקת כ־3,000 שנות אור מהשמש. המבנה הייחודי במורכבותו שלה מזכיר את ערפילית הסרטן בגרסה מוקטנת.

ערפילית שעון החול (MyCn 18),היא ערפילית פלנטרית נוספת במרחק של כ־8,000 שנות אור. 

NGC-4833 הוא צביר כוכבים מעט מצפון לכוכב δ בזבוב, הוא במרחק 21,200 שנות אור, זקן יחסית ומוסתר על ידי ענני אבק וגז של המישור הגלקטי. צביר נוסף NGC-4372 שנמצא ליד גמא בזבוב הוא עמום יותר וגם כן מוסתר על ידי עננים אך משתרע על פני שטח גדול יותר.

## היסטוריה
הזבוב, בשמו המקורי "הדבורה" (*Apis*), הוגדר לראשונה במאה ה-17 על ידי יוהאן באייר כדי לכסות שטח שלא מופה בעבר סביב הקוטב השמיימי הדרומי. ב־1752 ניקולא לואי דה לאקאי שינה את שם הקבוצה ל"זבוב הדרומי" (*Musca Australis*), כמאזן לקבוצת הזבוב הצפוני, שהתקיימה אז והייתה מורכבת ממספר כוכבים בקבוצה טלה ועל מנת להבדילה מהקבוצה השכנה ציפור גן עדן שנקראת בלטינית "Apus". כיום שם הקבוצה הוא רק זבוב.

הקבוצה לא הייתה מוכרת לתרבויות הקלאסיות ולכן לא זכתה למקום במיתולוגיה.
שמאל|ממוזער|250px|צביר הכוכבים NGC-4833

## קישורים חיצוניים

* Star Tales - Musca
* The Deep Photographic Guide to the Constellations: Musca
* 

 
*
קטגוריה:קבוצות כוכבים 
קטגוריה:13 קבוצות הכוכבים של יוהאן באייר
דג דרומי

**דג דרומי** (**Piscis Austrinus**, בעבר גם **Piscis Australis**) היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום, אחת מ-48 הקבוצות ברשימה של תלמי. הכוכב הבהיר היחיד בקבוצה הוא פומלהוט וכל שאר כוכבי הקבוצה הם בעלי בהירות נראית מדרגה 4 ומעלה.
עד המאה ה-20 הקבוצה נקראה גם Piscis Notius, כדי להבדילה מהקבוצות "דגים" (Pisces) ו"דג מעופף" (Volans Piscis).

## כוכבים מעניינים
**α בדג דרומי או [[פומלהוט]]** (פי הדג בערבית) הוא כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-25 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 1.16 - בין 20 הכוכבים הבהירים ביותר. זהו כוכב צעיר יחסית שגילו מוערך בכ-200 מיליון שנים. את הכוכב מקיפה דיסקת אבק שייתכן ונוצרים בה כוכבי לכת. במרחק של כשנת אור מפומלהוט נמצא כוכב משתנה עמום שבהירותו נעה סביב דרגה 6.5 ונראה ששני הכוכבים נעים יחד.

**β בדג דרומי** הוא כוכב כפול הכולל כוכב לבן עם בהירות מדרגה 4 וכוכב עמום נוסף עם דרגת בהירות 8, הניתן לצפייה בטלסקופ חובבים.

**γ בדג דרומי** הוא כוכב זוגי במרחק של כ-220 שנות אור, הכוכב הבהיר מבין השניים הוא עם דרגת בהירות 4 והשני מדרגת בהירות 8.

## מיתולוגיה
קבוצה זו זוהתה כדג כנראה עוד לפני קבוצת דגים וייצגה את אלת הפריון הארמית "אטרגאטיס". ארטוסתנס קרא לקבוצה "הדג הגדול" וציין כי דג זה הוא אבי שני הדגים שבקבוצת דגים. הקבוצה נמצאת באזור השמיים שנקרא "הים" ובו קבוצות כוכבים נוספות המייצגות נושאים הקשורים למים כמו דלי, לווייתן ועוד.

## קישורים חיצוניים

* 

* Star Tales - Piscis Austrinus
* The Deep Photographic Guide to the Constellations: Piscis Austrinus


*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:48 קבוצות הכוכבים של תלמי
קטגוריה:דגים בתרבות
דג מעופף (קבוצת כוכבים)

**דג מעופף** הוא קבוצת כוכבים בשמי הדרום, אחת משתים עשרה הקבוצות שהוגדרו על ידי פיטר קייזר ופרדריק דה הוטמן בשנים 1595-1597 והופיעו לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר.

שם הקבוצה הנוכחי באנגלית הוא קיצור מהשם המקורי, Piscis Volans, שמשמעותו בלטינית היא "דג מעופף".

מכיוון שהקבוצה חדשה יחסית, היא לא מופיעה באגדות או סיפורים של התרבויות העתיקות.

## כוכבי הקבוצה
**α בדג מעופף** הוא כוכב לבן במרחק של כ-125 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 4.0. למרות ציונו באות α, זהו רק הכוכב החמישי בבהירותו בקבוצה.

**β בדג מעופף** הוא ענק כתום במרחק של כ-110 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.75. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.

**γ בדג מעופף** הוא כוכב זוגי במרחק של כ-140 שנות אור, המורכב מענק כתום עם בהירות מדרגה 3.8 ומכוכב צהוב עם בהירות מדרגה 5.7 הניתנים להפרדה בטלסקופ חובבים.

