open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ניו יורק, ניו יורק

**ניו יורק, ניו יורק** (באנגלית: **New York, New York**) הוא סרט דרמה מוזיקלי בבימויו של מרטין סקורסזה. זהו סרט מחווה לעיר מולדתו של סקורסזה ניו יורק, והוא כולל שירים של ג'ון קנדר ופרד אייב. בסרט מככבים רוברט דה נירו ולייזה מינלי כצמד מוזיקאים ואוהבים.

## תקציר העלילה
הסיפור נפתח בחגיגות יום הניצחון על יפן בשנת 1945, במועדון לילה עמוס בניו יורק. ג'ימי דויל (רוברט דה נירו) סקסופוניסט אנוכי וחד לשון פוגש בפרנסין אוואנס (לייזה מינלי) זמרת אנונימית. פרנסין בודדה אך עדיין אינה מעוניינת בשום קשר עם ג'ימי שלא מפסיק ללחוץ עליה בבקשה לקבל את מספר הטלפון שלה.

למחרת בבוקר השניים במקרה חולקים מונית, ובניגוד לרצונה פרנסין מוצאת עצמה מתלווה לאודישן של ג'ימי. באודישן ג'ימי נכנס לוויכוח עם בעל המועדון וכדי להציל את האודישן של ג'ימי, פרנסין מתחילה לשיר שיר מפורסם משנות ה-30 וג'ימי מצטרף אליה עם הסקסופון. הבעלים מתרשם מהם ולתדהמתה של פרנסין הוא מציע לשניהם עבודה כצמד. מערכת היחסים שלהם נבנית עד לכדי נישואין. אך ישנה בעיה, התנהגותו האלימה והווכחנית של ג'ימי גורמת לו לריב עם כולם ובעיקר עם פרנסין שנכנסת להריון ממנו. במהלך ויכוח קשה במיוחד פרנסין מקבלת צירים. ג'ימי לוקח אותה לבית החולים אך הוא מבין שאינו מוכן עדיין להיות אבא ונוטש אותה בחדר הלידה.

מספר שנים מאוחר יותר פרנסין מקליטה שיר שנהיה ללהיט מסחרי. היא הופכת לדמות ידועה בתעשיית המוזיקה הפופולרית ולשחקנית. גם ג'ימי מתפרסם והופך לנגן ג'אז מפורסם ובעלים של מועדון. ג'ימי מקליט את השיר "ניו יורק ניו יורק" שכובש את המצעדים, גם פרנסין לוקחת בו חלק כזמרת ומבססת את מעמדה בתור זמרת. ההופעה שלה מתקבלת יפה בעיני הקהל באותו מועדון שבו פרנסין וג'ימי נפגשו בפעם הראשונה. לאחר ההופעה ג'ימי מתקשר אליה מציע לה להתלוות איתו לדייט לארוחה. פרנסין מתפתה וצועדת אל עבר היציאה מהבמה אך ברגע האחרון משנה את דעתה וג'ימי שמחכה לה מבין שהיא לא תופיע. הוא מתהלך ברחוב לרקע של שיר הנושא, השיר שלו – ניו יורק, ניו יורק.

## הכרה
הסרט יצא לאחר סרטו המצליח של סקורסזה – "נהג מונית". בניגוד לסרטו הקודם, "ניו יורק, ניו יורק" נכשל בקופות. התקציב שלו היה 14 מיליון דולר, סכום נכבד לאותה תקופה. הוא גרף רק 13.8 מיליון בקופות. האכזבה המסחרית והביקורות הפושרות הכניסו את סקורסזה לדיכאון ולנטילת סמים.

במהדורת DVD חדשה שיצאה לסרט ב-2005 הסביר סקורסזה שחיפש לעשות משהו שונה מסרטי הפשע הריאליסטיים שמהם התפרסם ועשה מעין מחווה למחזות זמר מתקופת הוליווד הקלאסית. מסיבה זאת עיצוב הסרט ותחושתו היא מעט מלאכותית מבחירה, והוא הבין שבחירתו האמנותית אינה מרצה את כולם.

## הוצאה מחדש
כשהסרט יצא לראשונה אורכו היה כ-155 דקות. לאחר שנכשל בקופות הוחלט לקצרו לכ-136 דקות. הסרט יצא מחדש ב-1981 עם הסצנות שירדו בעריכה הכוללות קטע מוזיקלי ארוך שגם בגרסה המקורית היה רק חלק קטן ממנו. הזמן הכולל של ההוצאה המחודשת הוא 163 דקות.

שיר הנושא מהסרט חודש על ידי פרנק סינטרה ב-1979 וזכה להצלחה מסחררת. שתי הגרסאות, גם של מינלי וגם של סינטרה, הפכו למזוהות ביותר עם העיר ניו יורק, ומינלי ממשיכה להופיע עם השיר כמעט בכל הופעה שלה.

## מחזמר
בשנת 2023 עתיד לעלות בברודוויי מחזמר המבוסס על הסרט.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטים מוזיקליים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:מחזות זמר להיטים
קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית אמריקאיים
קואליציית הצדקה

**קואליציית הצדקה** (באנגלית: (UG) Union of Good, בערבית: **ائتلاف الخير**, איתילאף אל-ח'ייר) היא ארגון גג המורכב מכ-50 קרנות צדקה אסלאמיות וקרנות ייעודיות של החמאס ברחבי העולם, אשר מעבירות כספים לתנועת החמאס.

הארגון נוסד סמוך לפרוץ האינתיפאדה השנייה במטרה לגיוס תרומות באופן חד פעמי, אך בעקבות הצלחת המבצע המשיך לפעול והפך במשך השנים לגוף מרכזי בכלכלת החמאס. על פי הערכות שונות העבירה "הקואליצייה" בין השנים 2001–2009 מאות מיליוני דולרים למוסדות החמאס. רוב הכסף המגויס מועבר ברובו באופן ישיר למוסדות החמאס ביהודה ושומרון וברצועת עזה ולתמיכה במעטפת הטרור הפלסטיני על ידי הענקת סיוע כספי לפעילי טרור ולבני משפחותיהם. פעילות הקואליצייה סייעה לחמאס לבסס את עצמה כאלטרנטיבה שלטונית לרשות הפלסטינית.

בראש הארגון שמרכזו בסעודיה עמד עד מותו השייח' יוסוף אל-קרדאווי ובמועצת הנאמנים שלו חברים אישים בולטים מתנועת האחים המוסלמים, פעילי חמאס מוכרים ומנהיגים אסלאמיים מרחבי העולם, בהם השייח' ראאד סלאח והשייח' עכרמה צברי. עם הקרנות והארגונים המשתייכים ל"קואליציית הצדקה" נמנים בין השאר: קרן אל-אקצא, IHH (טורקיה), אינטרפאל (בריטניה), קרן האדמה הקדושה (ארצות הברית), ארגון הסעד האסלאמי העולמי (סעודיה), הכנס העולמי לנוער אסלאמי (סעודיה) וידיים מוסלמיות (בריטניה).

"קואליציית הצדקה" והקרנות החברות בה הוצאו מחוץ לחוק בישראל בשנת 2002 ובשנת 2008. בנובמבר 2008 הוצא הארגון מחוץ לחוק גם בארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
*
*"קואליציית הצדקה" – מיפוי וניתוח מערך מימון כספי טרור, באתר שירות הביטחון הכללי, ספטמבר 2009

## הערות שוליים

קטגוריה:האחים המוסלמים
קטגוריה:חמאס
פרס אנגל

**פרס אֶנְגֶל** הוא פרס מטעם עיריית תל אביב-יפו, הניתן מאז 1945 למוזיקאים מצטיינים בתחום היצירה או המחקר המוזיקלי שמקום מושבם הקבוע הוא ישראל. בשנים 1945 עד 1960 חולק הפרס מדי שנה בשנה, לאחר זאת היו רווחי הזמן נתונים לשינויים. בעדכון האחרון של תקנון הפרס לשנת תשע"א נקבע בעיריית תל אביב שהפרס יינתן מדי שנתיים.
שמאל|ממוזער|200px|יואל אנגל
פרס אנגל מנציח את שמו של יואל אנגל, מלחין וחוקר מוזיקה יהודית וזמר עברי, שעסק במשך שנים בפעולתו זו ברוסיה ואחר, מאז 1924, בארץ ישראל, עד מותו ב-1927. מועצת עיריית תל אביב-יפו החליטה על מתן הפרס בישיבתה ב-17 בדצמבר 1944. מוענק פרס ליצירה מוזיקלית, פרס למחקר מוזיקלי, פרס למוסדות מוזיקליים וכן פרס לזמר העברי ע"ש יוסף אלקוני.

בין מקבלי הפרסים במהלך השנים יוצרים, חוקרים ומוסדות ידועי-שם בתחום המוזיקה בישראל. להלן רשימת מקבלי הפרס.

