open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
וינסנט גרדניה

**וינסנט גרדניה** (באנגלית: **Vincent Gardenia**; 7 בינואר 1920 – 9 בדצמבר 1992) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס אמי ופרס הטוני. היה מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידיו בסרטים "פעימות לב" ו"מוכת ירח".

## ביוגרפיה
גרנדיה נולד בעיר נאפולי בשם וינצ'נזו סקוניאמיליו, בנם של אליזה ג'נארו וגרנדיה סקוניאמיליו.
הוריו היגרו לארצות הברית כאשר היה בן שנתיים והתיישבו בברוקלין שבניו יורק. הוא הופיע בילדותו בהרכב משחק איטלקי-אמריקאי בשכונות האיטלקיות של ניו יורק.

גרנדיה החל לשחק באופן מקצועי בגיל 28 במופעי אוף ברודוויי. ב-1961 שיחק בסרט "אדי פלסון" בתפקיד קטן של ברמן. התפקיד שהיווה את נקודת המפנה בקריירה של גרנדיה לטענתו היה הסרט "רוצחים קטנים".

ב-1972 זכה גרנדיה בפרס הטוני על תפקידו במחזה "השבוי בקומה ה-14". ב-1973 שיחק בדרמת הספורט "פעימות לב" וגילם את מאמן קבוצת הבייסבול בסרט דאטש שאל, על תפקידו הועמד גרנדיה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא השתתף לאחר מכן בתור השריף "הונסנט פיט" הארטמן בקומדיית העיתונות של בילי ויילדר "כותרת ראשית" ובתור השוטר פרנק אוצ'ה בדרמת הפשע "משאלת מוות" החוקר את מקרי הרצח, הופיע באותו תפקיד גם בסרט ההמשך.

ב-1986 השתתף גרנדיה בקומדיה המוזיקלית "חנות קטנה ומטריפה" בדמותו של מר גראביס משניק הבעלים העצבני של חנות הפרחים בסרט.

ב-1987 הועמד גרנדיה בפעם השנייה לפרס האוסקר בקטגוריה המשנית על הופעתו בקומדיה "מוכת ירח" שם גילם את קוסמו אביה של לורטה קאסטוריני (שר). בהופעתו הקולנועית האחרונה ב-1991 בקומדיה "הסופר" הוא גילם את לו קריטסקי הגדול אביו של לואי (ג'ו פשי).

מלבד הופעותיו בסרטי קולנוע, שיחק גרנדיה גם בסדרות הטלוויזיה "הכל נשאר במשפחה" בעשרה פרקים ו"המופע של מרי טיילר מור", זכה ב-1990 בפרס אמי על תפקידו בסרט "Age-Old Friends".

גרנדיה נפטר בשנת 1992 מהתקף לב בבית מלון שבפילדלפיה, נקבר ב"בית הקברות סיינט צ'ארלס" שבכפר פארמיג'דייל, לונג איילנד.

## פילמוגרפיה נבחרת
* אדי פלסון (1961)
* רוצחים קטנים (1971)
* העיירה שהפסיקה לעשן (1971)
* פעימות לב (1973)
* משאלת מוות (1974)
* כותרת ראשית (1974)
* נערה בהזמנה (1980)
* משאלת מוות 2 (1982)
* חנות קטנה ומטריפה (1986)
* מוכת ירח (1987)
* מגעים בהזדמנות (1989)
* סופר (1991)

### טלוויזיה

* קנדי (1983)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:זוכי פרס אובי
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן משנה במיני-סדרה או בסרט
קטגוריה:מהגרים מאיטליה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1992
דוד אלטמן

**דוד אלטמן** (1941 – 20 בדצמבר 2021) היה סגן נשיא המכללה האקדמית נתניה, סגן נשיא ומנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן.

## ביוגרפיה
אלטמן נולד בישראל לשלמה ולפעשה אלטמן, בתו של הרב צבי פסח פרנק. נקרא על שם חותנו של הרב פרנק, הרב דוד שפירא. בשנות ה-80 של המאה ה-20 שימש מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן וסגן נשיא האוניברסיטה, תחת פרופ' עמנואל רקמן. כמו כן נשא במספר תפקידים ציבוריים, ובהם מנכ"ל קרן תל אביב לפיתוח. שימש כעוזרו של משה דיין בתקופת כהונתו בכנסת. בשנת 2007 מונה לסגן נשיא מכללת נתניה, וכמו כן הוא שימש סגן יושב ראש המרכז לדיאלוג אסטרטגי שעל יד המכללה. 

אלטמן נפטר ב-20 בדצמבר 2021. היה תושב רמת גן ואב לבן ובת ובעל תואר ראשון במדעי הרוח.

## קישורים חיצוניים

 בארכיון האינטרנט
* 

קטגוריה:מנכ"לי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:משפחת פרנק
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית נתניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
אוברסולם

**אוברסולם** (בגרמנית: **Obersulm**) היא עיר במחוז היילברון במדינת באדן-וירטמברג, שבגרמניה, 12 קילומטר מזרחית להיילברון.
## היסטוריה
היא הוקמה בשנת 1970 כתוצאה ממיזוג הערים העצמאיות לשעבר אייכלברג, אשנאאו, סולצבאך, ויילר, ווילסבאך ואפאלטראך. 

מקור השם מתייחס למיקומו הגאוגרפי בחלק העליון ("אובר") של עמק הנהר הקטן "סולם" (Sulm).

באפאלטראך ישנו בית כנסת מהמאה ה-19 אשר עבר שחזור.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:באדן-וירטמברג: ערים
מלאכת עשיית שתי בתי נירין

שמאל|ממוזער|250px|בתי נירין
**מְלֶאכֶת הָעוֹשֶׂה שְׁתֵי בָּתֵּי נִירִין** (וגם **שְׁנֵי בָּתֵּי נִירִין**) היא מלאכה מל"ט מלאכות שבת.

בעבר, נהוג היה לסרוג ולארוג בטכניקה, שבה הניחו שורות של חוטים זה לצד זה, כשראש כל אחד מהחוטים מחובר לכלי שנקרא "בית ניר", ושימש ליישור החוטים שלא יתפזרו. לאחר מכן העמידו שורה אחרת של חוטים בכיוון הנגדי, וארגו אותם יחד. לפי שיטת רש"י מלאכת עשיית בתי שתי נירין, היא הכנסת שתי חוטין, לתוך מקומם בכלי האריגה.

לפי שיטת הרמב"ם ורבי מנחם המאירי מלאכה זו, היא עשיית נפה או כברה או סל או סבכה או סריגת מיטה בחבלים. כוונתם, לכאורה, היא, שכאשר החל העושה לעשות את הכלי, ויצר בו שני חורים שנוצרו כתוצאה מסריגת השתי והערב, הוא עבר על איסור זה. אך גדולי פרשני הרמב"ם, פירשו שגם כוונת הרמב"ם היא כרש"י.

## ראו גם

* מלאכת מיסך
* מלאכת אורג

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

עושה שתי בתי נירין
בוגרת

בהלכה, **בוגרת** היא אישה בגיל שלמעלה משתים עשרה וחצי שנים. החל מגיל זה היא נחשבת כעומדת בפני עצמה, ואינה ברשות אביה עוד, כפי שהייתה קודם לגיל זה, למרות שטרם נישאה. כמו כן היא אינה נחשבת עוד בתולה שלמה (בניגוד לנערה), אף אם טרם קיימה יחסי אישות.

## קנייני האב
בניגוד לקטנה ונערה, לאב אין בעלות ממונית על מעשי ידיה של בתו בוגרת, הוא לא יכול להפר את נדריה, ואינו זוכה במציאתה. הוא אף לא יכול למוכרה כאמה עבריה.

## בתולים
על פי התורה, בוגרת, אף אם טרם קיימה יחסי אישות, אינה נחשבת עוד לבתולה גמורה. ישנה מחלוקת תנאים בשאלה האם כהן גדול (המצווה לשאת רק בתולה) יכול להתחתן עם בוגרת בתולה. רבי מאיר סבור שהמילה "בבתוליה" (במקום "בתולה") בא למעט בתולה חלקית, ולפי רבי אלעזר ורבי שמעון ההפך הוא הנכון, המילה בבתוליה (במקום "בתולה") באה לרבות נישואי בוגרת, היות שאינה בתולה לחלוטין.

בנוסף, אדם הנושא בוגרת, אינו יכול לטעון לקידושי טעות, אם טוען על פי עצמו שהבוגרת אינה בתולה, כל זמן שאין עדות שזינתה. הראשונים חלוקים בנושא, לפי שיטת התוספות מדובר כאשר האדם טוען טענת "פתח פתוח", כלומר אדם יכול לחוש אם האישה אותה הוא נושא קיימה יחסי אישות עם גבר אחר, או שזו לה הפעם הראשונה והיא עדיין בתולה, וזאת על ידי תחושת קרום הבתולים בשעת הביאה הראשונה (תחושה המכונה 'פתח פתוח מצאתי'). לפי שיטת רבינו חננאל ההפך הוא הנכון; האדם יכול לטעון את טענת פתח פתוח, אך לא יכול לטעון "טענת דמים", שמשמעה שלא נמצאו דם כתוצאה מקריעת קרום הבתולים בשעת הביאה הראשונה, ומכאן שנבעלה לגבר זר, וזאת, מכיוון שלעיתים כלים דמיה של בתולה, ובשעת נישואיה אין לה כבר את דמי הבתולים, אף שטרם קיימה יחסי אישות (במקרים בהם האדם נאמן על פי עצמו, הנאמנות מתבססת על הכלל אין אדם טורח בסעודה ומפסידה, כלומר לאחר שאדם טרח לשאת אישה והוציא הוצאות לצורך כך, אנו מתייחסים לטענותיו כנכונות). לדעת רבי אלעזר בתלמוד הירושלמי, מעת שבגרה האישה לא ניתן לטעון עליה לא טענת 'פתח פתוח' ולא טענת 'דמים'. 

