תעריף מרסיי

**תעריף מרסיי** (באנגלית: **Marseille Tariff**) הוא כתובת בשפה הפונית מהמאה השלישית לפנה"ס, שנמצאה בשני שברים של אבן ביוני 1845 במרסיי שבדרום צרפת. מקובל להניח כי מקורה המקורי הוא במקדש בעל צפון בקרתגו. זוהי אחת הכתובות הראשונות שפורסמו שנכתבו באלפבית פיני, ואחת הארוכות ביותר שנמצאו אי פעם.

הכתובת פורסמה לראשונה על ידי ז'אן-ז'וזף-לאונדר בארז'ס (Jean-Joseph-Léandre Bargès), והיא מוכרת כ-KAI 69 וכ-CIS I 165.

היא מוצגת כיום במרסיי, במוזיאון לארכאולוגיה ים-תיכונית (Musée d'archéologie méditerranéenne).

## גילוי
ביוני 1845, פועלים שהרסו בית בעיר העתיקה של מרסיי, לא הרחק מקתדרלת מרסיי, מצאו שני שברי כתובת בין ההריסות. נאמר כי הכתובת נחרטה על "אבן קסיס" (Pierre de Cassis), מה שהוביל למחשבה שהיא נוצרה במקום. הסתת הציע את האבנים למנהל המוזיאון, שרכש אותן מיד תמורת עשרה פרנקים. העיתונים הצרפתיים הכריזו כי הטקסט שהתגלה השתמר בצורה מושלמת כל כך ובאורך כזה, ששום מונומנט אפיגרפי פיני אחר שהיה ידוע אז לא יכול היה להתחרות בחשיבותו.

ניתוח כימי מודרני של האבן הראה כי מקורה הוא בקרתגו. שתי המילים הראשונות בכתובת מספרות לנו שהיא הייתה במקור חלק ממקדש לאל החשוב בעל חמון. שני השופטים (Suffetes) המוזכרים בשורות 1–2 ו-18–19 של הכתובת, ששניהם נשאו את השם "חלצבעל" (שמשמעותו "בעל מציל"), היו ככל הנראה המגיסטראטים האפונימיים של העיר בשנה בה נוצרה הכתובת. השופטים דומים לשני הקונסולים האפונימיים ברומא.

## הכתובת
התעריף הסדיר את התשלומים לכהנים עבור ביצוע קורבנות ותיאר את טבעם של הקורבנות. כל הקורבנות הם בעלי חיים זכרים, ונקבות אינן מוזכרות.

הכתובת קוראת:

(שורה 1) **בת בעל בע[ת המש]אתת אש טנ[א שלשם האש אש על המש]אתת** מקדש בעל. (זהו) תעריף התשלומים (עבור קורבנות) ש[שלושים האנשים המופקדים על התעריפים] הקימו (1–2) **עת [ר חלצ]בעל השפט בן בדננת בן בד[אשמן וחלצבעל] / השפט בן בדאשמן בן חלצבעל וח[ברנם]** בזמן [השופטים חלצ]בעל השופט, בן בדננית, בן בד[אשמון, וחלצבעל] / השופט, בן בדאשמון, בן חלצבעל, וח[בריהם]. (3) **באלף כלל אם צועת אם שלם כלל לכהנם כסף עשרת 10 באחד** עבור שור שלם, בין אם חתוך לנתחים ובין אם שלם לגמרי, הכהנים יקבלו עשרה 10 (נתחי) כסף עבור כל אחד (בעל חיים); (3-4) **ובכלל יכן למ עלת פן המשאת ז ש[אר משקל שלש מאת 300] / ובצועת קצרת ויצלת** ועבור (בעל חיים) שלם, יהיה להם (הכהנים יקבלו) בנוסף לתשלום זה בשר במשקל שלוש מאות 300, / ובחלקים החתוכים (של בעל החיים) ה"קצרת" (חזה?) והמפרקים (יהיו לכהנים). (4) **וכן העורת והשלבם והפעמם ואחרי השאר לבעל הזבח** אבל העור וה"שלבם" והרגליים ושאר הבשר יהיו לבעל הזבח (המקריב). (5) **בעגל אש קרני למבמחסר באטומטא אם באיל כלל אם צו[עת] אם שלם כלל לכהנם כסף חמשת [ 5 באחד** עבור עגל שקרניו חסרות על ראשו (כלומר, טרם צמחו), או עבור איל שלם, בין אם חתוך לנתחים ובין אם שלם לגמרי, הכהנים יקבלו חמישה (נתחי) כסף [ 5 עבור כל אחד; (5-6) **ובכלל יכן למ על]/ת פן המשאת ז שאר משקל מאת וחמשם 150 ובצועת קצרת ויצלת** ועבור (בעל חיים) שלם, יהיה להם בנו]/סף לתשלום זה בשר במשקל מאה וחמישים 150, ובחלקים החתוכים ה"קצרת" והמפרקים.

