open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מרכז רוקפלר

[שמאל|ממוזער|פסל [פרומתאוס (פסל)|פרומתאוס במרכז רוקפלר]]
[שמאל|ממוזער|הכיכר הראשית של מרכז רוקפלר בחורף שמשמשת כאתר [החלקה על הקרח, ומעליה עץ חג המולד ופסל פרומתאוס]]
[ממוזער|גינות על [גג מרכז רוקפלר]]
**מרכז רוקפלר** (באנגלית: **Rockefeller Center**) הוא מרכז עסקים בעיר ניו יורק, הכולל 19 מבני מסחר. המרכז ממוקם בין רחוב 48 לרחוב 51, בין השדרה החמישית לשדרת האמריקות במרכז מנהטן, ניו יורק. כיום, כולל המרכז שני קומפלקסים – האחד כולל שלוש עשרה מבנים בסגנון האר דקו ונבנה בשנות ה-30, והשני כולל ארבעה מבנים ב שנבנו בשנות ה-60 וה-70; שדרת האמריקות 1271, שדרת האמריקות 1251, שדרת האמריקות 1221 ושדרת האמריקות 1211. המרכז משתרע על פני 89 דונם בסך הכול, עם כ-1,600,000 מטר רבוע (17,000,000 רגל מרובע) של שטחי משרדים.

המרכז נקרא על שם ג'ון ד. רוקפלר הבן, אשר חכר את השטח מאוניברסיטת קולומביה ב-1928, והחל לבנות בו ולפתח אותו בין השנים 1929–1940. הוא תוכנן על ידי האדריכלים ריימונד הוד (1933–1937) וולאס הריסון (1931–1971).

אחד מדייריו הראשונים של המרכז היה תאגיד הרדיו של אמריקה (ARA), ולכן נקרא המרכז בראשית דרכו "Radio City" – "עיר הרדיו". במרכז נמצא אולם המוזיקה רדיו סיטי.

מרכז רוקפלר נרכש על ידי חברת הנדל"ן מיצובישי נכסים מקבוצת מיצובישי, בשנות ה-80 של המאה ה-20. הקומפלקס והקרקע הנלווית אליו נמצאים בשליטת טישמן ספייר מאז שנת 2000, שרכש את הנכס תמורת 1.85 מיליארד דולר.

## אתרים
*פסלו המוזהב של פול מנשיפ – פרומתאוס מביא האש לאנושות – צופה על הכיכר המרכזית של מרכז רוקפלר, הנמוכה מפני הרחוב. הכיכר משמשת בחורף כאתר החלקה על הקרח, ובה נמצא עץ חג המולד המרכזי של העיר ניו יורק.
* פסל אטלס הנושא על גבו את כדור הארץ ופונה לכיוון השדרה החמישית.
*ליד מרכז רוקפלר נמצאת קתדרלת פטריק הקדוש.
*בניין GE
*אולם המוזיקה רדיו סיטי
* בניין אקסון
* Top of the Rock, אתר תצפית תיירותי מהבניין המרכזי ממנו ניתן להשקיף על כל מנהטן.

## קישורים חיצוניים

* 

* "ארוחה בשחקים" – פרק על בניית המרכז והצילום המפורסם שנערך בבנייתו בהסכת "עושים מינהר"
* מרכז רוקפלר באתר המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH)

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהטן: מבנים
קטגוריה:ניו יורק: תרבות
קטגוריה:ניו יורק: מבנים בסגנון האר דקו
קטגוריה:משפחת רוקפלר
קטגוריה:השדרה החמישית
*
מוזיאון העיר ניו יורק

**מוזיאון העיר ניו יורק** (באנגלית: **Museum of the City of New York**) מציג את ההיסטוריה של העיר ניו יורק מאז היווסדה. המוזיאון נוסד בשנת 1923, וממוקם באזור המוזיאונים של העיר ניו יורק בשדרה החמישית של מנהטן, בין הרחובות 103 ו-104. המוזאון צופה על סנטרל פארק.

המוזיאון מציג ציורים, הדפסים  ותמונות המתארים את התפתחות העיר ניו יורק, וכן מוצגים המתארים את חיי התושבים בה: רהיטים, צעצועים, ספרים ,כלי נגינה ,תלבושות וכתבי עת. במוזיאון מוצגים פריטים היסטוריים אודות התפתחות המשטרה וכוחות כיבוי האש של ניו יורק.

במוזיאון מוצגות  תערוכות   מתחלפות בנושאי קולנוע,מוזיקה ,מחול ותיאטרון המציגים את החיים בעיר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מנהטן: מבנים
העיר ניו יורק
העיר ניו יורק
קטגוריה:השדרה החמישית
מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית

ממוזער|שמאל|משכן המוזיאון עד 2015
שמאל|ממוזער|250px|
**מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית** (באנגלית: **Whitney Museum of American Art**) או בקיצור "הוויטני" (the Whitney) הוא מוזיאון אמריקאי לאמנות מודרנית ואמנות עכשווית הממוקם בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

האוסף הקבוע של המוזיאון מכיל למעלה מ-12,000 יצירות אמנות מודרנית במדיות שונות. מדי שנתיים נערכת במוזיאון ביאנלה המציגה אמנות מודרנית של אמנים אמריקאים.

## היסטוריה
מוזיאון ויטני נוסד בשנת 1931 על ידי גרטרוד ואנדרבילט ויטני, פסלת ואספנית אמנות בהתבסס על אוספים של אמנים אמריקאים שהציגה החל משנת 1918. בשנת 1929 כלל האוסף 700 יצירות אמנות מודרנית. ויטני הציעה את האוסף למוזיאון המטרופוליטן לאמנות אולם המטרופוליטן סירב להצעה. בעקבות הסירוב החליטה ויטני לייסד מוזיאון בעצמה על מנת להציג את האוסף.

בתה של ויטני, פלורה פיין ויטני, שימשה אוצרת המוזיאון בעת הקמתו, סגנית נשיאת המוזיאון, ובין השנים 1942–1974 שימשה כנשיאת המוזיאון ויו"ר הנהלת המוזיאון. בין 1974 ועד מותה של פלורה פיין ויטני בשנת 1986 שימשה כיושבת ראש של כבוד של המוזיאון. בתה של פלורה פיין ויטני (ונכדתה של גרטרוד ואנדרבילט ויטני), פלורה מילר בידל, שימשה כנשיאת המוזיאון בין 1974 ועד 1985.

בשנת 1966 עבר המוזיאון לשדרת מדיסון באזור האיסט סייד העליון של האי מנהטן. המבנה תוכנן על ידי האדריכלים מרסל ברור והמילטון פ. סמית' ונבנה בין השנים 1963–1966. המבנה בנוי בסגנון ברוטליסטי מודרני, השונה ממבני האזור. בשנת 2015 עבר המוזיאון למשכן חדש, בתכנון רנצו פיאנו, בהיי ליין.

## אוספי המוזיאון
ממוזער|שמאל|המוזיאון בלילה.
המוזיאון מציג ציורים, איורים, הדפסים, פסלים, יצירות וידאו וצילום.
אוסף המוזיאון מכיל למעלה מ-12,000 יצירות של אמנם אמריקאים רבים ובהם אלכסנדר קלדר, אנדי וורהול, ג'ספר ג'ונס, נוקס מרטין, קית' הארינג, ג'קסון פולוק, וילם דה קונינג, רות אסאווה, אלסי דריגס, ברנרד רדר, ואליד בשטי ואדוארד הופר.

## ראו גם
*הביאנלה של ויטני

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* פורטל ויטני לאמנות ברשת
* 

## הערות שוליים

ויטני
קטגוריה:מנהטן: מבנים
קטגוריה:ברוטליזם
קטגוריה:מבנים שתכנן רנצו פיאנו
צ'ארלס בבג'

**צ'ארלס בַּ֫בֶּג**' (באנגלית: **Charles Babbage**; 26 בדצמבר 1791 – 18 באוקטובר 1871) היה מתמטיקאי וממציא בריטי. עבודתו החשובה ביותר הייתה בבניית מכונות חישוב שעקרונותיהן השפיעו עמוקות על המחשב המודרני.

בבג' נולד בדבונשייר, וחונך באוניברסיטת קיימברידג'. נעשה חבר בחברה המלכותית ב-1816 ועזר בהקמת החברה המלכותית לאסטרונומיה , החברה האנליטית  והחברה המלכותית לסטטיסטיקה .

ב 1822 החל מפתח מנוע הֶפְרֵשים, מכונת חישוב שיכולה לבצע פעולות מתמטיות פשוטות. הוא החל בבניית המנוע אך הפסיק בגלל מחסור בתמיכה כספית. ב-1991 בנה מדען בריטי, על פי תרשימיו של בבג', את מנוע ההפרשים. המנוע עבד וחישב בדיוק של 31 ספרות אחרי הנקודה העשרונית.

ב-1837 הוא כבר עבד על מנוע חדש, המנוע האנליטי, שהיה אמור לבצע חישובים מסובכים אף יותר, אך גם את בנייתו לא השלים. ספרו של בבג' "הכלכלה של הייצור ושל המכונות" ביסס את המדע הידוע כיום כחקר ביצועים.

## ביוגרפיה
### לידה
מקום הולדתו של צ'ארלס בבג' נותר שנוי במחלוקת. הסברה הרווחת ביותר היא שהמקום הוא ולוורת' רוד, לונדון, אנגליה. בטיימס הופיע תאריך הלידה כ-26 בדצמבר 1792. ברם, לאחר אותו פרסום טען קרוב משפחה של בבג' שהוא נולד ב-1791.