יש אומרים שלכל הדעות, כאשר הבתולה הבוגרת כבר בגרה והגיעה לסביבות גיל עשרים, אין עליה לא טענת 'פתח פתוח' ולא טענת 'דמים'.

## הערות שוליים

קטגוריה:גילים בהלכה
התופעה האנושית

**התופעה האנושית** (בצרפתית: *Le Phénomène Humain*) הוא ספר מאת הפילוסוף והכומר הישועי הצרפתי פייר טייאר דה שארדן. בספרו מתאר דה שארדן את האבולוציה כתהליך שמוביל למורכבות גדלה והולכת, המסתיימת באיחוד התודעות.

הספר הושלם ב-1930 אך הודפס ב-1955 בשל התנגדות הכנסייה הקתולית, שראתה בפרסומו פגיעה בתפיסתה האורתודוקסית.

בספר מציג דה שארדן את האבולוציה כתהליך שמוביל להגדלת המורכבות. מהתא הבודד לבעל החיים החושב, תהליך של התמקדות פיזיקלית מוביל למודעות גדלה והולכת. הופעתו של ההומו ספיינס מציינת את תחילתו של עידן חדש, בו כוחה של המודעות להפנות את עוצמתה כלפי עצמה מעלה את המין האנושי לדרגה חדשה.

באבולוציה של המינים לפי דה שארדן, זהות משותפת מתחילה להתפתח עם העלייה בהחלפת מידע. הידע נצבר ומועבר ברמות גבוהות והולכות של עומק ומורכבות. דבר זה מוביל להעצמה נוספת של המודעות וליצירתה של שכבת חשיבה שעוטפת את כדור הארץ. דה שארדן כינה שכבה זו נוספירה, מושג שהוטבע לראשונה על ידי ולדימיר ורנדסקי. הנוספירה היא המודעות המשותפת של המין האנושי, רשת המחשבות והרגשות שאליה כולם מחוברים.

התפתחות המדע והטכנולוגיה יוצרת התרחבות של ההשפעה האנושית ומאפשרת לאדם להיות נוכח בו זמנית בכל קצה של העולם. כך הופכת האנושות לקוסמופוליטית ומותחת ממברנה מאורגנת לרוחבו של כדור הארץ. דה שארדן מתאר את התופעה הזו כ"מבצע פסיכולוגי עצום, מגה-סינתיזה". הרחבתה המהירה של הנוספירה דורשת הרחבה חדשה במימד הפסיכי.

בראייתו של דה שארדן, האבולוציה תגיע לשיאה בנקודת האומגה, סוג של מודעות-על. שכבות של מודעות יתאחדו באומגה, יתמזגו עם שכבות אחרות ויצרו מודעות שניתן לראותה כאלוהים. דה שארדן הדגיש שכל מודעות פרטית תישאר מודעת לעצמה גם בסופו של התהליך, אך תהיה מאוחדת במודעות המורכבת שתיווצר.

בשנת 2005 יצא הספר בתרגומו של יותם ראובני בהוצאת נמרוד.

## ראו גם
* דבר אינו הגיוני בביולוגיה אלא לאורה של האבולוציה

## קישורים חיצוניים
* התופעה האנושית  
* , 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:ספרי 1955
קטגוריה:ספרי אבולוציה
דנינו

**דָּנִינוֹ** הוא שם משפחה יהודי צפון אפריקאי. משמעות המילה בספרדית היא "מזיק". מוצא המשפחה הוא ככל הנראה בשכונה היהודית דנינו הסמוכה לעיר סלמנקה שבספרד. יש הערכות אחרות כי במקורו זהו כינוי גנאי אנטישמי.
משפחת דנינו מחזיקה בשושלת יוחסין המגיעה עד הרמב"ם.

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
גבינת צ'שייר

**גבינת צ'שייר** או **גבינת צ'שר** (באנגלית: **Cheshire cheese**) היא גבינה אנגלית קשה ומתפוררת, המיוצרת באזור צ'שייר ובמחוזות הסמוכים לו (מחוזות דנבישייר ופלינטשייר בוויילס, ומחוזות שרופשייר וסטרטפורדשייר באנגליה). הגבינה נחשבת לאחד המאכלים האופייניים של המטבח האנגלי.

## היסטוריה
גבינת צ'שייר נקראה בשם זה כבר בשלהי ימי הביניים. הגבינה מוזכרת בשמה בספרו של תומאס מאפט "שיפורי בריאות" משנת 1580 לערך.

הגבינה זכתה לפופולריות רבה במהלך השנים, ובשלהי המאה ה-18 הייתה הפופולריות בגבינות אנגליה. בשנת 1758 החליט הצי המלכותי להאכיל את מלחיו בגבינה זו ובגבינת גלוסטר במקום בגבינות אחרות.
בשלהי המאה ה-19 ייצרו כ-12,000 טונות מהגבינה מדי שנה. כאשר גבינה קשה זו התאימה לאמצעי התחבורה באותה עת, והצליחה לשרוד את המסע לשווקים של לונדון ומשם לכל רחבי אנגליה. בשלהי המאה ה-19, עם שיפור אמצעי התחבורה, החלו למכור גבינה רכה יותר, שהייתה זולה יותר וזכתה לפופולריות רבה במרכז וצפון אנגליה.

בשנת 1960 הגיעו מכירות הגבינה לשיא של כ-40,000 טונות מדי שנה.

## ראו גם
* יי אולד צ'שייר צ'יז – פאב ברחוב פליט שבלונדון

## קישורים חיצוניים

*גבינת צ'שייר באתר מועצת הגבינה הבריטית

## הערות שוליים

צ'שייר
צ'שייר
בושטינה

העיירה **בושטינה** (באוקראינית: Буштино, ברוסית: Буштына, בגרמנית: Buschtyno; במקורות היהודיים בושטינא או בישטינע) היא יישוב עירוני במערב אוקראינה במחוז זקרפטיה. באזור טייצ'יב. כ-10 ק"מ צפונית לעיר טייצ'יב. בעיירה מתגוררים כ-8400 תושבים.

## היסטוריה
המקום נזכר לראשונה בשנת 1389. בושטינה שוכנת באזור ההיסטורי של רוזנות מרמורש שהייתה תחת השלטון האוסטרו הונגרי עד סוף מלחמת העולם הראשונה. אז עבר האזור לשליטת הרפובליקה של צ'כוסלובקיה. בשנת 1940 השלטון עבר לידי הונגריה ששלטה בו עד סוף מלחמת העולם השנייה. מאז עבר האזור לשליטת ברית המועצות ומאז עצמאותה השטח בשליטת אוקראינה.

רוב תושבי העיירה הם רוסינים עם מיעוט הונגרי. במפקד משנת 1930 נמנו בעיירה 3,496 תושבים, מתוכם 1,042 יהודים. בשנת 1957 הוכרז המקום כישוב עירוני.

## הקהילה היהודית
ישוב יהודי במקום התבסס מאוחר יחסית, עקב התנגדות האצולה המקומית. קהילה מאורגנת הייתה קיימת במקום החל משנות החמישים של המאה ה-19. רוב יהודי המקום היו חסידים שהשתייכו בעיקר לחצרות של חסידות סיגט וחסידות ספינקא. בגלל המתח בין החצרות מעולם לא הוסכם על רב למקום, והקהילה השתייכה לגליל של רב העיר טייצ'ב הסמוכה.

המקום התפרסם בעולם עם התיישבותו של האדמו"ר רבי מרדכי מנדבורנה בערך בשנת תר"ל (1870). ר' מרדכי ישב במקום עד פטירתו בשנת תרנ"ה (1894), אליו נהרו אלפים, ושם נקבר. כשלושים שנה לאחר פטירתו התיישב במקום נכדו, האדמו"ר רבי איתמר לייפר שכונה האדמו"ר מבישטינא. הוא ישב במקום עד ימי השואה בה נספה. רבי איתמר גם כיהן כרב העיר הבלתי רשמי והיה מקובל כל תושביה היהודים של העיר.

לקראת סוף שנות השלושים של המאה העשרים נוסדו בעיירה התארגנויות של תנועות נוער יהודיות ובהם בית"ר, והחלוץ הצעיר. צעירי החרדים התארגנו במסגרת צעירי אגודת ישראל. 
ממוזער|קברו של ר' מרדכי מנדבורנה בבושטינה

### השואה
יהודי בושטינה עברו את מוראות השואה כמו שאר יהודי המחוז. עם תחילת השלטון ההונגרי, גויסו צעירים רבים לעבודות כפייה בצבא ההונגרי, מהם רובם לא חזרו. בכ"ב בניסן תש"ד (15 באפריל 1944) הוגלו יהודי העיירה לגטו בעיר מאטסלקה, שם הם שוכנו בצפיפות מרובה עם עוד כ-5,000 יהודים מהאזורים הסמוכים. ביום טוב שני של שבועות נשלחו יהודי בושטינה למחנה אושוויץ שם הושמדו רובם. מהשרידים חזרו מעטים לעיירה לאחר השחרור, אך רובם עלו סמוך לאחר מכן לישראל.

