open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
החזית לשחרור פלסטין

**החזית לשחרור פלסטין** (**חש"פ**) (בערבית: **جبهة تحرير فلسطين**, תעתיק מדויק: ג'בהת תחריר פלסטין) היא ארגון טרור פלסטיני שמושבו בלבנון, עם בסיסים בתוניסיה ובעיראק. הארגון חבר באש"ף.

הארגון הוקם ב־24 באפריל 1977 בעקבות פיצול בארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל. בראשות הארגון החדש עמדו מוחמד זיידאן (אבו עבאס) וטלעת יעקוב. הארגון ביצע במהלך השנים פעולות טרור כנגד מטרות אזרחיות וצבאיות ישראליות, ובכללן מספר ניסיונות חטיפה כושלים. הארגון פעיל בעיקר באזור הגבול ישראל-לבנון.

על רקע המרד הפנימי בפת"ח לאחר מלחמת לבנון הראשונה, התפצל הארגון לשלוש סיעות. כל סיעה המשיכה לשמור על השם המקורי ולטעון כי היא מייצגת את הארגון:
#**הסיעה הפרו-[[סוריה|סורית]]** בראשות עבד אל-פתאח ע'אנם, חבר הוועד המרכזי של הארגון, השתלטה על משרדי הארגון בדמשק, ותמכה בקבוצת המורדים בפת"ח ובארגוני חזית הסירוב הנתמכים על ידי סוריה. הסיעה ביצעה פעולות טרור נגד ישראל לאורך הגבול הלבנוני.
#**הסיעה הפרו-[[לוב]]ית** בראשות טלעת יעקוב, המזכיר הכללי של הארגון. הסיעה נשארה נייטרלית במאבק בין הארגונים הפלסטיניים השונים, ומיקמה את כוחותיה בלבנון. היא קיבלה סיוע כספי ואימון משלטונות לוב. יעקוב נפטר ב־1988 מהתקף לב, והסיעה התפרקה.
#**הסיעה הפרו-[[אש"ף|אש"פית]]** בראשות מוחמד זיידאן (אבו עבאס), סגן המזכיר הכללי של הארגון, צידדה בפת"ח ובערפאת. אבו עבאס הצטרף לאש"ף והעביר את מפקדותיו ואנשיו לתוניס. לאחר ההתקפה על האונייה אקילה לאורו באוקטובר 1985, הוא גורש על ידי הרשויות התוניסאיות והקים מחדש את מפקדותיו בבגדאד, שם קיבל תמיכה מהשלטון העיראקי. סיעתו הייתה הגדולה ביותר, וכוחה הצבאי מנה כ-400 לוחמים.

בנובמבר 1986 פתחו אבו עבאס ויעקוב במשא ומתן למיזוג בין סיעותיהם, אך המיזוג צלח רק ב־1989, לאחר מותו של יעקוב. אבו עבאס, שהיה המזכיר הכללי החדש, נבחר לוועד הפועל של אש"ף והארגון הפך למעשה לנספח של פת"ח, אף על פי שנתמך לוגיסטית ובאימונים על ידי לוב וסוריה.

הארגון ביצע מספר פעולות טרור ידועות, חלקן מתוחכמות במיוחד, ושימש כמודל לדוגמה לארגוני טרור פלסטיניים אחרים. יש לו יחידה ימית ויחידת מטוסים קלים ודאונים לפיגועי טרור בתוך ישראל.

בשנים האחרונות ראשי הארגון משתלבים פוליטית באש"ף ובפת"ח, אף על פי שהמסגרת הארגונית העצמאית של החזית נשמרה, במיוחד במחנות הפליטים בלבנון. אנשי הארגון מעורבים, יחד עם אנשי פת"ח, בעימותים מקומיים נגד ארגונים הנתמכים על ידי סוריה.

לאחר הסכמי אוסלו קיבל אבו עבאס את החלטת אש"ף להימנע מביצוע מעשי טרור. הארגון התמקם בלבנון ובתוניס, שם יש לו כוח המונה כמה מאות לוחמים. לארגון אין כמעט תמיכה בקרב הפלסטינים ביהודה ושומרון.

מאז 1997 נמצא הארגון ברשימת ארגוני הטרור הזרים של מחלקת המדינה של ארצות הברית. באפריל 2003 נעצר אבו עבאס בעיראק על ידי הכוחות האמריקאיים. הוא מת בכלא האמריקאי במרץ 2004.

*
קטגוריה:הארגון לשחרור פלסטין
טיראן (טנק)

**טיראן** הוא השם הישראלי לטנקי T-54, T-55 ו־T-62 מתוצרת סובייטית שנפלו שלל במלחמות ישראל והוכנסו לשימוש בצה"ל, רובם לאחר שעברו השבחה. במערב נודעו טנקי הטיראן כ-Ti-67. 

## רקע
בעקבות מלחמת סיני ב־1956 נפלו בידי צה"ל כמות קטנה של טנקי שלל סובייטים מדגם T-34 בעלי תותח בקוטר 85 מ"מ, שבאו למצרים כחלק מעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית. ניסיון להכניסם לשירות בצה"ל לא צלח.

## טיראן 4 ו-5
ממוזער|המראה של טנק T-55 לאחר ששודרג לטיראן 5
ממוזער|טיראן 5 באתר ההנצחה ללוחם הבדואי
במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים תפס צה"ל מעל לאלף טנקי שלל מדגמי T-54 ו-T-55 מצבאות סוריה ומצרים. טנקי ה-T-54 קיבלו את השם **טיראן 4** וטנקי ה-T-55 קיבלו את השם **טיראן 5**. בעוד שבשתי הגרסאות המנוע הוחלף למנוע דיזל מתוצרת ג'נרל מוטורס, רק בטנקי הטיראן 5 הוחלף תותח ה-D10 הסובייטי לתותח L68 היורה תחמושת נאט"ו 105 מ"מ סטנדרטית. לטנקים נוספו תאי זיווד בצדי הצריח כדי להבדילם מהטנקים של כוחות האויב.

באוגוסט 1967 החליט המטה הכללי של צה"ל לקלוט ולהשמיש כ־100 טנקי צנטוריון ופטון משלל צבא ירדן וכ־130 טנקי שלל סובייטים, בהם 81 טנקי T-54 ו־49 טנקי T-55, מתוך כמאתיים טנקים לא פגועים. בין מובילי צוות ההסבה היה ארקדי תימור, מהנדס חשמל ואלוף-משנה בחיל השריון של הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.

טיראן לדגמיו השונים שרת בצה"ל עד 1990, בעיקר בחטיבות המילואים. בתחילה בחטיבה 274 שהוקמה לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר בשל משקלם הקל יחסית של טנקים אלו והתאמתם למשימות צליחה הם נטלו חלק במבצע רביב במלחמת ההתשה, במהלכו פשטו על יעדים במפרץ סואץ. החטיבה נטלה חלק בקרבות בחזית הדרום במלחמת יום הכיפורים. לאחריה הורחב מערך הטיראן בצה"ל עם הסבתה של אוגדה 440 לאוגדת שריון המבוססת על טנקי טיראן 4 ו-5. היא כללה שלוש חטיבות: חטיבה 274 הוותיקה שהייתה לחטיבה 691, חטיבה 265 וחטיבה 889.

עם סיום שירותם בצה"ל נמכרו רוב הטנקים למדינות זרות, אך חלקם שימשו כבסיס לנושא הגייסות המשוריין (נגמ"ש) "אכזרית".

## טיראן 6
[250px|ממוזער|טנק טיראן 6 במוזיאון [יד לשריון.]]
ממוזער|250px|טיראן 6 באימון ברמת הגולן בשנת 1974
שמאל|ממוזער|250px|טיראן 5 ליד תעלת סואץ בינואר 1974
ה-T-62 נכנס לשירות בצבאות ערב בראשית שנות ה-70. במלחמת יום כיפור נפלו לידי צה"ל טנקים מסוג זה, והוחלט להכניס חלק מהם לשירות בצה"ל. חטיבה 320 כללה כ-100 טנקים שהוכנסו לשירות, כמעט ללא שינויים, וקיבלו את השם **טיראן 6**.

## סמובר
בסוף שנות השבעים, הועלתה בחיל החימוש אפשרות ליצירת גרסה מחודשת של הטיראן שכונתה "סמובר". הסמובר, שנחשף ב-1984, היה למעשה טיראן שרוקן מתוכנו, נותר כקליפה ריקה של תובה וצריח ואובזר מחדש במערכות מערביות - מנוע, ממסרת מערכות אלקטרוניות ותותח טנק 105 מ"מ.

הסמובר לא נכנס בסופו של דבר לשימוש כאשר הוחלט להתמקד בטנק המרכבה החדש, אך הקונספט של התקנת מנוע מערבי בתובת ה-T-55 יושם בנגמ"ש האכזרית ובטנק המצרי רעמסס השני.

## משתמשים
*ישראל
*אורוגוואי
*רואנדה
*מדינת לבנון החופשית – מספר לא ידוע של טנקים הועברו לצבא דרום לבנון.

## ראו גם
* טנקים בשירות צה"ל
* T-55/54
* רעמסס השני (טנק)

## קישורים חיצוניים

* טנקי טירן 5 במצעד צה"ל
* תמונות ושרטוטים של טנק הסמובר
*  - עדותו על מבצע רביב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טנקים ישראליים
קטגוריה:טנקי מערכה
קטגוריה:נשק שלל בצה"ל
לואי השלישי, מלך צרפת

**לואי השלישי** (בצרפתית: **Louis III**; 863 – 5 באוגוסט 882, סן-דני) היה מלך פרנקיה המערבית בין השנים 879-882. בנם של לואי השני ואנסגרד מבורגונדיה.

