צבא מצרים בסיני

**[[צבא מצרים]]** מחזיק **ב[[סיני]]** כוח צבאי לפחות כפול מאשר שהותר לה בהסכם השלום בין ישראל למצרים, כאשר טענת הרמטכ"ל שלו מ-2018 היא שישנם 44,630 חיילי מצרים בחצי האי. הערכות אחרות קובעות מספרים גבוהים בהרבה של חיילים ויכולות לטפס גם ל-66,000 חיילים. מצרים פורסת בסיני גם אמצעי לחימה וכלי נשק, אשר רק חלקם אושרו על ידי ישראל בהתאם להסכם השלום, ובהם טנקים, כלי רכב משוריינים וכלי ארטילריה. הצבא המצרי בונה בסיני בסיסים צבאיים, ביניהם מטה פיקודי לשתי ארמיות, שלושה שדות תעופה צבאיים, שלושה נמלים צבאיים וכמות גדולה של תשתיות צבאיות אחרות. כיום מאוחדים הכוחות תחת הפיקוד המאוחד לאזור שממזרח לתעלת סואץ, ומחולקים בין הארמייה השנייה לארמייה השלישית של הצבא.

חלק גדול מהכוח הצבאי המצרי בסיני מוחזק אחרי שממשלת ישראל נתנה אישור להצבתו, בהתאם להסכם השלום בין ישראל למצרים, שנחתם ב-1979.
## רקע
ממוזער|'''מפת הסכם השלום עם מצרים'''

הסכם השלום בין ישראל למצרים, שנחתם ב-1979, קובע את קו הגבול בין המדינות בקו עקבה–רפיח, מורה על סיום מצב המלחמה ביניהן, ועל פירוז אזור הגבול ודילול כוחות צבא מצרים בסיני. בנוסף מורה ההסכם על הקמת כוח צבאי רב-לאומי שיפקח על ביצוע ההסכם בסיני. ההסכם מחלק את חצי האי סיני מבחינה צבאית לשלושה חלקים:
* **אזור A** – שטח ברוחב של 50 קילומטרים, ממצרים ומפרץ סואץ, המשתרע עד ימת ברדוויל ונח"ל ים, דרך רפידים ועד אופירה בדרום. באזור זה הותרה נוכחות צבאית מצרית של עד אוגדה ממוכנת אחת, המכילה עד 22,000 חיילים, 230 טנקים ו-480 כלי רכב משוריינים. לאוגדה זו הותר להחזיק רק ב"מתקנים צבאיים וביצורי שדה" הנדרשים לתפקודה.
* **אזור B** – בין שטח A לקרבת הגבול עם ישראל ומפרץ אילת, מרחק של כ-25 קילומטרים לכל האורך. בשטח זה הותרה הנוכחות צבאית מצרית של עד 4 גדודים של משמר הגבול המצרי.
* **אזור C** – השטח הצמוד לגבול עם ישראל ולמפרץ אילת במרחק של כ-25 קילומטרים ופחות. אל שטח זה הותר למצרים להכניס את כוחות המשטרה שלה בלבד.
על פי הסכם השלום אסור למצרים לבנות בסיסים צבאיים הכוללים נמלי תעופה בסיני.

## חיילים
על פי דיווחים מ-2017, צבא מצרים החזיק בסיני באותה תקופה 41 גדודים, המונים 20 אלף עד 25 אלף חיילים. ב-2018 אמר רמטכ"ל מצרים מוחמד פאריד כי 88 גדודים של צבא מצרים מוצבים בסיני, בהם 24,630 חיילים הלוקחים חלק במלחמה בטרור בצפון סיני, וכ-20,000 חיילים שאינם לוקחים חלק במלחמה, ומוצבים במקומות אחרים בחצי האי. להערכת החוקר העצמאי אלי דקל, סדר הכוחות המצרי בסיני גדול פי שלושה מהסכום המותר, כאשר כמעט שני שלישים מהחיילים המצריים פועלים באזורים B ו-C, הסמוכים לגבול עם ישראל. על פי הערכה זו, מצרים מחזיקה בסיני כ-66,000 חיילים בלפחות 170 גדודים.