## מקבלי פרס אנגל בתחום היצירה
* 1945 - פאול בן-חיים, מרדכי סתר
* 1946 - אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', אריך ולטר שטרנברג
* 1947 - מנחם אבידום
* 1948 - מרק לברי, עדן פרטוש
* 1949 - יוסף טל, יוסף קמינסקי
* 1950-51 - קראל שלמון, יהויכין סטוצ'בסקי, עדן פרטוש, יהודה שרת
* 1952 - אברהם דאוס, חנוך יעקבי, פאול בן-חיים
* 1953 - מרדכי סתר, יוסף קמינסקי, מרדכי גולינקין
* 1954 - אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', מכס ברוד
* 1955 - יהודה ווהל, יצחק אדל, חיים אלכסנדר
* 1956 - שרה לוי-תנאי, מנחם אבידום, שלמה יפה
* 1957 - יוסף טל
* 1958 - יהושע לקנר 
* 1959-60 - בן-ציון אורגד, אריך ולטר שטרנברג
* 1962-63 - עמי מעייני, דב ברנד ברגל
* 1966 - יהויכין סטוצ'בסקי
* 1970 - סרג'יו נטרא
* 1973 - יעקב גלבוע, צבי אבני
* 1977 - יוסף טל, חנוך אבנארי
* 1980 - יעקב גלבוע
* 1985 - עמנואל עמירן
* 1991 - נעם שריף, משה רסיוק, מנחם צור
* 1995 - עודד זהבי
* 2001 - שמעון כהן
* 2005 - רון וידברג
* 2007 - לאון שידלובסקי
* 2009 - בנימין יוסופוב, ארי בן שבתאי
* 2011 - הילת בן קנז
* 2013 - יוסף ברדנשווילי
* 2015 - חיים פרמונט
* 2017 - גדעון לבינסון
* 2019 - דן יוהס
* 2021 - בועז בן משה
* 2023 - דוד זבה
* 2025 - ליאור נבוק

## מקבלי פרס אנגל על מחקר מוזיקלי
[ממוזער|פרופ' [יהואש הירשברג בטקס קבלת פרס אנגל (2011)]]
* 1945 - שלמה רוזובסקי
* 1947 - מנשה רבינא
* 1954 - שמעון מאיר גשורי
* 1955 - יהושע לייב נאמן
* 1957 - פרופ' ליאו קסטנברג
* 1958 - יהויכין סטוצ'בסקי
* 1959-60 - ישראל שליטא
* 1966 - ברכה צפירה
* 1970 - פרופ' אסתר גרזון-קיוי
* 1980 - משה גורלי
* 2005 - אליהו הכהן, נוגה תמיר
* 2011 - פרופ' יהואש הירשברג
* 2013 - פרופ׳ אבנר בהט
* 2015 - ד"ר אסף שלג
* 2017 - אדווין סרוסי
* 2019 - ד"ר נתן שחר
* 2021 - ד"ר ביאטריס בר
* 2023 - ד"ר רונית סתר וד"ר אורי גולומב
* 2025 - זמרשת

## מקבלי פרס אנגל לגופים ומוסדות מוזיקליים
* 1950-51 - הוצאת "המרכז לתרבות" (הוצאת התווים של "המרכז לתרבות" ליד ההסתדרות), הוצאת המוזיקה של אגודת הקומפוזיטורים הישראליים
* 1966 - התזמורת הפילהרמונית הישראלית
* 2007 - סימפונט רעננה

## מקבלי פרס אלקוני ל[[זמר עברי|זמר העברי]] במסגרת פרס אנגל
* 1950-51 - מתתיהו שלם
* 1952 - מרדכי זעירא
* 1954 - יואל ולבה
* 1957 - נחום נרדי
* 1958 - יששכר מירון
* 1959-60 - דוד זהבי

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר עיריית תל אביב-יפו, רשימת הזוכים בפרסי העירייה עד שנת 2023. פירוט הזוכים בפרס אנגל בעמודים 29-28
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
אנגל
קטגוריה:ישראל: מוזיקה
אנגל
אנגל
גורקי-9

[250px|שמאל|ממוזער|[דמיטרי מדבדב עם ברק אובמה בחדר העבודה הנשיאותי בגורקי-9, יולי 2009.]]
**גורקי-9** (**Горки-9**) הוא מעון המגורים הרשמי של נשיא רוסיה, ושימש כמקום המגורים המועדף על בוריס ילצין. כיום מתגורר בו דמיטרי מדבדב עם משפחתו. זהו מעון ממלכתי השוכן במרחק 15 ק"מ ממוסקבה באזור רובליובקה והוא נחשב לאחד מארבעת המעונות הרשמיים של הנשיא, לצד הקרמלין, מעון פלגי בושארוב ומעון אוג'ין. שטח המבנה הוא כ-2000 מ"ר.

גורקי-9 הוא המעון הממלכתי הגדול ביותר המשמש את נשיא רוסיה, ושימש כמעון המגורים של בוריס ילצין. גם לאחר התפטרותו הוא המשיך להתגורר במעון עד שעבר לבארוויחה, שם השתכן עד מותו ב-2007. לאחר מכן לא נעשה כל שימוש במקום.

ב-2008 עבר דמיטרי מדבדב להתגורר במעון הממלכתי. הוא המשיך להתגורר בו גם לאחר שסיים את כהונת הנשיא ומונה לתפקיד ראש הממשלה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רוסיה: מעונות רשמיים
קטגוריה:נשיאות רוסיה
קטגוריה:רוסיה: פוליטיקה
קטגוריה:מחוז מוסקבה: מבנים
אחוזת מיינדורף

שמאל|ממוזער|אחוזת מיינדורף, 1890
[שמאל|ממוזער|[דמיטרי מדבדב עם הוגו צ'אווס, ספטמבר 2009]]
**אחוזת מיינדורף** (**Майендорф**) המכונה לעיתים גם טירת מיינדורף, היא מעון ממלכתי רשמי ברוסיה המשמש כמעון הנופש של נשיא רוסיה, ושוכן באזור רובליובקה, בכפר בארוויחה במחוז מוסקבה.
## היסטוריה
המעון נבנה עבור הברונים מיינדורף בסגנון של ארמון צרפתי. האדריכל הראשון היה פיוטר בויצוב שפיקד על פרויקט הבנייה הראשון שנמשך מ-1874 ועד 1885. את הבנייה הזמינה נאדג'דה קזאקובה, שנישאה תחילה לקצין המטה הכללי הרוסי וריגין אך ב-1891 הוא נפטר והיא נישאה ב-1904 לברון בוגדן מיינדורף, שגריר רוסיה בדנמרק, ב-1914 נסעו הברונים לנופש מחוץ לרוסיה, אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה קברו כל סיכוי לשוב לביתם.

לאחר מהפכת אוקטובר התגורר ולדימיר לנין בטירה, וב-1935 נבנה מרכז נופש והבראה של ממשלת ברית המועצות, שבו נחו מיכאיל בולגאקוב, סרגיי קורוליוב ויורי גגארין.

בתקופת מלחמת המולדת הגדולה, המעון שימש כבית חולים צבאי. בפארק שלצד המעון היה בית עלמין צבאי שמאוחר יותר הוצבה בו אנדרטה ופסלו של יבגני ווּצ'טיץ', לזכר קרב סטלינגרד.

כיום המעון שייך לנשיא רוסיה, ומשמש את הנשיא בעת פגישתו עם מנהיגים זרים ובדיונים עם מנהיגי המפלגות בפרלמנט. כך למשל בנובמבר 2008 נחתם במקום "הסכם מיינדורף", הסכם בין ארמניה ואזרבייג'ן על סיום הסכסוך על נגורנו קרבאך.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאות רוסיה
קטגוריה:מחוז מוסקבה: מבנים
קטגוריה:רוסיה: טירות
רומן אדמוב

**רומן סטניסלבוביץ' אדמוב** (ברוסית: **Роман Станиславович Адамов**; נולד ב-21 ביוני 1982 בבלאייה קליטבה שברוסיה) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ.

## קריירת מועדונים
אדמוב התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אולימפיה וולגוגרד. במחצית השנייה של שנת 2000 שיחק בהרכב השני של שחטאר דונצק. בגיל 18 עשה את הופעת הבכורה שלו עם רוסטוב, שם שיחק במשך 4 שנים. מדצמבר 2005 עד יוני 2008 רומן שיחק במועדון הכדורגל מוסקבה. ביוני 2008 עבר לרובין קאזאן. בקיץ 2009 הושאל על ידי קריליה סובטוב סמרה. בינואר 2010 שוב הושאל והפעם על ידי קבוצתו הקודמת רוסטוב למשך שנה. בינואר 2011 רוסטוב האריכה את החוזה לעוד שנה. ביולי 2012 חתם ברוסטוב לשנתיים. בספטמבר עבר לוויקטוריה פלזן הצ'כית.

## נבחרת לאומית
את משחק הבכורה שלו בנבחרת רוסיה הבוגרת ערך מול נבחרת רומניה ב-26 במרץ 2008. ערך משחק אחד ב2008 מול ספרד כאשר הוא החליף את ולדימיר ביסטרוב בדקה ה-71. זכה במדליית ברונזה באותו טורניר, כאשר רוסיה הגיעה עד לחצי הגמר.