## ביוגרפיה
לאחר מות אביו, נבחר לואי למלך יחד עם אחיו קרלומן מלך צרפת על ידי רבי הכנסייה והאצילים. הממלכה חולקה לאחר כמה חודשים בין האחים בעקבות הסכם אמיין שנחתם במרץ 880 ולואי קיבל את נויסטריה.

זמן קצר לאחר תחילת מלכותו התמרד חלק מהאצילים ועבר לצידו של לודוויג הצעיר שפלש לנויסטריה במטרה לתפוס את השלטון. לואי השלישי ויתר לטובתו על לותארינגיה המזרחית ובכך שם קץ לסכסוך.

בקיץ שנת 880 יצאו לואי וקרלומן למלחמה נגד הרוזן בוזו שהכריז על עצמו מלך פרובאנס. בדרך הם כבשו את מקון (Macon) ואת רוב נחלתו הצפונית של בוזו אך לא הצליחו לכבוש את ויין (Vienne) עליה צרו מאוגוסט עד נובמבר.

הסכנה הגדולה ביותר עבור נויסטריה נשארו פלישות הנורמנים שבזזו והחריבו את כל אשר עמד בדרכם. ב-3 באוגוסט 881 לואי הכה אותם בקרב סוקור (Saucourt) והשיג בכך ניצחון מזהיר שהונצח בשירה הגרמנית בשם "שירת לואי" (Ludwigslied) ושימש גם רקע לאפוס הצרפתי גורמון ואיזמבר (Gormont et Isambart).

המלך הצעיר אשר השיג את הניצחון החשוב ביותר של הפרנקים על הנורמנים נהרג שנה לאחר מכן בתאונה לפני שמלאו לו עשרים. הוא לא השאיר יורש ונויסטריה עברה תחת שלטון אחיו, קרלומן.

## קישורים חיצוניים

ימין|ממוזער|200px|דיוקן של לואי השלישי
* 
* 

קטגוריה:השושלת הקרולינגית
קטגוריה:מלכי צרפת מהמאה ה-9
קטגוריה:ילידי 863
קטגוריה:נפטרים ב-882
דוד קראוס

**דוד קראוס** (1929 – 16 בדצמבר 2000) היה המפכ"ל התשיעי של משטרת ישראל.

## ביוגרפיה
נולד בצ'כוסלובקיה לגבריאל ולבלימה (ברטה; לבית כהן) והיה הבן הבכור מבין שמונת ילדיהם. במלחמת העולם השנייה נלקח למחנה אושוויץ שם עבר סלקציה ומויין לטור המיועדים לעבודה. באושוויץ איבד רבים מבני משפחתו לאחר השחרור איתר את אביו שהיה השורד היחיד ממשפחתו הגרעינית. קראוס עבר לאיטליה והצטרף לגרעין של ההגנה. בשנת 1948 עלה לישראל והתגייס לשורות הפלמ"ח ושובץ בחטיבת הנגב. עם קום המדינה שירת בצה"ל, ולאחר שחרורו התגייס למשטרת ישראל.

בין השנים 1952–1957 מילא תפקידי שטח בתחום התנועה, הסיור והתביעות. קראוס שירת בבסיס האימונים הארצי של המשטרה ולאחר מכן בענף התנועה של מחוז חיפה. בשנת 1958 סיים קורס קצינים ומונה למפקד יחידת סיור. בתפקידיו הבאים שימש ראש לשכת סיור ומבצעים, מפקד מרחב דן, ובשנת 1971 מונה למפקד מרחב המרכז. בסוף 1974 הועלה לדרגת ניצב משנה. שירת כמפקד מרחב ירושלים ובשנת 1977 עבר לשמש ראש אגף מנהלה במטה הארצי. בשנת 1978 מונה לראש אגף שיטור וביטחון ובשנת 1981 מונה, במקביל, לסגן המפקח הכללי. בשנת 1982 מונה לאב בית הדין המשמעתי ובשנת 1984 למפקד מחוז תל אביב.

בשנים 1982–1983 היה נשיא הסניף הישראלי של ארגון השוטרים הבין-לאומי.

ב-1 באפריל 1985 מונה למפכ"ל התשיעי של משטרת ישראל, ושירת עד פרישתו ב-31 במרץ 1990.

שירת כשגריר ישראל בהונגריה.

## קישורים חיצוניים
* דוד קראוס באתר משטרת ישראל 
* הנער מאושוויץ שהפך מפכ"ל – דוד קראוס, באתר בית מורשת משטרת ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:מפכ"לי משטרת ישראל
קטגוריה:שגרירי ישראל בהונגריה
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:ישראלים ילידי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:יהודים בשואה: צ'כוסלובקיה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:מפקדי מחוז תל אביב במשטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף שיטור וביטחון
קטגוריה:ראשי אגף תמיכה לוגיסטית
קטגוריה:סמפכ"לי משטרת ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
חיים תבורי

**חיים תבורי** (1919 – 11 באוגוסט 1992) היה מפכ"ל המשטרה השישי של משטרת ישראל (1976–1979).
[ממוזער|250px|המפכ"ל חיים תבורי עם קצין המבצעים [אברהם פטוקה בכנס באודיטוריום בחיפה]]
ממוזער|שמאל|230px|קברו של חיים תבורי בהר הרצל

## ביוגרפיה
תבורי נולד בשנת 1919 בעיר רובנו שהייתה אז שייכת לפולין (כיום - חלק מאוקראינה), בנם של שרה-לאה ומשה בלגולה (לימים תבורי), וב-5 באוגוסט 1925 עלה לארץ ישראל עם הוריו על סיפון האוניה "סיני". אביו היה ממקימי תחנת מכבי האש של פתח תקווה ומפקדה הראשון.
שירת בש"י ובשנת 1939 התגייס לנוטרות ושירת בראש העין.

ב-1 בינואר 1939 התנדב כחבר ההגנה, להיות נוטר במשטרת היישובים העבריים. ב-27 בספטמבר 1939 הוענקה לו אזרחות פלשתינאית (ארץ ישראלית), שם משפחתו העברי היה בעל-עגלה ומקצועו פקיד.

בשנת 1940 התגייס לחיל הרוכבים של משטרת המנדט. ב-1947 מונה למדריך בבית הספר לשוטרים בבית לחם. במלחמת העצמאות נפצע בקרב בעיר העתיקה בירושלים, במאי 1948 התגייס למשטרת ישראל ושירת כסמל בעיר העתיקה בירושלים. בשנת 1949 הועלה לדרגת מפקח שני ושירת בפרברי ירושלים, במהלך שירותו עוטר בצל"ש המשטרתי הראשון על חלקו בפענוח פרשת היעלמותו של שייח' יוסף אבו גוש. ב-1950 מונה למפקד משטרת באר שבע, בשנת 1952 היה לראש ענף תנועה במחוז ירושלים, ממנו עבר ב-1954 לשמש מפקד נפת הנגב, ושימש בתפקיד במשך 16 שנה (החל ב-1961 בדרגת סגן-ניצב). ב-1970 קודם לדרגת ניצב-משנה ומונה לסגן מפקד מחוז הדרום. ב-1971 מונה למפקד מרחב ירושלים.

בשנת 1973 מונה למפקד המחוז הדרומי בדרגת ניצב. בשנת 1975 מונה לראש אגף המבצעים והיה שותף להכנת המשטרה לקבלת האחריות על ביטחון הפנים.

ב-1 בינואר 1977 מונה למפכ"ל המשטרה ושימש בתפקידו זה עד ל־31 בדצמבר 1979.

אחר פרישתו כיהן כיו"ר ארגון יד לבנים בבאר שבע. זכה בשנת 1988 בתואר יקיר באר שבע.

תבורי היה נשוי ליעל – לבית כספי (דור שישי בארץ), ואב ל-3.

נפטר בשנת 1992, בגיל 73, ונקבר בחלקת המשטרה בהר הרצל בירושלים.

אחיו דב תבורי היה ראש עיריית פתח תקווה בשנים 1978–1989.

לימים, נכדו, אמנון אלקלעי, התגייס למשטרת ישראל ועבר מסלול כמעט זהה למסלול שעבר סבו רב ניצב חיים תבורי, כאשר אמנון שירת במחוז הדרומי כמפקד תחנת באר שבע, מפקד מרחב הנגב, עבר לשרת במחוז ירושלים כמפקד מרחב מוריה, מפקד מרחב ציון וחזר למחוז הדרומי כסגן מפקד מחוז דרום ובהמשך כממלא מקום מפקד המחוז וכראש אגף השיטור בדרגת ניצב, תפקיד שבעברו נקרא ראש אגף המבצעים עד שפוצל והמבצעים עברו תחת סמכותו של סגן המפכ"ל.

## קישורים חיצוניים

* חיים תבורי באתר משטרת ישראל
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מפכ"לי משטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי מחוז ירושלים במשטרת ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בחלקת המשטרה בהר הרצל
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:יקירי באר שבע
קטגוריה:אנשי הש"י
קטגוריה:אנשי משטרת המנדט
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:אנשי משטרת היישובים העבריים
קטגוריה:מעוטרי משטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף שיטור וביטחון
קטגוריה:מפקדי מחוז הדרום במשטרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
האיחוד

**מדינות האיחוד** (באנגלית: **Union**; נודעות גם בשם "**הצפון**" – **The North**) במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית כללו 25-23 מדינות צפוניות בארצות הברית, ולחמו בקונפדרציית המדינות של אמריקה שהוקמה ב-4 בפברואר 1861 על ידי 11 מדינות דרומיות שפרשו מארצות הברית. 