(6) **וכן העורת והשלבם והפע[מם ואחרי השאר לבעל הזבח]** אבל העור וה"שלבם" והרגליים ושאר הבשר יהיו לבעל הזבח. (7) **ביבל אם בעז כלל אם צועת אם שלם כלל לכהנם כסף שקל 1 זר 2 באחד** עבור איל או עז שלם, בין אם חתוך לנתחים ובין אם שלם לגמרי, הכהנים יקבלו שקל כסף 1 (ו-)2 "זר" מכל אחד; (7-8) **ובצועת יכ[ן למ עלת פן המשאת ז קצרת] / ויצלת** ובחלקים החתוכים יהיה [להם בנוסף לתשלום זה, ה"קצרת"] / והמפרקים. (8) **וכן העורת והשלבם והפעמם ואחרי השאר לבעל הזבח** אבל העור וה"שלבם" והרגליים ושאר הבשר יהיו לבעל הזבח. (9) **באמר אם בגדא אם בצרב איל כלל אם צועת אם שלם כ[ל]ל לכהנם כסף רבע שלשת זר [ 2 באחד** עבור כבש או עבור גדי או עבור איל צעיר(?) שלם, בין אם חתוך לנתחים ובין אם שלם לגמרי, הכהנים יקבלו (1) רבע כסף (ו-)שלשה "זר" [ 2 מכל אחד; (9-10) **ובצועת יכן למ על/ת] פן המשאת ז קצרת ויצלת** ובחלקים החתוכים יהיה להם בנו]/סף לתשלום זה ה"קצרת" והמפרקים. (10) **וכן העורת והשלבם והפעמם ואחרי השאר לבעל [הזבח]** אבל העור וה"שלבם" והרגליים ושאר הבשר יהיו לבעל [הזבח]. (11) **[בצ]פר אגנן אם צצ שלם כל[ל] אם שצפ אם חזת לכהנם כסף רבע שלשת זר 2 באחד וכן הש[אר לבעל הזבח]** [עבור] ציפור "אגנן" או ציפור "צצ" (נץ?) (שהיא) שלמה לגמרי, או (עבור) ציפור "שצפ" או ציפור "חזת", הכהנים יקבלו (1) רבע כסף (ו-)2 ושלושה רבעי "זר" מכל אחת; אבל השאר יהיה לבעל הזבח.

(12) **[ע]ל צפר אם קדמת קדשת אם זבח צד אם זבח שמן לכהנם כסף א[גרת] 10 לבאחד [... ...]** [ע]בור ציפור או "קדמת" קדושה או זבח ציד או זבח שמן, הכהנים (יקבלו) 10 א[גורות] כסף עבור כל אחד. (13) **[ב]כל צועת אש יעמס פנת אלם יכן לכהנם קצרת ויצלת ו[ב]צועת [... ...]** [בכל] החלקים החתוכים שיובאו (כמנחה) לפני אל, ה"קצרת" והמפרקים יהיו לכהנים. אך [ב]חלקים החתוכים [... ] (14) **[ע]ל בלל ועל חלב ועל חלב ועל כל זבח אש אדם לזבח במנח[ת...] י[כן לכהנם ...]** [ע]בור מספוא ועל חלב ועל חלב (שומן) ועל כל זבח שאדם יזבח כמנחה[...] יהיה לכהנים...] (15) **בכל זבח אש יזבח דל מקנא אם דל צפר בל יכן לכהנ[ם מנם]** בכל זבח שיזבח אדם דל (עני) מקניין (רכוש) או דל ציפור, לא יהיה לכהנ[ים דבר]. (16) **כל מזרח וכל שפח וכל מרזח אלם וכל אדמם אש יזבח [... ...]** כל אגודת "מזרח" וכל משפחה וכל אגודת "מרזח" של אל, וכל האנשים אשר יזבחו [... ...] (17) **האדמם המת משאת על זבח אחד כמדת שת בכתב[ת ... ...]** אנשים אלה (ישלמו) תשלום עבור כל זבח בהתאם למידה שנקבעה בכתב[י (פקידי התעריף)...] (18) **[כ]ל משאת אש איבל שת בפס ז ונתן לפי הכתבת אש [כתב ... ... האשם אש על המשאתת** [כ]ל תשלום שאינו קבוע בלוח זה, יינתן לפי הכתובים אשר [נכתבו... על ידי האנשים המופקדים על התעריפים] (18-19) **עת ר חלצבעל בן בדננ]/ת וחלצבעל בן בדאשמן וחברנם** בזמן [השופטים חלצבעל בן בדננית] וחלצבעל בן בדאשמון וחבריהם. (20) **כל כהן אש ייקח משאת בדצ לאש שת בפס ז ונענ[ש ... ...]** כל כהן שייקח תשלום מעבר למה שנקבע בלוח זה, ייענ[ש...] (21) **כל בעל זבח אש איבל יתן את כ[...]ל המשאת אש [... ...]** כל בעל זבח שלא ייתן את כ[ל סכום] התשלום אשר [... ...]

