משה ברייטברד

[שמאל|ממוזער|230px|עמוד השער של '''ספר דקדוק לתלמידים'''חלק שני '''פְּעָלים וְ[תחביר|סִינְטַכְּסִים**.[[הוצאת יבנה]], תרצ"והחותמת בראש העמוד:[[אקס ליבריס|מספרי]] [[אברהם בן שושן]], ירושלים, ת"ש]]
**משה ברייטברד** ([[1883]] – [[1947]]) היה פעיל אגודת "מפיצי השכלה" ב[[לטביה]], חבר בהנהגת הסתדרות המורים העבריים, [[מורה|מחנך]], מורה ל[[עברית]] ומחבר ספר [[דקדוק]] לתלמידים. ברייטברד היה בין מקימי הגימנסיה העברית ב[[ריגה]], שנהפכה למוסד מרכזי ברשת מוסדות החינוך העבריים בריגה ונהיה למורה ללימודי יהדות והשפה העברית ומזכיר כבוד של הגימנסיה בשנים שלאחד מכן, עד לפלישה של [[ברית המועצות]] ללטביה.

הוא עמד על כך, שבין כותלי בית הספר התלמידים ידברו בינם ובין עצמם אך ורק עברית. הוא גם היה בין החלוצים בריגה שהפך את העברית לשפת הבית ודיבר עם ילדיו מיום הולדתם רק בעברית. התחיל את לימודיו ב[[תלמוד תורה|חדר]] מפי אביו וב[[ישיבה]], שם קבל חינוך מסורתי. כבר בצעירותו התחבר ל[[תנועת ההשכלה היהודית|תנועת ההשכלה]], למד בכוחות עצמו לימודים כלליים ושפות זרות ורכש השכלה כללית באופן עצמאי.

==ביוגרפיה==

בשנת 1902 נסע ל[[ברלין]], בזמנו מרכז ה[[אמנציפציה]] היהודית ותנועת ההשכלה. בברלין השלים את לימודיו בסמינריון למורים עבריים - Jüdisches Schullehrerseminar.

בשנת 1921 עבר לריגה. היה בין מייסדי הסתדרות המורים העבריים "המורה", אשר מטרתה הייתה לארגן את המורים שדגלו ברעיון של בית ספר עברי מודרני ולימוד בשיטת "[[עברית בעברית]]". האיגוד הפך לרוח החיה של החינוך העברי ועמדה בראש המאבק למען הקמת בתי ספר ששפת ההוראה בהם עברית, כאשר היה עליו להתגבר על הלחץ הכבד מצד ארגוני ה"[[הבונד|בונד]]" היידישאי מחד ו"[[אגודת ישראל]]" מאידך, שהתנגדו להוראת עברית בבתי הספר היהודים אשר עד כה לימדו ב[[יידיש]].

"...להחיות את השפה העברית בפי הדור הצעיר....הילד הגומר בית ספר עברי ידע את השפה העברית...באופן חופשי וטבעי..." (מדברים שנכתבו בחוזר שנשלח למורים). ספרו "דקדוק לתלמידים" בשני חלקים יצא לאור לראשונה ב־1934 בריגה והיה נפוץ גם בארץ בהוצאת "[[הוצאת יבנה|יבנה]]". הספר רכש מקום מכובד בבית הספר העברי וזכה למספר לא מעט של מהדורות - בשנת 1982 יצאה לאור בתל אביב המהדורה השביעית (הדפסה שלושים וחמש) של הספר. משה ברייטברד לא זכה לעלות לארץ ישראל כמו שייחל, אך הצליח להימלט מריגה לפני כניסת הצבא הגרמני ב-1941. הוא חזר לריגה אחרי [[מלחמת העולם השנייה]], שם נפטר ב-1947.

ברייטברד היה נשוי לגיטה לבית וולפסון (1894 [[קולדיגה]], לטביה – 1946 ריגה). נולדו להם שני ילדים: יעקב, נפל במלחמת העולם השנייה כחייל סובייטי, ואביבה ברייטברד בראון, אדריכלית, אשר עלתה לישראל ב-1972 ומתגוררת ב[[ירושלים]].

במאי 1974 נתכנסו ב[[תל אביב-יפו|תל אביב]] בוגרי הגימנסיה העברית בריגה כדי לכבד את זכרו של מורם ומחנכם, משה ברייטברד. רבים מבין תלמידיו עלו ארצה עוד לפני מלחמת העולם השנייה, אחרים הגיעו לאחר קום המדינה, אך כולם הדגישו שזיקתם לארץ הייתה לא מעט בזכות החינוך העברי שקיבלו בגימנסיה.

בשנת 1989 הוקמה ב[[האקדמיה ללשון העברית|אקדמיה ללשון העברית]] [[קרן נאמנות|קרן]] לזכרו של משה ברייטברד למימון מלגה לחוקרים צעירים על הרצאה שנתית או כתיבת מאמר.

== לקריאה נוספת ==
* **מעריב** 10 מאי 1974.
* ברייטברד, משה. **דקדוק לתלמידים**. ריגה: הוצאת המחבר, תרצ”ד.
* ברייטברד, משה. **דקדוק לתלמידים מחודש**. מהדורה שביעית. תל אביב: יבנה, 1982.
* הר-זהב, צבי. **בקורת וביבליוגרפיה 'דקדוק לתלמידים' מאת משה ברייטברד'''. לשוננו - רבעון לענייני הלשון העברית (תרצ”ו).

## קישורים חיצוניים

* משה ברייטברד, מורה עברי מריגה, באתר האקדמיה ללשון העברית, אפריל 2017
* 
* 

קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:משכילים
קטגוריה:ילידי 1883
קטגוריה:נפטרים ב-1947