open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מיאזמה

[250px|ממוזער|איור המתאר את הפשטות מחלת ה[כולרה כאדים רעילים]]
**מיאזמה** (ביוונית: **μίασμα**; באנגלית: **Miasma**; באופן מילולי: זיהום) היא כינוי לתאוריה שגויה שגרסה כי אוויר מזוהם (למשל אדים רעילים) גורם למחלות מידבקות רבות. תאוריה זו שלטה בכיפה עד אמצע המאה ה-19. במהלך המאה זו, מספר מדענים כמו לואי פסטר ורוברט קוך ביססו את התאוריה המדעית של תאוריית החיידקים כגורמי מחלות, כלומר ההסבר המקובל עד היום לפיו פתוגנים כמו חיידקים ווירוסים הם הגורם המרכזי למחלות מידבקות, וכי מיקרואורגניזמים עוברים מאדם לאדם ותורמים להתפשטות המחלות.

הרעיון של "מיאזמה", שמקורו עוד ביוון העתיקה, היה פופולרי במהלך ימי הביניים ובראשית העת החדשה, באירופה ובסין ובמיוחד בכל הקשור להתפרצויות המוות השחור או דבר הבלוטות ומגפות כולרה.

מיאזמה נחשבה לאדים רעילים או לערפל מלא בחלקיקים מחומר מפורק שגרמו למחלות. העריכו כי מחלות מידבקות הן תוצר של גורמים סביבתיים כמו מים מזוהמים, אוויר מזוהם ותנאים היגייניים ירודים.

אחד המדענים שהשפיעו על נטישת תאוריית המיאזמה היה רוברט קוך, אשר הצליח להראות שהחיידק ויבריו כולרה אחראי למחלת הכולרה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
קטגוריה:תאוריות מדעיות ארכאיות
מרסא מטרוח

**מרסא מטרוח** (בערבית: **مرسى مطروح**) היא עיר נמל בצפון-מערב מצרים ובירת מחוז מטרוח. העיר שוכנת על חוף הים התיכון, לצד הדרך המובילה מהדלתא של הנילוס ללוב, כ-260 ק"מ מערבית לאלכסנדריה. דרך נוספת יוצאת מהעיר דרומה, לעבר מדבר לוב. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023, התגוררו בעיר 193,293 בני אדם.

## היסטוריה
בתקופה התלמאית ובתקופה הביזנטית נודע המקום בשם פראיתוניון (Παραιτόνιον), ובתקופה הרומית נודע בשם פראתוניום (Paraetonium). 

בעיר חורבות מקדש המיוחס לרעמסס השני (בערך שנת 1200 לפני הספירה), וכן כנסייה קופטית ובה מספר מערות. בתקופה הרומית הייתה העיר נמל־סחר חשוב. 

בתי קברות גרמני ואיטלקי בנויים על גבעה הצופה לים. במלחמת העולם השנייה היו ליד העיר בסיסי צבא בריטי. בהמשך היה הנמל אחד מבסיסי הצי הסובייטי בים התיכון. 

העיר נהנית מתיירות פנימית וחיצונית בחודשי הקיץ בשל אתריה ההיסטוריים, חוף ימה ועוד. את העיר משרת .

## גלריה

Mersa Matruh Bus Station1.JPG|תחנת אוטובוס במרסא מטרוח
Marsa Matruh Umbrellas on the Waterfront.JPG|חופי מרסא מטרוח
MarsaMatruhBeach1.jpg|מרסא מטרוח
Agiba Beach--- Mersa Matrouhشاطئ عجيبه --مرسي مطروح.jpg|חוף אג'יבה במרסא מטרוח


## קישורים חיצוניים
* מידע גאוגרפי, אקלים ותמונות של מרסא מטרוח, באתר Falling Rain Genomics
* על לחימתם של חיילים יהודים בשורות הצבא הבריטי במרסא מטרוח במלחמת העולם השנייה, באתר יד ושם
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים: ערי נמל
קטגוריה:הים התיכון: נמלים
ויטוריו גואי

**ויטוריו גואי** (באיטלקית: **Vittorio Gui**, 14 בספטמבר 1885, רומא - 16 באוקטובר 1975, פירנצה) היה מנצח ומלחין איטלקי.
## קריירה
בשנת 1933 הזמין ברונו ולטר את גואי לפסטיבל זלצבורג כמנצח אורח. באותה שנה ייסד גואי בפירנצה את מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו, פסטיבל אופרות שנתי, שהיה פסטיבל המוזיקה הראשון באיטליה.