## אמצעי לחימה
ברשות החיילים המצריים המוצבים בסיני נמצאים כלי ארטילריה וכלי רכב האסורים על פי ההסכם, בהם לפחות 200 טנקים באזור A מעבר ל-230 הטנקים שהותרו בראשית הסכם השלום, כאשר חלקם נמצאים באזור C, הצמוד לגבול עם ישראל. ב השתתפו מעל 800 כלי רכב צבאיים, מעל 355 כלי טיס בהם כ-230 המוצבים בסיני, 15 גדודים של כוחות ההגנה האווירית בהם 3,100 לוחמים.

## תשתיות ובסיסים
צבא מצרים בונה בסיסים צבאיים בסיני בלי הסכמה ישראלית, תוך הפרה של הסכם השלום. להלן חלק מההפרות המצריות של ההסכם שנעשות ללא אישורה של ישראל:
* הצבא המצרי בונה שלושה בסיסים צבאיים הכוללים נמלי תעופה צבאיים בסיני, למרות שעל פי ההסכם אסור לו לבנות אף לא אחד. אחד הבסיסים נמצא באל-עריש, סמוך לנמל התעופה הבין-לאומי אל-עריש, כ-44 קילומטרים מהגבול עם ישראל. בסיס אחר, בסיס מליז, נמצא באזור B, במקומו של בסיס רפידים לשעבר, והוא כולל בונקרים של תחמושת, אחסון דלק תת-קרקעי, ושמונה מקלטים למטוסים, המסוגלים לשרת חצי טייסת של מטוסי F-16 של חיל האוויר המצרי.
* מצרים בנתה בהר אום חשיבה מטות פיקוד עבור הארמיות השנייה והשלישית, נוסף על פיקוד מאוחד. בתחום הפיקוד מתגוררים אלפי מצרים, שאחראים על תחזוקתו. שהותם שם מבהירה כי אין מדובר רק במטה פיקוד עבור ארמייה, אלא בקנה מידה גדול יותר, של פיקוד על מספר ארמיות נוספות. נוסף על המטות, מצרים מחזיקה במתחם בונקר בעומק של 89 מטרים ובסיס תעופה. בבסיס מעל 200 מבנים, והוא החל להבנות ב-2016.
* מצרים בנתה שלושה מתקנים צבאיים ימיים בסיני: בפורט סעיד (אזור A), באזור שארם א-שייח' (אזור C) ובאזור אל-עריש (אזור C).
* אחת מההפרות של הסכם הקלות ביותר של הסכם השלום היא בנייתו של מחנה קבע שיכיל את מפקדת גדוד 101 של מצרים באל-עריש, מרחק של כ-44 קילומטרים מהגבול עם ישראל.
להלן סיכום כמות התשתיות הצבאיות בסיני:
* **[[מפקדה]] על [[ארמייה|ארמיות]]** – אחת בסיני, בסיס הארמיות בסיני.
* **מאגרי [[דלק]]** – מצרים מחזיקה בסיני כ-485 קוב דלק צבאי באזור סיני, מתוכם 185 קוב בסיני והשאר באזור תעלת סואץ.
* **[[מוצב]]י [[מכ"ם]]** – למצרים שלושה מוצבי מכ"ם בסיני.
* '''מנהרות''' – מצרים מחזיקה ב-77 מנהרות לנשק אסטרטגי בסיני ובאזור התעלה.
* **מחסני תחמושת ואמל"ח** – 840 בונקרים ששטחם הוא כ-69,600 מטר רבוע. כמות זו מסוגלת לספק תחמושת לכ-5 אוגדות בסיני ללא הכנסת תחמושת נוספת ממצרים עצמה.
* **[[נמל תעופה|שדות תעופה]] [[צבא]]יים** – שלושה בסיני.
* **[[נמל]]ים צבאיים** – שלושה בסיני.
* **בסיסים למסגרות [[גדוד]]יות** – כ-180 בסיסים בסיני.
* '''אוטוסטרדות''' – מצרים בנתה בצפון סיני חמש אוטוסטרדות לכיוון ישראל.
חלק מהבונקרים המצריים בסיני עמידים בפני הפצצות של חיל האוויר הישראלי. אותם בונקרים, האסורים על פי הסכם השלום בין המדינות, לא נועדו ל, שכן למחבלים בסיני אין את היכולת להפציץ תת-קרקע בכלל. מכך משתמע שאותם בונקרים משמשים לעניינים אחרים.