**כיום**

מגיעים אלפי יהודים לעיירה, כדי לפקוד את קבר רבי מרדכי מנדבורנה ומשפחתו בבית הקברות היהודי, שם הוקם אוהל על מצבתם והכנסת אורחים לעולים ליד.

## לקריאה נוספת
* שלמה יעקב גרוס, יצחק יוסף כהן, **ספר מארמארוש: מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן**, תל אביב, תשמ"ג 
* אלכסנדר קראוס, **הכפר שלנו: סיפורה של העיירה בושטינה 1800-1944**, זכרונותיו של חיימוש מבושטינה. קיבוץ דליה: ארגון יוצאי בושטינה, 1997
*בושט'אהאזא (ביטשינע, בושטינה), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 86. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

## קישורים חיצוניים

*דף לקהילה עם תמונות, באתר יהודי קארפטורוס
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:מחוז זקרפטיה: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
ג'לי צלופחים

[שמאל|ממוזער|250px|מסעדת [פאי (מאפה)|פאי וצלופחים בפקהאם, שנפתחה בשנת 1891.]]
שמאל|ממוזער|250px|ג'לי צלופחים בשלבי הכנתו.
**ג'לי צלופחים**, **קריש צלופחים** או **מקפא צלופחים** (באנגלית: **Jellied eels**) הוא מאכל מסורתי של המטבח האנגלי שמקורו במאה ה-18, ככל הנראה באזור האיסט אנד של לונדון. מאכל זה עשוי מצלופח שהורתח בציר, קורר, והתגבש כג'לי. המאכל נאכל קר או חם.

## היסטוריה
בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, הביאה המהפכה התעשייתית לנדידה מהכפרים אל העיר לונדון ולבניית שכונות פועלים רחבות. בשכונות אלה הוקמו פאבים אשר מכרו מזון מהיר וזול. אחד ממאכלים אלה היה הצלופח הנפוץ בנהר התמזה, והצלופח הפך למעשה למזון העיקרי של עניי לונדון. הפופולריות של מאכל זה הגיעה לשיאה בתקופת הקיצוב במזון במהלך ואחרי מלחמת העולם השנייה. באותה עת פעלו בלונדון מאות מסעדות שמכרו מאכלי צלופחים. זיהום התמזה במהלך שנות ה-50 הביא להפחתה בדיג הצלופחים ועליית מחירם, ובשל כך לסגירת מסעדות רבות וירידת הפופולריות שלהם.

## הכנה
להכנת המאכל הצלופחים נחתכו לפרוסות, הורתחו במים ובחומץ עם אגוז מוסקט ומיץ לימון. לאחר בישולם קוררו הצלופחים. בשל הקולגן שבצלופחים הציר המקורר התגבש למקפא. כיום, לעיתים, מוסיפים ג'לטין כדי להקל על ההתגבשות.

## קישורים חיצוניים

* תיאור המאכל באתר ה-BBC
* ההיסטוריה של המאכל

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:המטבח הבריטי
פנדנגו

ממוזער|270px|רקדני-עם קסטיליאנים בציור של פייר שאסלא (Chasselat; 1753–1814)
[ממוזער|270px|רוקדים פנדנגו, [ריו דה ז'ניירו; ציור של אוגוסטוס ארל, 1822]]
**פנדנגו** (בספרדית: **Fandango**) הוא מחול זוגות עממי ואנדלוסי (פלמנקו), בדרך כלל במשקל משולש, בליווי מסורתי של גיטרות וקסטנטות, או מחיאות כפיים (פאלמאס בספרדית, פאלמאש בפורטוגזית). פנדנגו מבוצע בשירה או בריקוד. הפנדנגו המושר בנוי על פי רוב בשני חלקים: מבוא אינסטרומנטלי ואחריו **וריאסיונס**. הפנדנגו המושר נאמן בדרך כלל למבנה ה**קאנטה**, המורכב מארבעה או חמישה פסוקי שיר בני שמונה הברות ("קופלה") או פסוקיות מוזיקליות ("טרסיוס"). לעיתים יש חזרה על ה**קופלה**  הראשונה.

משקל הפנדנגו דומה לזה של הבולרו והסגווידייה (seguidilla) הפנדנגו הראשונים נכתבו במקצב של 6/8, אך בהמשך ב-3/8 או 3/4.

## מקורות

מלודיית הפנדנגו המוקדמת ביותר נמצאת ב-"Libro de diferentes cifras de guitarra" משנת 1705 והתיאור המוקדם ביותר של המחול עצמו נמצא כמכתב של **מרטין מארטי**, כומר ספרדי, משנת 1712. הפנדנגו הראשון שהוצג על בימת תיאטרון היה בהצגת "Entremés El novio de la aldeana" של **פרנסיסקו דה לפאדיאל**, בסביליה, בסביבות 1720. בסוף המאה ה-19 היה המחול לאופנתי בחוגי האצולה ונכלל לעיתים קרובות ב"טונאדיאס" (שירים), סרסואלות, בלטים ואופרות, לא רק בספרד אלא גם במקומות אחרים באירופה.

מקורות הפנדנגו שנויים במחלוקת, וכוללים השערות לגבי קשריו ל-soleá, jabera וה- petenera;
ל-malagueña, granadina, murciana ו-rondeña האנדלוסיים; ל- canario וה-gitano; ל-jota aragonesa. היו שגרסו מקור מורי. הגישה העכשווית נוטה לראות כמקור את איי הודו המערבית או את אמריקה הלטינית.

## שימוש במוזיקה קלאסית

צורת הפנדנגו שימשה מלחינים אירופאים רבים ונכללה לעיתים קרובות ביצירות בימתיות וכליות. דוגמאות חשובות כוללות את "שלוש הידיים" ("Les trois mains") מאת ז'אן-פיליפ ראמו (ב"סוויטות חדשות של קטעים לצ'מבלו"), מ-1729-30 בקירוב); "פנדנגו פורטוגזי" של דומניקו סקרלטי (ק. 492, 1756) ו-"Fandango del SigR Escarlate" בחלק השני של הבלט "דון חואן" מאת גלוק (1761); הפנדנגו מופיע גם בפינאלה למערכה השלישית של נישואי פיגארו של מוצרט משנת 1786; בפינאלה של רביעיית המיתרים אופוס 40 מס' 2 של בוקריני משנת 1798; ופנדנגו לצ'מבלו מאת אנטוניו סולר.

## קישורים חיצוניים

* 



*Flamenco Institute Flora Albaicín. Flamenco dance company and academy (the oldest and biggest of its kind in the world).
*Flamenco Forms



קטגוריה:מוזיקה ספרדית
קטגוריה:ריקודי עם
קטגוריה:ספרד: תרבות
כלבת (סרט)

**כלבת** הוא סרט אימה ישראלי, אותו כתבו, ביימו וערכו אהרון קשלס ונבות פפושדו. הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל ב-1 בדצמבר 2010 וזכה בפרס אופיר בשנת 2011 בקטגוריית האיפור הטוב ביותר. "כלבת" נחשב לסרט האימה הישראלי הראשון באורך במלא בקולנוע הישראלי.

"כלבת" היה הסרט הישראלי החמישי הנצפה ביותר בשנת 2011 כשהביא לקופות 33,000 צופים.

## תקציר העלילה
ארבעה חברים הולכים לאיבוד עם ג'יפ בפתח יער. הם דורסים צעיר הטוען שאחותו בסכנה. הבנות נשארות לשמור על הג'יפ ובמקביל הבנים מנסים לעזור לצעיר. בעוד הבנים נקלעים לסיוט שלא נגמר בתוך היער, על הבנות נכפה סיוט בצוות שוטרים מושחתים, שאחד מהם אף מטריד אותן מינית, ואחת הבנות חוטפת את נשקו של השוטר ופוצעת אותו. לכל זה מצטרף צייד ביער שכלבו נרצח בידי רוצח סדרתי, אותו רוצח חוטף את אחותו של הפצוע המדמם, אותו דרסו ארבעת החברים, ויחד איתו מנסים שני הבנים לאתר את מקומה לאחר שנזרקה פצועה וחבולה ביער. במהלך החיפושים מתפתח ריב דמים אלים בין הבנים. הפצוע לבסוף מאתר את אחותו, והורג בטעות את הצייד היערן שניסה להציל אותה מהאדם שפצע אותה והשליך אותה ביער, בעוד הבנות מנסות להימלט מהשוטר המטורף אותו פצעו, כאשר הוא לא מרפה, רודף אחריהן ומחפש נקמה.

## שחקנים ודמויות

## הצלחה בינלאומית
הסרט זכה להצלחה בינלאומית גדולה. הוא השתתף בלמעלה מ-50 פסטיבלים בכל רחבי העולם ונמכר להפצה בעשרות מדינות. בפסטיבל הסרטים טרייבקה נבחר הסרט לאחד מחמשת הסרטים הטובים של הפסטיבל על ידי העיתונים לוס אנג'לס טיימס, וראייטי, וול סטריט ג'ורנל ועוד. הסרט זכה בפרס "סרט האימה הטוב ביותר" בפסטיבל האימה שבדנוור, קולורדו (בו שפט ג'פרי רדיק, יוצר סדרת "יעד סופי"); פרס "סרט האימה הטוב ביותר" בפסטיבל אימה בבואנוס איירס; פרס "חביב הקהל" בפסטיבל אדינבורו; פרס המבקרים בפסטיבל פנטספורטו הפורטוגזי, וזכה לציון לשבח ואזכורים מיוחדים בכמה פסטיבלים נוספים.