## תארים
;קבוצתיים
* אליפות רוסיה - 2008 (רובין קאזאן)
* גמר הגביע הרוסי - 2002/03 (רוסטוב), 2006/07 (מועדון הכדורגל מוסקבה)
* זכייה בליגה הרוסית הראשונה (טרק גרוזני)
* אליפות אירופה: 2008 (חצי גמר)
;אישיים
*מלך השערים בליגה הרוסית לשנת 2007 (יחד עם רומן פבליוצ'נקו, שניהם הבקיעו 14 שערים)

## קישורים חיצוניים

* פרופיל באתר נבחרת רוסיה בכדורגל 

קטגוריה:חלוצי כדורגל רוסים
קטגוריה:כדורגלנים רוסים
קטגוריה:כדורגלני שחטאר דונצק
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:כדורגלני אחמט גרוזני
קטגוריה:כדורגלני מועדון הכדורגל מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני רובין קאזאן
קטגוריה:כדורגלני קריליה סובייטוב סמרה
קטגוריה:כדורגלני ויקטוריה פלזן
קטגוריה:כדורגלני סיביר נובוסיבירסק
קטגוריה:כדורגלני נבחרת רוסיה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:ספורטאים זרים באוקראינה
קטגוריה:ספורטאים זרים בצ'כיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1982
ישראל חיים קאהן

הרב **ישראל חיים הכהן קאהן** הוא האדמו"ר מנחלת אהרן, בנו החמישי של הרב אברהם יצחק קאהן מתולדות אהרן.

## ביוגרפיה
נישא בי"א בסיוון ה'תשל"ה לשרה בת הרב אברהם צבי בעק, אב"ד מלבורן שבאוסטרליה.

עם פטירת אביו הוכתר כרב קהילת תולדות אהרן. לאחר כשש שנים העתיק את מגוריו ומרכז פעילותו לבית שמש, והתמנה על ידי אחיו, הרב דוד קאהן, שירש את אביהם כאדמו"ר מתולדות אהרן, לרב בית המדרש 'תולדות אהרן' ברמת בית שמש ב'.

### הקמת חסידות נחלת אהרן
בשנת 2010 פרש הרב קאהן מחסידות תולדות אהרן, בעידוד אחיו האדמו"ר, והקים את חסידות נחלת אהרן, הקרויה גם היא על שם הרב אהרן ראטה מייסד חבורת שומר אמונים. לחסידות קהילות בבית שמש, בשכונת ברכפלד שבמודיעין עילית ובאשדוד.

הרב קאהן מרבה לדרוש בקרב הציבור הליטאי. עיקר פעילותו בעיר מודיעין עילית.

בנו הרב אהרן קאהן, חתן רבי יהודה אליעזר דוד ניישלאס, אב"ד סערדהאלי ודומ"ץ בעדה החרדית, הוא ראש ישיבת "פרח מטה אהרן" בבית שמש. בן נוסף, הרב שמואל, הוא מגיד שיעור בישיבת תולדות אהרן בירושלים.

## ראו גם
*חסידות מבקשי אמונה

## קישורים חיצוניים
*הרב ישראל חיים הכהן קאהן שליט"א
*כולי עלמא - חצרות נחלת אהרן ומבקשי אמונה

קטגוריה:משפחת הכהן קאהן
קטגוריה:רבני העדה החרדית
קטגוריה:אדמו"רי בית שומרי אמונים
קטגוריה:בית שמש: אדמו"רים
גביע וזינה

שמאל|ממוזער|250px|ז'ורז' וזינה
**גביע וזינה** (באנגלית: **The Vezina Trophy**) הוא גביע המוענק מדי שנה, מאז 1927, לשוער המצטיין של העונה הרגילה בליגת ה-NHL.

הגביע נתרם על ידי מונטריאול קנדיאנס לזכר ז'ורז' וזינה, שהיה שוער הקבוצה בין 1910 ו-1925, אז התמוטט במהלך משחק והתברר שחלה בשחפת. וזינה מת ממחלתו ב-1926.

הקריטריון לבחירת הזוכה השתנה פעמיים במהלך השנים. בין 1927 ו-1945 הוענק הגביע לשוער שנבחר למצטיין בליגה. בין 1946 ו-1981 שונה הקריטריון, והגביע הוענק לשוער של הקבוצה שספגה הכי פחות שערים בליגה, כאשר במהלך אותה תקופה הוכנס קריטריון נוסף - הגביע הוענק רק לשוערים ששיחקו לפחות 25 משחקים בעונה. אם לאותה קבוצה היה יותר משוער אחד שמילא אחר התנאי, הוענק הגביע במשותף לשוערי הקבוצה שעמדו בתנאי. ב-1981 שונה הקריטריון שוב, לקריטריון הנוכחי.

את הזוכה בוחרים 31 המנכ"לים של קבוצות ה-NHL, כשכל אחד מהם מדרג את שלושת השוערים המצטיינים לדעתו. הראשון ברשימה של כל מנכ"ל מקבל 5 נקודות, השני 3 נקודות, והשלישי - נקודה אחת.

## הזוכים
### 1927 - 1946
בשנים אלה נבחר השוער המצטיין בליגה.

### 1947 - 1981
בשנים אלה קיבל את הפרס השוער, או השוערים, של הקבוצה שספגה הכי מעט שערים בעונה הרגילה. במהלך השנים נוסף גם תנאי שעל כל זוכה לשחק לפחות 25 משחקים בעונה.

### 1982 - ההווה
בשנים אלה נבחר השוער המצטיין בליגה על ידי מנכ"לי כל הקבוצות ב-NHL.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארצות הברית: הוקי קרח
קטגוריה:קנדה: הוקי קרח
קטגוריה:תחרויות הוקי קרח
קטגוריה:NHL
זברואיד

**זֶבְּרוֹאִיד** (דמוי זברה) הוא הכלאה בין זברה לסוסים אחרים.

שלוש הקבוצות הידועות ביותר של זברואידים הן:
* זונקי, הכלאה בין חמור לזברה.
* זוני, הכלאה בין זברה לפוני.
* זורס, הכלאה בין זברה לסוס.
השמות הם כמקובל שילוב של שם המין של האב ולאחריו שם המין של האם של בן הכלאיים.

מרבית הזברואידים הם תוצאה של הכלאה בין זכר זברה ונקבה מהסוג סוס שאיננה זברה.
זברות הוכלאו עם בעלי חיים הדומים להם, כמו חמורים וסוסים, למן המאה ה-19. גם כיום קיימות כמה חוות חקלאיות העוסקות במלאכה זו. זברואידים מוצגים לראווה בעיקר כקוריוז, משום שאינם ראויים לרכיבה או לעבודה.
הזברואידים הזכרים הם לרוב עקרים ופוריותן של הנקבות נמוכה, תופעה זו מתרחשת בהתאם לכלל הלדאן  שניסח הביולוג ג'ון בורדון סנדרסון הלדאן בשנת 1922.

## דוגמאות של הכלאה
בשנת 1815 לורד מורטון זיווג זכר מן המין קואגה (נכחד בשנת 1883) עם סוסת ערמון בעלת שבע שמיניות של דם ערבי, אשר לא זווגה קודם לכן. התוצאה הייתה נקבה בת כלאיים הדומה לשני ההורים. הכלאה זו עוררה את התעניינותו של קוסאר אווארט, גנטיקאי ומרצה לידיעת הטבע מאדינבורו, שהכליא בין זכר זברה לנקבת פוני כדי לבחון את תאוריית הטלגוניה. תאוריה זו טענה כי לבן הזוג הראשון של הנקבה יש השפעה על צאצאיה עם בני זוג מאוחרים יותר. צ'ארלס דרווין הזכיר בשנת 1859 בספרו מוצא המינים כי הוא ראה ציורים צבעוניים של בן כלאיים של חמור וזברה:⁵ "בת הכלאיים המפורסמת של לורד מורטון מנקבת ערמון וזכר קואגה". דרווין הזכיר את בת הכלאיים המסוימת הזאת שוב בשנת 1868 ב"מגוון של בעלי חיים וצמחים תחת ביות", ונתן הפניה לכתב העת שבו תיאר לורד מורטון לראשונה את ההכלאה. דרווין מזכיר גם בן כלאיים מגן החיות של לונדון, תוצאה של הכלאה בין סוסה ובין זברואיד שנוצר מהכלאה של חמור זכר ונקבת זברה.

במהלך מלחמת הבורים השנייה זיווגו הבורים בין זברה מהתת-מין *[[Equus quagga chapmani]]* לפוני במטרה ליצור חיית מסע העמידה למחלת השינה שתשמש בעיקר לשינוע רובים. הבורים קיוו שהכלאה בין זברה העמידה למחלה, שלא כמו הסוס והפוני, תיצור בן כלאים עמיד למחלה.

בשנות ה-20 ממשלת ארצות הברית השביחה זורסים על מנת לחקור תורשה וטלגוניה.

במאמר מ-16 ביוני 1973 בניו יורק טיימס מסופר על לידתו של זונקי, הכלאה בין זברה לחמור, בגן החיות התנ"כי שבירושלים.
ב-21 באפריל 2005 נולד בברבדוס לזברה בשם אליסון מתת-המין זברה בורצ'לי (*Equus quagga burchellii*) חמוזברה בשם אלכס.
ב-3 ביולי 2011 נולד חמוזברה בגן החיות בשיאמן שבדרום מזרח סין לאחר שהזברה היחידה במתחם הזדווגה עם חמור ללא התערבות בני אדם.