### חינוך
בבג' חונך במספר בתי ספר ועל ידי מורים פרטיים במהלך ילדותו. בגיל שמונה לערך הוא נשלח לבית ספר באלפינגטון שליד אקסטר כדי שיחלים משפעת שאיימה על חייו. כדי לסייע להחלמתו הורו הוריו לבית הספר שלא יקשה על מוחו יותר מדי. הוא למד לתקופה קצרה בבית הספר לדקדוק קינג אדוורד בטוטנס, אך בריאותו הרופסת אילצה אותו לשוב לחיקם של מורים פרטיים.
בזכות מורה פרטי מאוקספורד למד בבג' מספיק מהיצירות הקלאסיות כדי להתקבל לאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1810. בקיאותו הרבה בכתביהם של המתמטיקאים לייבניץ, ז'וזף לואי לגראנז', טומאס סימפסון ולאקרוניקס הובילה לאכזבתו התהומית מהחינוך המתמטי בקיימברידג'. כתגובה, בשנת 1819 הקימו הוא, ג'ון הרשל, ג'ורג' פיקוק וחברים נוספים את החברה האנליטית .
בבג' היה מטובי המתמטיקאים בקיימברידג' אך הוא לא סיים בהצטיינות. למרות זאת, הוא קיבל תואר כבוד ללא בחינות בשנת 1814.

### תכנון המחשב
[ממוזער|מכונת בבג' המוצגת ב[מוזיאון המדע (לונדון)|מוזיאון המדע של לונדון.]]

המכונות של בבג' היו בין המחשבים המכניים הראשונים, על אף שהם לא הושלמו בפועל בעיקר בשל בעיות מימון ובעיות אישיות. הוא ניהל בנייה של כמה מכונות קיטור, אשר זכו להצלחה מסוימת, וחשב כי החישובים יכולים להיות ממוכנים. למרות שהמכונות של בבג' היו מכניות ומסורבלות, הארכיטקטורה הבסיסית שלהן הייתה מאוד דומה למחשב המודרני. הנתונים וזיכרון התוכנית היו נפרדים, כל פעולה הייתה מבוססת הוראה, יחידת הבקרה יכלה לבצע קפיצות מותנות ולמכונה הייתה יחידת קלט פלט נפרדת. במשך יותר מעשר שנים הוא קיבל מימון ממשלתי לפרויקט שלו, שהסתכם ב-17,470 ליש"ט, אך בסופו של דבר משרד האוצר איבד את האמון בבבג'.

## לקריאה נוספת

* Gerard O’Regan, **Giants of Computing - A Compendium of Select, Pivotal Pioneers**, Springer, 2013, pp. 25–30.


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים בריטים
קטגוריה:ממציאים בריטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:חלוצי המחשוב
קטגוריה:זוכי מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:בריטים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית לאסטרונומיה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1791
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1871
הקלויסטרס

שמאל|ממוזער|300px|גן מוזיאון הקלויסטרס
[שמאל|ממוזער|300px|הקלויסטרס - נוף של מנזר מ[ימי הביניים באמצע ניו יורק - מבט מכיוון ההדסון על המוזיאון.]]
**הקלויסטרס** (על שם הקלויסטר, אלמנט אדריכלי המצוי במנזרים) הוא אחד מאגפי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות. הקלויסטרס שוכן בפארק פורט טריון בקצהו הצפוני של מנהטן, על גדת הנהר הדסון בניו יורק.

ג'יימס רורימר שהיה אחד מאנשי המוניומנטים היה אחד ממקימי ויוזמי הקמתו.

המוזיאון מציג אוסף של אמנות ימי הביניים, אולם מרכיב חשוב בתצוגה הוא מבנה המוזיאון עצמו אשר מורכב מכנסייה קטנה ומחמישה מנזרים צרפתיים שהובאו מצרפת לארצות הברית.

המנזרים הם: סנט מישל דל קוקסה, סנט גילם לה דסר, בונפונט אן קומין, טרי אן ביגור ופרויל.

בין המוצגים המפורסמים של המוזיאון הם שבעה שטיחי קיר הולנדיים המציגים את "ציד החד-קרן". כמו כן מציג המוזיאון את "ספר השעות היפות", ספר שעות מן המאה ה-15.

המוזיאון והפארק סביבו הם תרומה של ג'ון ד. רוקפלר הבן, אשר רכש את הפארק סביב המוזיאון וכן את הגדה השנייה של הנהר הדסון (אזור הפליסיידס שבניו ג'רזי) על מנת להבטיח שהנוף מהמוזיאון ייראה תמיד נוף של יער בניימי.

## קישורים חיצוניים
 
* 
* ספר השעות של ז'אן דברו
* 
## הערות שוליים

קלויסטרס
קלויסטרס
מוזיאון דל בריו

**מוזיאון דל בריו** (בספרדית: **El Museo del Barrio**, "מוזיאון השכונה"), הוא מוזיאון בעיר ניו יורק המציג את אמנות אמריקה הלטינית והאיים הקריביים. המוזיאון נוסד בשנת 1969, ונמצא באזור המוזיאנים במנהטן. המוזיאון מציג הן חפצי אמנות מסורתיים (אמנות פרה-קולומביאנית) מאמריקה הלטינית והקריביים, והן תערוכות של אמנים בני זמננו שמוצאם מאזורים אלה.

## קישורים חיצוניים

* 

דל בריו
קטגוריה:מנהטן: מבנים
קטגוריה:השדרה החמישית
1640

__TOC__

## אירועים

## נולדו

## נפטרו

* אוריאל דה קוסטה

## לוח שנה

### שנת 1640 לפי הלוח היוליאני

|}

## קישורים חיצוניים
ספריית העיר ניו יורק

**הספרייה הציבורית של העיר ניו יורק** (באנגלית: **New York Public Library**) היא אחת הספריות המובילות בארצות הברית ובעולם. הספרייה היא אחת משלוש מערכות הספריות הציבוריות של העיר ניו יורק. בניינה הראשי של הספרייה נמצא בשדרה החמישית.

## תולדות המבנה
שמאל|ממוזער|185px|מבוא הכניסה לספרייה
בסוף המאה ה-19 היו בעיר ניו יורק שתי ספריות הפתוחות לציבור הרחב:
* ספריית אסטור שנוסדה בעקבות תרומה של 400,000 דולר מירושתו של ג'ון ג'ייקוב אסטור (1763–1848), ספרייה זו נפתחה בשנת 1849.
* ספריית לנוקס שנוסדה על ידי ג'יימס לנוקס (1800–1880) שהיה אספן ספרים ידוע.

ב-1886 תרם סמיואל ג'. טילדן (1814–1886) תרומה של 2.4 מיליון דולרים על מנת שתוקם ספרייה ציבורית בעיר ניו יורק. בעקבות התרומה הוקמה ב-23 במאי 1895 קרן משותפת שאיחדה את שתי הספריות הקיימות ואת קרן התרומה לקרן אחת.

ספריית המחקר המרכזית נבנתה בשדרה החמישית של האי מנהטן בין הרחוב ה-40 והרחוב ה-42. הספרייה נחנכה ב-23 במאי 1911. שני פסלי האריות המפורסמים המעטרים/ שומרים על הכניסה לספרייה פוסלו על ידי אדוארד קלרק פוטר. בשנות ה-30 של המאה ה-20 העניק להם ראש עיריית ניו יורק פיורלו לה גוארדיה את השמות "סבלנות" ו"עוצמה". בשנת 1965 הוכרז המבנה ההיסטורי כאתר מורשת לאומית המיועד לשימור. בשנות ה-80 נוסף אגף חדש לספרייה מתחת פארק בריינט הנמצא ממערב לספרייה.

## הספרייה המרכזית
הספרייה ממוקמת בשדרה החמישית במנהטן במיקום מרכזי והפכה למוקד משיכה לחוקרים, מבקרים ותיירים. הספרייה כוללת אולמות קריאה רבים המוקדשים לנושאים מגוונים וכן אולם קריאה ראשי אחד. רוב אוספי הספרייה מוסתרים מעיני הציבור. הם משתרעים על ארבעים אחוז משטח הבניין ואורכם כ–120 קילומטרים בשבעה מפלסים מתחת לאולם הקריאה הראשי. קוראים יכולים להזמין את הספרים הנמצאים במחסנים ולעיין בהם באולמות הקריאה. ארבע קומות מתוך הספרייה פתוחות לקהל הרחב.

בספרייה נמצא תנ"ך גוטנברג מאמצע המאה ה-15 וכן ספרו של אייזק ניוטון, היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע מהמאה ה-17. כמו כן בספרייה נבנה מיזם ספרי הזיכרון לקהילות שחרבו בשואה כדי להביא את זכרן של קהילות אלה לכל אדם, באמצעות האינטרנט. במיזם נסרקו 650 מתוך 700 ספרי זיכרון כאלה שנמצאים בספרייה, ותוכנם המלא זמין לכל באתר הספרייה.

ב-2004 פול הולדנגרבר ייסד את התוכנית של "LIVE from the NYPL" בה ידוענים מנהלים שיחות בספריית בתחומים כגון ספרות, תרבות פופולרית ואמנות.

## הספרייה בקולנוע
הספרייה הציבורית של ניו יורק הופיעה פעמים רבות בקולנוע, בין השאר בסרט ספיידרמן משנת 2002, וכן בסרט היום שאחרי מחר משנת 2004. בשנת 2008, הספרייה הייתה מקום היעד של חתונתה של קארי בראדשו בסרט סקס והעיר הגדולה.

בשנת 2017 יצר הבמאי פרדריק וייזמן סרט תיעודי על "ספריית העיר ניו יורק" בשם "אקס ליבריס". זהו סרט טבע שהספרייה משמשת בו כשמורת טבע.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* ספריות המחקר של הספרייה הציבורית של העיר ניו יורק
* ספרי היזכור הסרוקים באתר הספרייה
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: מבנים
קטגוריה:ניו יורק: תרבות
קטגוריה:מנהטן: מבנים
ניו יורק
ניו יורק
קטגוריה:זוכי פרס טוני לשם כבוד
סקסוניה התחתונה

**סקסוניה התחתונה** או **סקסוניה תחתית** (בגרמנית: , "**נידרזאקסן**") היא אחת מ-16 המדינות המהוות את גרמניה. זוהי המדינה השנייה בשטחה בגרמניה (47,618 קמ"ר); במספר תושביה, 8 מיליון, היא במקום הרביעי בגרמניה.