חמש המדינות היחידות שהתירו עבדות בארצות הברית, לא הצטרפו לקונפדרציה, ונותרו באיחוד באותה עת: דלאוור, מיזורי, מערב וירג'יניה, מרילנד וקנטקי.

## מדינות האיחוד

בפרוץ המלחמה כלל האיחוד 23 מדינות: אוהיו, אורגון, איווה, אילינוי, אינדיאנה, דלאוור, ויסקונסין, ורמונט, מיזורי, מיין, מינסוטה, מישיגן, מסצ'וסטס, מרילנד, ניו ג'רזי, ניו המפשייר, ניו יורק, פנסילבניה, קונטיקט, קליפורניה, קנזס, קנטקי ורוד איילנד.

במהלך המלחמה הצטרפו לאיחוד שתי מדינות נוספות: וירג'יניה המערבית ב-20 ביוני 1863 - בעקבות פילוג ממדינת וירג'יניה, ונבדה ב-31 באוקטובר 1864.

## צבא האיחוד

עם פרוץ מלחמת האזרחים באפריל 1861, הצבא הסדיר של האיחוד כלל כ-16,000 חיילים ב-19 רגימנטים - עשרה של חיל רגלים, ארבעה של ארטילריה, שלושה של חיל רגלים רכוב ושניים של פרשים. הנשיא אברהם לינקולן יזם גיוס של 75,000 מתנדבים, וב-22 ביולי 1861 הקונגרס אישר גיוס של חצי מיליון מתנדבים. 

בשיאו כלל צבא האיחוד כ-2.5 מיליון חיילים, רובם מתנדבים.

*
קטגוריה:מלחמת האזרחים האמריקנית
מקס גרסון

**מקס גרסון** (בגרמנית: **Max Gerson**; 18 באוקטובר 1881 – 8 במרץ 1959), רופא יהודי-גרמני שפיתח לטענתו שיטה לטיפול במחלת הסרטן שכללה דיאטה מיוחדת של מיצים אורגניים וחוקני קפה. ב-1958 פרסם ספר שכותרתו "A Cancer Therapy: Results of 50 Cases" ובו שטח את טענותיו. הטענות שבספר נבחנו על ידי המכון הלאומי לסרטן בארצות הברית, שקבע כי המידע שהציג גרסון לא הוכיח כלל את טענותיו, וכי לא נמצאו יתרונות במשטר התזונה שהמליץ עליו. כיום יש המחשיבים את "שיטת גרסון" כשיטה שלא רק אינה מועילה לחולי סרטן, אך עלולה גם לגרום נזק בריאותי חמור. לא קיימים מחקרים עצמאיים (שלא בוצעו על ידי גרסון או בתו) התומכים בטענותיו.

## ביוגרפיה
גרסון נולד בוונגרוביץ (עיר שבאותה עת הייתה חלק מן האימפריה הגרמנית). הוא למד בין היתר באוניברסיטאות בברסלאו ובברלין, ייסד שיטת טיפול מיוחדת לטיפול בשחפת עור בבית החולים האוניברסיטאי של מינכן ופרסם על כך מאמרים בעיתונות הרפואית המובילה. היגר לארצות הברית לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, ומאז 1938 טיפל בניו יורק במשך כעשרים שנה, במאות מקרים של מחלות סרטן סופניות, שנואשו בהם מטיפול בדרכים קונבנציונליות.

הציג בפני ועדת הקונגרס האמריקני לענייני בריאות בשנת 1946, את שיטות הטיפול שלו שבהם מושם דגש רב על שיפור תפקודי הכבד באמצעים שונים כמו תוספים של אשלגן, הורמון בלוטת המגן, ויטמין B<sub>12</sub>, טיפול באוזון וביוד, מיצי ירקות ופירות וחוקני קפה, וטען להצלחה (כ-30%) בריפוי חולי סרטן סופניים. בחינה מדוקדקת של הממצאים העלתה כי חלק מן החולים ש"נרפאו" לטענתו מסרטן כלל לא אובחנו כחולים במחלה באמצעים כמו בדיקה היסטולוגית, ואחרים לא נרפאו מן המחלה. כיום בתו שרלוטה ממשיכה את שיטתו, במרכז גרסון בקליפורניה ובמקסיקו. חרף טענותיה לריפוי באמצעות השיטה שפיתח אביה, המעקב היחיד שנעשה על מטופלים ששוחררו מ"מכון גרסון" נעשה על ידי נאטורופט, והעלה כי מתוך 21 מטופלים ששוחררו, לאחר חמש שנים נפטרו 20 ממחלתם, וחולה נוסף עדיין נאבק במחלת הסרטן. בנוסף, בין השנים 1980 ל-1986 אושפזו בבתי חולים בעיר סן דייגו (שבה "מכון גרסון") 13 אנשים שטופלו ב"שיטת גרסון" ואשר סבלו מאלח דם שנגרם מחיידק Campylobacter fetus. חמישה חולים נכנסו למצב של תרדמת לאחר שסבלו מרמת נתרן נמוכה במיוחד בדם, ככל הנראה בגלל רמות הנתרן הנמוכות במשטר התזונה של גרסון.

גרסון נפטר ב-1959 לאחר שהורעל בארסן.
קורות חייו ומפעלו שעוד פועל תועדו בסרט The Beautiful Truth

## קישורים חיצוניים
* אתר מכון גרסון, אתר הבית
* Stephen Barrett, Questionable Cancer Therapies מתוך אתר quackwatch
* סרט מתורגם לעברית על שיטת גרסון : http://www.youtube.com/watch?v=9EUb-mcPBFg&feature=player_embedded
* הסרט המלא The Beautiful Truth http://youtu.be/wvzDHGLEUyw

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:מרפאים אלטרנטיביים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1959
נחליאלי צהוב

**נַחֲלִיאֵלִי צָהוֹב** (שם מדעי: *Motacilla flava*) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הנחליאליים. הנחליאלי הצהוב נפוץ בכל אירופה ובחלקים נרחבים מאסיה ויש לו אחיזה גם בצפון אמריקה באלסקה. במערב אירופה המין יציב, אולם אוכלוסיות צפוניות ומזרחיות נודדות לאפריקה ולאסיה. אוכלוסייתו הכוללת של הנחליאלי הצהוב בעולם מוערכת בכ-5–50 מיליון פרטים.

## מאפיינים
הנחליאלי הצהוב הוא עוף רזה ואורכו 15–16 ס"מ. פרט בוגר הוא לרוב בצבע זית בחלקו העליון ואילו בחלקו התחתון צבעו צהוב. הצבע ותבנית הצבע של הראש משתנים בין תת-מינים שונים. בכל תטולה 4–8 ביצים.
מסלול נדידה: נודד בקיץ ובחורף בחזית רחבה. נדידת הסתיו ממערב אירופה לאפריקה במסלול מערבי, דרך פורטוגל ומערב ספרד לגיברלטר ודרומה.


Motacilla flava 2 young (Marek Szczepanek).jpg
Motacilla flava 1 young (Marek Szczepanek).jpg
Motacilla flava (13900974517).jpg|נחליאלי צהוב ברוסיה
Cuculus canorus canorus MHNT.ZOO.2010.11.150.44.jpg |*Cuculus canorus canorus* + *Motacilla flava*


## קישורים חיצוניים

* נחליאלי צהוב בתוך מאגר המידע הלאומי לציפורי ישראל ע"ש 
* נחליאלי צהוב במגדיר ציפורי ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: נחליאליים
קטגוריה:נחליאליים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
מיראז' (תופעה אופטית)

**מִירַאז**' (בצרפתית: **Mirage**) או **מראה תעתועים** הוא תופעה אופטית אטמוספירית שבה רואים בבואה אחת או יותר של עצם בנוסף לעצם עצמו. שמו הלועזי נגזר מהמילה הלטינית **mirari** שפירושה "להיות מודהם". 

## מיראז' תחתון
[ממוזער|250x250 פיקסלים|[מיראז' תחתון בשקיעה בחוף בת ים]]
מיראז' תחתון (inferior mirage) הוא הסוג הנפוץ יותר של מיראז'. הוא נקרא כך משום שהבבואה מופיעה מתחת לעצם. הוא נוצר על ידי שבירה של קרן אור כאשר היא עוברת בשכבה חמה של אוויר המרחף קרוב לקרקע. לאוויר החם צפיפות נמוכה יותר ולכן מקדם השבירה שלו קרוב יותר ל-1 מזה של האוויר הקר שמעליו. 

במדבר, מיראז' יכולה לגרום לרושם של אגם או מקווה מים גדול אחר באופק. זו בעצם בבואה של השמים המשתקפת מהאוויר החם המרחף קרוב לפני הקרקע. על כבישי אספלט וחצץ, המיראז' גורם לרושם כאילו עצמים מרוחקים משתקפים על ידי שלולית מים על הכביש.

## מיראז' עליון
מיראז' עליון (superior mirage) נוצר עקב היפוך טמפרטורות בשכבות האוויר קרוב לפני הקרקע, כך שהאוויר הצמוד לפני הקרקע קר מהאוויר שמעליו. במיראז'ים אלו, בבואה נוספת נראית מעל העצם הזקוף. צורה מיוחדת של מיראז' עליון קרויה פאטה מורגנה.

דוגמאות למיראז' עליון (היפוכי טמפרטורות מעל ימת סופיריור):
מרכז|ממוזער|400px|עצים נראים באופק כאשר בדרך כלל לא ניתן לראות אותם כלל ומיראז' עליון משתקף מעליהם.

מרכז|ממוזער|400px|אור ראשון של זריחת השמש הנגרם על ידי מיראז' עליון.

מרכז|ממוזער|400px|זריחת שמש כפולה הנגרמת על ידי מיראז' עליון.