פרטים נוספים של זונקי נולדו בגן החיות בפירנצה ב-2013 ובגן חיות במקסיקו ב-2014.

קובץ:Zeedonk 800.jpg|זונקי
קובץ:Zébrulecouché.jpg|זורס
קובץ:Hebra.jpg|הברה, הכלאה בין סוס זכר לזברה נקבה.
קובץ:Zebroidfoal.jpg|זורס בן פחות משנה במוזיאון הזואולוגי רוטשילד (מ-2007 נקרא מוזיאון ידיעת הטבע בטרינג; הוקם על ידי וולטר רוטשילד).


## ראו גם
* אוקאפי – בעל חיים המזכיר במראהו זברואיד או קואגה אבל למעשה הוא לא ממשפחת הסוסיים כי אם ממשפחת הג'ירפיים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חיות כלאיים
קטגוריה:זברות
אולימפ-2

שמאל|ממוזער|250px|האצטדיון בשנת 2007
שמאל|ממוזער|250px|תצלום ממשחק של רוסטוב
אצטדיון **אולימפ-2** הוא המגרש הביתי של רוסטוב. נבנה ב-1930, נודע בשם אצטדיון רוסטסלמאש על שם מפעל המכונות רוסטסלמאש שבנה אותו. שיפוצים רבים נערכו באצטדיון כשהאחרון שבהם בוצע בשנת 2002, אז נהרס היציע הדרומי שבנייתו המחודשת הסתיימה בשנת 2009. בשנות ה-50 של המאה ה-20 האצטדיון היה התשיעי בגודלו בברית המועצות, אז היו בו 32,000 מושבים. האצטדיון אירח מספר קבוצות בכירות כגרמיו הברזילאית, ראפיד וינה האוסטרית, סטיאווה בוקרשט הרומנית, יובנטוס האיטלקית, גלאטסראיי הטורקית ואוסר הצרפתית.

ב-16 במאי 2010 אירח האצטדיון את משחק הגמר של הגביע הרוסי בו גברה זניט סנקט פטרבורג על סיביר נובוסיבירסק בתוצאה 0–1. משחק זה היה משחק גמר הגביע הראשון אי-פעם מחוץ לאזור מוסקבה. ב-1 באפריל 2018 נערך משחק הליגה האחרון באצטדיון, במסגרתו רוסטוב אירחה את צסק"א מוסקבה במשחק במסגרת המחזור ה-24.

## שמות קודמים
*אצטדיון המפעל "רוסטסלמאש" (1930 - 1996)
*רוסטסלמאש (1997 - 2002)
*אולימפ-המאה ה-21 (2002 - 2006)
*אולימפ-2 (2009 - 2018)

## קישורים חיצוניים

*דף האצטדיון באתר רוסטוב

אולימפ-2
קטגוריה:רוסטוב (כדורגל)
לביב חבשי

200px|ממוזער|שמאל|קברו של לביב חבשי
**לביב חבשי** (בערבית: **لبيب حبشي**; 18 באפריל 1906 – 18 בפברואר 1984) היה אגיפטולוג מצרי רב השפעה.
## ביוגרפיה
חבשי נולד באל-מנצורה בדלתת הנילוס למשפחה נוצרית-קופטית. הוא החל את לימודיו באגיפטולוגיה באוניברסיטת קהיר (שנקראה אז אוניברסיטת פואד הראשון), כאשר מחלקת האגיפטולוגיה אך נוסדה וסיים תואר ראשון בשנת 1928. שנתיים לאחר מכן, בגיל 24, הוא הצטרף למחלקת העתיקות של ממשלת מצרים, ועבד שם כ־30 שנה עד שהגיע לדרגת מפקח ראשי. במהלך תקופה זו הוא בילה זמן רב בחפירות ארכאולוגיות במצרים ובסודאן. הוא עזב את המשרה הממשלתית עבור משרה במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו, כיועץ ארכאולוגי למשלחת החפירות הנובית.

הכבוד הרב לו זכה זיכה אותו בחברויות כבוד במכוני ארכאולוגיה רבים בעולם, ובהם: המכון הגרמני לארכאולוגיה בברלין ב־1953, המכון הצרפתי למצרים בקהיר ב־1964, המכון לאגיפטולוגיה באוניברסיטת קארל בפראג ב־1965. הוא זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניו יורק ב־1966 ולחברות כבוד במרכז האמריקני לחקר מצרים ב־1970. גם מדינות אירופאיות רבות העניקו לו אותות הערכה: איטליה ב־1973, צרפת ב־1979, אוסטריה ב־1980 וגרמניה ב־1981.

לאחר מותו השאיר ספרייה עשירה הכוללת כ־5000 ספרים, כתבי עת, התחלות מאמרים, וחומרי מחקר רבים על אגיפטולוגיה ועל קופטים.

## בין האתרים בהם חפר
* תל בסטה בשנים 1939, 1943 ו־1944. יש המזהים עיר זו עם פי-בסת המוזכרת ב.
* יב (אלפנטין) ואזור אסוואן בשלהי שנות הארבעים, שם גילה את מקדש חקאיב.
* תל א-דבע (שאותה זיהה עם אווריס) בין 1941 ל־1942.
* לוקסור, בין 1943 ל־1956.
* ממפיס, ב־1950, שם גילה מקדש לסתי הראשון.
* זווית אום אל רח'ם, ב־1948; מבצר הממוקם כ־300 קילומטר מערבית לאלכסנדריה וסימן את גבולה המערבי של מצרים העתיקה בימי רעמסס השני.

## מעבודותיו

* Tell Basta / by Labib Habachi / Impr. de l'Institut français d'archéologie, 1957
* Aswan: the town with a glorious past and a promising future / by Labib Habachi, Hinrī Riyāḍ / Institut français d'archéologie orientale, 1959
* Mit Rahineh, 1956 / by Rudolf Anthes, Labib Habachi, Jean Yoyotte, Jean Jacquet / University Museum, University of Pennsylvania, 1965
* Features of the deification of Ramesses II / by Labib Habachi / J. J. Augustin, 1969
* The obelisks of Egypt: skyscrapers of the past / by Labib Habachi / Scribner, 1977
* Sixteen studies on lower Nubia / by Labib Habachi / Impr. de l'Institut français d'archéologie orientale, 1981
* The Sanctuary of Heqaib / by Labib Habachi, Gerhard Haeny, Friedrich Junge / P. von Zabern, 1985
* Elephantine IV: the Sanctuary of Heqaib, Volume 33, Part 2 / by Labib Habachi, Gerhard Haeny, Friedrich Junge / P. von Zabern, 1985
* Studies on the Middle Kingdom / by Labib Habachi / ELTE, 1987
* The Coptic encyclopedia / by Aziz Suryal Atiya, Labib Habachi / Macmillan, 1991

* רשימה של ספריו, באתר גוגל ספרים.

## לקריאה נוספת

*Kamil, Jil. ''Labib Habachi: The Life and Legacy of an Egyptologist''. American University in Cairo Press.

* ביקורת על הספר בעיתון אל-אהרם 

## קישורים חיצוניים

* אוסף לביב חבשי, באתר האוניברסיטה האמריקנית בקהיר .

## הערות שוליים

קטגוריה:אגיפטולוגים
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:מדענים מצרים
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1906
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-1984
יעקב טולידאנו (צרפת)

הרב **יעקב טולידאנו** (י"ט באלול תרצ"ג, ספטמבר 1933 – ז' באדר תשנ"ו, פברואר 1996) היה ראש ישיבת חזון ברוך בגני שבצרפת.

## תולדותיו
ממוזער|שמאל|250px|המצבה מעל קברו של הרב טולידאנו
נולד במקנס שבמרוקו, בנו הצעיר של הרב רפאל ברוך טולידאנו והרבנית רחל לבית עמאר. נקרא על שם סבו, הרב יעקב טולידאנו, אב בית דין של מקנס ומרקש. נשלח על ידי אביו ללמוד בישיבת תורת אמת בלונדון, שם למד אצל הרב יצחק צבי (זיידל) סמיאטיצקי, חתנו של ראש הישיבה הרב משה שניידר. לאחר מכן למד בישיבת פוניבז' בבני ברק. היה מתלמידיו הקרובים של הרב שך.

בשנת תשט"ו (1956) נישא למישל פיגלא פיקאר, בת למשפחה שמוצאה מחבל אלזס, מייסדת בית מדרש למורות בטנג'יר. לאחר נישואיו התגורר במשך כעשור באנגליה ולמד ב"כולל הרבנים" בגייטסהד.

בשנת תשכ"ז (1967), בעקבות גלי ההגירה של יהודים ממדינות צפון אפריקה לצרפת, החליט לעבור לשם כדי להקים מוסדות תורה וחינוך. הוא התגורר בעיירה וילמומבל שבמזרח פריז, שם הנהיג את הקהילה היהודית המקומית בעיירות לה רנסי וילמומבל וגני. בשנות ה-70 ייסד במקום את ישיבת חזון ברוך, על שם אביו, ועמד בראשה עד פטירתו. כמו כן הקים מוסדות לבנות, בראשות רעיתו, ובית הספר 'מרכז התורה'.