## השוואה לספר ויקרא
תעריף מרסיי הושווה לעיתים קרובות לחוקי הקורבנות היהודיים כפי שמופיעים בתנ"ך בספר ויקרא, פרקים א'-ז'. קיימים קווי דמיון בין תעריף מרסיי לבין ספר ויקרא. שניהם מספקים הוראות לגבי מה שמגיע לכהנים. כמו כן, סדר הקורבנות, העובר מחיות גדולות לקטנות ומסתיים במנחות מזון כמו עוגות או שמן, זהה בשניהם. שניהם גם מזכירים באופן מיוחד את עורן של החיות. עם זאת, אופיים הכללי שונה מאוד: תעריף מרסיי הוא מסמך **כלכלי**, המתמקד בחלק ההוגן שניתן הן לכהן והן למקריב, בעוד שספר ויקרא הוא מסמך **דתי**. בחוקי ויקרא, ההוראות המציינות מה מגיע לכהנים מהוות חלק מזערי בלבד (ויקרא ז', ל'-ל"ד), בעוד שחלוקת המשנה המקיפה שלו לחצי תריסר קטגוריות דתיות של עבירות וקורבנות תואמים, חסרה לחלוטין בתעריף מרסיי. כמו כן חסרות בתעריף מרסיי תקנות קפדניות לגבי אופן ביצוע הקורבנות, כפי שמופיע בויקרא ו' ו-ז'.ג.

ההבדל בין מסמך כלכלי למסמך דתי רלוונטי לפרשנות של הפסקה השנויה במחלוקת **כלל אם צועת אם שלם כלל** (שורות 3, 5, 7, 9), דוגמה למבנה הנפוץ "(כ-כל) X אם A אם B (אם C...)", שמשמעותו "כל X, בין אם A או B (או C...)".

עורכים מוקדמים תרגמו את הפסקה כ-"X או A או B", בהנחה שבאנלוגיה לויקרא, "כלל", "צועת" ו"שלם כלל" היו שלושה סוגים שונים מבחינה דתית של קורבנות. למשל, "קורבן כפרה, או קורבן קהילה, או קורבן עולה", או "קורבן חטאת או קורבן שלמים או קורבן עולה".

עם זאת, אם פרשנות דתית כזו אינה מונחת מראש, החלופה הפשוטה הרבה יותר היא לתרגם "בעל חיים (X) שלם, בין אם חתוך לנתחים ובין אם שלם לגמרי", כאשר למילים "כל/כלל" ו"שלם" יש את משמעותן הרגילה, והמילה "צועת", שאינה מוכרת ממקורות אחרים, מובנת מההקשר כ"מבותר" או "חתוך לנתחים".

## ראו גם
* ספר ויקרא
* מתנות כהונה
* קרבנות

## ביבליוגרפיה

* Van den Branden, A. (1965). LÉVITIQUE 1-7 ET LE TARIF DE MARSEILLE, CIS I. 165. Rivista Degli Studi Orientali, 40(2), 107–130. http://www.jstor.org/stable/41879572
* Jean-Joseph-Léandre Bargès (1868), Inscription phénicienne de Marseille: nouvelles observations, historique de la découverte et description exacte de la pierre, le tout accompagné de pièces justificatives et d'une planche lithographique.
* Jean-Joseph-Léandre Bargès (1847), Temple de Baal à Marseille ou grande inscription phénicienne découverte dans cette ville dans le courant de l'année 1845, expliquée et accompagnée d'observations critiques et historiques.


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כתובות בפיניקית