[מרכז|ממוזער|400px|ניתן להדגים מיראז' באמצעות כלי זכוכית עם שכבות תמיסה, במקדם שבירה הולך ויורד כלפי מעלה. בדוגמה הנ"ל, נראית כוס בה שלוש שכבות של תמיסת סוכר, מרוכזת מאוד בתחתית, ריכוז בינוני במרכז, ומים נקיים בשכבה העליונה. דמות החתול מוכפלת חמש פעמים בשל זאת. ניסוי זה מדמה מצב של שתי שכבות [אינוורסיה (מטאורולוגיה)|אינוורסיה באטמוספירה.]]

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תופעות אופטיות אטמוספיריות
אחמד ג'יבריל

**אחמד ג'יבריל** (בערבית: **أحمد جبريل**; 1938 – 7 ביולי 2021) היה טרוריסט פלסטיני, המנהיג והמייסד של ארגון הטרור "החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית".

## ביוגרפיה
ג'יבריל נולד ב־1938 ביאזור (במקום שבו שוכנת בימינו אזור). ב-1948 נכבשה העיירה והתרוקנה מתושביה. המשפחה נמלטה לסוריה. ג'בריל למד באקדמיה הצבאית בקהיר, וסיים את לימודיו ב-1959. באותה עת יסד את "החזית לשחרור פלסטין".
הוא שב לסוריה, התגייס לצבא ושירת כקצין בחיל ההנדסה. במהלך השירות צבר ניסיון בשימוש בחומרי נפץ. הוא סיים שירותו בצבא ב-1963. הקים יחד עם ג'ורג' חבש ב־1967 את החזית העממית לשחרור פלסטין, ארגון בעל אידאולוגיה מרקסיסטית שהתנגד לתנועת הפת"ח הלאומנית של יאסר ערפאת.
בשנת 1968, על רקע סכסוך עם ג'ורג' חבש התפלג מהחזית העממית וייסד את ארגון "החזית העממית - המפקדה הכללית", שהצטרף לאש"ף. ג'יבריל נותר נאמן לסורים ומפקדת ארגונו נותרה בדמשק.

מבחינה אידאולוגית לא היה הבדל גדול בין ארגונו לבין "ארגוני סירוב" אחרים, אך הוא דגל מאז ומעולם בטרור אלים כדרך היחידה לשחרור הפלסטיני, והוביל פעולות טרור רבות, בהן "ליל הגלשונים". ב-21 במאי 1985 נערכה עסקת ג'יבריל - עסקת חילופי שבויים בין ישראל לבין ארגונו של ג'יבריל, במסגרתה שוחררו 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים שהיו כלואים בישראל כנגד שלושה שבויי צה"ל.

ג'יבריל היה גם בין ראשוני הפלסטינים שנהנו מתמיכת איראן, חזבאללה והג'יהאד האיסלאמי. בהיותו מוסלמי, שלא כחבש הנוצרי, עלה בידו לשלב את האידאולוגיה שלו ביתר קלות עם האסלאם הקיצוני. עם עליית כוחו של החמאס הפסיק להיות ארגונו של ג'יבריל בבחינת איום ממשי.
ג'יבריל נפצע קשה בפיצוץ במהלך תרגיל בבקאע בשנת 1997. כמו כן, בשנת 2000, נעשה ניסיון להתנקש בו בירי על רכבו סמוך למפקדת החזית העממית - המפקדה הכללית מדרום לביירות.

בנו הבכור של ג'יבריל, ג'יהאד אחמד ג'יבריל, אשר אמור היה לרשת את אביו בהנהגת הארגון, נהרג בפיצוץ מכונית תופת בביירות ב־20 במאי 2002. אביו האשים את ישראל באחריות למותו.

בראיון לערוץ הטלוויזיה אל-מיאדין בפברואר 2017 הביע תקווה שהמשטר האיראני יתמוך צבאית בפלסטינים בעימות עתידי עם ישראל.

בשנותיו האחרונות סבל ג'יבריל משורת בעיות רפואיות.
אחמד ג'יבריל מת בבית חולים בדמשק, ב־7 ביולי 2021, בגיל 83.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טרוריסטים פלסטינים
קטגוריה:החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית
קטגוריה:פליטים פלסטינים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1938
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2021
פצצה מלוכלכת

**פצצה מלוכלכת** היא פצצה קונבנציונלית אשר מוסיפים לה פסולת גרעינית או חומרים רדיואקטיביים על מנת לגרום לזיהום ופאניקה נרחבים. החשש העיקרי הוא מפני שימוש של ארגוני טרור בפצצות כאלו. למרות שסביר שהפגיעה בחיים מפצצה כזו לא תעלה בהרבה על הפגיעה מאירועים כדוגמת הפיגוע באוקלהומה סיטי, האפקט הפסיכולוגי והנזק הכלכלי יהיו גדולים בהרבה.
נכון להיום, למרות מספר ניסיונות של שימוש בנשק לא קונבנציונלי על ידי קבוצות טרור, (כדוגמת כת אום שינריקיו ביפן) לא נמצאו ראיות משכנעות שלקבוצות טרור יש פצצות כאלו ולא נעשה בהן שימוש. 

במשך ארבע שנים, החל מ-2010, ערכה ישראל סדרת ניסויים לבדיקת השפעתה של פצצה מלוכלכת.
 
## ראו גם
* פצצה מומלחת

## קישורים חיצוניים
* כיצד פצצה מלוכלכת עובדת, באתר HowStuffWorks
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשק גרעיני
מלוכלכת
פוליטיקה והשפה האנגלית

**פוליטיקה והשפה האנגלית** (באנגלית: **Politics and the English Language**) הוא מאמר מאת ג'ורג' אורוול שפורסם בשנת 1946. זהו אחד מהמאמרים הידועים ביותר של אורוול, וניתן לגלות בו רבות ממחשבותיו על פוליטיקה ושפה. חלק מרעיונות  אלו היוו את הרקע לרומן *[[1984 (ספר)|1984]]*. המושג "שיחדש", מושג שנטבע על ידי אורוול ומתאר את השפה הפוליטית שהמשטר הטוטליטרי העתידי כופה על נתיניו, שואב את מקורותיו היישר ממאמר זה.

## תוכן המאמר
אורוול בוחן מספר דוגמאות לשימוש גרוע באנגלית, וטוען ששתי תכונות משותפות לכולן: "האחת היא השימוש בדימויים מיושנים; השנייה היא חוסר הדיוק". הוא עובר לסקירה משעשעת של דוגמאות ל"כמה מהתחבולות השונות שבאמצעותן נהוג להתחמק ממלאכת ייצור הפרוזה": מטפורות גוססות, 'אופרטורים' או איברים מלאכותיים של הפועל, סגנון יומרני, מילים חסרות משמעות.
אורוול מדגים איך התחבולות האלה משמשות על מנת "לגרום לשקרים להישמע אמיתיים ולרצח להיראות מכובד, ולהקנות חזות מוצקה לְאוויר". הוא מסיים את המאמר במספר עצות וכללים כיצד להימנע מכתיבה בסגנון הרווח.

## קישורים חיצוניים
* פוליטיקה והשפה האנגלית, הטקסט המלא , מתוך "מתחת לאף שלך", מבחר מאמרים מאת ג'ורג' אורוול, הוצאת דביר 2005.
* פוליטיקה והשפה האנגלית, הטקסט המלא 

קטגוריה:כתבי ג'ורג' אורוול
קטגוריה:מאמרים
דרגנוע סנטרל - מיד-לוולס

**דרגנוע סנטרל - מיד-לוולס** (**Central - Mid-Levels Escalator**) באי הונג קונג היא מערכת הדרגנועים החיצונית לבניין והמקורה הארוכה ביותר בעולם. אורכה הכולל של המערכת כ-800 מטר, והפרש הגבהים בין קצותיה הוא 135 מטר. זמן הנסיעה מקצה לקצה 20 דקות, אולם רוב האנשים הולכים בשעה שהמדרגות נעות ומקצרים את משך ההסעה.

בשל השיפוע התלול עליו נבנה המתקן, חוסכות המדרגות הנעות הליכת זיגזג של כמה קילומטרים בין הבניינים ולאורך הכבישים, אותם נדרשים כלי הרכב לעבור.

המערכת מורכבת מ-20 דרגנועים שונים ושלוש מדרכות נעות שטוחות. מדי יום עוברים לאורכה למעלה מ-45,000 איש. המערכת הוקמה בעלות של 240 מיליון דולר הונג קונגי (30 מיליון דולר אמריקאי), ונחנכה ב-15 באוקטובר 1993.
שמאל|ממוזער|200px|אחת הכניסות לדרגנוע
מערכת הדרגנועים מהווה מרכיב חשוב בתחבורה בהונג-קונג בזכות חיבורה בין נקודות חשובות בעיר, בין אזור הסנטרל (אזור העסקים הראשי של הונג-קונג) ורחוב קונדויט (Conduit Road) שבשכונת מיד-לוולס שעל הרכס.

מערכת הדרגנועים מורכבת ברובה מדרגנוע יחיד, אולם בקטעים מסוימים קיימים שני דרגנועים מקבילים. הדרגנועים פועלים בכיוון מטה בשעות הבוקר (בין השעות 06:00–10:00) וכלפי מעלה בין השעות 10:30 ל-24:00.

מלבד חשיבות הדרגנועים לעיר, הם מהווים אטרקציה תיירותית ולאורך המסלול נפתחו בשנים האחרונות מסעדות רבות ומקומות בילוי שוקקי חיים.