בירת המדינה והעיר הגדולה בה היא הנובר, העיר ה-12 בגודלה בגרמניה. ערים חשובות נוספות במדינה הן בּרַאוּנְשְוַוייג (Braunschweig), אוסנבריק (Osnabrück), אולדנבורג (Oldenburg), וולפסבורג (Wolfsburg) – בה נמצא המפעל הראשי של חברת פולקסווגן, וגטינגן (Göttingen) – בה נמצאת אחת האוניברסיטאות העתיקות והידועות בגרמניה – אוניברסיטת גטינגן.

המדינה משתרעת ממרכז גרמניה ועד לגבולה המערבי עם הולנד. זוהי אחת מארבע המדינות היחידות בגרמניה השוכנות לחוף ים (הים הצפוני), והמדינה הגרמנית הגובלת במספר הרב ביותר של מדינות גרמניות אחרות – 9 במספר. אחת מהן, ברמן, שוכנת בתוכה כמובלעת.

## פוליטיקה וכלכלה
ראש ממשלת סקסוניה התחתונה (נכון ל-2019) הוא שטפן וייל מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). עד יולי 2010 שימש בתפקיד כריסטיאן וולף (Christian Wulff), שפרש מתפקידו לאחר שנתמנה לנשיא גרמניה. עם בחירתו של וולף לתפקיד ב-2003 באו לסיומן 13 שנות שלטון המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (SPD). בשנת 1990 נבחר גרהרד שרדר לראש ממשלת סקסוניה התחתונה ושימש בתפקיד במשך 8 שנים, עד לבחירתו לקנצלר גרמניה.

המיתון שפקד את גרמניה בראשית המאה ה-21, פגע בסקסוניה התחתונה בצורה קלה יחסית. האבטלה במדינה נמוכה מעט מהממוצע בגרמניה, ובניגוד לרוב אזורי גרמניה, בהם האוכלוסייה מתכווצת ללא הרף, בסקסוניה התחתונה מספר התושבים דווקא גדל.

במדינה אתרי תיירות רבים; בראשם ניצבת הבירה הנובר, בה מבנים מפוארים רבים. חוף הים הצפוני ואיי פריזיה המזרחית (מהאיים היחידים של גרמניה) מהווים אתר נופש לגרמנים ולהולנדים רבים, במיוחד בקיץ. הרי ההארץ (Harz) מהווים את רכס ההרים הצפוני ביותר בגרמניה, וגם אותם פוקדים גרמנים והולנדים רבים, רובם תושבי המישורים השטוחים המהווים את הנוף העיקרי באזור.

חובבי רכבות מגלים עניין בסקסוניה התחתונה: תחנת הרכבת הראשונה שנבנתה בגרמניה (בשנת 1840) שוכנת בעיר פיננבורג (Vienenburg). בנוסף, ביישוב מאשן (Maschen), שהוא חלק מהמועצה המקומית סיווטאל, הנמצאת על הגבול עם המבורג, נבנתה ב-1977 תחנת רכבות המשא הגדולה בכל אירופה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
קטגוריה:גרמניה: מדינות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1946
הקיסרית ג'יטו

שמאל|ממוזער|250px|קברם של הקיסר טמו והקיסרית ג'יטו
הקיסרית **ג'יטו** (יפנית:持統天皇; 645-703), בתו השנייה של הקיסר טנג'י, הייתה הקיסרית ה-41 של יפן ושלטה בין השנים 686-697.

## שמות
"הקיסרית ג'יטו", או Jitō Tennō, הוא השם שניתן לה על ידי חוקרים מהמאה ה-18. למעשה בני זמנה הכירו אותה כנסיכה אוּנוֹ (Uno), סאסארה (Sasara), או הירוֹנו (Hirono).

## ילדות
ג'יטו נולדה לנסיך נָאקָה נוֹ אוֹאֶה (Naka no Ōe), שלימים הפך לקיסר טנג'י, ולאשתו אוֹצִ'י. אוצ'י התנדבה להתחתן עם הקיסר לאחר שאחותה הבוגרת נעלמה ביום שלפני החתונה המלכותית, בעקבות מזימה של קרוב משפחה לחלל את כבודו של אביהן, סוגה נו אִישִיקַאוָואמָארוֹ (Soga no Ishikawamaro). 

אמנם אין תאריך מדויק המציין את יום היוולדה, אולם ישנם מקורות שונים שבהם נכתב כי ג'יטו נולדה ביום הראשון של החלת רפורמת טאיקה. בהתאם למנהג בתקופה, כשהייתה ילדה קטנה גרה עם אחותה, שהייתה גדולה ממנה בשנה אחת, בביתו של סבן אישיקאוואמארו בעיר נאניוואה, שהפכה לבירה בהמשך. ג'יטו ואחותה צפו במותם האכזרי של סוגה נו אישיקאוואמארו ובני משפחתו המצומצמת, כשנרדף שלא בצדק בחשד שרצה במותו של הנסיך. בסופו של דבר מצאו את כתביו בביתו וחפותו הוכחה, מה שלא עזר לאמה של ג'יטו, בתו של אישיקאוואמארו, להמשיך לחיות, היות שקברה באותו זמן את אחיה הקטן של ג'יטו, שמת בגיל 8. אביה של ג'יטו נישא לאחותה הקטנה של אוצ'י וביחד הולידו את אחותה למחצה של ג'יטו, אשר תוכר בהיסטוריה כקיסרית גנמיי, ששלטה מיד לאחר ג'יטו, ובהוראתה הודפס קובץ הקוג'יקי בשנת 712.

## חיי הקיסרות
ג'יטו טֶנּוֹ עלתה לכס הקיסרות לאחר מות בעלה, הקיסר טמו, שהיה גם דודה, על מנת לוודא שנכדה מוֹמוּ יעלה אף הוא לכס המלוכה. על אף שוויתרה על התואר "'קיסר" בשנת 697 והעבירה את השלטון לנכדה בן ה-14, היא המשיכה במידה רבה לשלוט במדינה מאחורי הקלעים, מנהג שנהיה מקובל בפוליטיקה היפנית מאז.

## ביבליוגרפיה
* Michiki Y.Aoki, "Jitō Tennō: The Female sovereign", *Heroic With Grace*, p. 40-74

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פוליטיקאיות יפניות
קטגוריה:קיסריות יפן
קטגוריה:נשות אצולה במאה ה-8
קטגוריה:נשות אצולה במאה ה-7
קטגוריה:ילידי 645
קטגוריה:נפטרים ב-703
מנומטר

שמאל|ממוזער|250px|מנומטר
**מנומטר** הוא מכשיר למדידת לחץ.

למדידת הפרשי לחץ סטטי משתמשים במנומטרים שונים. המנומטר הפשוט בנוי בדרך כלל מצינורית שקופה בצורת U המלאה עד מחציתה בנוזל מדידה (בדרך כלל כספית) צבעוני. נוזל המדידה צריך להיות בעל צפיפות שונה מזו של הנוזל המפעיל את הלחץ.

הגבלות נוספות:
# שני הנוזלים אינם נמסים אחד בשני.
# הם צריכים להיות בעלי צבע שונה.

ניתן למדוד הפרש לחצים בעזרת מנומטר לפי הנוסחה:
:DP=(r1-r2)gH
כאשר DP הוא הפרש הלחצים, r_1 ו־r_2 הן צפיפויות הנוזלים, H היא הפרש הגבהים בין עמודות הנוזל בצינור ו־g היא תאוצת הכובד.

## ראו גם
* ברומטר

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדי לחץ
היימן

**היימן** הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי או גרמאני (מגרמנית: Heimann / Haymann). היימן בקרב יהודים הוא פעמים רבות שיבוש יידי של השם חַיִּים.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
תנ"ך גוטנברג

**תנ"ך גוטנברג** (באנגלית: **Gutenberg Bible**, **ביבליית גוטנברג**) הידוע גם בשם **ביבליית מזארין** (באנגלית: **Mazarin Bible**) או **ביבליית 42 השורות** (באנגלית: **42-line Bible** ובקיצור **B42**) הוא מהדורת הדפוס הראשונה של הביבליה, כתבי הקודש הנוצריים, הכוללים את הברית הישנה והברית החדשה. הטקסט שיוהאן גוטנברג הדפיס הוא הוולגטה, התרגום הכנסייתי בשפה הלטינית. התנ"ך הודפס על ידי יוהאן גוטנברג, בעיר מיינץ שבריינלנד-פפאלץ, גרמניה. הפקת המהדורה החלה ב-23 בפברואר 1455, ומסמלת את ראשיתה של מהפכת הדפוס, שאיפשרה הדפסה המונית של ספרים ומאמרים ותפוצתם הרחבה. בתנ"ך גוטנברג שני כרכים הכוללים יחד 1,282 עמודים. אחד העותקים מוצג במוזיאון גוטנברג בעיר מיינץ, ריינלנד פפאלץ, גרמניה.

כיום משערים שהודפסו 180 עותקים בתקופה של שלוש שנים - 40 על קלף ו-140 נוספים על נייר.
מספר זה של ספרים נחשב אז עצום, שכן קודם לכן כתיבת ספרים רבים ביד הייתה אורכת עשרות שנים. לדוגמה, משך זמן כתיבת ספר תנ"ך יחיד לפני המצאת הדפוס היה כשלוש שנים.

כיום ידוע על 11 עותקים שמורים במלואם של הדפסה על קלף, ועל 48 עותקים שמורים במלואם של הדפסה על נייר, ועל עוד שני ספרים שנשמרו בחלקם.