הקלטת האופרה נשף המסכות של ג'וזפה ורדי בניצוחו, משנת 1949, שוחזרה על גבי תקליטור וכך גם הביצוע של פרסיפאל מאת ריכרד וגנר עם מריה קאלאס משנת 1950. הקלטת סטריאו מעולה שלו בחברת אבי רואד משנת 1962 של הספר מסביליה מאת רוסיני, עם הפילהרמונית המלכותית, נכללת בקובץ של EMI "ההקלטות הגדולות של המאה" (5 67765 2). בחברת EMI קלאסיקס יצאה גם הקלטה ססגונית ומבריקה של נישואי פיגארו מפסטיבל גליינדבורן, עם הזמרת זנה יורינאק בתפקיד הרוזנת.

## קישורים חיצוניים


* Biography


קטגוריה:מנצחים איטלקים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1885
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1975
אומאיוס

**אומאיוס** (יוונית עתיקה: **Εύμαιος**, "מחפש היטב") הוא דמות במיתולוגיה היוונית,  רועה החזירים של אודיסאוס ומשרתו הנאמן. אומאיוס גודל כנער יחד עם אודיסאוס ואחותו, אף על פי שהיה בן למשפחת משרתים.
## במיתולוגיה
### ילדותו
כשהיה ילד צעיר מלח פיניקי פיתה את האחות שלו, שפחה, שהסכימה להביא אותו בין אוצרות אחרים בתמורה לעזרתו בבריחה. האחות נהרגה על ידי ארטמיס במסע בים, אך המלחים המשיכו לאיתקה שם אביו של אודיסאוס, לארטס, קנה אותו כעבד. לאחר מכן הוא חונך עם אודיסאוס ואחותו קטימנה והתייחסו אליו על ידי אנטיקליאה, אמם, כמעט כשווה לקטימנה.
### באודיסיאה
לפי המסופר באודיסיאה, עם הגיעו לאיתקה, שינתה האלה אתנה את צורתו של אודיסאוס והפכה אותו לקבצן זקן, לבוש בבלויי סחבות. בתחפושתו זו הגיע אודיסאוס לבקתתו של אומאיוס, שלא זיהה אותו, אך אירח אותו כיד המלך ודאג לכל מחסורו. נאמר שלאומאיוס היה ארבעה כלבים, 'פראים כמו חיות בר', שמגנים על החזירים שלו. אודיסאוס ניחם את אומאיוס ובישר לו שאדונו עתיד לחזור. בתגובה אמר לו אומאיוס שהוא מטפל בו מרחמים ומיראת האלים, ואין הוא מצפה מאודיסאוס שישמיע לו דברים שינעמו לאוזניו בתמורה.

אומאיוס סיפר לו על המחזרים השוהים בביתו, המצערים את פנלופה אשתו והמאיימים להרוג את בנו טלמאכוס. לאחר מכן הגיע טלמאכוס לבקתת הרועה, ואודיסאוס התוודה לפניו כי הוא אביו. מאוחר יותר סייע בידם אומאיוס לחסל את מחזרי פנלופה.

עקב הכנסת האורחים שלו ונאמנותו, נקרא אומאיוס במיתולוגיה "רועה החזירים האציל". התנהגותו בולטת במיוחד על רקע התנהגותו הבוגדנית של מלנתיוס, רועה הצאן בבית אודיסאוס, שמשתף פעולה עם המחזרים ומגניב להם נשק מנשקיית הבית, אשר לועג לאודיסאוס הלבוש כקבצן זקן.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דמויות באודיסאה
סמל פלאו

**[[סמל]] [[פלאו]]** הוא הסמל הרשמי של הקונגרס של פלאו ושל משרד הנשיא של פלאו.

על הסמל של הקונגרס כתוב בחלקו העליון בפלאואנית: "Olbiil Era Kelulau" (שפירושו בעברית, "הקונגרס הלאומי של פלאו") ובחלקו התחתון באנגלית: "Republic of Palau"  ("הרפובליקה של פלאו") ובסמל של משרד הנשיא כתוב באנגלית בחלק העליון "Office of the President" שמשמעותו "משרד הנשיא" ובחלק התחתון באנגלית: "Republic of Palau".