## תעלת סואץ
### צליחת התעלה
מאז 2004 הגדילה מצרים את מספר המעברים הצבאיים המאפשרים את צליחת תעלת סואץ משישה ל-58.

בין האפשרויות החדשות של צבא מצרים לצלוח את התעלה ניתן למצוא 17 בסיסי גשר מסוג יוניפלוט המוכנים לפריקת גשרים גדולים בתוך כשעה, ו-6 מנהרות מתחת לתעלה, בהם 2 בפורט סעיד, 2 באסמאעיליה, ו-2 בסואץ, כולם למעט האחרונה נבנו ב-2019 עד 2021. רוב האפשרויות האחרות לצליחת התעלה הם גשרים צפים.

המערכות באזור התעלה ובסיני עצמה מאפשרות לצבא מצרים לשנע שלוש עד חמש אוגדות לגבול ישראל בתוך פחות מיממה.

### בסיסים, תשתיות ואמצעי לחימה
באזור התעלה, משני צדדיה, מחזיקה מצרים בכמות גדולה של בסיסים צבאיים, תשתיות צבא, ביניהם מנהרות תחמושת, ואמצעי לחימה.

## פתחת רפיח
בטרם בוצעה תוכנית ההתנתקות התירה ישראל, כחלק מהסכם עם מצרים, לפרוס כוחות של צבא מצרים בפתחת רפיח, הצמודה לגבול מצרים–רצועת עזה, במטרה להחליף את ציר פילדלפי, שננטש במסגרת התוכנית. מאז התירה ישראל למצרים להזרים לשטח עוד ועוד כוחות, בהסכמים שונים.

בפתחת רפיח נמצאים כוחות של צבא מצרים, ביניהם טנקים. ביוני 2023 נצפו 80 טנקים באל-עריש.

מתחת לציר פילדלפי, נחפרו עשרות מנהרות הברחה והועברו בהם אמצעי לחימה רבים. כחלק מקמפיין ההשפעה הקטרי בישראל, נטען כי יכול להיות שמצרים העלימה עין באופן מכוון מהברחות.

### במלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל חיזקה מצרים את כוחותיה הצבאיים לאורך גבולה עם רצועת עזה, כאשר ב-18 בדצמבר 2023 נצפו 30 טנקים במרחק שישה קילומטרים ממעבר רפיח. בצילומים שפרסם צבא מצרים ניתן לראות טנקים שלו על קו הגבול.

גורמים במצרים איימו במהלך המלחמה באופן מפורש על ישראל שאם פליטים עזתים יעברו מרצועת עזה לסיני, יושהה הסכם השלום בין שתי המדינות.

איום מצרי נוסף שהגיע בהמשך המלחמה קבע שהסכם השלום בין שתי המדינות יושהה אם צה"ל יכנס צבאית לציר פילדלפי שברצועת עזה. בסרט של דובר צבא מצרים נאמר כי הם מתכוננים למצב בו ישראל תכבוש את הציר. בסופו של דבר נכנס צה"ל צבאית לציר ואף כבש אותו, אך ההסכם לא הושהה.

## היסטוריה
במהלך השנים ישראל אישרה למצרים להכניס כוחות צבאיים לסיני. מאז חתימת הסכם השלום ביקשה מצרים מישראל מאות אישורים להכנסת כוחות צבא גדולים יותר מהמותר לה לסיני. על פי פרסומים, ישראל אישרה בכל פעם מחדש את בקשות מצרים. בנוסף, ישראל רואה ב, שניתן לה בעקבות המצב הקשה של כלכלת מצרים, מנוף לחץ שימנע ממצרים לפתוח במתקפה כנגד ישראל.

ישנו חשש שהיחסים בין ישראל למצרים ידרדרו במפתיע, כמו שקרה לאחר המהפכה במצרים בשנת 2011, עת עלה לשלטון את הנשיא מוחמד מורסי, אנטי ישראלי מובהק.

מצרים ביקשה לשנות את סעיפי הפירוז של סיני בהסכם השלום בשנת 2021, ונשיאה א-סיסי דן בנושא עם ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט בביקורו בשארם א-שייח'.