הדרגנוע מופיע בסרט "האביר האפל" (2008).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הונג קונג: מבנים
קטגוריה:שיאי עולם
קטגוריה:שיאים בהנדסה וטכנולוגיה
קטגוריה:הונג קונג: תחבורה
קטגוריה:אמצעי העברה אנכית
תפילת חנה

[130px|ממוזער|[חנה מקדישה את בנה שמואל.]]
**תפילת חנה** היא תפילה שהתפללה חנה לה' על הולדת בנה הראשון, שמואל הנביא, לאחר עשר שנות עקרות. את התפילה התפללה כאשר העלתה והקדישה את בנה לעבודת ה' במשכן שילה, ולהתלמד אצל עלי הכהן.

## זהות מחברת התפילה
על פי פשוטו של מקרא חנה היא שחיברה תפילה זו, כתפילת הודיה על הולדת שמואל. אך יש שכתבו שייתכן כי תפילה זו הייתה ידועה קודם לכן, וחנה מצאה תפילה זו כמתאימה למצבה.

תפילה זו היא התפילה השנייה של חנה המוזכרת בתנ"ך. התפילה הראשונה, היא התפילה שהתפללה חנה לפני שהתעברה, ובה היא ביקשה מאלוהים שתזכה לבן, וממנה למדו חז"ל דינים רבים בתפילת עמידה.

## מקבילות פנים מקראיות
קווים מקבילים קיימים בין שירת דוד לתפילת חנה. מילים דומות מופיעות בשתי השירות, בתחילתן ובסיומן:

בתפילת חנה: "רָמָה **קַרְנִי** בַּה'; רָחַב פִּי עַל-אוֹיְבַי, כִּי שָׂמַחְתִּי בִּ**ישׁוּעָתֶךָ**"() ובשירת דוד: "מָגִנִּי וְ**קֶרֶן יִשְׁעִי**."

בסוף תפילת חנה נאמר (): "וְיִתֶּן-עֹז **לְמַלְכּוֹ**, וְיָרֵם קֶרֶן **מְשִׁיחוֹ** ", בסוף שירת דוד נכתב (): "מגדיל (מִגְדּוֹל), יְשׁוּעוֹת **מַלְכּוֹ**; וְעֹשֶׂה-חֶסֶד **לִמְשִׁיחוֹ** ". השירה הראשונה בספר שמואל היא שירת חנה והשירה האחרונה בו היא שירת דוד.

## תפילת חנה בליטורגיה היהודית
יש נוהגים לומר את תפילת חנה כחלק מההקדמה לתפילת שחרית או במועדים אחרים. בעבר הייתה אמירת תפילת חנה מקובלת רק בחלק מקהילות הספרדים ועדות המזרח, אך במשך הזמן התפשטה אמירתה בקהילות השונות וכיום היא מובאת במרבית הסידורים בנוסח הספרדים, אמירת תפילה זו כבר נזכרה בשו"ת יוסף אומץ לחיד"א.

כיום פסוקים אלו ותוספת של פסוקים מתהילים, דניאל איוב ומיכה מהוים תפילה המקובלת בעיקר אצל יהודי ספרד ויוצאי עדות המזרח כפתיחה לתפילת שחרית. וקטע תפילה הנאמר לאחר ברכות התפילין והנחתם.

בסידורים ספרדיים ישנים כדוגמת תפילת החדש, התפילה מובאת לפני ברכות התורה, אך החיד"א מסייג את אמירתה רק לאחר אמירת ברכות התורה, כיוון שהיא מכילה פסוקים, ובעקבות גישה זו ברוב הסידורים הספרדיים כיום היא נדפסת לאחר ברכות התורה.

בשבתות ובימים טובים נהוג לא לומר את הפסוק "אל תשמחי אויבתי לי כי נפלתי קמתי כי אשב בחושך ה' אור לי" משום שאין מזכירים צער ביום השבת.

בנוסף, התפילה נקראת בכל הקהילות כחלק מההפטרה ביום ראשון של ראש השנה.

### אמירתה על פי הקבלה
על פי הקבלה הטעם לאמירת התפילה הוא "שהאומרו כורת החיצונים שמעכבים את התפילה כמו שסיימה חנה בתפלתה ה' יחתו מריביו".

## לקריאה נוספת
*הרב אמנון בזק, "זמן חיבורה של תפילת חנה", בתוך א' בזק (עורך), **בראש השנה ייכתבון: קובץ מאמרים על ראש השנה**, אלון שבות תשס"ג, עמ' 207–215.
*יעל לוין, "'ותתפלל חנה': על פרשת חנה ותפילתה בליטורגייה", **מסכת** ד (תשס"ו), עמ' 81–111.
*מ' סיגל, "'כי אל דעות ה' ולא [קרי ולו] נתכנו עללות' (שמ"א ב', ג): נוסח, פרשנות ותאולוגיה", **[[שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום]]** יג (תשס"ב), עמ' 83–95.
*אוריאל סימון, הסיפור על הולדת שמואל, **קריאה ספרותית במקרא סיפורי נביאים**, הוצאת מאגנס, ירושלים 1997.
*י"ת, רדאי, "עיונים בפיוטי ספר שמואל", בתוך חיים גבריהו ואחרים (עורכים), **ספר זר כבוד**, ירושלים תשכ"ח, עמ' 355–366.
***סידור תפילת ירושלים** הוצאת לוגאסי, עמ' טו-טז
*הרב בן ציון מוצפי, **שו"ת מבשרת ציון**, חלק א' סימן ח

## קישורים חיצוניים

* תפילת חנה שיעור של הרב מרדכי אלון 
* 
* שריה תנעמי, תפילת חנה (סיפור מעובד לילדים).

## הערות שוליים

חנה
קטגוריה:ספר שמואל
קטגוריה:שמואל הנביא
מריווד'ר לואיס

**מריווד'ר לואיס** (באנגלית: **Meriwether Lewis**; 18 באוגוסט 1774 - 11 באוקטובר 1809) היה איש צבא וחוקר אמריקאי, שידוע בעיקר הודות למסע המחקר שערך יחד עם ויליאם קלארק.
## חייו
לואיס נולד בווירג'יניה, אך עבר עם משפחתו לג'ורג'יה כשהיה בן עשר. בגיל 13 נשלח בחזרה לווירג'יניה כדי להתחנך אצל מורים פרטיים.

הוא הצטרף למיליציה המקומית בווירג'יניה, ובשנת 1794 השתתף בדיכוי מרד הוויסקי. בשנה שלאחר מכן עבר לצבא הסדיר, ועזב אותו בשנת 1801 כקפטן.

באותה שנה מונה למזכירו האישי של תומאס ג'פרסון ומיד החל להיות מעורב בתכנון המשלחת כשנשלח על ידי ג'פרסון לפילדלפיה ללמוד הכנת מפות וכישורים אחרים.

לאחר שחזר מהמשלחת עם קלארק, קיבל לואיס נחלה בשטח שישה קמ"ר ומונה לראש העיר של סלידל שבלואיזיאנה. לואיס התאבד ב-11 באוקטובר 1809, כתוצאה מדיכאון שככל הנראה נגרם ממחלת המלריה ממנה סבל במהלך המסע.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:מגלי ארצות אמריקאים
קטגוריה:מתאבדים: פוליטיקאים
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וושינגטון ולי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1774
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1809
עקרון שובך היונים

[שמאל|ממוזער|250px|מקובל להדגים עיקרון זה באמצעות יונים ב[שובך. כאשר 10 יונים נמצאות ב-9 תאים בשובך, תא אחד לפחות חייב להכיל לפחות שתי יונים.]]
**עֶקרון שובך היונים** או **עֶקרון דיריכלה** הוא עיקרון מתמטי הקובע כי אם n פריטים מפוזרים בין n-1 תאים, אז בהכרח ישנו תא אחד לפחות המכיל יותר מפריט אחד. באופן כללי יותר, כלל זה קובע כי אם n פריטים מפוזרים בין m תאים, אז בהכרח בלפחות תא אחד יימצאו לפחות \lceil n/m \rceil פריטים, כלומר קיים תא שמספר הפריטים בו הוא לפחות כמו הממוצע.

עיקרון זה נוסח ככל הנראה לראשונה בצורה רשמית בשנת 1834 בידי המתמטיקאי הגרמני יוהאן דיריכלה.

לעיקרון טריוויאלי זה יש שימושים רבים בהוכחות בקומבינטוריקה ומדעי המחשב, ועל אף פשטותו, ניתן להוכיח באמצעותו תוצאות רבות, מעניינות ובלתי טריוויאליות כלל.

## הרחבת העיקרון
הרחבה למקרה האינסופי: אם יש אינסוף יונים, ומספר סופי של תאים בשובך לתוכם יש להכניס את אינסוף היונים, בהכרח בתא אחד לפחות יהיו אינסוף יונים.

הרחבה מקובלת נוספת: אם יש m תאים בשובך שלתוכם יש להכניס m-1 יונים, אז בהכרח יישאר תא ריק אחד לפחות.

