בית קונדה

**בית קוֹנְדֶה** או ליתר דיוק **בית קוֹנְדֶה-בּוֹרְבּוֹן** (בצרפתית: **Maison de Bourbon-Condé**) נקרא על שמו של היישוב , כיום במחוז אן, היה בית נסיכות צרפתי ו של בית בורבון. שמו של הבית נגזר מהתואר נסיך קונדה (בצרפתית: prince de Condé) שניתן במקור בסביבות 1557 למנהיג הפרוטסטנטי הצרפתי, לואי דה בורבון (1530–1569), דודו של אנרי הרביעי, מלך צרפת, והועבר לצאצאיו הזכרים.

שושלת זו נכחדה בשנת 1830 כאשר צאצא הדור השמיני שלו, לואי אנרי ז'וזף דה בורבון, מת מבלי שהשאיר אחריו צאצא זכר. האחרון שנשא את התואר נסיך קונדה היה , שמת ב-1866.

## היסטוריה
נסיכי קונדה היו צאצאים של משפחת ונדום (Vendôme) – האבות הקדומים של בית בורבון המודרני. מעולם לא הייתה נסיכות, ריבונית או וסאלית, של קונדה. השם רק שימש כמקור טריטוריאלי לתואר שאומץ על ידי לואי, שירש מאביו, שארל הרביעי דה בורבון, דוכס ונדום (1489–1537), את הנחלה של קונדה-אן-ברי בשמפאן, שכללה את הטירה , ותריסר כפרים כחמישים קילומטרים מזרחית לפריז. הנחלה הפכה לרכוש המשפחה, כחלק מהנדוניה של  כשנישאה לפרנסואה, רוזן ונדום.

### דוכס בורבון
לאחר ששושלת הדוכסים מבורבון נכחדה ב-1527 הפך בנו של פרנסואה, שארל (1489–1537), לראש בית בורבון, כצאצא זכר של רובר, רוזן קלרמון (1256–1318), בנו הצעיר של לואי התשיעי, מלך צרפת ומייסד בית בורבון. מבין בניו של שארל מוונדום, הבכור, אנטואן, הפך למלך נווארה בזכות אשתו, והוליד את אנרי הרביעי.

שמאל|ממוזער|200px|שלט האצולה של "נסיכי קונדה" בשנים 1546–1588
הבן הצעיר, לואי, ירש את הנחלות של מו, , קונדה וסואסון כ. לואי כונה בתואר "נסיך קונדה" במסמך פרלמנטרי ב-15 בינואר 1557, וללא כל סמכות חוקית מעבר לכבודם כנסיכים מ, הם המשיכו לשאת תואר זה במשך שלוש המאות הבאות. ירש אותו בנו אנרי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה.

לואי, הנסיך הראשון, למעשה העניק את טירת קונדה לבנו הצעיר,  (1566–1612). בנו היחיד של שארל  (1604–1641) השאיר את קונדה וסואסון ליורשות נשים ב-1624, שנישאו לשושלות  ו.

### נסיך קונדה
עם עלייתו לכס המלכות של צרפת של אנרי הרביעי מבורבון בשנת 1589, בן דודו הרחוק, אנרי, נסיך קונדה (1588–1646), היה יורש העצר המיועד של הכתר עד 1601. אף על פי שצאצאיו של אנרי עצמו החזיקו לאחר מכן בתפקידים הבכירים. בתוך משפחת המלוכה של הדופן, מ-1589 עד 1709, נסיכי קונדה אחזו במקרה בדרגת החצר של "הנסיך הראשון של הדם המלכותי" (premier prince du sang royal), שאליה נלוו הכנסה צמודה, עדיפות ופריבילגיה טקסית (כגון הזכות הבלעדית להיקרא "האדון הנסיך" (Monsieur le prince) בבית המשפט).

שמאל|ממוזער|200px|שלטי האצולה של "נסיכי קונדה" ו"דוכסי בורבון" 1588–1830
שמאל|ממוזער|200px|שלט האצולה של היורש של "נסיך קונדה" ו"דוכס בורבון", 1588–1830, מכונה בדרך כלל "דוכס אנייה" (duc d'Enghien)
עם זאת, תואר הנסיך הראשון נמסרה לדוכס אורליאן בשנת 1710, ולכן הנסיך השביעי, לואי השלישי (1668–1710) סירב להשתמש בתואר, והעדיף במקום זאת להיות מוכר על ידי תוארו התורשתי של דוכס בורבון, שעדיין הקנה לו את הזכות להיות ידוע כ"האדון הדוכס" (Monsieur le Duc). גם היורשים הבאים העדיפו את התואר דוכס על התואר נסיך.