### רשימת הפרות
עד 2007 בנו המצרים צבאית בעיקר באזור A, והתמקדו בעיקר בהגנה עם קו זה. הביצורים וההתחמשות המצרית עברה את המותר לה על פי ההסכם כבר בתקופה זו. טרם יציאת צבא הגנה לישראל מחבל עזה בתוכנית ההתנתקות, נחתם ב-1 בספטמבר 2005 הסכם בין ישראל למצרים, המתיר למצרים לפרוס גדוד משמר גבול ייעודי בצפון אזור C, בפתחת רפיח, הצמודה לרצועת עזה ולציר פילדלפי, בניגוד לכתוב בנספח הצבאי המקורי בין שתי המדינות. מטרת כוח משמר הגבול היא להגדיל את היכולת המצרית לספק את תנאי הביטחון הנדרשים בגזרה, לרבות מניעת הברחות נשק ואמצעי לחימה, מניעת הסתננות ממצרים לרצועה וממנה לסיני, ומניעת פעולות טרור נגד כוחות צה"ל. הנספח הצבאי להסכם השלום לא נפתח וההסכם ניתן לביטול בהסכמת שני הצדדים.

במהלך המהפכה במצרים של שנת 2011 אישרה ישראל למצרים להכניס כאלף חיילים לאזור שארם א-שייח', במטרה לדכא מהומות. במאי אותה שנה אישרה ישראל הכנסה של לפחות 2,000 חיילים מצרים לפתחת רפיח, הצמודה לגבול עם ישראל, יחד עם טנקים ונגמ"שים. מאז 2011 מנהלת מצרים , במהלכה אישרה ישראל הרחבה משמעותית של הנוכחות הצבאית המצרית, בניגוד למגבלות הסכם השלום. עם פתיחת הלחימה במבצע נשר הוכנסו לסיני, באישור ישראל, אלפי חיילים מצרים לצד טנקים, מסוקי קרב, רכבים משוריינים וכוחות ימיים, וכן תוגברה הפעילות המצרית בציר פילדלפי. בשנים שלאחר מכן, ובעיקר ב־2012–2013, הרחיבה מצרים את פריסת כוחותיה בסיני ללא תיאום מלא עם ישראל, ולעיתים התיאום נעשה בדיעבד בלבד. באותן שנים נחשפו הפרות של ההסכם, כולל הכנסת טנקים, מטוסים ומסוקי קרב לאזור אל־עריש, ואף נוכחות של כ־3,000 חיילים מצרים סמוך לגבול עם ישראל, אזור שבו לא אמורה הייתה להיות נוכחות צבאית כלל. למרות חריגות אלו, ישראל המשיכה לאשר הכנסת כוחות מצריים נוספים לסיני, לרבות ב־2015, כחלק מהמאבק המשותף בטרור. במקביל, סייעה ישראל למצרים באופן ישיר, ובמהלך השנים ביצעה למעלה מ־100 תקיפות אוויריות בשטח סיני. למרות סיום המלחמה בטרור בסיני המצרים הכניסו לסיני כוחות נוספים. בפברואר 2023, נערך מסדר צבאי גדול של חיל ההנדסה המצרי, בהשתתפות נשיא מצרים א-סיסי. 540 הכלים הכבדים שהשתתפו במסדר הועברו לאחר מכן לסיני.

סגן אלוף אלי דקל, ראש ענף מחקר השטח באמ"ן בזמן מבצע שלום הגליל, טען כי מעשיו של צבא מצרים מוכיחים שהוא נערך למלחמה עם ישראל. אולם, נגד דעה זו טוען מפקד חטיבת פארן שרבים מהסרטונים שהופצו ברשת על טורי טנקים בסיני הם חדשות כזב, הוצאו מהקשרם או אף זיופים מוחלטים.

## ראו גם
* הסכם השלום בין ישראל למצרים
* צבא מצרים
* סיני
* מבצע בדר

## קישורים חיצוניים
* צבא מצרים באתר דקל – מודיעין אסטרטגי נטוע בקרקע

## הערות שוליים

*
סיני
קטגוריה:סיני
קטגוריה:הסכם השלום בין ישראל למצרים
קטגוריה:יחסי ישראל–מצרים
קטגוריה:יחסים צבאיים ישראל–מצרים