הוציא לאור את הספר "חזון ברוך" הכולל מאמרים על התורה. לאחר פטירתו הוציאו בניו כרך נוסף בשם זה, משיעוריו על הש"ס.

היה מרבני ארגון מרביצי תורה, המאגד בתוכו אברכים ספרדים בעלי זיקה לעולם התורה הליטאי.

## חיים אישיים
, מילדיו:

* בנו הגדול הרב שלום משה, ר"מ בישיבת מאור התורה, חתנו של הרב אברהם סלים. 
* בנו הרב יהודה, ראש ישיבת חזון ברוך ומוסדות מרכז התורה.
* בתו לאה, מנהלת בית הספר מרכז התורה, הנשואה לרב יצחק סבאג, מראשי ישיבת חזון ברוך, ורב קהילת יעקב.
* בנו הרב שמואל, ראש ישיבת רינת יעקב בבני ברק, הקרויה על שמו.
* בנו הרב נתן אהרון, ראש ישיבה לצעירים מעלות.

## מתלמידיו
* חתנו הרב יצחק סבאג, מראשי ישיבת חזון ברוך,ומד"א קהילת יעקב.
* הרב  שלום ביטאן, ראש ישיבת דעת חיים בירושלים (נכד אחותו)
* הרב שמואל טולידאנו, ראש ישיבת ברית יעקב בירושלים (נכד אחותו)
* הרב יעקב בן נאים, ראש ישיבת נחלת משה בירושלים (אחיינו)
* הרב מרדכי רוטנברג, אב"ד אגודת הקהילות פריז.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:חרדים צרפתים
יעקב
קטגוריה:ראשי ישיבה צרפתים
קטגוריה:תלמידי כולל הרבנים בגייטסהד
קטגוריה:אישים שעל שמם ישיבות בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת אמת-לונדון
קטגוריה:יהודים מרוקאים
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-מרוקאי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1933
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1996
חסידות מאלין

**חסידות מאלין** הייתה חסידות ווהלינית (כיום אוקראינה) מבית צ'רנוביל. יסודה מרבי גדליה ממאלין.

## תולדות החסידות
רבי גדליה היה בנם של רבי ישראל וחיה שרה. נולד בערך בתקע"ו. רבי ישראל היה בנו של רבי יצחק אייזיק רובין מקרמנטשוג חתנו של רבי נחמן מברסלב. חיה שרה הייתה בתו של רבי אהרן טברסקי מצ'רנוביל. רבי גדליה התחנך אצל סבו רבי אהרן לאחר שאביו נפטר בצעירותו ואמו התחתנה בשנית עם רבי שלמה מלודמיר. היה חתנו של רבי פנחס מסאלוויטא. כשגדל מינהו סבו לאדמו"ר. כיהן במאלין שבמחוז ז'יטומיר. נפטר בכ"ב בניסן תרס"ט. שני בניו שימשו אחריו כאדמו"רים.

רבי מרדכי מילא את מקומו של אביו רבי גדליה במאלין. היה חתנו של רבי יצחק קטן מסטניסלב. בניו היו רבי לייבוש ורבי אהרן חתן דודו רבי דוד מאורזיטשוב. רבי מרדכי נפטר בכ"ז באלול תרע"א.

רבי אברהם יהושע העשיל בנו של רבי גדליה שימש כאדמו"ר בראדומישל. היה חתן חתנו של רבי סנדר רוקח מאלעסק. נהרג עם בנו הרב מרדכי בכ"ה באייר תרע"ט בפרעות פטליורה. בנו השלישי של רבי גדליה היה רבי פנחס שנפטר בצעירותו. היה חתן דודו רבי משה שפירא בנו של רבי פנחס מסלוויטא. חתנו של רבי גדליה היה רבי דוד מאורזיטשוב בנו של רבי אברהם מאורזיטשוב. גם הוא נפטר בצעירותו.

בדור השלישי שימש כאדמו"ר בנו של רבי אברהם יהושע העשיל, רבי חנוך העניך. נולד בשנת תרמ"ו. נישא בשנת תרע"א לבתו של רבי יוסף ירושלמסקי מקישינב. בשנת תרע"ד החל לשמש ברבנות ראדומישל ובשנת תרע"ט אחר פטירת אביו, כאדמו"ר. בשנת תרפ"ד היגר לשיקגו. שימש כרב קהילת 'לב שמח' כ-40 שנה. היה חבר אגודת האדמו"רים חבר מרכז הרבנים בשיקגו וחבר ועד הפועל של קרן הצלה בשיקגו. בשנת תשכ"ח עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. נפטר בכ"ב באלול תשל"א. אחיו רבי שלום מקייב שימש אף הוא כאדמו"ר. עלה לישראל והתגורר בחיפה.

בנו של רבי חנוך הניך, רבי אברהם יהושע השיל, מילא את מקומו באדמו"רות מלין בשיקגו עד פטירתו בתשס"ד. היה חתנו של רבי ברוך הלברשטאם מגריבוב.

## לקריאה נוספת
* יצחק אלפסי, **החסידות**, 1977, עמ' 34.
* לוי הלוי גרוסמן, **שם ושארית**, תל אביב תש"ג.
* חסידות מאלין אסי ניסלסון לוריא- לא עלה נידף ברוח עמ' 12-14, 2017.

קטגוריה:יהדות אוקראינה
קטגוריה:חצרות חסידיות
אפילפסיה של ניתוקים בילדות

**אפילפסיה של ניתוקים בילדות** (**childhood absence epilepsy** – CAE)  הידועה גם כ**פיקנולפסיה** היא אפילפסיה כללית אידיופתית שקורית לילדים ללא בעיות רפואיות נלוות. גיל ההתחלה הוא לרוב בין 4 ל-10 כשהשיא הוא בין הגילאים 5 ל-7. הילדים סובלים מהתקפי ניתוק, אמנם קצרים מאוד (20-4 שניות) אשר עשויים להתרחש עד מאות פעמים ביום. התקפי הניתוק האלה כרוכים בהפרעה חמורה במצב ההכרה. אוטומטיזם  (תנועות בלתי מודעות) מתון הוא שכיח אבל מעורבות מוטורית משמעותית בשלבים מוקדמים של ההפרעה שוללת אבחנה זו. ב-CAE ישנו סוג אחד עיקרי של התקף ניכר בשלבי האבחון, והוא התקף ניתוק כללי. התקף זה מאופיין במצב של ניתוק (אבסנס), עצירת פעילות כללית של הפציינט וירידה במצב ההכרה. ה-EEG מראה פרצים אופייניים של ספייק ואחריו גל בתדירות של כ- 3 הרץ. הפרוגנוזה היא מצוינת כאשר אצל רוב החולים ההתקפים מפסיקים בהתבגרות.

## סיבות

CAE היא פוליגני מורכב. אצל סינים בני ההאן, למשל, יש קשר בין מוטציות ב CACNA1H ו CAE, אך מוטציה זו אינה הגורם העיקרי למלה באוכלוסייה הכללית העולמית. מוטציות אלה גורמות לפעילות מוגברת בתעלות וקשורה לרגישות נוירונית מוגברת. סוברים שההתקפים מקורם בתלמוס שם יש שפע של תעלות סידן מסוג T כמו אלה המקודדים ב CACNA1H.

## דיאגנוזה
האבחון נעשה על פי היסטוריה של התקפי ניתוק בתקופת הילדות המוקדמת וממצאים של פרצי ספייק-גל של כ- 3 הרץ ב- EEG.

## תפוצת המחלה

אפילפסיה של ניתוקים בגיל הילדות היא שכיחה למדי בתפוצה של כ-1 ל-1000 איש. למעטים מבין אנשים אלה יש מוטציות ב- CACNA1H או ב- GABRG2 כשהתפוצה של אלה במחקרים היא 10% או פחות.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אפילפסיה
טרבור דונובן

**טרבור דונובן ניובאואר** (באנגלית: **Trevor Donovan Neubauer**; נולד ב-11 באוקטובר 1978) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי, שהתפרסם מתפקידו כג'רמי הורטון באופרת הסבון "ימי חיינו" ובזכות תפקידו כטדי מונטגומרי בסדרת הטלוויזיה "90210"

## ביוגרפיה
דונובן נולד בבישופ, קליפורניה שבארצות הברית וגדל בעיירה ממות' לייקס גם היא בקליפורניה.

## קריירה
בשנת 2007 לאחר מספר תפקידי משחק קטנים, קיבל דונובן את הדמות של ג'רמי הורטון, באופרת הסבון"ימי חיינו" ברשת NBC. בשנת 2009 הוא הופיע גם בתפקיד משנה בסרט המדע הבדיוני "המחליפים", כמחליף של טום גרייר (ברוס ויליס).

ביוני 2009 לוהק דונובן לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "90210" ברשת The CW, בתפקיד חוזר של טדי מונטגומרי, החל מהעונה השנייה, ששידוריה החלו ב-8 בספטמבר 2009. ב-20 במאי 2010 הודיעה רשת הטלוויזיה The CW כי דמותו תהפוך לדמות קבועה בעונה השלישית ועוד פורסם כי דמותו תצא מן הארון. ביוני 2011 פורסם כי בעונה הרביעית מתוכנן דונובן להופיע בחמישה פרקים בלבד.