## גלריה

קובץ:Gutenberg cover.jpg|עטיפת תנ"ך גוטנברג
קובץ:Gutenberg detail.jpg|פרט מתנ"ך גוטנברג
קובץ:Gutenberg open.jpg|תנ"ך גוטנברג
קובץ:Gutenberg Bible at Yale.jpg|עותק תנ"ך גוטנברג המוצג באוניברסיטת ייל
קובץ:Gutenberg Bible, in the Library of Congress, תנך גוטנברג, בספריית הקונגרס.jpg|עותק תנ"ך גוטנברג המוצג בספריית הקונגרס
קובץ:Gutenberg Bible, Lenox Copy, New York Public Library, 2009. Pic 01.jpg|עותק תנ"ך גוטנברג המוחזק בספריית העיר ניו יורק


## קישורים חיצוניים

* 

*אתר גוטנברג של הספרייה הבריטית
*אתר אוניברסיטת טקסס הכולל תצלומים מהתנ"ך
*גרסת אינטרנט של תנ"ך גוטנברג
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מהדורות של התנ"ך
קטגוריה:דפוס
קטגוריה:דפוס בלט
קטגוריה:ספרי המאה ה-15
קטגוריה:מיינץ
קטגוריה:ספרות בשפה הלטינית
סקסוניה-אנהלט

**סקסוניה-אנהלט** (בגרמנית: **Sachsen-Anhalt**; תעתיק: זאקסן-אנהלט) היא אחת משש עשרה המדינות המהוות את גרמניה. שטחה 20,447 קמ"ר, מקום שמיני בגרמניה; במספר תושביה (כ-2.2 מיליון) היא נמצאת במקום האחד-עשר.

בירת המדינה היא מָגדֵבּוּרג (Magdeburg, עם 230,000 תושבים), אך העיר הגדולה בה היא הַאלֶה על הנהר זַאלֶה (Halle an der Saale, עם 240,000 תושבים). סקסוניה-אנהלט נטולת ערים גדולות, אך לערים רבות בה חשיבות היסטורית ותיירותית גדולה: באייסלבן (Eisleben) נולד מרטין לותר, אבי הנצרות הפרוטסטנטית; לאחר מכן למד באוניברסיטת וִיטֶנבֶּרג בעיר ויטנברג (Wittenberg), שאף קיבלה שם נוסף: לותרשטאדט (Lutherstadt, "עירו של לותר"); עקב כך הוכרזו מבנים אחדים בכל אחת מן הערים האלו לאתרי מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1996. ערים ידועות נוספות הן ערי הבאוהאוס דסאו (Dessau) וקוודלינבורג (Quedlinburg), שתי ערים עתיקות שנשתמרו היטב.

המדינה ידועה ביופייה הטבעי, ובתחומה נמצאים הרי ההארץ (Harzgebirge) עם הפסגה הגבוהה ביותר שלהם, ברוקן (Brocken), בגובה 1142 מטר מעל פני הים.

המדינה, השוכנת במזרח גרמניה לשעבר, נוסדה מחדש בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה.

## פוליטיקה
ראש ממשלת סקסוניה-אנהלט נכון ל-2016 הוא ריינר האזלוף (Reiner Haseloff) מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU). רוב תושבי המדינה תומכים במפלגה זו, אם כי ראש הממשלה הקודם, בין השנים 1994 ו-2002 היה מה-SPD (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה). בבחירות בשנת 1998 זכתה מפלגת ימין קיצונית (DVU) ל-13% מהקולות, אך בינתיים המפלגה התפרקה.

## דמוגרפיה
ברוב מדינות מזרח גרמניה לשעבר קיימת הגירה שלילית מסיבית, הגורמת להתכווצות האוכלוסייה. ישנן ערים, בהן האוכלוסייה התכווצה אף ב-75%, במיוחד ערים בהן הייתה תעשייה שפסקה מלהתקיים אחרי איחוד גרמניה. לדוגמה, אלפי תושבים שהגיעו בעבר כדי לעבוד במפעלים במקום ועזבו עם נפילת הגוש הקומוניסטי. ישנם אזורים שלמים בהם בנייני מגורים רבים ריקים ונטושים.

## כלכלה
בעקבות איחוד מזרח ומערב גרמניה חוותה כלכלת המדינה תהליכי שינוי מבניים שנועדו לסייע להשתלבותה בכלכלת השוק הגרמנית. ואכן, התמ"ג של סקסוניה-אנהלט שלש את עצמו בין השנים 1991 ו-2019. לצד זאת, חלקה היחסי של המדינה בכלכלת גרמניה נותר נמוך ושיעור האבטלה גבוה ביחס לממוצע הלאומי (7.1 לעומת 5.1, נכון למרץ 2020). המגזרים הכלכליים הבולטים בכלכלת סקסוניה-אנהלט כוללים את תעשיות הכימיקליים, המזון והתיירות.

## חלוקה מנהלית
המדינה מחולקת מנהלית ל-10 מחוזות:
#מחוז אלטמרקקרייס זאלצוודל
#מחוז אנהלט-ביטרפלד
#מחוז בורגנלנד
#מחוז ברדה
#מחוז הרץ
#מחוז יריכוור לאנד
#מחוז מאנספלד-דרום הרץ
#מחוז זאלצלאנד
#מחוז שטנדל
#מחוז ויטנברג

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:גרמניה: מדינות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1990
יארי

שמאל|ממוזער|250px|חניתות יארי שונות
**יארי** (**Yari 槍**) היא סוג של חנית יפנית בעלת להב ישר. אמנות הלחימה ביארי נקראת סוֹג'וּטסוּ: ג'וטסו פירושו טכניקה, וסו פירושו חנית. היארי הקצרות נקראות מוצ'י יארי או טאֵה יארי, והארוכות נקראות אומי נו יארי. את הגרסאות הארוכות ביותר נשאו רגלים, ואת הגרסאות הקצרות נשאו בדרך-כלל סמוראים ופרשים.

את היארי אפיין להב ישר שאורכו נע בין מספר ס"מ בודדים, עד לאורך של כמעט מטר. הלהבים היו עשויים לרוב מאותה פלדה איכותית ממנה היו עשויים ראשי החצים וכלי הנשק של הסמוראים (כגון הקטאנה), והיו עמידים ביותר. במהלך ההיסטוריה הופיעו סוגים שונים של להבי יארי ישרים. המקל היה באורכים, עובי וצורות שונות, והיו עשויים מעץ קשה.

Kikuchi yari 99.jpg|Kikuchi yari
Sasaho tsukuri hira sankaku yari.jpg|Sasaho yari
Sansaku yari 9.jpg|Sansaku yari
Ryo shinogi fukuro yari.jpg|Ryo shinogi fukuro yari


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נשקי מוט
קטגוריה:אמצעי לחימה יפניים מסורתיים
וטו

**וֵטוֹ** (בלטינית: **Veto** – "**אני אוסר**". בעברית: **הַחְלָטָה חוֹסֶמֶת**) הוא השם לזכות שניתנה ליחיד או לקבוצה למנוע פעולה מסוימת באופן חד צדדי. זכות הווטו יכולה להעניק כוח בלתי-מוגבל לעצור שינוי, אך לא כדי לחייב שינוי.

מקורו של הווטו ברפובליקה הרומית שם הייתה לטריבונים הזכות להטיל וטו על כל ההחלטות והפעולות של כל מוסד או בעל תפקיד ברפובליקה. זאת על מנת להגן על הפלבאים. לקונסולים הרומאים הייתה בפועל זכות וטו, כיוון שכל החלטה שלהם הייתה צריכה להיות מוסכמת על שניהם.

## שיטת וסטמינסטר
בשיטת וסטמינסטר וברוב המלוכות החוקתיות, נתונה זכות וטו למונרך, שלוחו, או לנשיא דמוי מונרך. באוסטרליה למשל, המלך יכול להטיל וטו, בעזרת המושל הכללי, על חקיקה תוך שנה מיום קבלתה. למלך יש זכות דומה גם בקנדה. זו היא זכות שכמעט לא משתמשים בה.

## ארצות הברית
המילה "וטו" לא מופיעה בחוקת ארצות הברית אך הסעיף הראשון של החוקה קובע שכל חקיקה שהתקבלה על ידי שני בתי הקונגרס תועבר לנשיא ארצות הברית לשם קבלת אישורו. אם הנשיא מחזיר את הצעת החוק לקונגרס בתוך עשרה ימים (לא כולל ימי ראשון) הצעת החוק לא הופכת לחוק. רוב של שני שלישים של שני בתי הקונגרס יכול לקבל חוק גם בלי אישורו של הנשיא.

מושג הווטו בחוקת ארצות הברית נגזר מהמושג הבריטי של "הסכמה מלכותית" (*Royal Assent*). ב-5 באפריל 1792 הטיל הנשיא ג'ורג' וושינגטון וטו על הצעת חוק להקצאת נציגים בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינות ארצות הברית. זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא אמריקאי השתמש בזכות הווטו. הפעם הראשונה שהקונגרס ביטל את הווטו של הנשיא הייתה ב-3 במרץ 1845.

### וטו על סעיף
בדרך כלל וטו מוטל על מכלול שלם של חקיקה. בחלק ממדינות ארצות הברית למושלים יש את הכוח להטיל וטו רק על סעיפים ספציפיים מהצעות חוק, אך לאשר סעיפים אחרים. במקרה כזה החוק חוזר לבית המחוקקים של המדינה והוא יכול לבחור לקבל את הגרסה המתוקנת או לוותר על הצעת החוק לגמרי. כוח זה בידי המושלים שנוי במחלוקת, שהגיעה לשיאה כאשר מושל ויסקונסין טומי תומפסון מחק מילים מסוימות מהצעת חוק כך שהמילים שנותרו הרכיבו משפטים שונים לגמרי ששינו בתכלית את משמעות הצעת החוק. ישנן מדינות המתירות למושל וטו על סעיפים רק בהצעות חוק הנוגעות לתקציבים. הקונגרס האמריקאי העביר חוק המתיר לנשיא למחוק עד שלושה סעיפי הקצבה בהצעות חוק שכאלו, אך בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שהצעת החוק אינה חוקתית.

חוקת קונפדרציית המדינות של אמריקה העניקה לנשיא הקונפדרציה את הזכות להטיל וטו על סעיפי הקצבה בודדים, מתוך נטייה להגביל את הממשלה הפדרלית, שנתפסה כגדולה יתר על המידה.

## האו"ם

במועצת הביטחון של האו"ם יש לחמש החברות הקבועות – ארצות הברית, רוסיה, סין, צרפת ובריטניה – זכות וטו. אם אחת המדינות מצביעה נגד הצעת החלטה לוועדה הרי שההצעה נדחית, גם אם כל שאר המדינות החברות מצביעות בעד.