**δ בדג מעופף** הוא ענק צהוב במרחק של כ-660 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.

**ε בדג מעופף** הוא כוכב זוגי נוסף במרחק של כ-640 שנות אור המורכב מכוכב כחול עם בהירות מדרגה 4.3 ומבן זוג עמום עם בהירות מדרגה 8 הניתן להבחנה בטלסקופ חובבים. מדידות ספקטרוסקופיות הראו שהכוכב הבהיר מבין השניים הוא בעצמו כוכב זוגי.

## קישורים חיצוניים

* "אגדות כוכבים" – דג מעופף 
* "שמיים זרועי כוכבים" – דג מעופף 
* 

קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:13 קבוצות הכוכבים של יוהאן באייר
אידה קמינסקה

[ממוזער|לוח לזכרה של אידה קמינסקה ב[לודז' ביידיש ופולנית]]
**אידה קמינסקה** (ביידיש: **אידא קאמינסקא**; בפולנית: **Ida Kamińska**; 18 בספטמבר 1899, אודסה – 21 במאי 1980, ניו יורק) הייתה אמנית במה וקולנוע יהודייה, שפעלה בעיקר ביידיש, בפולין ומאוחר יותר בארצות הברית.

## ביוגרפיה
קמינסקה היא בתם של מייסדי התיאטרון היהודי הנודד, אסתר רחל קמינסקה ואברהם יצחק קמינסקי. הופעתה הראשונה על הבמה הייתה כבר בגיל חמש ואילו בסרט הופיעה לראשונה בגיל שתים עשרה (בסרט "מירל'ה אפרת").

בשנת 1918 נישאה לשחקן והבמאי היידי זיגמונט טורקוב, שהיה חבר בלהקה של הוריה. לבני הזוג נולדה ב-1919 הבת, רות קמינסקה-טורקוב. לאחר סיבוב הופעות של תיאטרון קמינסקי במשך שלוש שנים בברית המועצות, התיישבו בני הזוג בוורשה, ויחד הקימו את תיאטרון האמנות היהודית ב-1922. קמינסקה שימשה כשחקנית הראשית. קמינסקה וטורקוב התגרשו בשנת 1932, ובאותה שנה הקימה אידה את תיאטרון הדרמה על שמה בוורשה. התיאטרון התקיים תחת ניהולה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. ביולי 1936 נישאה קמינסקה לשחקן היידי מריאן (מאיר) מלמן (1900-1978).

בימי השואה נמלטה מזרחה לבישקק, וב-1947 חזרה לפולין, שם ייסדה את התיאטרון היהודי בוורשה, הנושא את שמה ואת שם אמה עד עצם היום הזה. ב-1968 נסעה לארצות הברית למסע הופעות, ועם פלישת הכוחות הסובייטים לפראג באותה שנה, נסעה לישראל ובצעד הפגנתי ויתרה על אזרחותה הפולנית וקיבלה אזרחות ישראלית. כעבור זמן קצר עברה לארצות הברית, והתאזרחה בה.

היא הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1966 על משחקה בסרט הצ'כוסלובקי "החנות ברחוב הראשי".

### משפחתה
אידה הייתה אחותו של המלחין וקונצרטמייסטר (כנר ראשון) של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, יוסף קמינסקי, אמה של שחקנית התיאטרון רות קמינסקה ובת דודתו של השחקן היהודי אמריקאי דני קיי.

## קישורים חיצוניים

* על אידה קמינסקה באנציקלופדיה לנשים יהודיות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* , 
*  '''תמונות''' ומסמכים של קמינסקה, באתר YIVO, המכון למחקר יהודי
* 
* 

קטגוריה:שחקני תיאטרון יידיש
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות פולניות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים פולנים
אידה
קטגוריה:שחקני קולנוע יידיש
קטגוריה:שחקניות יידישאיות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מאונט היברון
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1899
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1899
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1980
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1980
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1980
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980
ויליאם שארפ

**ויליאם פורסיית שארפ** (באנגלית: **William Forsyth Sharpe**; נולד ב-16 ביוני 1934) הוא כלכלן אמריקאי, פרופסור אמריטוס למימון בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד, וזוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1990, יחד עם מרטון מילר והארי מרקוביץ'.

שארפ היה אחד ממפתחיו של CAPM - מודל לתימחור נכסי הון (Capital asset pricing model), פיתח את מדד שארפ לניתוח תשואות תיקי השקעות, תרם לפיתוח המודל הבינומי להערכת אופציות, פיתח שיטות לאופטימיזציה של הקצאת נכסים, ושיטות לניתוח והערכת ביצועי קרנות נאמנות.

## ביוגרפיה
שארפ נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, ב-1934. מאחר שאביו היה מגויס למשמר הלאומי של ארצות הברית, נדדה המשפחה ממקום למקום, עד שהשתקעה סופית בריברסייד, קליפורניה. ב-1951 הצטרף לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כדי ללמוד רפואה, אך עוד במהלך השנה הראשונה החליט להתחיל לימודי
מנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.

משמצא כי חשבונאות משעממת אותו, החליט ללמוד כלכלה. ב-1955 סיים את לימודי הבוגר, וב-1956 קיבל תואר מוסמך. בעקבות סיום לימודיו החל לעבוד בתאגיד ראנד. במקביל החל בלימודי דוקטורט במימון.