בשנת 2012 לוהק לסרטו של אוליבר סטון "בלי חוקים" לתפקיד של מאט. במקור הוא נבחן לדמות אחרת שנמחקה מהעריכה, אך לאחר שסטון ראה את האודישן שלו, הוא כתב לו תפקיד במיוחד עבורו. בשנת 2013, לאחר סיום הסדרה "90210", קיבל דונובן תפקיד חוזר בעונה השלישית של  קומדיית המצבים "מליסה וג'ואי" ברשת ABC Family בדמותו של אוסטין.

בשנת 2017 התארח בפרק של סדרת המשטרה "NCIS" ברשת CBS בדמותו של תומאס באצ'נר, ובשנת 2018 התארח בפרק של הסדרה "לוציפר" ברשת FOX בדמותו של מקס אוונס.

בשנת 2022 הייתה המודח העשירי בעונה ה־31 של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:קליפורניה: שחקנים
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1978
אלדד אמיר

**אלדד אמיר** (נולד ב-28 בספטמבר 1961) הוא שייט ישראלי בעבר. השתתף ב-3 אולימפיאדות (לוס אנג'לס 1984, סיאול 1988 וברצלונה 1992).

## ביוגרפיה
נולד וגדל בקיבוץ שדות ים והתחרה במסגרת מועדון השיט הפועל שדות ים.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים אמיר במקום שמיני עם שותפו יואל סלע בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי שלישי בשני שיוטים (שיוט שלישי ושיוט חמישי).

באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף שוב עם סלע, אך בשל יום הכיפורים שחל באחד מימי התחרות ויתרו על שיוט אחד (שיוט מספר שתיים) שבעזרתו יכלו אולי לזכות בשיוט טוב יותר ולשפר את הדירוג שלהם. הם סיימו במקום רביעי בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף, המקום הגבוה ביותר שספורטאי ישראלי הגיע אליו במשחקים האולימפיים עד אז וכך החמיצו מדליה אולימפית ראשונה לישראל. במדליית זהב זכה צמד מדנמרק, במדליית כסף זכה צמד מנורווגיה ובמדליית ארד זכה צמד מקנדה. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי בשני שיוטים מתוך שבעה במקום ראשון (שיוט רביעי ושיוט שישי).

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה אמיר לכבוד לשאת את דגל ישראל בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום 20, עם שותפו סלע, בשיט מפרשיות מדגם "הולנדי מעופף".

מלבד פעילותו הספורטיבית הוא עסק גם בדוגמנות.

בשנות האלפיים, אמיר מדריך ומאמן-אישי בנושא גלישה ומשמש כפרשן בערוץ הספורט בנושא שייט וגלישה.

אמיר היה נשוי לדוגמנית אורית הבר ולהם שלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שייטים ישראלים
קטגוריה:שייטים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:נושאי דגל ישראל באולימפיאדה
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:שדות ים: אישים
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר משותף חוף הכרמל
קטגוריה:שייטים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:שייטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
ג'עפר פאנאהי

**ג'עפר פאנאהי** (בפרסית: **جعفر پناهي**; נולד ב-11 ביולי 1960) הוא במאי קולנוע ותסריטאי איראני, מהמשפיעים ביותר על הגל החדש בקולנוע האיראני. הוא זכה להכרה מהתאורטיקנים ומבקרי הקולנוע ברחבי העולם וזכה בפרסים רבים ובהם פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה, פרס דוב הזהב בפסטיבל ברלין ופרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.

ב-20 בדצמבר 2010 נכלא פאנאהי לשש שנות מאסר ונאסר עליו למשך 20 שנים להפיק סרטים, לכתוב תסריטים, או להעניק כל סוג של ריאיון לתקשורת באיראן ולתקשורת הזרה, כמו גם לעזוב את מדינתו. עוד קודם לכן, בפברואר 2010, איראן מנעה את השתתפותו בפסטיבל הקולנוע בברלין.

## קורות חיים
פאנאהי הוא בנו של צייר, הוא גדל באחד האזורים העניים של טהראן.
לאחר לימודי קולנוע בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה בטהראן, עשה כמה סרטים עבור הטלוויזיה האיראנית, היה עוזר במאי של עבאס קיארוסטמי בסרטו "דרך עצי הזית". על סרטו הראשון, "הבלון הלבן", זוכה פאנאהי בפרס מצלמת הזהב בפסטיבל קאן 1995.

שניים מסרטיו עוסקים בנושא השוויון והיעדר החירות בחברה האיראנית: "המעגל"  (Dayereh, זוכה פרס אריה הזהב בוונציה בשנת 2000) וסרטו "זהוב ארגמן" (Talay Sorkh, זוכה פרס חבר השופטים "מבט מיוחד" 2003). שני הסרטים הוחרמו על ידי ממשלת איראן בגלל נושאיהם. "המעגל" דן במעמד הנשים באיראן ובמיוחד במעמדן של הזונות, ו"זהוב ארגמן" מספר את סיפורו של חייל ותיק במלחמת איראן–עיראק המתמודד מול חוסר הצדק החברתי.

שניים מסרטיו הוקרנו בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2011:
* "המראה" הוא סרט משנת 1997. זהו סיפורה של ילדה בת שש, שאמהּ לא באה לאסוף אותה מבית הספר והיא מתחילה ללכת לבדה בחזרה הביתה. כך מתעד פאנאהי את המציאות הקשה של רחובות טהראן, וגם מציג דיוקן של נשיות חזקה בהתהוותה, למרות שמדובר בילדה קטנה. הוא מביא את הסיפור מנקודת מבט ביקורתית על היחס הגרוע לנשים באיראן. הבמאי יוצר קשר בין המציאות לאמנות הקולנועית המתעדת אותה. הוא מייצר טשטוש תמידי בין הקולנוע העלילתי לתעודי.
* "זהוב ארגמן" משנת 2003, תסריט מאת עבאס קיארוסטאמי, הוא סיפורו של חייל שסובל מבעיות רפואיות שהחלו אצלו בזמן מלחמת עיראק-איראן, שעה שהוא עובד כשליח בפיצריה.

בשנת 2012 זכה פאנאהי בפרס סחרוב לחופש המחשבה ביחד עורכת הדין פעילת זכויות האדם האיראנית, נסרין סוטודה. נשיא הפרלמנט האירופי, מרטין שולץ, אמר "אישה ואיש אשר לא נכנעים לאיומים ולהפחדה ואשר החליטו לשים את גורל ארצם בפני עצמם".

בשנת 2015 יצא הסרט "טקסי" בבימויו ובכיכובו, עליו זכה בפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.

בשנת 2022 בית המשפט באיראן גזר שש שנות מאסר על פאנאהי, זאת לאחר שפרסם פוסטים שמבקרים את השלטון ואת מעצרו של במאי אחר, מוחמד ראסולוף. פאנאהי שוחרר מהכלא בשנת 2023 לאחר שביצע שביתת רעב.

בספטמבר 2024 נערכה בפסטיבל הסרטים של ונציה הקרנת הבכורה של הסרט "The Witness". הסרט נמכר להפצה בבנלוקס ובמספר מדינות ביניהן צרפת ואיטליה. הסרט בוים על ידי נאדר סעיבר ונכתב בשיתוף עם פאנאהי. הסרט עוסק במאבקה של אישה מבוגרת שמתעקשת לחשוף את האמת על רצח חברתה על ידי בעלה האלים, למרות שהמשטרה מסרבת לחקור והמשפחה שלה מנסה להשתיק אותה. הסרט מציג את המציאות באיראן בה גברים ונשים מוסלמים שיעים פועלים לדיכוי נשים, ומשקף את מאבקן של נשים איראניות למען חירות, מאבק שהחל במהפכה האיראנית משנת 1978.

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע איראנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע איראנים
קטגוריה:זוכי פרס סחרוב
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1960
אישה תחת השפעה

**אישה תחת השפעה** (באנגלית: **A Woman Under The Influence**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1974, אשר נכתב ובוים על ידי ג'ון קסאווטס. הסרט מתמודד עם התמוטטותה הנפשית של אישה קשת יום ותאבת חיים שאינה מסתגלת לקודים המקובלים בחברה של מעמד הפועלים. הסרט מציג את הפוליטיקה המגדרית בחברה האמריקאית. גישתו ההומניסטית של הבמאי מצליחה להביא למרקע מורכבות של יחסים ואהבה בצורה ריאליסטית ומרגשת. בזכות גישות חדשות של בימוי שחקנים, סגנון ריאליסטי היוצר תחושה כמו-תיעודית, ואמצעי הפקה והפצה עצמאיים, נחשב הסרט ליצירת מופת קולנועית עד היום.