## פולין
בחוקת פולין במאה ה-17 וה-18 היה מושג שכונה "ליברום וטו" (*Liberum veto*). כל הצעות החוק היו צריכות להתקבל על ידי הסיים ללא מתנגדים, ואם חבר פרלמנט כלשהו הצביע נגד משהו, לא רק שהצעת החוק נדחתה, אלא גם הגוף המחוקק עצמו פוזר.

## וטו אפיפיורי

וטו של שליט על החלטות בחירת אפיפיור של קונקלווה, הזכות בוטלה על ידי פיוס העשירי ב-1903.

קטגוריה:חקיקה
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:מונחים משפטיים
טייסת

**טייסת** היא יחידה בסיסית בחילות האוויר בעולם. בדרך-כלל מדובר ביחידה המפעילה כלי טיס, אך גם יחידות המפעילות נשק אחר, כגון טילים, ואף יחידות מנהלה שונות, נקראות "טייסת". בראש טייסת עומד קצין בדרגת סגן-אלוף.

**טייסת טיסה** מכילה לרוב 12 עד 24 מטוסים או מסוקים, בהתאם לסוג כלי התעופה ולמנהגי החיל המסוים. במרבית המקרים טייסת מכילה מטוסים, מסוקים או טילים מאותו הדגם.

ביחידות קומנדו SAS של חבר העמים הבריטי טייסת היא מסגרת בסדר גודל של פלגה.

## חיל האוויר הישראלי
[ממוזער|שמאל|250px|[F-15|F-15I ("רעם") בשירות טייסת 69 ("טייסת הפטישים")]]

בחיל האוויר הישראלי, טייסת היא יחידת תעופה בפיקוד סא"ל בבסיס טיסה. לכל טייסת יש סמל הייחודי לה. כל טייסת נחלקת למספר גפים: גף טיסה, גף טכני וגפים ייעודיים (גף בקרים בטייסת נחשון, גף סיירי אוויר בטייסת הראשונה, גף סיורי ים בטייסת ענקי המדבר וכדומה). בראש כל אחד מהגפים עומד קצין בדרגת רב-סרן או סרן.

בחיל האוויר הישראלי נהוג לקרוא ליחידות בראשות סא"ל שהן לא טייסות גם בתור טייסות. בכל בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי קיימים ארבעה סוגי טייסות:
***טייסות טיסה** – הטייסות המפעילות כלי טיס. בטייסות אלו משרתים אנשי צוות אוויר (בטייסות של כלי טיס מאוישים) או מפעילים (בטייסות של כלי טיס בלתי מאוישים). בנוסף משרתים בטייסות הללו טכנאי דרג א'. מפקד הטייסת הוא איש צוות אוויר בדרגת סא"ל, ולצדו משרתים סגני מפקד הטייסת: סמ"ט א' וסמ"ט ב' בדרגת רס"ן. מפקד כל טייסת נבחר ישירות על ידי מפקד חיל האוויר. לכל טייסת יש כינוי, למשל "טייסת העטלף", ומספר ייחודי, לרוב בן שלוש ספרות (יוצאת מכלל זה היא טייסת 69).
***טייסת תעופה** – הגוף שאחראי, בין היתר, למתן שירותים לטייסות המבצעיות כגון: מגדל פיקוח, הגנה קרקעית, כיבוי-אש וכיוצא בזה. מפקד טייסת תעופה (מט"ת) הוא איש צוות אוויר בדרגת סא"ל.
***טייסת תחזוקה אווירית** – הגוף שאחראי על תחזוקה של כלי הטיס של הבסיס בדרג ב'. מפקד טייסת תחזוקה אווירית (מטת"א) הוא איש המערך הטכני בדרגת סא"ל.
***טייסת מנהלה** – הגוף שאחראי על ענייני המנהלה בבסיס כגון: רפואה, כוח אדם, מזון ואפסנאות. מפקד טייסת מנהלה (מט"מ) הוא קצין משא"ן בדרגת סא"ל.

## ראו גם
* רשימת טייסות חיל האוויר הישראלי
*גף

## קישורים חיצוניים

* 
* '''טייסת תעופה רמת דוד''', באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
* 

*
קטגוריה:תעופה צבאית
קטגוריה:יחידות אוויריות
תלמוס

ממוזער|250px|מיקום התלמוס במוח האנושי.
שמאל|ממוזער|250px|התלמוס (רמה) ואזורי המוח.
ה**תלמוס** (Thalamus, מיוונית: "חדר פנימי") או ה**רמה** הוא צביר נוירונים גדול, שלוחה של המוח הקדמי (דיאנצפלון).

התלמוס מתפקד כתחנת ממסר של אינפורמציה המגיעה מהחושים (למעט חוש הריח), כמו כן הוא מעורב בעיבוד ראשוני של המידע. בנוסף לכך התלמוס גם מקבל קלט מהאזורים הגבוהים במוח והוא מעורב בבסיס המוחי לקשב.

את התלמוס ניתן לחלק למספר גרעינים, בהם גרעין הברך הצדי (LGN) המעורב בתפיסה חזותית.

## תפקוד
התלמוס מקושר לקליפת המוח ומחבר בינה לבין אזורים תת-קורטיקליים. הוא מקושר לגרעין הזנבי הנמצא בסטריאטום אשר שייך לגרעיני הבסיס.

התצורה הרשתית שולחת מידע חושי לתלמוס.
התלמוס קולט ומעבד את מרבית המידע התחושתי והתנועתי שמגיע אל קליפת המוח, כמו למשל העברת קלט הראייה אל קליפת הראייה באונה העורפית, לשם עיבוד ופענוח.

התלמוס מעורב גם בתפקודים רגשיים ויש לו חשיבות בהיבטים הרגשיים של התחושות. מידע הקשור לגירוי מסוים מעובד על ידי התלמוס ומועבר לאמיגדלה, ליצירת מוטיבציה ראשונית האם להיחשף לגירוי או להימנע ממנו. במקביל, אותו מידע מועבר מהתלמוס לעיבוד נוסף בפיתול החגורה הקדמי (ACC) והקורטקס האורביטופרונטלי (OFC).
באמצעות האמיגדלה וה-OFC, המידע שמספק התלמוס מגיע אל ההיפותלמוס, המעורב ביצירת תגובות פיזיולוגיות.

התלמוס מעורב בתהליכי העוררות והוא אחראי על הקשב.
בנוסף, אחראי התלמוס על דחף השינה, וייתכן שלתלמוס יש תפקיד גם בזיכרון לטווח ארוך.

## פגיעה בתלמוס
בעיות רפואיות בתלמוס גורמות לבעיות קשב, מצב רוח ושינה:
* **[[תסמונת]] התלמוס** (Thalamic syndrome) הנגרמת עקב פגיעה טראומטית באזור זה במוח, או עקב שבץ, גורמת לתחושת צריבה כרונית בצד אחד של הגוף ובשינויים תכופים במצב הרוח.
* חוסר שינה תורשתי קטלני היא מחלה תורשתית נדירה הנגרמת על ידי חלבונים פריוניים. החולה מאבד את היכולת לישון, דבר הגורם לניוון הדרגתי של המוח ולמוות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוח הביניים
קטגוריה:המערכת הלימבית
פוליציטמיה

**פוליציטמיה** (**Polycythemia** וכן **אריתרוציטוזיס** - **Erythrocytosis**; לפי האקדמיה ללשון העברית: **ריבוי כדוריות אדומות**) מוגדרת כמצב בו ספירת דם כללית מצביעה על ריכוז עודף של כדוריות דם אדומות.

שמו של המצב מורכב משלושה יסודות שכיחים בביולוגיה, שמקורם ביוונית: **פולי** פירושו "הרבה" (ראו פולימר), **ציט** פירושו תא (ראו ציטולוגיה), **הם** פירושו דם (ראו המוגלובין).

**פוליציטמיה משנית**, המתבטאת בעידוד ייצור כדוריות דם על ידי הכליה באמצעות הגברת הפרשה של אריתרופויאטין.

**פוליציטמיה ראשונית** (נקראת גם: polycythemia vera (PCV), polycythemia rubra vera (PRV), erythremia, וכן "מחלת אוסלר-ואקז"), אשר נגרמת משיבוש במנגנון במח העצם עצמו, ללא קשר למאזן ההורמונלי.

פוליציטמיה עשויה להתבטא גם במצבי יובש (כתוצאה מצום לדוגמה), בהם עולה ריכוז הכדוריות האדומות בשל ירידה בריכוזי הפלזמה בדם.

המחלה שכיחה בקרב יהודים ממוצא אירופי מאשר באוכלוסיות לא יהודיות.

## פוליציטמיה ראשונית

במצב תקין, קצב ייצור תאי הדם במח העצם מבוקר על ידי מנגנוני בקרה בגוף, כאשר במצב של חסר בחמצן, מופרש אריתרופויאטין מתאים אינטרסטיציאלים בקליפת הכליה, המעודד את מח העצם לייצר תאי דם נוספים. בפוליציטמיה ראשונית, מנגנון הבקרה משובש, ומח העצם מייצר תאי דם בקצב מוגבר, ללא קשר לרמת האריתרופויאטין, שעשויה להיות במצב זה דווקא נמוכה מהרגיל. הגורם להפרעה קשור למוטציה במולקולה הקרויה "Janus Kinase 2" (נקרא גם JAK2), אשר מביאה להפעלה מתמדת של הרצפטור לאריתרופויאטין ובכך למצב כאילו הרצפטור חשוף לאריתרופויאטין כל הזמן. גורמי סיכון להתפתחות המוטציה אינם ברורים עד הסוף, אך חשיפה לקרינה ולרעלים כימיים מסוימים מעלה את הסיכוי להתפתחותה.

עיקר הסכנה בפוליציטמיה הוא בסמיכותו הגבוהה יחסית של הדם ונטייה מוגברת להתהוות קרישים ובעיקר פקקת ורידים עמוקים בוורידים ספלנכניים (בבטן).