## ראו גם
* מסווג חריג
* אני לא מאמין, אני רובוט?!
* בשר תותחים (סרט)
* חתולים על סירת פדלים
* מורעלים
* מי מפחד מהזאב הרע (סרט)

## לקריאה נוספת
* עידו רוזן. **פחדים לאומיים בסרטי האימה בקולנוע הישראלי**. עבודת גמר לשם קבלת תואר M.A. אוניברסיטת תל אביב, 2017.
*Ido Rosen. "National Fears in Israeli Horror Films." *Jewish Film & New Media* 8.1 (2020): 77-103

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי אימה מ-2010
קטגוריה:סרטי אימה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2010
קטגוריה:סרטי סלאשר ישראליים
שמעון הוברבנד

הרב **שמעון הוברבנד** (כ"ח בניסן תרס"ט, 19 באפריל 1909- 18 באוגוסט 1942) היה רב, סופר והיסטוריון. הוא פעל רבות בגטו ורשה ובין השאר ניהל את המדור הדתי של החברה היהודית לעזרה הדדית ונבחר למועצת הרבנים של גטו ורשה, היה חבר הנהלה של ארכיון עונג שבת בניהולו של עמנואל רינגלבלום. נספה בשואה.

## לפני השואה
נולד בחנצ'ין ליד קיילצה בפולין. התחנך אצל אבי אמו, האדמו"ר ר' שמואל חיים הלוי הורביץ מחנצ'ין, שהסמיכו לרבנות. כתב כבר בצעירותו סיפורים בעברית וביידיש. לאחר שעבר לפיוטרקוב שבמחוז לודז' ייסד את "החברה למדע יהודי" שבמסגרתה עסק בשאלות על עיקרי האמונה לאור המדע המודרני. בנוסף לימד תולדות ישראל, וכתב מאמרים שונים בתולדות ישראל כמו על חיי היהודים בפולין ורופאים יהודיים, בדת ומדע.

## בימי השואה
בתחילת המלחמה בהיותו בפיוטרקוב הפולנים ריכזו את ספרי התורה מבתי הכנסת בעיר לבית כנסת אחד. בכ"ז בטבת ת"ש (8 בינואר 1940) הרב הוברבנד וחברים נוספים פרצו את דלת בית הכנסת שבו רוכזו ספרי התורה, והצילו כ-300 ספרי תורה. רעייתו ובניו נהרגו בהפצצות על פיוטרקוב וסביבתה באותו זמן, והוא החליט לעבור לוורשה.

בגטו ורשה סייע במתן עזרה ומילא תפקידים חשובים. היה מנהל המדור הדתי של חברת 'יס"ס', חברה יהודית לעזרה הדדית, ומאוחר יותר נבחר למועצת הרבנים של הגטו. בנוסף שימש כחבר הנהלה של ארכיון "עונג שבת" בניהולו של ד"ר עמנואל רינגלבלום. תפקידו היה לאסוף עדויות מאנשי הגטו על חייהם בו ולרשום רשימות משלו. בייחוד התייחס לחיים הדתיים בגטו. המשיך בכתיבת העדויות והרשימות גם בתנאים הקשים ביותר, ועל עבודתו זו זכה בפרס מטעם "הארגון היהודי לתרבות". רינגלבלום הטיל עליו גם לרכז את החומר ההיסטורי המופיע בספרות השו"ת של רבני פולין. הוא הספיק לכתוב רק את החלק הראשון שיצא לאור לאחר המלחמה ביידיש, תורגם לעברית בזמן מאוחר יותר והודפס בספר "קידוש השם - כתבים מימי השואה" כמו כתביו האחרים.

בגטו חלה בטיפוס הבהרות אך החלים ממנה. זמן די קצר לאחר שקם מחוליו נשלח לטרבלינקה בה' באלול תש"ב (18 באוגוסט 1942) ושם נספה יחד עם רעייתו השנייה.

## לקריאה נוספת
*הרב שמעון הוברבנד, **קידוש השם - כתבים מימי השואה**, בעריכת נחמן בלומנטל ויוסף קרמיש, סקירה ביוגרפית בתחילת הספר.
*אסתר פרבשטין, **[[בסתר רעם]]**.

## קישורים חיצוניים
* על הרב הוברבנד באתר "זכור - אמונה בימי השואה
* על הרב הוברבנד באתר "ההתנגדות היהודית בשואה"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:פיוטרקוב טריבונלסקי: רבנים
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:נספים במחנה ההשמדה טרבלינקה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1909
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1942
ואני קורא לך

"**ואני קורא לך**" הוא אלבומו השביעי של הזמר אייל גולן אשר יצא לאור ב-18 באוגוסט 2002.

את מרבית שירי האלבום כתב והלחין ארקדי דוכין, אך השתתפו בכתיבה ובהלחנה גם שלמה ארצי, מיכה שטרית, ירון כהן ודני שושן. דוכין גם ביצע עם גולן באלבום את הדואט "תחזרי" שכתב והלחין שלמה ארצי. מלבד שיר הנושא, בלטו עוד באלבום: "אלוהיי", "האור שבעיניים", ו"ים פרחים" שהיה ביצוע מחודש לשיר של תמיר אלקיים.

בתחילה, העיבודים וההפקה המוזיקלית של האלבום הופקדו בידיו של ארקדי דוכין, אך לאחר שהוקלטו 3 שירים, החליטו גולן ואמרגנו ישי בן צור להחליף את דוכין ביעקב למאי, מחשש שהעיבודים לא יקלעו לטעם הקהל המזרחי.

האלבום נמכר בכ-100,000 עותקים והגיע למעמד של "אלבום פלטינה".

## רשימת רצועות

## משתתפים באלבום
* עיבוד והפקה מוזיקלית: יעקב למאי (מלבד השירים "ואני קורא לך", "לאהוב אותך" ו"איך" שעובדו והופקו מוזיקלית על ידי ארקדי דוכין)
* קלידים: יעקב למאי, עמית הראל, גיל פלדמן
* קלידים ותיכנות מחשב (בשירים - "ואני קורא לך", "לאהוב אותך", "איך"): ארקדי דוכין, שיקו חייק
* תופים: אשר פדי, מיכאל אבגיל (בשיר "ואני קורא לך"), ניר מנצור (בשיר "לאהוב אותך")
* גיטרה בס: אבי יפרח
* ארקדי דוכין, שחם אוחנה - בשירים "ואני קורא לך", "לאהוב אותך", "איך"
* גיטרות: אבי סינגולדה, יהודה קיסר
* דרבוקה: רוני דדון, רמזי קטנאני
* כלי הקשה: אורן בלבן, רוני עברין בשיר "איך", זוהר פרסקו בשיר "לאהוב אותך"
* אקורדיון: ניצן עין-הבר, בוריס אליאב
* כלי נשיפה (בשיר "איך"): דורון סילשי, מרסלו זובר, עודד מאיר
* בוזוקי: אריס נחום
* כינור: ילמז טשצ'שמה
* בולבול טרנג (בשיר "לאהוב אותך") אהובה עוזרי
* הפקת שירה וקולות: יהודה תמיר
* קולות: טל עמר, חגי מזרחי, ארקדי דוכין, יסמין לוי, יוסי יוסף

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אייל גולן
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
T29 (טנק)

ה-**T29** היה פרויקט אמריקאי לטנק כבד שהחל במרץ 1944 והסתיים בתחילת 1945. מטרת הפרויקט הייתה לבנות טנק אמריקאי כבד מספיק שיוכל להתמודד עם טנקים גרמנים כבדים כמו הקינג טיגר שמשקלו הגיע לכ-70 טונות, בעוד שהM26 פרשינג, הטנק האמריקאי הכבד ביותר שקל רק כ-45 טונות ונחשב לא חזק מספיק כדי להתמודד עם הקינג טיגר. ה-T29 לא היה מוכן בזמן ולא השתתף במלחמת העולם השנייה והפרויקט בוטל שנתיים לאחר מכן.

## מאפיינים
ה-T29 השתמש בשלדה של הM26 פרשינג, עם תוספת שריון. עובי השריון של התובה הגיע ל-102 מ"מ, 279 מ"מ בחזית הצריח ו-127 מ"מ בצדדי הצריח. החימוש העיקרי של הטנק היה תותח 105 מ"מ T5E1 בעל מהירות לוע גבוהה, 3 מקלעי M2 בראונינג, שניים מקבילים ואחד נוסף על הצריח ועוד מקלע M1919 בראונינג בקוטר 7.62 מ"מ. המנוע של ה-T29 היה מנוע בנזין V12 של פורד עם הספק של כ-770 כ"ס שאפשר לו להגיע למהירות מרבית של כ-35 קמ"ש.

## דגמים המבוססים על ה-T29
שמאל|ממוזער|250px|T-30
* **T30**: פותח במקביל ל-T29 והיה זהה לו בכל מלבד התותח והמנוע. ה-T30 השתמש במנוע חזק יותר, ה-AV-1790 בעל הספק של 810 כ"ס, ותותח 155 מ"מ T7.

* **T34**: גרסה נוספת של ה-T29, ה-T34 השתמש בתותח נ"מ 120 מ"מ ומנוע זהה לזה של ה-T30. רק שני אבטיפוסים של ה-T34 נבנו. גם הוא בדומה ל-T29 ול-T30 מעולם לא השתתף בקרב אך הניסיון שצברו המהנדסים האמריקאים הוביל לתכנון טנק M103 ששירת בצבא ארצות הברית מהשנים 1957 עד 1974.