## דוגמאות
ממוזער|200px|עקרון שובך היונים מבטיח לנו שאם יש במגירה גרביים משני צבעים,  כחולות וצהובות, אז מכל שלוש גרביים שנוציא מהמגירה, יהיו לפחות שתי גרביים באותו צבע.
דוגמאות נוספות ליישומים של העיקרון:
*בכל קבוצה בת שלושה עשר אנשים יהיו לפחות שני אנשים שנולדו באותו חודש.
*יש במדינת ישראל לפחות שני אנשים עם אותו מספר שערות על ראשם; זאת מכיוון שמעריכים את מספר השערות האפשרי על ראשו של אדם בכמאה אלף, ואילו מספר התושבים במדינת ישראל הוא כמה מיליונים. בדוגמה זו ישנו תא שובך לכל מספר שערות אפשרי, והיונים הם תושבי מדינת ישראל.
*בכל תת-קבוצה של \ n+1 ערכים מתוך הקבוצה \ \left\{1,2,\dots,2n\right\} יש שני ערכים כך שאחד מהם מחלק את השני. כדי לראות זאת, ניתן לכתוב כל מספר בקבוצה בצורה \ 2^k m כש-\ m הוא אי זוגי וקטן מ-\ 2n (\ m מתקבל פשוט על ידי חלוקה חוזרת ונשנית של המספר ב-2 עד שמתקבל ערך אי זוגי). יש רק n מספרים אי-זוגיים בין 1 ל-2n ולכן יש בקבוצה שני ערכים בעלי אותו חלק אי-זוגי m - ואחד מהם (זה שהחזקה של 2 עבורו היא קטנה יותר) בהכרח מחלק את השני.
*דיריכלה עצמו השתמש בעיקרון כדי להוכיח כי כל מספר אי-רציונלי ניתן לקירוב דיופנטי מסדר שני (הוכחה).
* משפט ארדש-סקרש.

## הוכחת העיקרון
נניח בשלילה כי חולקו n פריטים בין m תאים ושבכל התאים ישנם לכל היותר \lceil n/m \rceil-1 פריטים. בעקבות הנחה זו, מספר הפריטים הכולל בתאים הוא לכל היותר m(\lceil n/m \rceil-1). סכום זה קטן מ-n ולכן נגיע לסתירה.

עקב פשטותה של ההוכחה נעשה בה שימוש רב במחקר העוסק בסיבוכיות של מערכות הוכחה (Proof Complexity).

## ראו גם
* המלון של הילברט
* פרדוקס יום ההולדת

## לקריאה נוספת

*Martin Aigner, Günter M. Ziegler, **Proofs from THE BOOK**, Springer, 1998.
*Alexander Razborov, Proof Complexity of Pigeonhole Principles, Proceedings of the 5th DLT, Lecture Notes in Computer Science, vol. 2295, 2002, pages 100-116


## קישורים חיצוניים
* 
* "אבודים בריבוע, שובך יונים" ב"כאן חינוכית" (בעברית)

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משפטים בקומבינטוריקה
קטגוריה:שיטות הוכחה
בית הספר סדברי ואלי

**בית הספר סדברי ואלי** (במקור: **Sudbury Valley**) נוסד בשנת 1968 בפריימינגהאם, מסצ'וסטס, שבארצות הברית. כיום קיימים למעלה מ-40 בתי ספר המבוססים על דגם סדברי בארצות הברית, בקנדה, בדנמרק, בהולנד, באוסטרליה, בגרמניה, ובישראל. לדגם החינוכי של סדברי יש שני עמודי-תווך עיקריים: חופש חינוכי, ושלטון עצמי דמוקרטי. אספת בית הספר השבועית היא מרכזית בבתי ספר בדגם סדברי, והיא מבוססת על אסיפות העיירה המסורתיות של ניו-אינגלנד. תלמידים והצוות החינוכי כאחד מוזמנים להשתתף בניהול בית הספר, עם קול שווה לכל. כך מכריעה קהילת בית הספר לגבי כל תחומי החיים בבית הספר, לרבות ענייני תקציב, חוקים חדשים, ובחירת צוות. בבית הספר לומדים תלמידים בגילאים 4 עד 19.

## הצוות
אין קביעות בבית הספר סדברי ואלי. בחירות לצוות מתקיימות מדי שנה. כמה מהמייסדים המקוריים עדיין נמצאים בבית הספר, וכמה מהם כתבו רבות עליו ועל המודל החינוכי הייחודי שלו: דניאל גרינברג, חנה גרינברג ומימסי סדובסקי.

## תוכנית לימודים
אין בבית הספר תוכנית לימודים או חובה על התלמידים להשתתף בשיעורים, ולמעשה אין בית הספר מתבסס על שיעורים. עם זאת, התלמידים בבית הספר חופשיים ליזום או לבקש שיעורים משלהם, ואף ליצור ולהעביר בעצמם שיעורים.

## בוגרים
במשך שלושים וחמש השנים האחרונות, פרסם בית הספר שני מחקרים על בוגריו. התגלה, בין השאר, כי בערך 80% מהתלמידים ממשיכים ללמוד במוסדות חינוך אחרים לאחר שהשלימו את לימודיהם בסדברי ואלי. רובם התקבלו לאוניברסיטה שהייתה עבורם הרצויה ביותר. עם זאת, ללא השוואה של נתוני רקע, אי אפשר להסיק מעובדה זו על הצלחת השיטה הלימודית של סדברי ואלי כשלעצמה.

## ראו גם

* דגם סדברי
* חינוך דמוקרטי
* סאדברי ירושלים

## קישורים חיצוניים

* 

* רשימה בינלאומית של בתי ספר בדגם סדברי
* ההקדמה ל"חופשי סוף-סוף" מאת דניאל גרינברג
* שלשה פרקים, "חשבון", "שיעורים" ו"התמדה" מתוך הספר, "סוף סוף חופשי - בית הספר סדברי ואלי"
* The Preeminent Intelligence - Social IQ (Sudbury model of democratic education), Raymond H. Hartjen  - see with Explorer

## הערות שוליים

ואלי
קטגוריה:מסצ'וסטס: חינוך
קטגוריה:חינוך אלטרנטיבי
קטגוריה:חינוך דמוקרטי
סדברי ואלי
סשימי

שמאל|ממוזער|250px|סשימי
**סשימי** (ביפנית: **刺身**, פירוש מילולי: "גוף מחורר") הוא מאכל יפני הכולל דגים טריים שלא בושלו, הפרוסים לחתיכות בסשימיבוצ'ו (ביפנית: **刺身包丁**) ומוגשים רק עם רוטב לטבילה, לרוב רוטב סויה עם חזרת יפנית (ואסאבי).

סשימי אינו סוג של סושי, אך לרוב מוגש יחד איתו. לרוב הסשימי מורכב מדג נא, אך לעיתים גם מפירות ים. אם משתמשים בתמנון לסשימי נהוג לבשלו קודם. פחות שכיחים אבל לא חריגים הם סשימי צמחוני או סשימי עם בשר אדום נא. ייתכן שהשם סשימי הגיע מהמנהג לשים את זנב הדג על החתיכות, כדי לאפשר לזהות את הדג המוגש.

## ראו גם
* אודורי אבי
* טטאקי
* קרפצ'יו

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מאכלי דגים
קטגוריה:סושי
קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:בשר נא
ואדי מילק

**ואדי מילק** הוא הכינוי העממי שניתן לתוואי הדרך שחוצה את הכרמל ממערב למזרח, בתוואי נחל דליה, נחל תות ונחל יקנעם. 

התוואי מתחיל במערב בין זכרון יעקב לפוריידיס בתוואי של אפיק נחל דליה, ממשיך במעלה התוואי של נחל תות יובלו של נחל דליה, דרך עין תות ומגיע לנקודה הגבוהה ביותר במחלף אליקים, שהוא חלק מקו פרשת המים בכרמל. משם, יורד התוואי בנחל יקנעם עד פיתחו לעמק יזרעאל מתחת לעיר יקנעם עילית. לאורך תוואי זה עובר כביש 67 (כביש 70 לשעבר), שהוא אחד משני הכבישים העיקריים שמחברים את מרכז הארץ עם צפונה (השני הוא כביש 65 או ואדי עארה). לצד נחל עירון, היה תוואי זה אחת ההתפצלויות של דרך הים ההיסטורית לתוך הארץ.

מקור השם ואדי מילק הוא שיבוש מימי המנדט הבריטי של השם הערבי ואדי מָליח (בערבית: מִלְח), על-שם המסלול שבו עברו שיירות הסוחרים שהובילו בארץ ישראל מלח, שהיה מיוצר בחופי עתלית ודור בתקופות קדומות, אל מחוזות המזרח דרך עמק יזרעאל והגליל התחתון אל דמשק.  על פי מפת הקרן הבריטית Wadi Milh הוא נחל רקפת, והמשכו עד לרגלי תל יקנעם (חלק מנחל יקנעם דהיום) כלומר, הוא חופף חלקית את החלק האחרון של התוואי המדובר. 

בשנים 2006 עד 2009 התבצעו בתוואי הכביש העובר בוואדי מילק עבודות לבניית מחלף עין תות המחבר את כביש 70 לכביש 6. כתוצאה מהקמת המחלף שונה תוואי הנסיעה בכביש 70 לכיוון מזרח והוסט דרומה.

## קישורים חיצוניים
* אבשלום קור, "באופן מילולי: יוקנעם", 10 ביוני 2010 (תשדיר רדיו על ואדי מילק ונחל יוקנעם)

קטגוריה:דרכים בארץ ישראל
קטגוריה:הכרמל
קטגוריה:רמות מנשה
אנרכיסטים נגד גדרות

שמאל|ממוזער|210px|סמל הקבוצה
**"אנרכיסטים נגד גדרות"** הייתה קבוצה המורכבת מפעילי שמאל רדיקלי ישראלים המתנגדים לבניית גדר ההפרדה ולהפקעת שטחים פלסטיניים ואדמות גידול חקלאי.

אמנם בקבוצה אין חברות רשמית, אך נטען כי יש בה כמאה פעילים, העוסקים, בתיאום עם פלסטינים וקבוצות כגון תנועת הסולידריות הבין-לאומית (ISM), בארגון פעולות ישירות, תהלוכות, פעולות של אי ציות אזרחי וכדומה.

בהודעה לתקשורת שנשלחה בשם הקבוצה ב-23 בפברואר 2004 תוארה הגדר כ"אחד מהאיומים הגדולים שידעה החברה הפלסטינית במאה האחרונה... אשר מטרתה לגרום לחיי הפלסטינים להיות כה בלתי נסבלים עד שהם יישארו עם ברירה אחת: לעזוב".