מוריו באוניברסיטה הביאו לידיעתו את עבודתו של הארי מרקוביץ' על התאוריה המודרנית של תיקי השקעות. שארפ חבר למרקוביץ', עובד ראנד בעצמו, ונוצר ביניהם קשר כה מוצלח, עד כי שארפ הגדיר את מרקוביץ כ"יועץ שלו לעבודת הדוקטורט".

ב-1961 סיים את עבודת הדוקטורט שעסקה בתימחור ניירות ערך, וכללה גרסה מוקדמת למודל ה-CAPM. לאחר קבלת התואר החל ללמד באוניברסיטת וושינגטון, ושם גם החל את המחקר בנושא CAPM. ב-1962 שלח שארפ מאמר בנושא ל"כתב העת למימון" (Journal of Finance) אך המאמר נדחה בתואנה שאינו רלוונטי. המאמר פורסם לבסוף ב-1964, והתברר שאותו מודל פותח עצמאית גם על ידי ג'ון לינטנר וג'ק טריינור.

ב-1968 עבר שארפ ללמד באוניברסיטת קליפורניה באירווין, וב-1970 חזר לסטנפורד, שם חקר בעיקר הקצאת נכסים בניהול השקעות וקרנות פנסיה. עם הזמן נעשה גם יועץ למריל לינץ' ולוולס פארגו.
ב-1986 הקים חברה לייעוץ פיננסי. ב-1989 פרש מהוראה, ונעשה פרופסור אמריטוס באוניברסיטת סטאנפורד. עמד גם בראש האגודה האמריקאית למימון. ב-1990 זכה בפרס נובל לכלכלה.

## קישורים חיצוניים

* הדף האישי של ויליאם שארפ באתר אוניברסיטת סטנפורד
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכלכלה
קטגוריה:כלכלנים אמריקאים
קטגוריה:סגל בית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
ג'ובאני מארטינלי

שמאל|ממוזער|ג'ובאני מארטינלי
**ג'ובאני מארטינלי** (באיטלקית: **Giovanni Martinelli**;
22 באוקטובר 1885 - 2 בפברואר 1969) היה טנור איטלקי באופרה.

## ביוגרפיה וקריירה
מארטינלי נולד בעיר מונטאגאנה, צפון איטליה, ב-1885 (אם כי יש גורסים, שנולד קודם לכן). אחרי שירות כקלרינטן בתזמורת צבאית, למד במילאנו, שם ערך את הופעת הבכורה שלו באופרה ארנאני של ג'וזפה ורדי. דיק ג'ונסון בהנערה מהמערב, היה התפקיד שאפיין אותו בתחילת הקריירה שלו ובו הופיע לראשונה ברומא בניצוח ארטורו טוסקניני, בשנת 1911. באותה שנה הופיע בתפקיד זה גם בברשה, נאפולי וג'נובה, ובשנה שלאחריה באופרה של מונטה קרלו ובלה סקאלה. קבאראדוסי בטוסקה היה תפקיד הבכורה שלו בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ובארצות הברית, כאשר הוזמן לשיר בפילדלפיה ב-1913. 

ב-20 בנובמבר 1913 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בתפקיד רודולפו ב"לה בוהם", והרשים את המאזינים בקלות שבה הפיק את הדו גבוה ובצליל קולו הזך והצלול. במשך 32 עונות היה עמוד התווך של הלהקה, עמה שר 926 פעמים ב-36 תפקידים, בעיקר בתפקידי טנור ספינטו ראשיים באופרות של ורדי ופוצ'יני: אותלו (תפקיד ראשי), ראדאמס באאידה, מאנריקו באיל טרובטורה, דון אלבארו בכוחו של גורל, קאלאף בטורנדוט ודיק ג'ונסון ב"הנערה מן המערב", כמו כן, מארטינלי הופיע כארנולד בווילהלם טל מאת רוסיני, אלעזר ב"היהודיה" מאת ז'אק פרומנטל הלוי, קאניו באופרה ליצנים מאת רוג'רו ליאונקוואלו, אנצו בלה ג'וקונדה של פונקיילי, דון חוזה בכרמן של ביזה, וסקו דה גאמה ב"האפריקאית" של מאיירבר ופוליאונה בנורמה של בליני.

מארטינלי הופיע גם בבוסטון, סן פרנסיסקו ושיקגו, שם ניסה את כוחו לעיתים קרובות בתפקידים חדשים לפני ששר אותם במטרופוליטן.

מחוץ לארצות הברית הופיע מארטינלי במיטבו בפריז ובבואנוס איירס; מוזר, אך דווקא באיטליה מולדתו לא הזדמן לו לשיר בשיא יכולתו. בשנת 1937 חזר ללונדון לשיר בקובנט גארדן, שם הופיע בהצלחה רבה ב"אותלו" ובתפקיד קאלאף ב"טורנדוט" מול אווה טרנר. הוא פרש מן הבימה בשנת 1960,אם כי הופיע עוד פעם אחת אחרונה בגיל 82, בתפקיד הקיסר אלטום ב"טורנדוט", בסיאטל.