כיוון שמדובר במצב כרוני שאינו ניתן לריפוי, מתמקד הטיפול בשליטה על ריכוז כדוריות הדם, בדרך כלל על ידי הוצאה פיזית של עודפי הדם באמצעות הקזה, או דיכוי של מח העצם על ידי כימותרפיה בריכוז נמוך.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחלות דם והפרעות במנגנון החיסון
קטגוריה:הפרעות מדממות והפרעות בדם של העובר והיילוד
קטגוריה:המטופתולוגיה
ואקיזאשי

[שמאל|ממוזער|250px|ואקיזאשי מ[תקופת אדו, המאה ה-17]]

**ואקיזאשי** (מיפנית: **脇差**; בתרגום מילולי: "חרב צדדית") היא חרב יפנית מסורתית עם להב שוטו שאורכו בין 30 ל-60 סנטימטר, באורך ממוצע של 50 סנטימטר. היא דומה לקטאנה אך קצרה יותר. היא המקבילה היפנית לחרב הקצרה האירופאית.

ואקיזאשי נחגרת בדרך כלל ביחד עם הקטאנה בידי הסמוראי או הלוחם ביפן הפיאודלית. כאשר זוג החרבות נחגרו יחד הן נקראו **דאישו**, בתרגום מילולי "גדול וקטן". "דאי" או גדול בשביל הקטאנה, ו"שו" בשביל הוואקיזשי. בדרך כלל, הקטאנה נקראה החרב או החרב הארוכה, וואקיזאשי החרב המלווה.

הוואקיזאשי היו בדרך כלל דקות מהקטאנה. לעיתים קרובות היה להן פחות ניקו (מילולית: בשר, המידה של קמירות הלהב) ולכן חתכה מטרות רכות יותר מאשר הקטאנה האגרסיבית. בדרך כלל הנדן היה בצורה ריבועית אך לעיתים נדירות לא היה נדן כלל.

הוואקיזאשי שימשה את הסמוראי כנשק משני לקטאנה, ונשלפה בשדה הקרב לעיתים רחוקות, בעיקר אחרי אובדן של הקטאנה בשדה הקרב.
באומנויות השימוש בחרב, קנג'וטסו, קיימים מספר סגנונות שבהם טכניקות שימוש בקטאנה והואקיזשי בו זמנית בשתי הידיים, טכניקות אלו דרשו רמת שליטה גבוהה, ולכן לא נראו בשדה הקרב בידי הסמוראים הפשוטים.

הוואקיזאשי שימשה את הסמוראים גם כנשק למקומות סגורים כאשר לא היה מקום להניף את הקטאנה. הסמוראים היו מניחים את הקטאנה בצד כדי שלא תכביד עליהם ונכנסים עם הוואקיזאשי לתוך הבניין.

בנוסף לשימושה כנשק קרב משני, לוואקיזשי היה מעמד של "חרב כבוד", בה השתמשו בשדה הקרב לוחמים לפני הפסד, שהעדיפו להתאבד במקום לתת לאויב להרגם, כמו כן נעשה שימוש בוואקיזשי בספוקו, ההתאבדות הטקסית של מעמד הסמוראים.

## ראו גם
*יארי - החנית היפנית
* קטאנה ונינג'אטו - חרבות יפניות דומות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חרבות
קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:מילים וביטויים ביפנית
קטגוריה:אמצעי לחימה יפניים מסורתיים
קטגוריה:חרבות יפניות
גרונטולוגיה

שמאל|ממוזער|200px
**גֵּרוֹנְטוֹלוֹגְיָה** (**Gerontology**; בעברית: **חֵקֶר הַהִזְדַּקְּנוּת**) היא חקר ההיבטים החברתיים, התרבותיים, הפסיכולוגיים, הקוגניטיביים והביולוגיים של ההזדקנות. המילה נטבעה על ידי איליה מצ'ניקוב ב-1903, מהיוונית γέρων (gérōn), שפירושה "זקן", ו-λογία (-logía), שמשמעותה "לימוד של".

גרונטולוגים כוללים חוקרים ועוסקים בתחומי ביולוגיה, סיעוד, רפואה (תחום '''הגריאטריה''' – ענף הרפואה המתמחה בטיפול בזקנים), קרימינולוגיה, רפואת שיניים, עבודה סוציאלית, פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק, פסיכולוגיה, פסיכיאטריה, סוציולוגיה, כלכלה, מדעי המדינה, אדריכלות, גאוגרפיה, רוקחות, בריאות הציבור, דיור ואנתרופולוגיה.

הגרונטולוגיה חוקרת את הגורמים הביולוגיים להזדקנות (**ביוגרונטולוגיה**) ואת התהליכים והמאפיינים הפסיכולוגיים והסוציולוגיים שלה התלויים בתרבות. הגרונטולוגיה **אינה** עוסקת במחלות הזקנה ובהיבטים הרפואיים של הזקנה – אלו הן תחומה של ה**[[גריאטריה]]**.

## גורמים ביולוגיים להזדקנות
בחומר התורשתי שבתאיהם של כל האורגניזמים מתרחשות כל העת מוטציות (פגמים) רבות. לתא כלים רבים להתמודדות עם המוטציות, ובאנשים בריאים מצליח התא לדכא ולתקן את רובן. התאוריה המרכזית של ההזדקנות טוענת שבמשך השנים מתרבות ומצטברות המוטציות, עד כי התא אינו מסוגל יותר לעמוד בקצב תיקונן; אז גורמות המוטציות להרס התאים (ולפיכך – הרס הרקמות, כגון העור, העצמות, שריר הלב וכו'). שלל תופעות אלו מתבטא כ"זיקנה". במקרה ומוטציה פוגעת באונקוגן (גן סרטני), עלולה להתפתח מחלת הסרטן, כפי שאכן קורה בשכיחות גבוהה אצל קשישים.

נושא המעסיק את הביוגרונטולוגיה רבות בשנים האחרונות הוא הטלומרים, קצותיהם של הכרומוזומים ביצורים אאוקריוטים. הסברה הרווחת – אם כי עדיין שנויה במחלוקת – היא שהטלומרים משמשים מעין "פתיל השהיה", המתקצר עם כל הכפלה של התא עד שהוא מתכלה, דבר המונע הכפלות נוספות של התא ולפיכך – מוות.

**גרונטולוגיה טיפולית**
יחד עם המחקרים הרבים שנעשים בתחום הזיקנה בישראל ובעולם עלה הצורך ביישום ההמלצות בשטח על מנת לשפר ולשמר את איכות חייהם של הזקנים.
הגרונטולוגיה הטיפולית מטרתה ליישם זאת על ידי שימוש בכלים יישומיים בעבודה אינטנסיבית עם קשישים בביתם בסביבתם הטבעית.
החלק המהותי ביותר הוא הזיכרון שאובד עם השנים עקב ניוון תאי המוח ויציאה הדרגתית מהמעגלים השונים של האדם.
היות שהאדם הוא יצור חברתי מטבעו אך במהלך השנים חוזר אל התא המשפחתי, חוסר התקשורת עם בני מעמד השווים גורם להידרדרות במצבו ואף לחולי.

## ראו גם
* אוברי דה גריי
* הורמון גדילה והזדקנות
* רפמיצין
* ישראל (איסי) דורון
* 80 וארבע
* אזור כחול

## קישורים חיצוניים

* 
* מחקר בתחום הזיקנה, אתר משאב-מאגר מידע ארצי לתכנון בתחום הזיקנה, ג'וינט ישראל
* מרכז ידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל, האוניברסיטה העברית בירושלים
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הזדקנות
קטגוריה:זקנה
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
קטגוריה:תחומים ברפואה
חוק ביו-סבר

**חוק ביו-סבר** הוא חוק בסיסי במגנטוסטטיקה, המתאר את השדה המגנטי הנוצר כתוצאה מתנועה של מטען חשמלי במרחב או מזרם. מבחינה זו הוא תקבילי לחוק קולון באלקטרוסטטיקה. החוק קרוי על שמם של ז'אן-בטיסט ביו ופליקס סבר.

החוק בניסוח מתמטי:
{r^2} = \frac{\mu _0}{4\pi} \frac{Id\vec {l} \times \hat {r}}{r^2}= \frac{\mu _0}{4\pi} \frac{Id\vec {l} \times \vec {r}}{r^3}
|ריווח תא = 6
|צבע מסגרת = #0073CF
|צבע רקע = #f5f9ff}}

כאשר:
* \frac{\mu_0}{4\pi} הוא הקבוע המגנטי במערכת SI (המקביל לקבוע קולון המופיע בהקשר של השדה החשמלי), וערכו הוא \ 10^{-7} N / A^2 . על-מנת לעבור למערכת יחידות cgs יש להחליפו ב-\frac{1}{c}, כאשר c היא מהירות האור בריק;
* q הוא גודל המטען היוצר את השדה;
* v היא מהירות המטען;
* I הוא הזרם החשמלי;
* dl הוא וקטור אורך דיפרנציאלי לאורך הזרם;
* \hat r הוא וקטור יחידה, המחבר את מיקום המטען או קטע הזרם היוצר את השדה לנקודה שבה נמדד השדה;
* r הוא המרחק בין המטען או קטע הזרם היוצר את השדה לנקודה שבה נמדד השדה.

הנוסחה שלעיל היא נוסחה לחלק דיפרנציאלי של השדה המגנטי, הנוצר מקטע זרם קטן. על-מנת למצוא את השדה המגנטי שנוצר על ידי התפלגות של מטענים או תיל עם זרם, יש לבצע אינטגרציה על הנוסחה:

:\vec{B}=\frac{\mu_0I}{4\pi}\int\frac{d\vec{l}\times\hat{r}}{r^2}

## חוק ביו-סבר באווירודינמיקה
חוק ביו-סבר משמש גם לחישובים של מהירות המושרית מקווי מערבולת בתורת האווירודינמיקה (תורה זו היא כמעט מקבילה למגנטוסטטיקה; למשל, מערבולות מתאימות לזרם, ומהירות מושרית מתאימה לעוצמת השדה המגנטי).

המהירות המושרית בנקודה נתונה, כתוצאה מקו מערבולת עם אורך אינסופי היא:

:v = \frac{\Gamma}{4\pi d}

כאשר:
* \Gamma היא עוצמת המערבולת
* d הוא המרחק האנכי בין הנקודה וקו המערבולת.