## תקציר העלילה
מייבל לונגטי היא עקרת בית מסורה בפרברי לוס אנג'לס, שאוהבת ומוקירה את בעלה פועל הבניין ושלושת ילדיה. ניק בעלה הוא חברותי ואהוד על עמיתיו עובדי העירייה, בעל נאמן ואוהב המתקשה לרדת לסוף דעתה של אשתו – אישה כנה, ישירה ונוירוטית שקשייה להתמודד עם תסכול חיי היומיום, הרגישות והרצון שלה לשאת חן בעיני כולם, מובילים אותה להתנהגות חריגה בעיני בני משפחתה וחבריה הקרובים. ניק מגיע למסקנה כי מייבל מסוכנת לעצמה ולילדיהם ומחליט לאשפז אותה במוסד פסיכיאטרי למשך שישה חודשים. בתקופת העדרה מגלה ניק כי המציאות בלעדיה אינה קלה יותר, ומתקשה לתפקד כהורה "נורמלי" יותר מאשתו.

## הפקה
ג'ון קסאווטס כתב תסריט למחזה על פי בקשתה של אשתו - ג'ינה רולנדס (אשר מככבת בסרט בתפקיד הראשי) והחליט לעבד אותו לסרט קולנוע. כשניסה לגייס כספים נאמר לו שוב ושוב כי אף אחד אינו מעוניין לראות אישה משוגעת בגיל העמידה. קסאווטס משכן את ביתו ולווה כספים ממשפחתו ומכריו, כולל חברו פיטר פאלק אשר שיחק לצידו ובבימויו בעבר, וגם בסרט זה מגלם את התפקיד הראשי. פאלק תרם מכספו האישי חצי מיליון דולרים. חברי הצוות היו חבריו, עמיתיו, וסטודנטים לקולנוע. ג'ינה רולנדס דאגה לאיפור ולתלבושות. מלבד הדמויות הראשיות השתתפו גם אמו של קסאווטס ואביה של רולנדס בתפקידים המשניים. תהליך ההפצה גם הוא נתקל בקשיים, חברות ההפצה סירבו להסתכן והוא פרסם והפיץ את הסרט בעצמו. הוא התקשר ישירות לבתי הקולנוע ושכנע אותם להציג את סרטו, הקרין את הסרט בבתי אמנות וקמפוסים של מכללות לקולנוע, וקיים דיון עם הקהל לאחר ההקרנה. הסרט הוקרן בפסטיבל סן סבסטיאן (שם זכתה ג'ינה רולנדס בפרס השחקנית והוא עצמו בפרס הבימוי). רק שנתיים מאוחר יותר החל הסרט "להמריא". הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בניו יורק וזכה לתשומת לב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1974
קטגוריה:סרטים עצמאיים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
פנחס רוזנבליט

שמאל|ממוזער|250px|פנחס רוזנבליט
**פנחס (אריך) רוזנבליט** (Pinchas E. Rosenblüth; 23 ביולי 1906 – 22 ביולי 1985) היה מראשוני הפעילים בעליית הנוער, מנהל הסקטור הדתי במקוה ישראל, פובליציסט ומרצה באוניברסיטת בר-אילן.

## קורות חיים
פנחס רוזנבליט נולד בברלין בשנת 1906, למשפחה אורתודוקסית ממוצא הונגרי, אשר הגיעה לברלין יחד עם הרב עזריאל הילדסהיימר בשנת 1869. בצעירותו למד בישיבת הרב ברויאר בפרנקפורט ובבית המדרש לרבנים בברלין, ובנוסף גם באוניברסיטאות של ברלין ולונדון. בתחילת שנות השלושים החל לעסוק בפעילות ציונית בברלין והיה מראשי הפעילים בארגון עליית הנוער, שהוקם בברלין ב-1932 על ידי רחה פריאר. במהלך פעילותו נפגש עם מרטין בובר ועם עקיבא ארנסט סימון למטרות איסוף כספים וארגון הנוער. בשנת 1934 עלה ארצה עם מספר חברים בארגון והם הצטרפו לקבוצת רודגס (על יד פתח תקווה) אשר הוקמה בשנת 1929, ושלימים הפכה לקבוצת יבנה.

מאוחר יותר התמנה למנהל הסקטור הדתי בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, בו למדו דתיים וחילוניים כאחד, ובתפקיד זה שימש במשך שנים רבות. בנוסף לכך, שימש רוזנבליט כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן. מחקריו ומסותיו עסקו בעיקר בהיסטוריה של האידיאות ובמיוחד בעימות של היהדות עם המודרנה. בין השאר הקדיש חלק מעבודתו למחקר על הרש"ר הירש, ובכך שילב בין העולם שבו גדל (יהדות גרמניה) ובין תפקידיו כמחנך, לבין עבודתו האקדמית. בנוסף לכך, פרסם במשך השנים בעיתונות מאמרים רבים שעסקו בענייני השעה – במתרחש בעולם בכלל ובחברה הישראלית בפרט.

רוזנבליט נפטר ב-1985 ונקבר בבית הקברות סגולה.

## משפחתו
לפנחס רוזנבליט נולדו שלושה ילדים: בנו משה מרוז הוא עורך דין פלילי, בנו דוד נופר הוא אדריכל ובת בשם חווה.
בן דודו היה שר המשפטים הראשון של מדינת ישראל, פנחס רוזן (רוזנבליט).

## ספריו
* **עליית הנוער: קורות המפעל** - פרקי מקרא, דעת אישים, ירושלים: המחלקה לענייני הנוער והחלוץ - המחלקה לעליית ילדים ונוער, 1968 (על "קורות עליית הנוער" כתב פנחס רוזנבליט).
* **רעיון הברית בהגות היהודית המודרנית** / פנחס רוזנבליט, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן - המחלקה למדעי המדינה - הקתדרה על-שם סנטור נ.מ. פטרסון, תשמ"ג-1982.
* **בישראל ובאדם**: מבחר מאמרים / פנחס רוזנבליט (בירר, ערך והביא לדפוס: מאיר חובב), ירושלים: מכון ליאו בק, תשנ"ג-1992 (עמ 7–11: יעקב צור, "פנחס רוזנבליט, האיש ופועלו") – מבחר מכתביו וממאמריו שפורסמו בעיתונות, ולאחר פטירתו קובצו לספר על ידי ילדיו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:אנשי עליית הנוער
קטגוריה:משפחת רוזן-רוזנבליט
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סגל בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: היסטוריה כללית
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
יהודה מעיין

**יהודה מעיין** (נולד ב-19 באפריל 1955) הוא שייט עבר ישראלי ויושב ראש איגוד השיט הישראלי לשעבר. מעיין ייצג את ישראל באולימפיאדת מונטריאול.

## קריירת השיט כספורטאי אולימפי
קריירת השיט המקצוענית של מעיין החלה ב-1973 אז החל להתחרות בשיט מפרשיות מדגם "הולנדי מעופף" יחד עם שותפו יואל סלע.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימו השניים במקום ה-17.

ב-1980 היה חבר המשלחת האולימפית למוסקבה, אך עקב חרם המערב על ברית המועצות, המשלחת לא השתתפה במשחקים האולימפיים. עבור מעיין וסלע היה מדובר באכזבה קשה, שכן הצמד היה אז בראש הצמרת העולמית ובעל סיכוי גדול להיות זה שישיג את המדליה האולימפית הראשונה של מדינת ישראל.

בנוסף לדגם ההולנדי המעופף, הפליג מעיין בשלושה דגמים אולימפיים נוספים: פין, לייזר וסולינג (בדגם זה צוות הסירה מנה את מעיין, יואל סלע ואלדד אמיר).

## יו"ר איגוד השיט וחבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל
ב-1991 הצטרף מעיין להנהלת איגוד השיט בתור רכז הדגמים האולימפיים: גלשני רוח ומפרשיות 470.

בין השנים 92' ל-96' שימש גם כגזבר איגוד השיט.

ב-1993 יזם את פתיחת שערי ענף השיט האולימפי בישראל גם לנשים. מעיין נחשב לתומך נלהב של קידום הספורט הנשי בישראל ובמהלך כהונתו כיו"ר איגוד השיט פעל רבות בתחום, תוך מתן ליווי אישי לספורטאיות צמרת שזיהה ככישרונות עולים עוד בתחילת דרכן. ראייה לכך, היא שכיום (2012) מחציתה של נבחרת השיט האולימפית של ישראל מורכבת מנשים.

ב-1996, בבחירות הראשונות שנערכו לאחר פירוק האיגודים ממרכזי הספורט, נבחר מעיין ליו"ר איגוד השיט, כאשר מאז ועד שנת 2012. במהלך כהונתו הפך איגוד השיט לאיגוד האולימפי ההישגי ביותר במדינת ישראל. ספורטאי האיגוד זכו בשלוש מדליות אולימפיות: מדליית ארד של גל פרידמן באולימפיאדת אטלנטה 1996, מדליית זהב של גל פרידמן באתונה 2004 (מדליית הזהב האולימפית היחידה של ספורטאי ישראלי עד כה) ומדליית ארד של שחר צוברי בבייג'ינג 2008. בנוסף לכך, שייטי וגולשי האיגוד זכו לאורך השנים בעשרות מדליות באליפויות אירופה ועולם לבוגרים ולנוער.

תפקיד יו"ר האיגוד הוא התנדבותי. יהודה מעיין הוא בעל סוכנות ביטוח והיה שותף להקמה של ד.נ.ר סוכנות לביטוח, אחת מקבוצות הביטוח הגדולות במדינה.