### טבלה השוואתית

## כלים ששרדו
שני T29 ו-T30 אחד מוצגים כיום במוזיאון ג'ורג' פטון בפורט נוקס, קנטקי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טנקים אמריקאיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:טנקים כבדים
פאנצר 35(t)

**פאנצרקאמפוואגן 35(t)** או בקיצור **פאנצר 35(t)** (בגרמנית: (Panzerkampfwagen 35(t) הוא טנק קל אשר פותח בצ'כוסלובקיה החל משנת 1935. הטנק שימש הן את הוורמאכט והן את הצבא הרומני במלחמת העולם השנייה.

בשנים 1935–1938 יוצרו על ידי החברות סקודה (במפעל בפלזן) ו-ČKD (במפעל בפראג), 424 טנקים תחת השם **Lehký Tank vzor 35 ** (טנק קל דגם 35).

הצבא הרומני רכש 126 טנקים מדגם זה בשנת 1936 והפעילם תחת השם R-2. במרץ 1939, כאשר סופחה צ'כוסלובקיה לגרמניה הנאצית, עברו כ-200 כלים לשירות הוורמאכט. שם קיבל הטנק את השם פאנצר דגם 35 כאשר האות *t* מסמלת *tschechisch*, צ'כי בגרמנית. כ-79 טנקים נותרו בשירות הצבא הסלובקי, שלחם גם הוא מאוחר יותר לצד הוורמאכט בחזית המזרחית.

במונחי חימוש ושריון היה הטנק טוב משמעותית מן הפאנצר סימן 2, אך חלש מן הפאנצר סימן 3. לטנק הייתה ניידות טובה בזכות תיבת הילוכים אמינה ושלדה מאוזנת. חסרונו העיקרי היה השריון הממוסמר שלו. הצ'כים רצו במקור להפסיק את הייצור בשנת 1938, אולם הגרמנים המשיכו בייצור הטנק עד שנת 1939.

## בשירות הוורמאכט
בפלישה לפולין הוכנסו ללחימה 112 טנקים ו-7 מתוכם נהרסו.
במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ב-1940, הוצבו במסגרת דיוויזיית הפאנצר ה-6 118 טנקים ו-14 כלים שימשו בנוסף כטנקי פיקוד. במהלך הלחימה במאי ויוני נהרסו 62 כלים.

בתחילת מבצע ברברוסה, ביוני 1941, עמדו לרשות דיוויזיית הפאנצר השישית 160 טנקים. עד 10 בספטמבר אותה שנה נהרסו 47 כלים. מול כניסתם המסיבית של טנקי ה-T-34, הוכחו ה-35(t) כנחותים, בעיקר מבחינת כוח האש והמיגון. בנוסף, עם בוא הסתיו קפאו מנגנוני ההיגוי הפנאומטיים בקור קיצוני והיה צורך להחליפם במנגנונים מכניים. בסוף אוקטובר נותרו רק 37 טנקים שמישים, ובסוף נובמבר, לא נותרו כלל טנקים שמישים. כיוון שחלקי חילוף לא יוצרו יותר, הצליחו המכונאים להשמיש מספר טנקים על ידי הוצאת חלקים מכלים מושבתים. ב-12 במרץ 1942 הוצאה הדיוויזיה השישית מן החזית וצוידה בטנקים גרמנים.

## R-2 בשירות הצבא הרומני
במסגרת שיפור התשתית הצבאית הזמין הצבא הרומני 126 טנקים באוגוסט 1936.
במאי 1937 נשלחו 15 כלים לרומניה והוחזרו כעבור זמן קצר לביצוע שיפורים והתאמות שונות.
בשנת 1939 נשלחו כל 126 הטנקים לרומניה. הכלים שולבו ברגימנט ה-1 של דיוויזיית השריון הרומנית ה-1.
רומניה הזמינה עוד 382 כלים באמצע שנת 1939, אולם המשטר הנאצי סירב להיענות.
בלחימה לצד הוורמאכט בברית המועצות ב-1941 הוכיחו הטנקים את עצמם אל מול הכוחות הסובייטים הבלתי-מאורגנים, בעיקר בלחימה באזור קישינב.
בלחימה סביב העיר אודסה שימשו הטנקים ככוח מסייע לחיל הרגלים וכלים רבים הושמדו במהלך המצור על העיר.
הגרמנים העבירו ב-1942 לכוחות הרומנים 26 טנקים שמישים מסוג 35(t) כחלופה לכלים שהושמדו.
באוגוסט 1942 צורפה דיוויזיית השריון ה-1 לארמייה הרומנית השלישית שהגנה על קו נהר הדון.
ניסויי שדה הראו שתותחי הR-2 אינם מסוגלים לחדור את השריון של טנקי שלל מדגם T-34.
בנובמבר 1942 פרץ הצבא האדום את קו ההגנה הרומני על נהר הדון במסגרת מתקפת הנגד שלו במרחב סטלינגרד. הכוחות הרומנים לא היו מצוידים כראוי וטנקי הR-2 היו נחותים ביחס לטנקים הבינוניים והכבדים של הסובייטים. דיוויזיית הטנקים הרומנית ה-1 איבדה כ-60 מהטנקים שלה במהלך הלחימה ונסוגה מזרחה מעבר לנהר הצ'יר (Чир) לאחר שנותרה עם 19 טנקים בלבד.

## קישורים חיצוניים

* פרטים 

קטגוריה:טנקים גרמניים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:טנקים קלים
קטגוריה:רומניה: היסטוריה צבאית
פוקר 100

**פוקר 100** (באנגלית: **Fokker 100**) הוא מטוס נוסעים סילוני צר-גוף לטיסות קצרות מתוצרת יצרנית המטוסים ההולנדית פוקר. טיסת הבכורה של המטוס הייתה ב-30 בנובמבר 1986. ייצור המטוס הופסק בשנת 1997, לאחר שנבנו 283 מטוסים.

## פיתוח
המטוס הוא פיתוח של מטוס אחר מתוצרת פוקר ה-F28. הוא טס לראשונה בנובמבר 1986, ונכנס לשירות בחברת התעופה סוויסאייר בפברואר 1988.

בשנת 1993 הציגה פוקר גרסה קצרה יותר למטוס שנקראה פוקר 70. בשנת 1994 החלה בפיתוח מטוס גדול יותר - פוקר 130, וגרסת מטען לפוקר 100 בשם פוקר 100QC, אך תוכניות אלו לא יצאו אל הפועל לאחר שפוקר פשטה את הרגל במרץ 1996.

במטוס ישנה קופסה שחורה דיגיטלית שמתעדת 106 פרמטרים מחיישנים שונים של המטוס.

## מפעילים
באוגוסט 2009 היו 229 מטוסים בשירות מבצעי בחברות הבאות: אוסטריאן ארוז, אוויאנקה, בריט אייר, קרפטאייר, קונטקט אייר, KLM Cityhopper, איראן אייר, מונטנגרו איירליינס, מולדובה איירליינס, אייר ניוגיני, אייר באגאן, קיש אייר, IRS איירליינס, ואיראן אסמאן איירליינס, טוס איירווייז.

## תאונות עיקריות
*ב-5 במרץ 1993 התרסקה טיסה 301 של מקדוניאן איירליינס במהלך ההמראה מנמל התעופה סקופיה בדרכה לציריך, 83 מתוך 97 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
*ב-31 באוקטובר 1996 התרסקה 25 שניות לאחר ההמראה טיסה 402 של TAM איירליינס סמוך לסאו פאולו, 95 הנוסעים ואנשי הצוות ו-4 על הקרקע נהרגו. התקלה נבעה מכך שמהפך הדחף של המנוע הימני, שהוא למעשה בלם אווירודינמי, שנועד לבצע בלימה בשעת נחיתה, נפרש בשל חיישן פגום, והצוות כשל בזיהוי התקלה, ובמקום לתת למערכת להתגבר על התקלה באופן אוטומטי, הגביר מספר פעמים את כוח המנוע שהמערכת הורידה, עד שהכבל של המצערת נקרע.
*ב-27 בדצמבר 2019 מטוס מסוג זה בשירות "בק אייר" בטיסה 2100 שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי אלמטי לכיוון נור-סולטן, בירת קזחסטן. התרסק לתוך בניין, שניות לאחר שניסה להמריא. מסיבה כלשהי המטוס לא הצליח להתרומם, עבר דרך מחסום בטון והתנגש בבניין בן שתי קומות. על המטוס היו באותה שעה 95 נוסעים ו-5 אנשי צוות. 14 בני אדם נהרגו ועוד עשרות נפצעו באופן אנוש.

## קישורים חיצוניים

* 
* פוקר 100 באתר היצרן
* מפרט המטוס
* תמונות המטוס באתר Airliners.net
* תמונות המטוס באתר "JetPhotos"

## הערות שוליים

100
קטגוריה:מטוסי נוסעים
מרכז איתור נעדרים

**מרכז איתור נעדרים** **(מא"ן)** הוא גוף המרכז ושולט במערך איתור נעדרים בצה"ל. בראש מא"ן עומד קצין בדרגת תת-אלוף. המערך מבוסס על אנשי מילואים ומתואם על ידי ענף אית"ן באכ"א.

## היסטוריה
המרכז נפתח ב-23 באוקטובר 1973 כמשרד קשר עם משפחות נעדרי צה"ל במלחמת יום הכיפורים בעקבות ריבוי הנעדרים במלחמה ולחצן של משפחות הנעדרים, שביקשו לדעת מידע על גורל יקיריהן. הוא מוקם בקומת המרתף ברחוב אבן גבירול 68 בתל אביב, אויש על ידי קציני אגף כוח אדם ושימש למסירת מידע למשפחות ולתשאול שלהן. הוא נודע בציבור בעיקר בשל התצלומים המוגדלים של חיילי צה"ל השבויים שהוצגו בו בניסיון לזהותם. תצלומים אלו נלקחו מהעיתונות ומשידורי הטלוויזיה במדינות ערב.