### לאחר מכן
לאחר מותו של אנרי השלישי ז'יל דה בורבון, הנסיך דה קונדה בשנת 1709, המשפחה הייתה נוכחת קבועה בחצר המלוכה. לואי דה בורבון-קונדה (בשלב זה הידוע כדוכס בורבון) נישא בשנת 1685 ללואיז פרנסואז דה בורבון, בתם הלגיטימית של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופרנסואז-אתנה דה רוששור, מרקיזת מונטספאן.

לבני הזוג היו ילדים רבים והולידו יורש לתארים ולאדמות של קונדה. בנם היה לואי אנרי דה בורבון-קונדה, דוכס בורבון. הוא ניהל חיים שקטים ונודע בחצר המלכות כ"האדון הדוכס" (Monsieur le Duc) לאחר אובדן דרגת הנסיך הבכיר בשנת 1723. לאחר מותו נסוגה המשפחה מחיי החצר אך לואי ז'וזף, נסיך קונדה היה חיוני בהקמת  שנועד לתמוך בבן דודו לואי השישה עשר, מלך צרפת במהלך מאסרו במהלך המהפכה הצרפתית. הוא החזיק בתואר לזמן הארוך ביותר, כשהוא ידוע בתור הנסיך דה קונדה במשך שבעים ושמונה שנים.

בנו התחתן עם אחותו של לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן הידוע יותר בשם פיליפ אגליטה. שמה היה לואיז מארי תרז בתילד ד'אורליאן. היא הייתה הנסיכה האחרונה של קונדה ואמו של לואי-אנטואן-אנרי דה בורבון-קונדה - שתוארו דוכס אנייה (Duc d'Enghien). הוא הוצא להורג על ידי נפוליאון בונפרטה בטירת ונסן. עם מותו של דוכס אנייה, היורש של השם קונדה, אביו היה המחזיק האחרון בתואר.

לאחר מותו ב-1830 עברו אדמות קונדה לבן דודו של הנסיך האחרון אנרי אז'ן פיליפ לואי ד'אורליאן, דוכס אומאל שבנו הבכור , היה מאוחר יותר נסיך קונדה לאחר שזכה בתואר מאביו.

## נסיכי קונדה

## מגורים
[ממוזער|שמאל|ממוזער|250px|[טירת שנטילי]]
 הפך לבסיס הפריזאי של משפחת קונדה בשנת 1610, במה שהוא כיום הרובע השישי של פריז. בשנת 1722 החלה לואיז פרנסואז דה בורבון, אשתו של לואי השלישי דה בורבון, לבנות את ארמון בורבון אשר בשנת 1764 הפך לבית המגורים הפריזאי הראשי של משפחת קונדה. הם מכרו את אוטל דה קונדה לשעבר למלך בשנת 1770, והוא נהרס בסביבות 1780 כדי להיות מוחלף בשכונה חדשה סביב התיאטרון שנודע מאוחר יותר בשם האודיאון. נכס פריזאי אחר, שעדיין ידוע בשם  ( rue Monsieur 12), נבנה ואוכלס בין השנים 1780 ל-1789 על ידי .

למשפחה היו כמה בתי מגורים מחוץ לפריז:  ב, כיום במחוז אן, שאותו הם חדלו להחזיק ב-1624; , שנבנתה מ-1548 עבור , שנרכשה על ידי לואי הראשון דה בורבון ב-1564 ונשמרה על ידי המשפחה עד 1747; ואת טירת שנטילי, בעבר נכס של בית מונמורנסי מ-1484 עד 1632 ואחוזת קונדה מאז. האחרונה היה ביתו של הגראנד קונדה במהלך גלותו מחצר, והטירה שבה נערכה מסיבה לכבודו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בשנת 1671. היא הוחרמה במהלך המהפכה הצרפתית ולבסוף הגיעה לרשותו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, שהעניק אותה לבנו הצעיר, אנרי, דוכס אומאל.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## ביאורים

## הערות שוליים

*