בנוסף לתפקידו כיו"ר איגוד השיט, מעיין הוא חבר דירקטוריון במרכז הפועל וחבר הנהלת מועדון הפועל תל אביב שיט.
כמו כן, מעיין הוא חבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל ואף שימש כממלא מקום יו"ר הוועד האולימפי במשך שמונה שנים. לאחר המשחקים האולימפיים בלונדון 2012 עלו קולות רבים הקוראים לבחירתו של מעיין ליו"ר הוועד האולימפי בישראל, כאשר מעיין זוכה אף לתמיכתו הפומבית של אלכס גלעדי, חבר הנהלת הוועד האולימפי הבינלאומי.1

בסוף שנת 2012 עזב את תפקידו.

## יו"ר התאחדות הטאקוונדו בישראל
בפברואר 2022 נבחר מעיין ליו״ר התאחדות הטאקוונדו בישראל. 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שייטים ישראלים
קטגוריה:שייטים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:עסקני ספורט ישראלים
קטגוריה:שדות ים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
יואל סלע

**יואל סלע** (נולד ב-11 ביוני 1951) הוא שייט ישראלי בעבר. השתתף ב-4 אולימפיאדות (מונטריאול 1976, לוס אנג'לס 1984, סיאול 1988 וברצלונה 1992) במדי נבחרת ישראל. הוא הספורטאי הישראלי הראשון שהשתתף ב-4 אולימפיאדות.

## ביוגרפיה
באליפות העולם במפרשיות שהתקיימה ב-1971 בשרבור שבצרפת זכה באליפות ליחידים בדגם סוליטאר. 

באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים סלע במקום 17 עם שותפו יהודה מעיין בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. 

בשל החרם האמריקאי על ברית המועצות, בשל הפלישה לאפגניסטן, אליו הצטרפה ישראל נמנע מסלע להשתתף באולימפיאדת מוסקבה (1980).

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים סלע במקום שמיני עם שותפו אלדד אמיר בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי שלישי בשני שיוטים (שיוט שלישי ושיוט חמישי). 

באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף שוב עם אמיר, אך בשל יום הכיפורים שחל באחד מימי התחרות ויתרו על שיוט אחד (שיוט מספר שתיים) שבעזרתו יכלו אולי לזכות בשיוט טוב יותר ולשפר את הדירוג שלהם. במשחקים עצמם הם סיימו במקום רביעי בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף, המקום הגבוה ביותר שספורטאי ישראלי הגיע אליו באולימפיאדה עד אז וכך החמיצו מדליה אולימפית ראשונה לישראל. במדליית זהב זכה צמד מדנמרק, במדליית כסף זכה צמד מנורווגיה ובמדליית ארד זכה צמד מקנדה. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי בשני שיוטים מתוך שבעה במקום ראשון (שיוט רביעי ושיוט שישי).  

באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים סלע במקום 20 עם שותפו אמיר בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:שייטים ישראלים
קטגוריה:שייטים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:אלופי עולם ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:שדות ים: אישים
קטגוריה:שייטים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:שייטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
משחק הזיכרון

**משחק הזיכרון** (מוכר גם בשם **זוגות**) הוא משחק חשיבה לילדים שמטרתו להתאים זוגות קלפים תוך שימוש בזיכרון.

במשחק זה המשתתפים פורסים חבילת קלפים, המורכבת מזוגות זהים של קלפים, כאשר התמונה כלפי מטה. כל שחקן בתורו מרים שני קלפים במטרה למצוא שני קלפים זהים. אם שני הקלפים זהים, השחקן ייקח את הקלפים אליו והם ייצברו לזכותו, אחרת יחזיר את הקלפים למקומם כאשר פניהם כלפי מטה. בתחילת המשחק, סביר כי יתקשו המשתתפים למצוא שני קלפים זהים, אך ככל שמספר הניסיונות עולה, כך המשתתפים זוכרים את צורת הקלף ומיקומו.

## ראו גם
* זיכרון חזותי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:משחקי חשיבה
קטגוריה:זיכרון
קטגוריה:משחקי קלפים
אגד (קבוצה אמנותית)

"**אגד אמני ארץ ישראל**" או "**אגד**" היא שמה של תערוכת אמנות מודרנית שהתקיימה בתל אביב בסוף שנת 1929. התערוכה נחשבת לאחת מן הביטויים המרכזיים של התארגנות העצמית של האמנים המודרניים בתל אביב תקופת מגדל דוד.

## רקע
תערוכת "אגד" נפתחה ב-29 בדצמבר 1929 בדירה ברחוב אלנבי מס' 38 בתל אביב (כיכר מוגרבי). על משתתפי התערוכה נמנו חנה אורלוף (פסל של ראש נערה וצמד רקדניות), אברהם מלניקוב (פסל הגבס "תלמיד חכם", ודמות נוספת משיש), ראובן רובין ("ילד עם דגי זהב"), נחום גוטמן ("התאומים", "עין זיתים"), ציונה תג'ר ("טבע דומם", "ציפה", "יפו העתיקה"), אריה אלואיל (הפורטרט "נצחיה", "חליבת עיזים"), חיים גליקסברג ("פרחים"), יוסף זריצקי פנחס ליטבינובסקי ואריה (לאון) פיין.

במקביל לתערוכת "אגד" הוצגה בתל אביב תערוכה של קבוצה בשם "מסד", ובה הציגו אמנים מודרניים צעירים יותר כגון אהרן פריבר, אביגדור סטימצקי ואחרים.

בספרו "ביאליק יום-יום (תש"ה), תיאר גליקסבורג את ביקור חיים נחמן ביאליק בתערוכה: 

## הערות שוליים

קטגוריה:תערוכות אמנות בישראל
קולו-קולו

**מועדון חברה וספורט קולו-קולו** (בספרדית: **Club Social y Deportivo Colo-Colo**) הוא מועדון כדורגל צ'יליאני מפורסם מהעיר סנטיאגו. 

שם המועדון הוא על שמו של מין חתול הנפוץ באזור המרכזי של צ'ילה, בשם זה.

המועדון נוסד בשנת 1925 והצטרף לליגת העל הצ'יליאנית כשנוסדה ב-1930, ומשחק בה עד היום. קולו-קולו הוא המועדון המצליח ביותר בכדורגל הצ'יליאני עם 31 אליפויות, ביניהן 4 אליפויות רצופות בעונות האפרטורה וקלאוסורה של 2006 ו-2007. הדרבי בין שתי הקבוצות הפופולריות ביותר במדינה, קולו-קולו ואוניברסידד דה צ'ילה, נחשב ל"קלאסיקו הצ'יליאני".

## מידע
אצטדיון הקבוצה נקרא אצטדיון מונומנטל דוד ארייאנו, על שם שחקן הקבוצה (ואחד ממייסדיה), שנפטר בעקבות תיקול במשחק ידידות בשנת 1927 בספרד. האצטדיון הוקם בשנת 1975 והוא מכיל 47,000 מקומות ישיבה. האצטדיון אירח את גומלין גמר גביע ליברטדורס בשנת 1991, בו ניצחה קולו-קולו את קבוצת אולימפיה הפרגוואית 3-0 וזכתה בגביע. קולו-קולו היא הקבוצה הצ'יליאנית היחידה שזכתה בגביע ליברטדורס.

סמל המועדון ומקור שמו הוא על צ'יף בן שבט המפוצ'ה בשם קולוקולו, אשר חי בתקופת מלחמת האראוקו ונחשב לסמל של אומץ וחוכמה. הפס השחור מעל סמל המועדון נועד להנציח את דוד ארייאנו. אולטראס המועדון מכונים הגארה בלנקה (Garra Blanca, "הכוח הלבן") ומקורם בתנועת נוער שהתנגדה לשלטון הרודן אוגוסטו פינושה ששלט בצ'ילה.

המועדון מחזיק בנוסף לקבוצת הכדורגל הראשית גם בקבוצת מילואים, קבוצת כדורגל נשים, קבוצת כדורסל וקבוצת מרוצי גלגיליות.

## תארים
* אליפות ליגת העל הצ'יליאנית **(34)**: 1937, 1939, 1941, 1944, 1947, 1953, 1956, 1960, 1963, 1970, 1972, 1979, 1981, 1983, 1986, 1989, 1990, 1991, 1993, 1996, קלאוסורה 1997, 1998, קלאוסורה 2002, אפרטורה 2006, קלאוסורה 2006, אפרטורה 2007, קלאוסורה 2007, קלאוסורה 2008, קלאוסורה 2009, קלאוסורה 2014, אפרטורה 2015, 2017, 2022, 2024
* הגביע הצ'יליאני **(14)**: 1958, 1974, 1981, 1982, 1985, 1988, 1989, 1990, 1994, 1996, 2016, 2019, 2021, 2023
* גביע ליברטדורס **(1)**: 1991
* גביע רקופה סודאמריקנה **(1)**: 1992
* גביע אינטראמריקנה **(1)**: 1991

## שחקנים בולטים

## מאמנים בולטים
*  חוסה פקרמן (מחלקת הנוער)
*  קלאודיו בורגי
*  פרנץ פושקש
*  פרנץ פלאטקו

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל צ'יליאניות
קטגוריה:סנטיאגו דה צ'ילה: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1925