בני המשפחות של הנעדרים התאמצו לזהות את המופיעים בתמונות. מקצת התמונות היו ברורות, ובימים הראשונים לפעילות המרכז זוהו בהן 50 חיילים נעדרים. מרביתם של חיילים אלו נשבו בחזית הדרום, והיתר נפלו בשבי הסורי עם נפילת מוצב החרמון. קושי מיוחד עוררו תמונות שלא היו ברורות, ואירע שמשפחות של נעדרים התווכחו ביניהן אודות זהותם של החיילים שהופיעו בהן.

לאחר שובם של אחרוני שבויי צה"ל ממצרים ומסוריה, בחודש יוני 1974, נסגר המרכז במרתף, והמרכז לאיתור נעדרים המשיך לפעול תחת אחריות אגף כוח האדם, כשבראש המרכז עומד קצין בדרגת סגן-אלוף.

בסוף שנות ה-80 הורחב מערך איתור נעדרים בצה"ל ועבר ארגון מחדש. מרכז איתור נעדרים (מא"ן) אורגן מחדש והופקד על צוותי איתור נעדרים (אית"ן) אשר הוקמו באוגדות ובפיקודים המרחביים. 

## ראו גם
* שבויים במלחמת יום הכיפורים
* החטופים במלחמת חרבות ברזל
* קטגוריה:ישראלים נעדרים

## מקורות
*איתן הבר, זאב שיף, **לקסיקון מלחמת יום הכיפורים**, אור יהודה: זמורה-ביתן, דביר, 2003.
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחמת יום הכיפורים
*
*
קטגוריה:אגף כוח האדם
חטיבה 889

**חטיבה 889** ("עוצבת אדירים") הייתה חטיבת שריון מילואים, אחת משלוש חטיבות שהיוו חלק מאוגדת המילואים 440. החטיבה הוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים.

## היסטוריה
חטיבה 889 הוקמה בינואר 1974 כחטיבת טיראנים במסגרת אוגדה 440 החטיבה כללה שני גדודים של תותחי 100 מ"מ וגדוד אחד של תותחי 115 מ"מ אשר עקב מיעוט התחמושת התיקנית שבידי צה"ל תוכנן לסבה ל־105 מ"מ.

בתחילתה הייתה החטיבה תחת פיקודה של אוגדת המילואים 194 שמפקדה היה משה בר כוכבא (בריל) והייתה אמונה על מרחב בקעת הירדן.

החטיבה נדדה ממחנה שבטה בה התקיימו ההסבות לשריון וקורס מפקדי טנקי הטירן, בהם נקלטו חלק ממעוכבי השחרור לאחר מלחמת יום הכיפורים, אנשי מילואים וסדיר. חילי הפלוגה הסדירה הראשונה הועברו למסגרות שריון אחרות והחטיבה הייתה לחטיבת מילואים. גדודי החטיבה היו גדוד 96 שהיה מבוסס על טנקי T-62, שלל ממלחמת יום הכיפורים, גדוד 574 שהיה מבוסס על טנקי T-54 בעלי תותח 100 מ"מ, וגדוד 575 שהיה מבוסס על טנקי T-54 מדגם C בעלי תותח 100 מ"מ. החטיבה עברה משבטה לבית דראס משם לנחל שורק ובסופו של דבר לבסיס עופר.

עם ההעברה לאוגדה 440 הועבר גדוד 96 לחטיבת טיראן צפונית ובמקומו שולב גדוד 453.

החטיבה כללה שני גדודי טנקי טירן 5 (T55 שלל רוסי עם תותח שריר 105 מ"מ). האחד היה גדוד 453, במקורו גדוד נח"ל סדיר שהוסב לשריון אחרי מלחמת יום הכיפורים ושהוקם על ידי דודו הלוי, והשני גדוד 574 בפיקוד שאול אורן. כן היה בחטיבה גדוד 575 של טנקי טירן 4 מיושנים יותר (שלל ממלחמת ששת הימים). בנוסף כללה החטיבה פלוגת סיור ובה שתי מחלקות ג'יפים ומחלקת נגמ"שים על גבי נגמ"שי טופז (OT-62 TOPAS).

החטיבה ישבה עד שנת 1982 ברפיח, למעט פלוגה אחת סדירה שהורכבה מחיילי נח"ל שבתחילה תפסו קו בנחל ים ולאחר מכן עברו לשטח אימונים בקרבת קיבוץ כרם שלום. הפלוגה הסדירה שימשה מקור עיקרי להשלמת כוח אדם לצוותים של טנקי הטירן בחטיבותיה של אוגדה 440.

עם השלמת הנסיגה מסיני הועברו הימ"חים של החטיבה לבסיס קציעות. החטיבה פורקה ב-1986. הטנקים נמכרו למדינות באפריקה וחלקם הוסב לנגמ"שי אכזרית.

## מפקדי החטיבה

## הערות שוליים

889
קטגוריה:נשק שלל בצה"ל
889
קטגוריה:ערכים בלי תמונה
889
מייקל או'קיף

**מייקל ריימונד או'קיף** (באנגלית: **Michael Raymond O'Keefe**; נולד ב-24 באפריל 1955) הוא שחקן קולנוע אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1980 על תפקידו בסרט "טייס שב הביתה".

## ביוגרפיה
או'קיף נולד בעיר מאונט ורנון שבניו יורק, הגדול מבין שבעה אחים במשפחה קתולית אירית. למד ב"אקדמיה האמריקאית לאומנות דרמה" וב"אוניברסיטת ניו יורק".

תפקידו השני של א'וקיף היה כבן מיצ'ום, בנו של טייס המארינס הקשוח בול מיצ'ום (רוברט דובאל) בסרט "טייס שב הביתה", תפקיד אשר העניק לו מועמדויות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב בשנת 1980 בה שיחק גם בתור דני נונן בקומדיית הגולף "מהומה במועדון".

או'קיף הופיע לצידו של ג'ק ניקולסון בתור בנו בדרמה התקופתית "עשבי פרא", או'קיף הופיע לצד ניקולסון פעם נוספת בסרט "שבועה". ב-1996 שיחק בסרטו של רוב ריינר "פסק דין".

ב-2002 הופיע בקומדיה "חתיכה של הפתעה" בתור ריצ'רד אביה של ג'סיקה ספנסר (רייצ'ל מקאדמס/ רוב שניידר).

הוא הופיע בדרמות "מייקל קלייטון" בתור עורך הדין בארי גריסום ו"נהר קפוא" בתור השוטר פינרטי החוקר את ריי אדי (מליסה לאו) לגבי מקרה רצח בשמורת אינדיאנים קפואה.

א'וקיף היה נשוי במשך שמונה שנים לזמרת בוני רייט.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
קטגוריה:בוגרי בנינגטון קולג'
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
אברהם אהוביה

**אברהם אהוביה** (1921 – 1 בספטמבר 2015) היה איש חינוך ישראלי, יוצרו של תנ"ך רם.

## קורות חיים
אברהם אהוביה נולד בכפר קוזלוב (Kozłów) שבפולין בשנת 1921. בגיל 17 עבר לקרקוב והצטרף לתנועת "דרור". הוריו ואחותו נספו בשואה, והוא ושני אחיו נלקחו למחנה עבודה. נמנה עם מייסדי גרעין "קיבוץ בוכנוואלד", שנוסד על ידי אסירי מחנה הריכוז בוכנוואלד לאחר שחרורם, ובמסגרתו עלה לארץ ישראל בסוף שנת 1945. גרעין זה יסד את קיבוץ נצר סרני, שבו היה אהוביה חבר עד לפטירתו. 

בשנים תש"ט–תש"י למד הוראה בסמינר הקיבוצים בתל אביב, ומאז ועד 1976 היה מורה, מחנך ומנהל של בית הספר היסודי בקיבוצו. בשנת 1968 סיים בהצטיינות לימודים לתואר ראשון בחוגים למקרא ולשון עברית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1969 החל להרצות על נושאי מקרא בתוכנית הרדיו "פרקי היום בתנ"ך" של  "קול ישראל", והמשיך בכך כ-10 שנים. מ-1976 עד 1986, אז פרש לגמלאות, עבד אהוביה במשרד החינוך כמפקח על בתי ספר ממלכתיים, תחילה בשרון ואחר כך בפתח תקווה וסביבתה.

הוא נפטר בשנת 2015, ונקבר בבית העלמין שבקיבוצו נצר סירני.

## מספריו
* **ככל הכתוב - הארות על כתובים במקרא**, ספרית פועלים, 1977.
* ביאור לתורה נביאים וכתובים, הוצאת עדי, תשנ"א.
* **תנ"ך לבית הספר**, לכיתות ב' עד ה', הוצאת מסדה.
* **[[תנ"ך רם]]**, 2010.

בנוסף תרגם וערך ספרים אחדים.