מארטינלי נחשב גם כיום ליורשו של אנריקו קארוזו, והוא זוכה להערכה רבה בשל טכניקת השירה המעולה שלו, יכולתו הטובה לשלוט בנשימתו ודרך ההתבטאות האצילית שלו, שלא מנעה ממנו להפליג בפרצי רגש תיאטרליים בתפקידים שהצדיקו זאת, כגון קאניו. מבקרים רבים רואים בו את הטנור הטוב ביותר באופרות של ורדי מאז 1920, כאשר קארוזו נאלץ לפרוש כתוצאה ממחלה. במוזיקה קלילה ולירית יותר, לעומת זאת, היה מועד לנוקשות ולנמרצות יתרה. 

מארטינלי היה בשיאו מבחינה אמנותית וקולית בשנות ה-20. הוא הופיע בסרט של האחים וורנר, שהוקרן ב-6 באוגוסט 1926 בתיאטרון האחים וורנר בניו יורק במקביל לאטרקציה הראשית של אותו ערב, הסרט דון ז'ואן של ג'ון ברימור. האריה צולמה על במה שחיקתה את התפאורה במערכה הראשונה של "ליצנים" במטרופוליטן אופרה.

בחייו הפרטיים יצא למארטינלי שם של נער-שעשועים, במידת מה, בעל רעמת שיער מרשימה, שהכסיפה עם הגיל. הוא נפטר בניו יורק ב-1969.

## הקלטות
מארטינלי הקליט מספר רב של תקליטים בתהליכים אקוסטיים וחשמליים. בהקלטות שלו משנות ה-20 מופיעים גם זמרים מפורסמים מאותה תקופה כגון רוזה פונסל וג'וזפה דה לוקה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1885
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1969
דג זהב (קבוצת כוכבים)

**דג זהב** (או **דג-חרב**, בלטינית **Dorado**) היא קבוצת כוכבים דרומית והיא אחת משתים עשרה הקבוצות שהתגלו על ידי פיטר קייזר ופרדריק דה הוטמן בשנים 1595-1597 והופיעו לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר.

הקבוצה ראויה לציון כי היא מכילה את רוב הענן המגלני הגדול, כשהשארית נמצאת בקבוצת הר השולחן. הקוטב הדרומי של מישור המילקה נמצא גם הוא בגבולות הקבוצה.

## כוכבי הקבוצה
**α בדג זהב** הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-175 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 3.3. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.

**β בדג זהב** הוא ענק צהוב במרחק של כ-1000 שנות אור. זהו משתנה קפאידי מהבהירים ביותר בשמי הלילה - בהירותו משתנה בין דרגות 3.8 ו-4.7 במחזוריות של 9 ימים ו-20 שעות.

**[[R בדג זהב]]** הוא ענק אדום במרחק של כ-200 שנות אור וזהו כוכב משתנה מהסוג של מירה בקבוצת לווייתן ובהירותו נעה בין דרגות 4.8 ו-6.6. בהירותו הנראית הנמוכה נובעת מכך שרוב הקרינה נפלטת ממנו בתחום התת אדום ובתחום זה הוא אחד הכוכבים הבהירים ביותר בשמים. קוטרו של הכוכב מוערך בחצי מיליארד קילומטרים - פי 370 מקוטרה של השמש והוא אחד הכוכבים בעלי הקוטר הגדול ביותר שידועים כיום.

**[[WOH G64]]** - אחד הכוכבים הגדולים הידועים.

## גרמי שמיים מעניינים נוספים
**[[סופרנובה 1987A]]** היא סופרנובה שנצפתה בשנת 1987 בענן המגלני הגדול, ולמרות שהיא ארעה מחוץ לשביל החלב היא הייתה הבהירה ביותר ב-400 השנים האחרונות.

HE 0437-5439 הוא כוכב סופר-מהיר עם מהירות של כ-720 ק"מ לשנייה. בשל מהירותו הכוכב אינו כבול על ידי כוח המשיכה של גלקסיית שביל החלב וכיום הוא נמצא במרחק של 200,000 שנות אור עם בהירות מדרגה 16.

**[[ערפילית הטרנטולה]] (NGC-2070)** היא ערפילית פליטה שנמצאת בענן המגלני הגדול וניתנת לראיה באמצעות משקפת ככוכב מטושטש עם בהירות מדרגה 8. זהו ענן גדול של מימן בו נוצרים כוכבים חדשים, חלקם על-ענקים, שקרינתם מעוררת את הגז וגורמת לפליטת האור הנראה. גודל הערפילית ועוצמת קרינתה הם כאלה שלו הייתה נמצאת במיקום של ערפילית אוריון היא הייתה ממלאת את כל השטח של קבוצת אוריון ואורה היה גורם להטלת צל. צורתה העכבישית הכוללת גוש מרכזי וזרועות רבות המתפתלות מסביב יצרו את כינויה.
ימין|ממוזער|250px|ערפילית טרנטולה

## קישורים חיצוניים

* Star Tales - Dorado
* The Deep Photographic Guide to the Constellations: Dorado
* 

קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:13 קבוצות הכוכבים של יוהאן באייר
*
ענן מגלן הגדול

**ענן מגלן הגדול** (**LMC-Large Magellanic Cloud**) הוא גלקסיה ננסית לא-סדורה בולטת בשמי חצי הכדור הדרומי, אחת משתי הגלקסיות המרכיבות את ענני מגלן. הוא נראה לעין בלתי-מזוינת כחלק נפרד משביל החלב ושייך לקבוצת הגלקסיות הקבוצה המקומית. הוא היה מוכר בוודאות בזמנים קדומים לאנשי דרום כדור הארץ, אך אין על כך תיעוד שהשתמר עד היום. התיעוד הראשון של ענן מגלן הגדול הוא של האסטרונום הפרסי אל-סופי (Al Sufi), שבספרו "ספר השמיים היציב" משנת 964 לספירה, קורא לו Al Bakr - השור הלבן, של הערבים הדרומיים, ומציין שאמנם לא ניתן לראותו מצפון ערב ומבגדאד, אך ניתן לראותו ממצר באב אל מנדב (קו-הרוחב הצפוני '35 12°).