זהו מקרה קצה של הנוסחה למקטעי מערבולת מאורך סופי:
:v = \frac{\Gamma}{8 \pi d} [cos(A) - cos(B)]

כאשר A ו־B הן זוויות (חיוביות או שליליות) בין קו המערבולת ושני קצות המקטעים.

## ראו גם
* חוק אמפר
* ז'אן-בטיסט ביו
* פליקס סבר
* מגנטיות

## קישורים חיצוניים

* הכוח המגנטי בין שני מטענים בתנועה יחסית (מתוך הבלוג '''רשימות בפיזיקה עיונית''').
* פיתוח נוסחת ביו סבאר (מתוך הבלוג ''רשימות בפיזיקה עיונית'').
* 

## הערות שוליים

ביו-סבר
קטגוריה:מגנטיות
פייסל השני, מלך עיראק

המלך **פייסל השני** (בערבית: **فيصل الثاني**, 2 במאי 1935 – 14 ביולי 1958) היה מלכה האחרון של עיראק בפועל.
פייסל היה בנם יחידם של המלך ראזי, מלכה השני של עיראק, מן השושלת ההאשמית והמלכה עאליה בנת עלי.

## ביוגרפיה
ב-4 באפריל 1939 הוכתר פייסל בן ה-4 למלך, מאחר שאביו נהרג בתאונת דרכים. בפועל שלט דודו, עבד אל-אילה, אשר מונה לעוצר. במרד פרו-נאצי של רשיד עאלי אל-כילאני בשנת 1941 הוחזק המלך בידי המורדים, אך בסופו של דבר הסתיימה המרידה מבלי שפייסל נפגע. בעיתונות נכתב שכל חלקי האוכלוסייה שומרים אמונים לבית המלוכה. במרץ 1943 הגיע פייסל השני לביקור בירושלים, ממנה עבר למצרים, שב לירושלים, עבר לרבת עמון לחתונת בתו של עבדאללה ואחר כך שב במכונית לעיראק. מדי שנה ב-5 באפריל ציינו בעיראק את יום עלותו על כיסא המלוכה. באוגוסט 1944 הייתה מכוניתו מעורבת בתאונת דרכים במצרים אך הוא לא נפגע. באוקטובר 1946 ביקר ביקור דיפלומטי בלבנון. בינואר 1948 שבר את רגלו בתאונת סקי בשווייץ.

פייסל נשלח לקבלת חינוך בבריטניה, אליה הייתה קשורה שושלתו ההאשמית. בבית הספר הארו למד עם קרוב משפחתו חוסיין מלך ירדן. לאחר סיום לימודיו, באוגוסט 1952 יצא לביקור בארצות הברית ונפגש עם הנשיא הארי טרומן. בספטמבר 1952 קיים ביקור רשמי בבריטניה ונפגש שם עם המלכה.

עם הגיעו לגיל 18, ב-2 במאי 1953, קיבל לידיו את השלטון בפועל.
טקסט=פייסל השני בגיל 15|ממוזער|פייסל השני בגיל 15

### כמלך
בהשפעת ראש ממשלתו הפרו-מערבי נורי א-סעיד אישר את הסכם פורטסמות (1948) בין ממשלת בריטניה לממשלת עיראק, הסכם שבוטל תוך שבוע בשל מהומות בהובלת המפלגה הקומוניסטית העיראקית בהכוונת ברית המועצות, ופעל לביסוסה של "ברית בגדאד" בשנת 1955. ברית זו עמדה בניגוד לרוחות שנשבו בעולם הערבי, אותן ביטא שליט מצרים גמאל עבד אל נאצר, אשר הלהיב את ההמונים ברטוריקה פאן-ערבית, סוציאליסטית, רפובליקנית ואנטי-אימפריאליסטית.

מלחמת סיני ב-1956 עוררה את האופוזיציה למלוכה וב-1957 הוקמה בעיראק "החזית הלאומית המאוחדת", בה היו חברים תנועות דמוקרטיות, הקומוניסטים ומפלגת הבעת' הסוציאליסטית ערבית.

בינואר 1958 הכריזו מצרים וסוריה על איחוד ביניהן, ליצירת הרפובליקה הערבית המאוחדת (רע"מ). פייסל, וקרוב משפחתו חוסיין מלך ירדן, ראו את האיום שיוצר איחוד זה על משטרם. בפברואר 1958 הכריזו ירדן ועיראק על איחוד ביניהן ליצירת "הממלכה ההאשמית המאוחדת", שבראשה עמד פייסל.

ביולי 1958 חש חוסיין כי משטרו מתערער, וביקש עזרה צבאית מפייסל. פייסל מיהר לשלוח לעזרתו חטיבה ובראשה קצין בשם עבד אל-כרים קאסם, אשר יחד עמו פעל עבד א-סלאם עארף, קצין שהיה נתון להשפעת נאצר וקע"מ. קאסם ניצל את ההזדמנות, ובמקום לנוע אל הגבול הירדני, עלה עם החטיבה על בגדאד, שם הכריז על הפיכה צבאית. נורי א-סעיד, עבד אל-אילה ופייסל נתפסו בידי המורדים, ונתלו בכיכר העיר ב-14 ביולי 1958.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים עיראקים
קטגוריה:מלכי עיראק
קטגוריה:המסדר הוויקטוריאני המלכותי: אבירים וגבירות הצלב הגדול
קטגוריה:שליטי ארצות שהוצאו להורג
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:בוגרי בית הספר הארו
קטגוריה:עיראקים שנרצחו במהפכת ה-14 ביולי
קטגוריה:מנהיגים עיראקים שהודחו במהפכה
קטגוריה:עיראקים שנולדו ב-1935
קטגוריה:עיראקים שנפטרו ב-1958
אגורקריטוס

**אגוֹרָקְרֵיטֹוס** (ביוונית: ** Ἀγοράκρειτος**), פָסַל יווני בן המאה החמישית לפנה"ס, תושב העיר פָרוס. היה תלמידו של פידיאס.

שרידים מפסלו "נמסיס" נמצאו ליד רמנוס, אטיקה.

תחילה הוא ניסה לפסל את אפרודיטה, אך משלא הצליח פנה לפסל את נמסיס. הוא גם יצר את פסל השיש המפורסם "אם האלים" שנמצא באגורה הגדולה שבאתונה, אך זה נהרס בזמן לא ידוע, וכיום קיימים רק העתקים שלו.

## גלריה

Female statue. Marble. Found in Athens. Roman copy (2nd century Ad) of the cult statue of Nemesis at Rhamnous.jpg|העתק רומי של  פסל נמסיס רמנוס ב
Statue of a seated goddess. Marble. Found in Athens.jpg|העתק רומי של אם האלים ב
Athena Nike Temple. Parapet. West slab. Athena, Ακρ. 991, Agorakritos' workshop, Around 410 BC.jpg|חלק מתבליט אתנה יושבת ממקדש אתנה ניקה מיוחס לסדנה של אגורקריטוס מוצג במוזיאון האקרופוליס


## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קצרמר יוונים
קטגוריה:יוונים בתקופה ההלנית
קטגוריה:פסלים יוונים
קטגוריה:פארוס: אישים
אגיס השני

**אגיס השני** (ביוונית: Ἄγις) מלך ספרטה, בנו של ארכידמוס השני ואחיו למחצה של אגסילאוס השני מבית המלוכה האוריפונטידי. אגיס השני עלה לשלטון לאחר מות אביו, ב-427 לפני הספירה לערך, והיה למפקד הצבאי העליון של ספרטה. עם פרוץ המלחמה הפלופונסית הוביל אגיס את הפלישה לאטיקה. בשנת 418 לפנה"ס, ניצח את אתונה ואת שאר בנות הליגה האטית-דלית בקרב ליד מנטיאנה, והבטיח את שלטון ספרטה בפלופונסוס לזמן מה.

לאחר חתימת הסכם ניקיאס בין ספרטה לאתונה בשנת 421 לפנה"ס, הסכם שהביא לסיום את מחציתה הראשונה של המלחמה הפלופונסית, פעל אגיס נגד ארגוס אך נאלץ להסיג את כוחותיו למרות שניצחונו היה קרוב.

ב-413 לפני הספירה הוא כבש את דקלאה שבאטיקה, והפך אותה לבסיסו כנגד אתונה עד לסוף המלחמה.

ממשיכו היה אגסילאוס השני.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:המלחמה הפלופונסית
קטגוריה:מלכי ספרטה
אגיס השלישי

**אגיס השלישי** (Agis III) היה בנו הבכור של ארכידאמוס השלישי, והמלך האוריפונטידי ה-21 של ספרטה מ-2 באוגוסט 338 לפנה"ס עד 331 לפנה"ס. אגיס השלישי היה צאצא לשושלת האוריפונטידית, נלחם כנגד אלכסנדר מוקדון וקיבל עזרה מאנשי פלופונסוס וממלכת פרס.

בין השנים 338 ל-331 לפנה"ס. הוא ניסה להוביל מרד נגד ההגמוניה המקדונית על יוון, אך הובס על ידי אנטיפטרוס - יורש העצר של אלכסנדר מוקדון ביוון - בקרב מגלופוליס בשנת 331 לפנה"ס, שם מת.

## חייו
אגיס היה בנו של המלך ארכידאמוס השלישי (360 לפנה"ס-331 לפנה"ס) ונכדו של אגסילאוס השני (400 לפנה"ס-360 לפנה"ס), והיה שייך לאחת משתי שושלות/משפחות המלוכה של ספרטה.

בעקבות תבוסתה בליאוטרה נגד תבאי בשנת 371 לפנה"ס, איבדה ספרטה את מעמדה כמעצמה הגדולה בעולם היווני, ובמספר טריטוריות. בשנת 351 לפנה"ס, ארכידאמוס ואגיס ניהלו מלחמה בפלופונסוס נגד מגלופוליס, עיר שהוקמה על ידי התבאים על מנת להוות איום קבוע על ספרטה. היו מקרבות גם נגד ארגוס, שקיבלה תמיכה מכוחות תבאנים. למרות תמיכתם של 3000 שכירי חרב מפוקיס, המערכה הייתה עקרה.