## שם הקבוצה
קבוצת "אנרכיסטים נגד גדרות" צמחה מתוך שורות השמאל הרדיקלי בסוף שנת 2002. חבריה כינו את עצמם בתחילה בשם "**הקואליציה נגד הגדר**", והתמקדו בפעילות נגד הגדר בכפר זבובה ובכפר מסחה, ש-95% מאדמותיו נמצאות בצד הישראלי של הגדר. במהלך הפעילות התלבטו הפעילים בין השמות "**יהודים נגד גטאות**" או "**אנרכיסטיות נגד החומה**". לאחר תקרית בה נפצע קשה פעיל הקבוצה הם כונו בכלי התקשורת "**אנרכיסטים נגד הגדר**", והקבוצה החליטה לאמץ שם זה כ"מותג".

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|250px|הפגנה של אנרכיסטים נגד גדרות בשיתוף עם ה-[תנועת הסולידריות הבינלאומית|ISM, בה הם מחברים עצמם לגדר ההפרדה באמצעות צינורות מתכת]]
קבוצת "אנרכיסטים נגד הגדר" התגבשה באפריל 2003 בכפר מסחה שבגדה המערבית, בו נפגשו פעילי שמאל רדיקלי על מנת ליצור אוהל מחאה כנגד גדר ההפרדה. האוהל פעל כ-4 חודשים, במהלכם ביקרו בו אלפי ישראלים ואזרחים זרים. "אנרכיסטים נגד הגדר" המשיכו ליזום פעולות נגד הגדר בכפרים סאלם, עניין, זבאבוואה ועוד.

ב-26 בדצמבר 2003, במהלך הפגנה של הקבוצה ליד הכפר מסחה, ירה כוח צה"ל אש חיה לעבר חברי התנועה שניסו לפרק קטע בגדר ההפרדה. מהירי נפצע באורח קשה פעיל התנועה, גיל נעמתי, ישראלי בן 22. המפגינים טענו כי הירי בוצע בשעה שהקבוצה ניסתה לפתוח שער בגדר שהיה נעול במשך 3 חודשים. בתחקיר האירוע במצ"ח, נתגלו ליקויים במוכנות הצבא להתמודד עם מפגינים בסיטואציות דומות, שהתבטאה בעיקר במחסור באמצעים לפיזור הפגנות. גורמים צבאיים טענו כי החיילים חשו שנשקפה סכנה לחייהם. במסיבת עיתונאים שנערכה לאחר האירוע, הציגו המפגינים צילומי וידאו מההפגנה המפריכים לטענתם את דברי הצבא. ב-2004 החליט הפרקליט הצבאי הראשי שלא להעמיד לדין פלילי את החיילים המעורבים בפרשה, אך לנקוט בצעדים משמעתיים כנגד החייל שירה בפעיל התנועה נעמתי באשמת שימוש לא חוקי בנשק, וכנגד חייל נוסף שירה על הקרקע בחשד שפעל בניגוד להוראות הפתיחה באש. כמו כן הוחלט להעמיד לדין משמעתי את מפקד הפלוגה וסגנו, בחשד שהם התרשלו בהיערכות לאירוע זה.

בשנת 2005 הקבוצה הייתה פעילה בעיקר בכפרים בלעין, נעלין וקדום בהם התקיימו הפגנות שבועיות כנגד גדר ההפרדה, המנתקת בין תושבי הכפר לבין חלק מאדמותיהם. ההפגנות המשיכו עד 2013 בטענה שהחומה מספחת חלק מאדמות הכפר, אף על פי שחלק מאלו הוחזרו כאשר שונה במקצת בשנת 2011 תוואי הגדר. במהלך ההפגנות נפצעו הן חיילי צה"ל שנפגעו מאבנים שנזרקו על ידי מפגינים, והן מפגינים.

מפגין אחד נהרג מאמצעי צה"ל לפיזור הפגנות - אלות, כדורי גומי ורימוני גז והלם.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* "זועמים", סרט תיעודי אודות פעילות חברי הארגון, אתר וואלה! yes

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני שמאל רדיקלי בישראל
קטגוריה:אנרכיזם
קטגוריה:גדר ההפרדה
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני: ארגוני שמאל ישראליים
דיכוי

[ממוזער|250px|[קריקטורה פוליטית משנת 1904, בה מוצג יהודי, אשר נושא משקל כבד על כתפיו, לפי פקודת של הצאר הרוסי, כסמל לדיכוי של החברה היהודית ברוסיה באותה העת.]]

**דיכוי** הוא הפעלה של כוח שרירותי ואכזרי על אדם או על קבוצה של בני אדם. המונח משמש בעיקר לתאר דיכוי של קבוצה מסוימת באמצעות אלימות, סמכות או נורמות חברתיות. דיכוי יכול, אך אינו חייב, להיות ממוסד באופן רשמי, ולעיתים רחוקות הוא מוגבל לפעילות ממשלתית.

## רמות של דיכוי
פרופסור אילן גור זאב, בהסתמכו על יסודות בחשיבתם של הוגי אסכולת פרנקפורט, חילק את הדיכוי לשלוש רמות :
* דיכוי מרמה ראשונה - דיכוי ישיר, על ידי כוחנות ועונשין. הדיכוי מתאפשר משום שהמדכא חזק מן המדוכא. בדיכוי זה הנדכא חש עצמו פגוע במישרין. כנגד דיכוי זה ניתן להתקומם אם כי לא תמיד להצליח. דוגמה לתצורה זו יכולה להיות בריונות וסחטנות.
* דיכוי מרמה שנייה - דיכוי המיוצר על ידי מערכת מחשבה אידאולוגית, המצדיקה את קיום המעמדות. התקוממות כנגד דיכוי זה דורשת הכרה והטלת ספק במסגרות וחייבת להיות במסגרת של ביקורת המציאות. דוגמה לתצורה זו יכולה להיות משטרים דוגמת משטרים טוטאליטריים או מונרכיים.
*דיכוי מרמה שלישית - דיכוי זה מעצב בדרך של מניפולציה על נפש המדוכא, כך שלא רק שלא יוכל להתקומם - אלא גם שלא ירצה בכך. לשם כך מייצר המדכא צרכים במדוכא באופן מלאכותי וממלא אותם עבורו, וכך שומר על מסגרת הכוח בה הוא פועל. המדוכא לא מורד ולא ירצה למרוד משום שמסגרת הדיכוי מספקת לו את הצורך המלאכותי. דוגמה לתצורה זו יכולה להיות למשל השימוש שחברות סיגריות עושות בלקוחותיהן. הרברט מרקוזה טוען כי צורת דיכוי זו היא הבסיס לחברה הקפיטליסטית הצרכנית, על ידי עיצוב התודעה של "רמת חיים" כמושפעת מ"הצורך לקנות\לנכס" שהוא בלתי סופי ומושפע מחוויית "פוסט-קניה" מתמדת. רמה זו קרויה לעיתים גם "על-דיכוי".

## ראו גם
* גזענות
* סקסיזם
* טרנספוביה
* ביפוביה
* אנטישמיות
* אסלאמופוביה
* דיכוי מופנם
* מיקרו-אגרסיה
* הצטלביות

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:ריבוד ואי שוויון
קטגוריה:מושגים חברתיים
קטגוריה:נוירואתולוגיה
רחל בת כלבא שבוע

[שמאל|ממוזער|250px|[קבר רחל אשת רבי עקיבא בטבריה (על פי זיהוי עממי מהמאה ה-16)]]
שמאל|ממוזער|250px|המצבה בקבר
**רחל בת [[כלבא שבוע]]** הייתה אשתו של התנא רבי עקיבא, כמופיע בסיפורי חז"ל. חייתה בתקופה הרומית, במאה השנייה לספירה.

## שמה
ברוב המקורות נקראת **ברתיה דכלבא שבוע**. המקום היחיד בו היא נזכרת בשמה הוא בפרק השישי של אבות דרבי נתן: 

## נישואיה לרבי עקיבא
רחל הייתה רעייתו של רבי עקיבא. היא זו שהניעה אותו ללמוד ובזכותה הפך לתלמיד חכם. זאת תוך ויתור מצדה על ירושת אביה, על יוקרה וסטטוס, וכן על חיי נישואין נורמטיביים.

בתלמוד הבבלי נכתב כי "חזיתיה ברתיה (ראתה בתו, של כלבא שבוע) דהוה צניע ומעלי (שהיה צנוע ומעולה) אמרה ליה אי מקדשנא לך אזלת לבי רב (אמרה לו, לרבי עקיבא, אם אתקדש לך תלך לבית המדרש?) אמר לה אין (אמר לה כן) איקדשא ליה בצינעה ושדרתיה שמע אבוה אפקה מביתיה אדרה הנאה מנכסיה (שמע אביה, הוציאה מביתו והדירה הנאה מנכסיו)".

## מקום קבורתה

מקום קברה של רחל אינו מתואר בספרות חז"ל והוא נושא שנוי במחלוקת. המסורת היהודית מציינת את קברה בעיר טבריה; על פי עדות מסוף המאה ה-13, רחל נקברה לצד רבי עקיבא, לפי עדות אחרת מהמאה ה-16 קברה מצוי במסגד סית סכינה ולפי עדות נוספת מהמאה ה-19, מול מערת רבי עקיבא.

## דמותה בעיני הפרשנים
בתו של כלבא שבוע מהווה מודל חיובי, בעיני חז"ל, לרעייה המקריבה את עצמה ואת חייה על מנת לקדם את בעלה.