לאחר מכן, הוא כנראה מתואר על ידי אמריגו וספוצ'י במכתב שנכתב במסעו השלישי בשנים 1503–1504, כ"אחת משלוש כילות, שתיים בהירות ואחת אפלה"; ה"כילות" הבהירות הן כנראה שני ענני מגלן והאפלה היא ערפילית הבליעה שק הפחם שבקבוצת הכוכבים הצלב הדרומי. לבסוף היה זה פרדיננד מגלן ומסע הגילוי שלו שהביאו אותם לידיעתנו ב-1519.

ענן מגלן הגדול, במרחק של 157,000 שנות אור, נחשב במשך זמן לגלקסיה החיצונית הקרובה ביותר עד שבשנת 1994, התגלתה במרחק של כ-88,000 שנות אור גלקסיית קשת האליפסואידית הננסית ובשנת 2003 התגלתה גלקסיה קרובה עוד יותר, הגלקסיה הננסית הכלב הגדול, במרחק של 25,000 שנות אור.

אף על פי שהוא גלקסיה לא-סדורה, ענן מגלן הגדול מלא בעצמים מעניינים, כולל ערפיליות מתפשטות  (בעיקר ערפילית הטרנטולה 2070 NGC ואזור H II גדול), צבירים כדוריים ופתוחים, ערפיליות פלנטריות ועוד.

ב-23 בפברואר 1987 נצפתה סופרנובה בהירה בענן מגלן הגדול, שהייתה לסופרנובה הנצפית הבהירה ביותר מאז סופרנובה 1604 שנצפתה על ידי יוהאנס קפלר. אירוע זה, הקרוי בשם סופרנובה 1987A, הוא אחד האירועים החשובים בתחום האסטרופיזיקה בעשרות השנים האחרונות.

בענן מגלן הגדול נמצא כוכב וולף-ראייה R136a1 שהוא הכוכב המסיבי ביותר שנצפה ומסתו מוערכת ב-265 מסות שמש. הוא גם הכוכב בעל עוצמת ההארה הגבוהה ביותר, פי 8,700,000 מעוצמת ההארה של השמש.

## ראו גם
* ענן מגלן הקטן

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גלקסיות לא-סדורות ננסיות
קטגוריה:הקבוצה המקומית
קטגוריה:קבוצת הכוכבים דג זהב
קטגוריה:קבוצת הכוכבים הר השולחן
הרמן לי

**הרמן לי** (נולד ב-3 באוקטובר 1976) הוא גיטריסט בריטי - יליד הונג קונג, גיטריסט להקת הפאואר מטאל הבריטית דראגונפורס. נגינתו של לי מאופיינת בסולואים ארוכים ומלודיים, ושימוש רב בידית הטרמולו, הוא גם ידוע באפקטים הקוליים שהוא יכול ליצור בעזרת הגיטרה וידית הטרמולו.

## הקמת דראגונפורס
הרמן לי ניגן בהרבה להקות מטאל ורוק בשנות ה-90 ולאחר פירוק להקתו האחרונה Demoniac בשנת 1998, הוא החליט להקים להקת פאואר מטאל. הוא צירף את חברו ללהקת דמוניאק הגיטריסט סם טוטמן ועשה אודישנים לחברי להקה שממנה יצאו דראגונהארט, ששינו את שמם לדראגונפורס מאוחר יותר.

עם דראגונפורס הוציא ארבעה אלבומים וב-2008 הוציאו את האלבום Valley Of The Damned Re-Mastered, וב-2012 הוציא את האלבום The Power Within.
ב-2007 הוזמן לי כאורח מיוחד עם סטיב וואי לציון עשרים שנה לחברת איבנז (שבגיטרות שלה הוא משתמש). בנוסף ניגן בהופעה עם עוד גיטריסטים.

## ראו גם
* שרדינג

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גיטריסטים בריטים
קטגוריה:גיטריסטי רוק
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים בריטים
קטגוריה:מהגרים לממלכה המאוחדת
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1976
טיטו סקיפה

שמאל|ממוזער|250px|טיטו סקיפה
**טיטו סקיפה** (באיטלקית: **Tito Schipa**; 27 בדצמבר 1888 - 16 בדצמבר 1965) היה טנור איטלקי שנחשב לאחד הטנורים הליריים הטובים ביותר בהיסטוריה של האופרה. סקיפה התפרסם בזכות קולו הטבעי והחושני, שאותו ניצל בצורה מעוררת התפעלות.