## קישורים חיצוניים

* מקרא אהוביה, האתר של אברהם אהוביה
* 
* אורה ערמוני, פירוש אהוביה, באתר הקיבוצים, 13 ביולי 2006
* אורה ערמוני, ויהי תרגום, באתר הקיבוצים, 23 במאי 2008
* המעפיל אברהם אהוביה מספר על קיבוץ בוכנוולד, באתר YouTube
* 

**מכּתביו**:
* מעלילות יוסף, **בית מקרא** ק"ו, ניסן תשמ"ו

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:פרשני מקרא בעת החדשה
קטגוריה:התנ"ך בישראל
קטגוריה:מתרגמי התנ"ך
קטגוריה:מתרגמים לעברית
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:נצר סרני: אישים
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:בוגרי סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:אישים הקבורים בנצר סרני
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
עלי נסאר

**עלי נסאר** (בערבית: **علي نصار**; נולד ב-11 בספטמבר 1954) הוא במאי ותסריטאי ערבי-ישראלי.

## ביוגרפיה
נסאר נולד בעראבה, בן למשפחה בת 14 נפשות. בילדותו לצד העבודה בחלקה המשפחתית, צפה בסרטים מצריים ואופרטות לבנוניות אשר הקסימו ושבו אותו. ב-1975 הגשים את חלומו והוא קיבל מלגה מהמפלגה הקומוניסטית ללימודים גבוהים במוסקבה. למד משחק במוסקבה ובשנת 1981 סיים לימודי תואר שני בבימוי באקדמיה לקולנוע במוסקבה. אחר כך ביים סרטים תיעודיים. כשחזר לישראל יסד בעראבה קבוצת תיאטרון וביים ארבע הצגות. אחר כך נסאר עבד כצלם היומון "אל-איתיחאד" היוצא לאור בחיפה. בשנת 1983 כתב וביים את הסרט התעודי "סיפורה של עיר לחוף הים", סרט פוליטי על שכונת עג'מי, שלא הופץ לציבור. גורל דומה אירע גם לסרטו השני, "המינקת" משנת 1994.

בשנת 1997 יצא לאקרנים סרטו הארוך הראשון, "שביל החלב". הסרט מביא את סיפורו של כפר ערבי בגליל בשנת 1964 כמראה של החברה באותה תקופה, דרך סיפורו של מברוק (סוהיל חדאד), פועל פשוט וקשה יום ומוכתר הכפר (מכרם ח'ורי). הסרט, שמומן על ידי "הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים", הוקרן בסינמטקים במשך זמן רב, זכה בפרס התסריט הישראלי הטוב בפסטיבל ירושלים בשנת 1997, והשתתף במספר פסטיבלי סרטים בינלאומיים. עם זאת, הסרט עורר האשמות בקרב הקהל הערבי: משרד התרבות בתוניסיה סירב להפיץ את "שביל החלב" בטענה שהבמאי ישראלי, ובעיתון האופוזיציה המצרית "אלאהלי" נכתב שהסרט "מריח כסף ישראלי". נסאר הואשם כי מכר את הבעיה הפלסטינית בתמורת לתקציב שקיבל מהממשלה.

בשנת 2002 יצא לאקרנים סרטו "בחודש התשיעי", שעלילתו מתרחשת בכפרו עראבה. הסרט היה מועמד ל-7 פרסי אופיר אך לא זכה באף קטגוריה. הסרט זכה בפרס וולג'ין לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.  

בשנת 2007 יצא לאקרנים סרטו "מחכים לסלאח א-דין", על פי הרומן "הנעדר 2000" מאת סוהיל כיואן. הסרט עוקב אחר ג'מאל, אשר נקרע במשולש אהבים בין אשתו עביר לבין אהבתו הראשונה. הוא מחליט לעזוב את עביר ואת הכפר בו הוא גר ויוצא לעיר הגדולה בעקבות אהובתו הישנה, לילה. בעקבות כך הוא יוצא למסע עצמי, שבמהלכו הוא מגלה את אכזבתו מאורח החיים ומאידאולוגיות שבחר.

שיחק בסרטו של אבישי סיון "המשוטט", שיצא בשנת 2010.

בשנת 2015 ביים את "לכודים בתוך הרשת", סדרת מקור שהפיקה רשות השידור ושודרה בערוץ 33 ואחר-כך בערוץ הראשון.

## פילמוגרפיה
### קולנוע
* 1993: המיינקת
* 1997: שביל החלב
* 2002: בחודש התשיעי
* 2005: גחלים לוחשות
* 2007: מחכים לסלאח-אדין.

### טלוויזיה
* 2015: לכודים בתוך הרשת.

## קישורים חיצוניים

* 
* לכודים בתוך הרשת באתר רשות השידור

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ערבים ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:עראבה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
קרישנה לוי

**קרישנה לוי** (נולד ב-27 במאי 1964 בניו דלהי) הוא מלחין צרפתי.

הוא החל לנגן על פסנתר בגיל חמש. בגיל 18 עזב לארצות הברית שם למד בברקלי קולג' וסיים תואר בהלחנת מוזיקה לסרטים ותואר שני מהקונסבטריון של ניו אינגלנד. בין השאר כתב את המוזיקה לסרטים הישראלים הספציאליסט וסוף העולם שמאלה ולסרטים 8 נשים של פרנסואה אוזון ומעבר לכל חלום של טרסם סינג.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-21
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1964
מישל חדאד (משורר)

**מִישל אסקנדר חדאד** (בערבית: **ميشيل اسكندر حداد**; 1919, נצרת – 1996, נצרת) היה משורר, סופר, עורך ועיתונאי ערבי-ישראלי, מהבולטים שבמשוררים הערביים בישראל.

## ביוגרפיה
חדאד נולד למשפחה נוצרית. הוא נחשב למשורר הערבי הראשון שפרסם שירה ערבית בישראל. הוא ייסד את כתב העת הספרותי "אל-מוג'תמע" בשנת 1954 ושימש כעורכו. בשנת 1955 הקים את איגוד המשוררים הערבים בישראל.

פרסם כ-11 ספרי שירה וספר אוטוביוגרפי. נושאי כתיבתו נעו מן האישי והפרטי אל הנושאים החברתיים והתרבותיים המעסיקים את החברה הפלסטינית בישראל.

## ספריו

### בתרגום עברי
* **הצטברות: שירים נבחרים בתרגום עברי**; ערך: ששון סומך, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ט.

## קישורים חיצוניים
* מישל חדאד באתר WorldCat Identities

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררים פלסטינים
קטגוריה:משוררים ערבים ישראלים
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים 
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ערבים ישראלים
קטגוריה:נצרת: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
ליאנדרו ביזיאק

ממוזער|260px|<center>ליאנדרו ביזיאק בסדנת האומן שלו</center>
**ליאנדרו ביזיאק** (באיטלקית: **Leandro Bisiach**; 1864–1946) היה בונה כינורות איטלקי, שנולד בקזאלה מונפראטו ומת בוונגונו סופרייורה.

## חייו
ביזיאק החל את הקריירה שלו ככנר. אחרי שבנה לו בכוחות עצמו כינור שזכה לשבחים, גמר אומר להיות בונה כינורות ובשנת 1886 עבר למילאנו, לעבוד עם משפחת אנטוניאצי. השותפות שביזיאק יצר עם בני המשפחה הניבה תוצאות יוצאות דופן בחשיבותן, הודות לכישרונות האמנותיים והכישורים העסקיים שהשקיע בה. אחרי שהעביר את סדנתו לאתרים שונים, פרש אל הווילה שלו בונגונו (וארזה) והניח את עסקיו במילאנו בידי בניו.

ביזיאק היה משכמו ומעלה בתחום המסחר בכינורות עתיקים, אבל מעל לכל הצטיין בטיפוח דור של בוני כינורות דגולים, בהם גטאנו זגאראבוטו, איג'ינו סדרצ'י, פייטרו בורגי, ג'וזפה אורנאטי ופרדיננדו גארימבטי.

בתקופתו של ביזיאק, הייתה סדנת בניית הכינורות שלו החשובה ביותר באיטליה. בוני כלי קשת שעבדו במעבדתו של ליאנדרו ביזיאק היו: ריקארדו אנטוניאצי, רומיאו אנטוניאצי, גטאנו זגאראבוטו, ג'וזפה אורנאטי, פרדיננדו גארימברטי, איג'ינו סדרצ'י, רוקי ססטו, צ'יפיריאנו בריאני, קאמילו מאנדלי, פריצ'ו ואראניולו, קאמילו קולומבו, וינצ'נצו קאוואני, פייטרו פאראוויצ'יני, אלברט מולייה, אנדרה ביזיאק, קארלו ביזיאק, פייטרו בורגי, מירקו טאראסקוני, ליאנדרו וג'אקומו ביזיאק, איג'יניו סייגה וקארלו פראריו.

אחרי מותם של האחרונים באומני קרמונה הדגולים, לאחר אמצע המאה ה-18, נשארו רק בני משפחת צ'רוטי לשמר את מסורת בניית הכינורות בעיר. הייתה זו משפחת אנטוניאצי שלקחה על עצמה את המשימה להעביר את מעט הידע שנצבר ונשמר מקרמונה למילאנו. אין ספק, כי האירוע החשוב ביותר להתחדשות בניית הכינורות בלומברדיה היה המפגש בין ריקרדו אנטוניאצי וליאנדרו ביזיאק; הודות לכישרונו, טעמו וכישוריו העסקיים, הצליח ביזיאק לייסד בסוף המאה ה-19 סדנה לבניית כלי קשת, שהשיגה עד מהרה מוניטין בינלאומיים.

ליאנדרו ביזיאק השקיע רבות במחקר והמרשמים הנושנים שמצא להכנת לכה בעלת מראה עתיק באו לביטוי ביופיים של הכלים שיצר. הוא עשה שימוש בדגמים של גדולי האומנים, סטרדיווארי, אמאטי, גוארנרי ואחרים, ככל שהזדמנו לו.