הסופרת יוכי ברנדס בספרה "הפרדס של עקיבא", נותנת פרשנות לדמותה של רחל ולמניעיה. על פי ספרה, רחל הייתה הכוח המניע שגרם לרבי עקיבא להפוך מרועה צאן שאינו יודע לקרוא לתנא, והייתה לה יכולת לראות באנשים את גדולתם גם כשהסביבה אינה רואה זאת.

דליה רביקוביץ כתבה את סיפורה של רחל בשיר "רבי עקיבא". השיר, בלחנו של מוני אמריליו ובביצועה של רבקה זהר, היה להיט בשנות ה-70.

## ראו גם
*ירושלים של זהב (אגדה)
*אשת חיל
*קבר רחל אשת רבי עקיבא
## לקריאה נוספת
*אברהם אדרת, "הסיפור בספר האגדה", בתוך: **עלי שיח**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ה-1976.

## קישורים חיצוניים

* 
* סיפורם של רחל ור' עקיבא, מתוך המאמר "משמעות השם רחל בקבלה", מאת נחום תמיר
*  לכאורה שוביניזם, למעשה, (לפי ברזילי) אהבת אמת פמיניסטית
*חגית מיטלמן, רחל אשת ר' עקיבא וברוריה אשת ר' מאיר כמודל לחיקוי, באתר דעת
* אביגדור שנאן, שלוש נשותיו של רבי עקיבא, **מסכת** ב, 2004 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבי עקיבא
קטגוריה:נשים בתלמוד
קטגוריה:רבניות (נשות רבנים)
קטגוריה:יהודים במאה ה-1
חזית השחרור הערבית

**חזית השחרור הערבית** (בערבית: **جبهة التحرير العربية** - ג'בהת אל-תחריר אל-ערבייה) היא ארגון טרור ומפלגה פלסטינית בעת'ית לאומנית סוציאליסטית, שבסיסו בעיראק. הארגון חבר באש"ף. חזית השחרור מפרסמת ירחון הנקרא "סוות אל-ג'מאהיר" (קולות ההמונים). העורך הראשי הוא מזכ"ל הארגון, רכּאד סאלם. משרדי העיתון נמצאים ברמאללה בבניין רמוּן, שם גם נמצאים משרדי לשכת הארגון ונציגות מפלגת הבעת' העיראקית.

## היסטוריה

הארגון הוקם כקבוצת גרילה באפריל 1969 בחסות מפלגת הבעת' העיראקית. הארגון דגל באידאולוגיה פאן-ערבית, ושם לו כמטרה לשים קץ ל"פלסטיניזציה" של הסכסוך. למרות זאת, חזית השחרור הערבית הצטרפה לאש"ף ביולי 1969.

הארגון הונהג בעבר על ידי מוניף א-רזאז (בשנות ה-60 וה־70), זיאד חיידר (שהתמנה למזכיר הכללי ב-1970), עַבְּד אל-וַהַּאבּ אל-כַּיַּאלִי  (ב-1972–1974), עבד א-רחים אחמד (1975–1993) ומוחמד אסמאעיל (1993), וכיום הוא מונהג על ידי המזכיר-הכללי רכּאד סאלם. מנהיג נוסף של הארגון הוא חוסיין רחאל.

בין הפיגועים הבולטים אותם ביצע הארגון ניתן למנות את הפיגוע בכפר יובל והפיגוע במשגב עם.

בפברואר 1981, פוצץ כוח של חטיבת גולני את מפקדת הארגון, שהייתה ממוקמת כ-2 ק"מ מדרום לעיירה נבטייה בלבנון. בפיצוץ נהרגו 14 אנשים.

בשנות ה-80 לארגון היה חלק חשוב בחזית הסירוב, שהתנגדה לתהליכי השלום של אש"ף. הארגון התנגד להסכמי אוסלו, אבל שמר על חברותו באש"ף.

### לאחר הסכם אוסלו
בשנת 1996 התירה ישראל את כניסתו של מזכ"ל הארגון, רכּאד סאלם לשטחים. חזית השחרור הערבית נותרה קבוצה קטנה ושולית, שחסרה את התמיכה החילונית של ארגונים כמו פת"ח או את התמיכה האיסלאמית הדתית של ארגונים כמו חמאס. בשנת 2002, רוב עבודת הארגון הייתה בחלוקת מענקים של הממשלה העיראקית (בראשות סדאם חוסיין) למשפחות ה"שאהידים" בפלסטין.

באוקטובר 2002 פשט צה"ל על משרדי הארגון ומשרדי מפלגת הבעת' העיראקית ברמאללה תפס מסמכים, קלטות וידאו ומחשבים במשרדי הארגון, ועצר את מזכ"ל הארגון רכּאד. לאחר שישב במעצר שנתיים זיכה בית המשפט הצבאי את רכּאד סאלם, מאשמת חברות בארגון טרור. בית המשפט קבע שלא הוכח כי החזית, היוותה ארגון טרור מאז 1996 ועד מעצרו של סאלם ברמאללה.

למרות התמיכה הכספית הגדולה מעיראק, חזית השחרור הערבית כמעט לא ביצעה פיגועי טרור נגד מטרות ישראליות. התמיכה בארגון, הן בקרב הפלסטינים בשטחים והן בקרב הפליטים הפלסטינים בגולה, קטנה מאוד, והוא נחלש משמעותית לאחר נפילת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק שהביאה להפסקת הזרמת הכספים אליו. כיום לארגון יש בסיסים בעיראק ובלבנון. ברמאללה, משרדי הארגון משותפים לו ולארגון החזית לשחרור פלסטין.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הארגון לשחרור פלסטין
ישעיהו פרס

**ישעיהו פְּרֵס** (2 במרץ 1874, ז' באדר ה'תרל"ד – 11 ביוני 1955, כ"א בסיוון ה'תשט"ו) היה מחנך וחוקר ארץ ישראל.

## ביוגרפיה
פרס נולד בירושלים, בנם של חיים פרס, בלשן ממחיי השפה העברית ומבוני העיר ירושלים, ושרה, שלימדה בנות קריאה וכתיבה. משה מונטיפיורי העניק לה מענק כספי למען פעילות זו בביקורו האחרון בירושלים.

בית המשפחה בילדותו היה בעיר העתיקה בירושלים, בחצר ר' נחום משקלוב ברחוב הכרי, בצמוד לחצר רייסין. לאחר מכן, התגורר רוב חייו בשכונת זיכרון משה, בקרבת בית הספר למל, שאותו ניהל במשך כ-30 שנה.

בשנת 1903 הקים את גן הילדים הראשון בירושלים ששפת הלימוד בו היא עברית בלבד.

היה חבר בלשכת 'בני ברית' ונשיא לשכתה.

היה חבר ועדת בית הספרים 'מדרש אברבנאל', מיסודה של בני ברית, שהפך ברבות הימים להספרייה הלאומית.

היה חבר בקבוצה שייסדה את הסתדרות המורים והיה מזכירה הראשון. היה חבר בוועדת השמות של עיריית ירושלים, ועדת השמות הממשלתית, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה והלשכה הירושלמית של בני ברית, שאותה ניהל.

ממקימי 'קרן בני ברית לבניין בתים בארץ' שבעזרתה נוסדה בין השאר שכונת בית וגן וכיהן כיו"ר הנהלת הקרן.

פרס חיבר כמה ספרי-מסע, גאוגרפיה וטופוגרפיה. בשנת 1921 פרסם את המדריך למטייל בפלשתינה ובדרום סוריה. בשנת 1934 ראה אור הספר בגרמנית.

יצירתו הגדולה היא "אנציקלופדיה טופוגרפית -היסטורית של ארץ ישראל". ארבעת כרכי האנציקלופדיה התפרסמו בשנת 1946-1955 בהוצאת ראובן מס. תעתיקי שמות המקומות והאתרים הארכאולוגים כתובים בעברית, ערבית ויוונית.

## חיים אישיים
היה נשוי למרים, בתו של אהרן פפירמייסטר, אחיו של ברוך פפירמייסטר ונולדו להם שלושה ילדים.

## פרסים והוקרה
בשנת 1948 קיבל את פרס אושסקין על כתיבת האנציקלופדיה.

בשנת 1952 השיא משואה בטקס המשואות ביום העצמאות.

## הנצחתו
לאחר פטירתו הוקם ועד-ציבורי להוצאת כתביו, בראשות פרופ' יוסף יואל רבלין.

הרחוב הקטן בו גר, המחבר בין רחוב ישעיהו ורחוב בליליוס, נקרא על שמו עוד בחייו.

מושב גבעת ישעיהו שבעמק האלה ורחוב בירושלים על-יד בית הספר למל נקראים על שמו.

## בין ספריו
* ארץ-ישראל וסוריה הדרומית: ספר-המסעות הוצאת בנימין הרץ, תרפ"א 1921
* **מאה שנה בירושלים** - ספר זיכרונות אישי המתאר את התפתחות ההשכלה והמודרנה בירושלים בראשית המאה ה-20
* **אנציקלופדיה טופוגרפית-היסטורית של ארץ ישראל**, א' - ד', הוצאת ראובן מס, 1946-1955,תש"ח - תשט"ו,
* **אלה תולדות בית הספר להאציל לבית למל בירושלים**
* 
* **קובץ-זיכרון: מוקדש לזכר האגרונום חיים פרס**

## לקריאה נוספת
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גאוגרפים ישראלים
קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:חברי בני ברית ישראל
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה המקראית
קטגוריה:אנציקלופדיסטים יהודים
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:סגל בתי ספר בירושלים
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית ביישוב
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20
קטגוריה:זוכי פרס אוסישקין
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 1952
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:הרובע המוסלמי: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1874
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1955