## ביוגרפיה
סקיפה נולד בשם רפאלה אטיליו אמדאו סקיפה בעיר לצ'ה שבאיטליה בשלהי 1888 (מאוחר יותר הוא טען שהוא נולד ב-2 בינואר 1889 כדי להימנע מגיוס לצבא). הוא למד במילאנו וערך את הופעת הבכורה שלו באופרה ב-1910 בעיר ורצ'לי, כשהיה בן 21. לאחר מכן הוא הופיע ברחבי איטליה ובואנוס איירס. ב-1917 הוא גילם את רוג'ריו באופרה לה רונדין של פוצ'יני.

סקיפה נסע לארצות הברית ב-1919, והצטרף לאופרה הלירית של שיקגו, שם הופיע עד 1932. החל מ-1932 הוא החל להופיע במטרופוליטן אופרה ועשה זאת בין עד 1935, ופעם נוספת ב-1941. בין 1929 ל-1949 הוא המשיך להופיע בקביעות באיטליה, וחזר לבואנוס איירס ב-1954. בשנת 1957 הוא נסע לסיור בברית המועצות.

הרפרטואר של סקיפה היה מורכב מכ-20 תפקידים איטלקיים וצרפתיים, כגון "שיקוי האהבה" של גאטנו דוניצטי. בקונצרטים שערך סקיפה ביצע אריות כגון שירים נפוליטניים וספרדיים ידועים.

סקיפה הקליט מספר רב של תקליטים במהלך הקריירה שלו, כולל ההקלטה המפורסמת של דון פסקואלה מ-1932, שהייתה אחת מהקלטות האופרה השלמות הראשונות, ועדיין נמכרת.

סקיפה היה טנור שעסק גם בניצוח. למרות שיש כאלה המחשיבים את קולו של סקיפה לקול רגיל מבחינת עוצמה ומנעד, הוא גרם למהומה ברחובות בכמה מקרים לא רק בזכות יכולתו המוזיקלית כי אם בזכות הטכניקה האמנותית שלו, והוא נחשב למודל לחיקוי עבור אמנים מהתקופה הנוכחית.

סקיפה פרש מהבמה ב-1958 על מנת ללמד פיתוח קול בבודפשט והוא מת בניו יורק ב-1965 כאשר היה בן 77, כתוצאה מסוכרת, בעודו מלמד בעיר.

## קישורים חיצוניים

* 

* טיטו סקיפה באתר GrandiTenori's
* TitoSchipa.it גרסה אנגלית לאתר האיטלקי שהוכנה על ידי משפחתו של סקיפה
* תוכנית רדיו שהכין, ערך והגיש מתי זיתי אלבוים ושודרה בקול המוסיקה בסדרת "גדולי הטנורים והחזנים של העבר" 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1889
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1965
ג'ירף (קבוצת כוכבים)

**ג'ירף** (**Camelopardalis** וכן **Camelopardus**) היא קבוצת כוכבים צפונית גדולה אבל חלשה מאוד, שלראשונה תועדה על ידי יאקוב ברטש ב-1624 אך כנראה הוגדרה מוקדם יותר על ידי פטרוס פלנציוס (אסטרונום הולנדי בן המאה ה-16).

## כוכבים ועצמים בולטים
* β בג'ירף הוא הכוכב הבהיר בקבוצה ולמעשה כוכב כפול.
* בעוד כ-40,000 שנה, תחלוף הגשושית וויאג'ר 1 במרחק 1.6 שנות אור מהכוכב גליזה 445 השוכן בקבוצה, והמתקרב למערכת השמש במהירות 119 ק"מ/שנייה.
* NGC-2403 היא גלקסיה ספירלית במרחק של כ-11 מיליון שנות אור. 
* NGC-1502 הוא צביר פתוח במרחק 6800 שנות אור.

## היסטוריה
מכיוון שהג'ירף היא קבוצה מודרנית, היא לא מוזכרת במיתולוגיה של העולם העתיק. הכוכבים החלשים של הקבוצה, כמו גם אלה של הקבוצה השכנה, לינקס, גרמו ליוונים להאמין כי אזור זה של השמיים ריק, ולתאר אותו כמדבר.

יחד עם מאפיינים אחרים באזור המזל "תאומים" (כגון שביל החלב, והקבוצות "תאומים", "אוריון", "עגלון" ו"הכלב הגדול") ייתכן שהוא היווה את הבסיס לסיפור עדר הבקר של גריאון, אחת משתים עשרה המטלות של הרקולס.

## המחשה גרפית
* גוף החיה מורכב מרביעיית הכוכבים α בג'ירף, β בג'ירף, BE בג'ירף ו-γ בג'ירף.
* הכוכבים [HD-42818 ו-M בג'ירף יוצרים את הראש, וכשמחברים את הכוכבים M בג'ירף ו-α בג'ירף מתקבל הצוואר.
* הכוכבים בטא בג'ירף ו-7 בג'ירף יוצרים את הרגל הקדמית והכוכבים המשתנים BE בג'ירף ו-CS בג'ירף בקבוצה יוצרים את הרגל האחורית.

## קישורים חיצוניים

* Star Tales - Camelopardalis
* The Deep Photographic Guide to the Constellations: Camelopardalis
* 

*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:ג'ירפיים בתרבות
נאקוטו לאב, קיסר אתיופיה

**נאקוטו לאב** היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה. על פי טאדסה טמרת הוא היה בנו של הקיסר קאדוס חארב.