ביזיאק זכה בפרסים ואותות הוקרה שונים בתערוכה העולמית של לונדון ב-1895, אטלנטה ב-96–1895, טורינו ב-1898, פריז ב-1900, מילאנו ב-1905 ובריסל ב-1910.

בין הנגנים שהחזיקו ברשותם כלים מתוצרת ביזיאק היו **סבסטיאן קאמפזי** (Sebastian Campesi ), (כנר ג'אז אמריקאי נודע) ונתן מילשטיין, שכינורו היה העתק של סטרדיווארי משנת 1678, שליאנדרו ביזיאק בנה בשנת 1920.

## מקור
* צ'ארלס בר וקרלו קייזה, "משפחת ביזיאק" מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין.

## לקריאה נוספת


*La Liuteria Italiana / Italian Violin Making in the 19th and 20th centuries - Umberto Azzolina
*I Maestri Del Novecento - Carlo Vettori
*La Liuteria Lombarda del '900 - Roberto Codazzi, Cinzia Manfredini 2002
*Dictionary of 20th Century Italian Violin Makers - Marlin Brinser 1978
* 
* 
*Walter Hamma, *Meister Italienischer Geigenbaukunst*, Wilhelmshaven 1993, 


## קישורים חיצוניים

* Liuteria Parmense



קטגוריה:בוני כלי קשת איטלקים
קטגוריה:יצרני כלי נגינה
קטגוריה:בוני כלי נגינה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1864
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1946
אמנון סלומון

**אמנון סלומון** (3 באפריל 1940 - 23 באוקטובר 2011) היה צלם קולנוע ישראלי, זוכה פרס אופיר לצילום.
[250px|ממוזער|שמאל|תמונה מהסט של הסרט "חבורה שכזאת", 1962. משמאל לימין: אמנון סלומון, [רנה שני, ניסים לאון, רוני יעקב]]

## ביוגרפיה
סלומון נולד בשנת 1940 בתל אביב במשפחה בת שלושה בנים. אביו היה יליד הונגריה ואמו ילידת רוסיה. אביו עבד כמוביל עוגות בקונדיטוריה של אחיו. התגורר סמוך לקולנוע עדן, שם גילה את משיכתו לקולנוע, בעיקר לסרטים מוזיקליים.
החל את הקריירה כעוזר צלם של דוד גורפינקל, תפקיד בו החזיק כארבע שנים, במהלכן גם עזר בצילום הסרט "חור בלבנה" של אורי זוהר.
במלחמת ששת הימים שירת יחד עם הבמאי ז'אק קתמור. לאחר המלחמה החלו בצילום הסרט "מקרה אישה" (1969).
נמנה עם חברי קבוצת האמנים האוונגרדית "העין השלישית".

בשנת 2003 העניקה לו האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה פרס על הישגים מקצועיים. בשנת 2010, לכבוד יום הולדתו השבעים, נערכה מחווה לכבודו בסינמטק תל אביב. באותה שנה זכה בפרס אופיר על צילום לסרט "התגנבות יחידים" בבימויו של דובר קוסאשווילי.

נפטר מסרטן ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הותיר בן זוג, אילן שוקרון.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* קליפ של "עוזי והסגנונות" שצילם

קטגוריה:צלמי קולנוע ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: צלמי קולנוע
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: הישגים מקצועיים
קטגוריה:להט"בים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
מוסיה ארד

**מוסיה ארד** (נולדה בשנת 1945) היא משפטנית ישראלית. ארד כיהנה כנשיאת בית המשפט המחוזי בירושלים משנת 2005 ועד פרישתה ב-2012.

## קורות חיים
נולדה בישראל לאליהו מני, שופט בית המשפט העליון, ולצפורה גמזו, אחותו של ד"ר חיים גמזו. למדה בגימנסיה העברית בירושלים. בשנות ה-60 למדה משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן הוסמכה כעורכת דין. בשנת 1970 החלה לעבוד במשרד המשפטים בתפקידים שונים, בין השאר הייתה עוזרת בכירה ליועצים המשפטיים מאיר שמגר ואהרן ברק. בסוף שנות ה-70 החלה לעבוד בפרקליטות המדינה והתמנתה כעוזרת בכירה לפרקליט המדינה גבריאל בך.

בשנת 1982 מונתה לשופטת בית משפט השלום בירושלים, וב-1990 מונתה לשופטת של בית המשפט המחוזי בירושלים. בשנת 2001 מונתה לסגן נשיא של בית המשפט המחוזי בירושלים, וכעבור ארבע שנים, ביולי 2005, מונתה לנשיאתו וכיהנה בתפקיד זה עד נובמבר 2012. פרשה לגמלאות ב-3 ביוני 2013.

## משפטים בולטים
בשנת 1999 ישבה ארד בהרכב שהרשיע את אריה דרעי בקבלת שוחד.

בשנת 2002 פרסמה פסק דין תקדימי שבו הורתה למדינה לשחרר 35 סינים שנכלאו והוצאו נגדם צווי גירוש, ודרשה לעשות מאמץ למצוא להם מקומות עבודה ולאפשר להם לעבוד בישראל לפחות למספר חודשים.

בשנת 2007 ישבה בהרכב בית הדין למשמעת של שופטים שדן בעניינה של שופטת בית המשפט לעניינים מקומיים בחיפה הילה כהן, שהואשמה שערכה פרוטוקולים של דיונים שכלל לא התקיימו. ארד הייתה בדעת מיעוט וסברה שעל כהן לסיים את תפקידה כשופטת.

באותה שנה עלה שמה של ארד לכותרות לאחר שהתערבה בשחרורה של עובדת זרה מן הפיליפינים שטיפלה בעבר בהוריה ונעצרה בידי משטרת ההגירה. במשטרה טענו שארד ניצלה את מעמדה כדי להגן על העובדת ואף הטיחה בנציג משטרת ההגירה דברים שאינם הולמים את תפקידה. ארד טענה כי מילאה את חובתה להגן על החלש והכחישה את הטענה על התבטאויות שאינן הולמות.

ארד הייתה שופטת בהרכב שזיכה את אהוד אולמרט בפרשת מעטפות הכסף, אבל בית המשפט העליון הרשיע את אולמרט בפרשה.
## חיים אישיים
נשואה לפרופ' אילן ארד, מנהל מחלקת ילודים ופגים בבית החולים הדסה הר הצופים בירושלים. למוסיה ולאילן ארד שלושה בנים, והם מתגוררים בשכונת רמות בירושלים.
## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:משפחת מני
קטגוריה:משפחת גמזו
קטגוריה:בוגרות גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:נשיאי בית המשפט המחוזי בירושלים
קטגוריה:שופטות בית המשפט המחוזי בירושלים
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בירושלים
קטגוריה:שופטות בית משפט השלום בירושלים
קטגוריה:שופטי בית משפט השלום בירושלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
אילן ארד

**אילן ארד** (נולד בשנת 1943) הוא רופא ילדים ישראלי, מנהל מחלקת ילודים בבית החולים הדסה הר הצופים.

## קורות חיים
נולד בישראל למנחם והלה סנטו (1943).

בשנות ה-60 למד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מכן התמחה ברפואת ילדים בבית החולים הדסה עין כרם ובמספר אוניברסיטאות בארצות הברית. היה נטולוג בכיר ואחראי על היחידה לטיפול מיוחד בילוד בבית החולים הדסה עין כרם ולאחר מכן בהדסה הר הצופים.
שימש מנהל היחידה לטיפול נמרץ בילוד הדסה הר הצופים, וכעבור זמן התמנה למנהל מחלקת ילודים של בית חולים זה. פרופ' ארד מרצה בתחום מחלות ילדים בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.

## חיים אישיים
ארד נשוי לנשיאת בית המשפט המחוזי בירושלים (בדימוס) מוסיה ארד. הם הורים לשלושה בנים ומתגוררים בשכונת רמות בירושלים. 

קטגוריה:רופאי ילדים ישראלים
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:ירושלים: רופאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:רופאי ילדים יהודים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
הווארד רולינס

**הווארד אלסוורת' רולינס הבן** (באנגלית: **Howard Ellsworth Rollins, Jr**; 17 באוקטובר 1950 – 8 בדצמבר 1996) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי. היה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולשני פרסי גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "רגטיים".

## ביוגרפיה
רולינס נולד בבולטימור שם למד תיאטרון ב"אוניברסיטת טווסון", עזב את לימודיו כדי להשתתף באופרת סבון מקומית.
רולינס נסע לניו יורק שם הופיע במחזות בברודוויי ובסדרת הטלוויזיה האפרו אמריקאית "שורשים: הדורות הבאים".

תפקיד הקולנועי הראשון של רולינס היה ב-1981 בדרמה של מילוש פורמן "רגטיים", בסרט גילם את ראש המשרתים ווקר ג'ר. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופעמיים לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפריצת השנה.

ב-1984 כיכב בתפקיד הראשי בדרמת הגזענות הצבאית "סיפורו של חייל" בדמותו של הקצין השחור קפטן דבנפורט החוקר רצח של סמל יחידת שחורים בארצות הברית בשלהי מלחמת העולם השנייה.
תפקידו הבא של רולינס היה של ורג'יל טיבס בסדרה "כחום הלילה" המבוססת על סרט משנת 1967, אחרי 99 פרקים רולינס נזרק מהסדרה בשנת 1993 לאחר שנעצר והורשע בהחזקת הרואין.

רולינס נפטר בסוף שנת 1996 ממחלת הסרטן לימפומה בה אובחן כחודש לפני פטירתו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:בולטימור: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טואוסון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996