בתחילת שנת 338 עזב ארכידאמוס השלישי את יוון כדי לשרת כמפקד שכיר עבור טאראס, עיר שנוסדה על ידי ספרטה במגנה גרציה. כמה מדינות נאבקו באותה תקופה על ההגמוניה על יוון: ממלכת מקדוניה וערי המדינות בראשות אתונה ותבאי. העובדה שארכידאמוס עזב בזמן שהקרב המכריע עמד להתרחש מראה שהוא לא חשב שליוונים יש סיכוי לנצח. ארכידאמוס מת בלחימה בלוקאניים באותו יום בו התרחש קרב צ'אירוניאה, ב-2 באוגוסט 338 לפנה"ס, כאשר המלך פיליפ השני הביס את היוונים באופן נחרץ. אגיס, שהיה עד כה יורש עצר בהיעדרו של אביו, הפך למלך לאחר שנודע על מותו, כנראה בסוף אוגוסט.

לאחר ניצחונו בצ'ירוניאה, פיליפ השני ייסד את ליגת קורינתוס, קואליציה של מקדוניה וכל מדינות הערים היווניות. אגיס עומד ככל הנראה מאחורי ההחלטה הספרטנית לדחות את ההצטרפות לליגה הקורינתית, מה שהניע את פיליפ למסע בחירות בלקוניה בסתיו 338. פוליביוס מספר כי פיליפ הובא אל הפלופונס על ידי המשיחים והארקדים, אך התאריך המדויק של האירועים לא ידוע. פיליפ העניק מספר שטחים שהיו שייכים לספרטה לשכנותיה ולאויביה: דנטליאטים למסנה, אייגיטיס ובלמינטיס למגלופוליס, סקריטיס לטיגאה ותיריאטיס לארגוס. נראה שהוא השתמש בבית דין פנהלני, אולי הליגה של קורינתוס עצמה, כדי לאשר את העברות הקרקע שלו.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מלכי ספרטה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
מנאמה

**מנאמה** (בערבית: **المنامة** - אל-מנאמה) היא בירת מדינת האיים בחריין שבמפרץ הפרסי. מנאמה שוכנת בפינה הצפון־מזרחית של האי בחריין (הידוע גם בשם "אל-אוואל"), והיא העיר הגדולה ביותר בבחריין עם אוכלוסייה משוערת של כ-200,000 תושבים. כמרכז מסחרי חשוב במפרץ הפרסי, מנאמה היא בית לאוכלוסייה מאוד מגוונת.

## היסטוריה
מנאמה מוזכרת בכתבים מוסלמיים החל מ-1345. הפורטוגזים השתלטו עליה ב-1521 ואז הפרסים ב-1602. מאז 1783 נמצאת מנאמה בשלטון רצוף (למעט פסקי זמן קצרים) של שושלת אל ח'ליפה. מנאמה הוכרזה נמל חופשי ב-1958, וב-1971 הפכה לבירת בחריין העצמאית.

## כלכלה
מנאמה היא המוקד של כלכלת בחריין. אף על פי שחשיבות הנפט ירדה בשנים האחרונות עקב כילוי המאגרים וצמיחת תעשיות אחרות, הוא עדיין המנוע העיקרי בכלכלה המקומית. תעשיות כבדות (כדוגמת התכת אלומיניום ותיקון ספינות), בנקאות ושירותים פיננסיים ותיירות הם ענפים כלכליים שצמחו לאחרונה. כמה חברות רב לאומיות מחזיקות משרדים ומתקנים במנאמה ומחוצה לה. התעשייה המרכזית במנאמה עצמה היא השירותים הפיננסיים עם למעלה ממאתיים מכונים פיננסיים ובנקים במחוז העסקים המרכזי ובאזור הדיפלומטי של העיר. מנאמה היא בסיס פיננסי של אזור המפרץ הפרסי ומרכז של בנקאות אסלאמית.

בעיר ממוקמים מספר מרכזי קניות גדולים. בקניון Seef Mall מבקרים כ-25 אלף לקוחות ביום.

## תחבורה
את מנאמה משרת נמל התעופה הבינלאומי בחריין המצוי על האי אל-מוחרק והמחובר בגשר למנאמה. הנמל נמצא במרחק מוערך של 7 קילומטרים מאזור העסקים של העיר. מיקומו האסטרטגי של הנמל, בין השווקים הגדולים של המפרץ הפרסי בערב הסעודית ואיראן, הפכוהו לאחד הגדולים באזור והוא מקושר ליעדים בינלאומיים חשובים באירופה, אסיה, אפריקה וצפון אמריקה.

## חינוך
במנאמה יש מבחר גדול של אוניברסיטאות, קולג'ים ובתי ספר. ביניהם אוניברסיטת המפרץ הערבי, האוניברסיטה הערבית הפתוחה, אוניברסיטת דלמון ועוד.

## שלטון
אל-מנאמה הייתה אחת משתים-עשרה המועצות האזוריות של בחריין, וכיום, בעקבות חלוקה מחדש של הממלכה שנעשתה ב-2002, היא ב"אזור הממשל" של הבירה.

## תרבות
בשנת 1988 נפתח בעיר המוזיאון הלאומי של בחריין הכולל ממצאים ארכאולוגיים ואתנוגרפיים מהאי כולל ממצאים מתרבות דילמון.

## ערים תאומות

* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:בחריין: ערים
קטגוריה:אסיה: ערי בירה
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:המזרח התיכון: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
קטגוריה:המפרץ הפרסי: ערי נמל
מקס שמלינג

**מקס שמלינג** (28 בספטמבר 1905 – 2 בפברואר 2005) היה מתאגרף גרמני, ואלוף העולם באגרוף במשקל כבד.

## ביוגרפיה
שמלינג נולד בעיירה לוּקוֹ (Luckow), כ-150 ק"מ מברלין. בילדותו ראה סרט על אגרוף, שגרם לו להתעניין בספורט זה. הוא זכה במספר תחרויות בגרמניה והפך למתאגרף מקצועי. ב-12 ביוני 1930 זכה שמלינג בתואר אלוף העולם באגרוף במשקל כבד, הגרמני והאירופי הראשון שזכה בתואר, לאחר שבקרב האגרוף מול ג'ק שארקי נפסל שארקי בסיבוב הרביעי משום שהכה את שמלינג מתחת לחגורה. שנתיים מאוחר יותר הפסיד שמלינג את התואר לשארקי בקרב שנוי במחלוקת. הוא המשיך והפסיד גם למתאגרפים מקס בר וסטיב המאס, אך התאושש וחזר למרכז הזירה באחד הקרבות הגדולים בהיסטוריה ב-9 ביוני 1936 כשהתמודד מול ג'ו לואיס.

### היריבות עם ג'ו לואיס
לקרב הגיע לואיס עם 27 ניצחונות וללא הפסד. הקרב נמשך 12 סיבובים ובסיבוב ה-12 ניצח שמלינג את לואיס בנוקאאוט. הניצחון נחשב על ידי המשטר הנאצי כהוכחה לעליונות הגזע הארי, ושמלינג זכה לברכה מידי היטלר והוזמן לפגישה עמו.

ב-22 ביוני 1938 נערך ביאנקי סטדיום הקרב החוזר בין שמלינג ללואיס. ברקע נשמעו קריאות "להחרים את הנאצי", והקרב הוצג כמאבק בין כוחות הטוב לכוחות הרשע. נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט אף זימן את לואיס לבית הלבן לפני הקרב. הקרב עצמו היה קצר: לואיס הפיל את שמלינג ארבע פעמים במהלך הסיבוב הראשון וניצח בנוקאאוט לאחר שתי דקות וארבע שניות.

שמלינג נזכר בשנת 1975 בקרב ואמר:

שמלינג ולואיס הפכו לחברים טובים אחרי הקרבות, שמלינג אף מימן ללואיס את התרופות להן נזקק בימיו האחרונים ומימן את הוצאות הלוויה והקבורה של לואיס.

### יחסו למשטר הנאצי
שמלינג עצמו לא היה מתומכי הנאצים. הוא מחה בפני היטלר על ההמלצה להיפטר ממאמנו היהודי ג'ו ג'ייקובס. הוא גם סירב להירשם כחבר המפלגה הנאצית ולהתגרש מאשתו הצ'כית אנני אונדרה. הוא אף הסתיר שני נערים יהודים בליל הבדולח, בנים למשפחת לוין, שמצאו מקלט בבית המלון בו שהה שמלינג בברלין, ואף עזר להם לברוח מגרמניה. על כך זכה ב"אות ראול ולנברג".

ההפסד ללואיס הבאיש את ריחו של שמלינג בעיני השלטון הנאצי. הוא היה ספורטאי הצמרת הגרמני היחיד שגויס, בגיל 34, כצנחן לוורמאכט במלחמת העולם השנייה. הוא נפצע בקרבות וגם איבד את הונו.

### לאחר המלחמה
בתום המלחמה חזר שמלינג להתאגרף, ופרש סופית בשנת 1948, לאחר פגישות מרובות עם משרדי חברת קוקה-קולה בגרמניה והפך לפנים של הכניסה המחודשת של קוקה-קולה לגרמניה, לאחר שלא פעלה בגרמניה בתקופת מלחמת העולם השנייה. שמלינג סייע להכניס את המכונות האוטומטיות של החברה לשימוש בגרמניה.

בעת פרישתו, בגיל 43, נרשמו לזכותו 70 קרבות, מהם 56 ניצחונות (מהם 40 בנוקאאוט), 10 הפסדים וארבעה קרבות שהסתיימו בתיקו.

שמלינג נפטר ב-2 בפברואר 2005. קנצלר גרמניה גרהרד שרדר ספד לו: "מקס שמלינג היה אליל עבור דורות בגרמניה ולא רק בגלל האגרוף". עוד לפני מותו נקרא היכל ספורט בשכונת פרנצלאואר ברג בברלין על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מתאגרפים גרמנים
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות: אישים
קטגוריה:אלופי עולם באגרוף - משקל כבד
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1905
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2005