המסורת גורסת שהקיסרית מסקל קיברה שכנעה את בעלה הקיסר לליבלה לוותר על הכתר ולהכתיר את נאקוטו לאב לקיסר אך 18 היא התחרטה ושכנעה אותו להפך. טאדסה טמרת גורס שלליבלה הופל בהפיכה צבאית על ידי נאקוטו לאב. 
טאדסה טמרת כותב בספרו ששלטונו של נאקוטו לאב הייתה קצרה ומלאת מלחמת אזרחים עד אשר בנו של קיסר זה יטברק הצליח לעלות לשלטון.

## הערות שוליים

קטגוריה:שושלת זאגווה
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-13
מירארי, קיסר אתיופיה

**מירארי** היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה. מעט מאוד ידוע על שלטונו, ההיסטוריון וואליס באדג' גורס ששנות שלטונו היו כ-15 או 18 שנים ומת בשנת 1308. מקורות אחרות מתארך את המוות שלו לפני 1270 כאשר יקונו אמלאק הוכתר לקיסר אתיופיה.

## הערות שוליים

קטגוריה:שושלת זאגווה
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:מלכים אפריקאים
יטברק, קיסר אתיופיה

**יטברק** היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה. על פי טאדסה טמרת הוא היה בנו של הקיסר לליבלה.

על פי מספר מסורות יטברק הוכתר לקיסר אתיופיה לאחר אביו הקיסר לליבלה למרות שבן דודו נאקוטו לאב היה יורש העצר. ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת גורס שהמסורת הזאת מבוססת על מספר אירועים, ומספרת שיטברק נלחם על הכתר כנגד נאקוטו לאב ולאחר מאבק מתמשך מונה לקיסר אתיופיה.

טאדסה טמרת טוען גם שיטברק הוא הקיסר אשר מוזכר במסורת האתיופית בשם  זא-ילמאקנאן ("הלא ידוע, האחד המוסתר") הקיסר שאותו הרג הקיסר יקונו אמלאק. טאדסה טמרת כותב עוד שהמסורת לא רצתה שידעו שהרגו את אותו הקיסר ולכן ניתן לו שם הסתר.

## הערות שוליים

קטגוריה:שושלת זאגווה
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:מלכים אפריקאים
תקיעת כף

**תקיעת כף** היא מושג עתיק יומין הבא לבטא התחייבות משפטית בין שני אנשים. כוחה המשפטי בהלכה שנוי במחלוקת.

במשפט העברי לעיתים שימשה תקיעת כף כאות לגמר קניין, כשמעשה קניין מוגדר כסיטומתא. בנוסף, שימשה תקיעת הכף כמעשה התחייבות הדומה לשבועה, שיש הסבורים שהיא חזקה יותר משבועה והיא דומה לברית בין הבתרים ויש הסבורים שכוחה היחיד הוא מדין , שלפיו על יהודי לקיים את מה שהבטיח.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שבועה
קטגוריה:נדרים ושבועות
לליבלה, קיסר אתיופיה

**גברה מסקל לליבלה** (באנגלית Lalibela תרגום מאגאווית: הדבורים מקיימים את הריבונות שלו) היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה, קיסר זה נחשב כקדוש ידי הכנסייה האורתודוקסית האתיופית. על פי טאדסה טמרת, הוא היה בנו של הקיסר ג'אן סאיום ואחיו של הקיסר קאדוס חארב. על פי המסורת האתיופית הוא שלט כ-40 שנה. על פי ההיסטוריון האתיופי גאטאצ'אוו מקונן חסן שנות מלכותו היו בין 1189–1229. קיסר זה ידוע בעקבות הכנסיות החצובות שבנה הנמצאות בעיירה לליבלה.

הקיסר לליבלה נולד בעיר אדאפה הנמצאת כיום בפלך בוגנה. על פי המסורת שמו ניתן לו מכיוון שכאשר נולד נחיל דבורים הקיף אותו, ובעקבות זאת אמו ראתה שזהו סימן שבנה יהיה הקיסר הבא. המסורת גורסת שלליבלה יצא לגלות בעקבות ריב בין דודו הקיסר קאדוס חארב לבין הקיסר לשעבר טאטדים ולליבלה כמעט הורעל למוות על ידי אחותו למחצה. טאדסה טמרת כותב שלליבלה עלה לשלטון בהפיכה צבאית.

על פי המסורת לליבלה ראה את ירושלים בחלומו ולכן בנה ירושלים חדשה שתשמש כבירתו בתגובה לכיבוש ירושלים על ידי המוסלמים ב-1187. כתוצאה מכך רבים משמות המופעים בעיירה לליבלה הם שמות תנ"כיים, אפילו הנחל העובר בעיירה ידוע בשם נחל הירדן. לליבלה שימשה כעיר בירה מסוף המאה ה-12 עד לאמצע המאה ה-13.

אשתו של קיסר זה נקראה מסקל קיברה והיא הייתה אישה רבת השפעה, בעיקר מבחינה דתית, משום שהניעה את אבונה מיכאל למנות את אחיה חיראן לבישוף, וכמה שנים לאחר מכן האבונא עזב את אתיופיה למצרים, מכיוון שהבישוף שמינה מרד בו ולקח את סמכותו.

מסורת נוספת מציינת שאשתו של לליבלה שכנעה את בעלה לוותר על הכתר ולמנות את אחיינו נאקוטו לאב לקיסר, אך כעבור 18 חודשים חזרה בה. שלא כמו קיסרי שושלת זגאווה האחרים, כתבים רבים שרדו מתקופתו, נוסף על הגאדלה לליבלה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שושלת זאגווה
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-13
בית סקסה-קובורג-גותה

**בית סקסה-קובורג-גותה** (בגרמנית: **Haus Sachsen-Coburg und Gotha**) הוא בית אצולה גרמני ששלט על דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה. עם הזמן התפשטה השפעתו של בית האצולה, ואחד מענפיו העניק את שמו לשושלת של בית המלוכה הבריטי מיום מותה של המלכה ויקטוריה בשנת 1901 עד 1917. זהו ענף לבית וטין. כמו כן שלט בית המלוכה בבלגיה, בפורטוגל ובבולגריה. מקום מושבם של הדוכסים היה ארמון אהרנבורג.

## בממלכת בריטניה
המלכה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, שאמהּ הייתה בת למשפחת סקסה-קובורג-גותה, נישאה לבן-דודה, הנסיך הגרמני אלברט סקסה-קובורג-גותה. בית המלוכה נקרא על שם בית האצולה אליו השתייך בעלה של המלכה. מקור השם הוא בדוכסות גרמנית זעירה, סקסוניה-קובורג-גותה, שהיא איחוד של הדוכסויות סקסה-קובורג וסקסה-גותה.

בנה של ויקטוריה, אדוארד השביעי, היה המלך הראשון בבית המלוכה בשם זה. ב-1917 שינה בנו, המלך ג'ורג' החמישי, את שמו של בית המלוכה מבית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור, ואת שם משפחתו מווטין לווינדזור. בית המלוכה רצה להימנע מלהקרא בשם גרמני עקב המלחמה בגרמניה, במלחמת העולם הראשונה, שעוררה רגשות אנטי-גרמניים. המלך גם ויתר על תוארי אצולה גרמניים שהחזיק.

### מלכים בריטיים הנמנים עם בית סקסה-קובורג-גותה
[שמאל|ממוזער|200px|"ברוך שפטרנו!" קריקטורה בעיתון [פאנץ' המשבחת את המלך ג'ורג' החמישי על שנפטר מהתארים הגרמניים שהחזיק בית המלוכה, 1917]]
* אדוארד השביעי
* ג'ורג' החמישי

ויקטוריה, בתם של המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט, נישאה לפרידריך השלישי, קיסר גרמניה. בנם הבכור היה וילהלם השני, קיסר גרמניה, שהיה הקייזר האחרון בגרמניה. וילהלם היה בן דודו של מלך בריטניה, ג'ורג' החמישי, ואף על פי כן היו ארצותיהם אויבות זו לזו בזמן מלחמת העולם הראשונה.

## בלגיה
לאופולד מסקסה-קובורג-זאפלד, מלך הבלגים הראשון, היה אחיו הצעיר של הדוכס ארנסט ודודה של המלכה ויקטוריה מצד אמהּ. בית המלוכה הבלגי נותר על כנו כיום, אך שינה את שמו ב-1920, בעקבות מלחמת העולם הראשונה שבה נכבש מרבית שטח בלגיה על ידי הגרמנים. השם החדש שניתן לבית המלוכה הוא "מבלגיה" (בשלוש השפות הרשמיות במדינה: van België, de Belgique וכן von Belgien). מלך בלגי שעולה על כס המלוכה משנה את שמו רשמית לשם שמשמעו "של הבלגים" (der Belgen, des Belges או der Belgier).

## בולגריה
המשפחה עלתה גם על כס המלוכה בבולגריה מ-1887, עת הוכתר המלך פרדיננד הראשון, נכד לאחיו של ארנסט הראשון. נכדו, סימאון סקסקובורגותסקי, (הגרסה הבולגרית לשם סקסה-קובורג-גותה) הודח ויצא לגלות כילד כאשר בוטלה המלוכה במשאל עם ב-1946, אך שב לארצו וכיהן כראש ממשלת בולגריה בשנים 2001–2005.

## פורטוגל
בן אחיו של ארנסט הראשון, פרדיננד, נשא לאישה את מריה השנייה, מלכת פורטוגל והיה למלך פורטוגל, בשם פרננדו השני. משפחת המלוכה הפורטוגלית הוסיפה בדרך-כלל להיקרא בשמו הקודם, ברגנסה. לעיתים התייחסו למשפחה בשם ברגנסה-וטין. צאצאי פרדיננד מלכו על פורטוגל עד ביטול המונרכיה ב-1910.

## מדינות נוספות
בית המלוכה עמד גם בקשרי נישואין עם משפחות אצולה ומלוכה נוספות, דרך נישואי בנותיו (שאינן יכולות להוריש את ההשתייכות לשושלת). הקייזר הגרמני האחרון, וילהלם השני, היה נכדה של ויקטוריה מלכת בריטניה, אך מאחר שאמו הייתה נצר לשושלת ולא אביו, לא השתייך בית המלוכה הגרמני לשושלת.

קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה הנוכחי, הוא נכדו של אחרון-הדוכסים ששלט בדוכסות סקסוניה-קובורג-גותה, קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, דרך בתו זיבילה.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:בתי מלוכה
קטגוריה:בתי אצולה גרמניים