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פלאו: סמלים לאומיים
פלאו
פלאו
אגוולה ציון, קיסר אתיופיה

**אגוולה ציון** (געז: እጓለ ጽዮን) היה קיסר אתיופיה במהלך תקופת השופטים האתיופית. ציון היה בנו של הקיסר לשעבר חאזקאיס, הוכרז כקיסר על ידי הראסים גוגסה ווולדה סלאסי ביולי 1801 תחת השם "ניואיה סגד" במנגוס שבגונדר.

ציון נישא בזאת לאחותו של ראס גוגסה, וולטה ייאסוס ולזוג היו חמישה ילדים, וכן אחיו של ציון קאגנזמץ' ייאסו קיבל את התואר ראס. בתקופתו לא היו מינויים חדשים והקיסר לא עזב את בירתו בגלל חשש שימרדו וידיחו אותו, מלכותו לאחר 1803 התאפיינה במלחמת אזרחים שהייתה משולשת בין סגן הקיסר ומושל באגמדיר גוגסה מושל גוג'אם גושו זאוודה ומושל תיגראי וולדה סלאסי. בנוסף למלחמת האזרחים עיר הבירה גונדר הותקפה פעמיים (1804 ו-1808) על ידי צבא שבטי האורומו שמדרום לנילוס הכחול. חמש שנים לאחר מכן ראס זאוודה החל למרוד בקיסר ותכנן להחליפו בקיסר לשעבר תקלה גיורגיס הראשון צבאו של זאוודה נפגש עם צבאו של סגן הקיסר ראס גוגסה ב-24 בפברואר 1809, למרות רוחו של זאודה קרב זה הסתיים בהפסדו לאחר שצבאו סירב להילחם, וזאוודה חזר לכפרו.

ציון נפטר ב-12 ביוני 1818 ונקבר בכנסיית מריאם ג'יגר שבבעטה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיופיה: תקופת השופטים
קטגוריה:השושלת הגונדרית
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:נפטרים ב-1818
לוח לוגריתמים

[שמאל|ממוזער|250px|שני עמודים מלוח לוגריתמים. העמוד הימני מציג, בדיוק של 10 ספרות מימין לנקודה, את הלוגריתמים של ה[מספר טבעי|מספרים הטבעיים מ-600 עד 850. הספרה שמשמאל לנקודה אינה מוצגת, משום שלאורך כל העמוד ערכה הוא 2.]]
**לוח לוגריתמים** הוא טבלה המכילה את הלוגריתמים, בדרך כלל לפי בסיס 10, של סדרה של מספרים. לוח לוגריתמים היה כלי עזר עיקרי לביצוע פעולות כפל, העלאה בחזקה, ופעולות דומות, במספרים מרובי ספרות, קודם להמצאתם של המחשב והמחשבון, המאפשרים עריכת פעולות אלה בקלות רבה.

## עקרונות
הרעיון הבסיסי מאחורי השימוש בלוח לוגריתמים הוא הכלל לפיו לוגריתם של מכפלה שווה לסכום הלוגריתמים של כל אחד מאיברי המכפלה (בנוסחה: \ \log _c (a\cdot b) = \log _c (a) + \log _c (b)). כלל זה מאפשר להחליף פעולת כפל, שהיא פעולה מורכבת יחסית, בפעולת החיבור הפשוטה יותר. סרגל חישוב פועל על פי עיקרון זהה, ולמעשה מבצע באופן מכני פעולה המקבילה לכפל באמצעות לוח לוגריתמים.

כפל שני מספרים, a ו-b, באמצעות לוח לוגריתמים נעשה בצעדים הבאים:
* מציאת הלוגריתם של a בלוח הלוגריתמים.
* מציאת הלוגריתם של b בלוח הלוגריתמים.
* חיבור שני הלוגריתמים, לקבלת התוצאה, d.
* מציאה, בלוח הלוגריתמים, של האנטילוגריתם של d, כלומר מציאת המספר r ש-d הוא הלוגריתם שלו. r הוא המכפלה המבוקשת.

כפל באמצעות לוח לוגריתמים אינו נותן תוצאה מדויקת, אך הוא נותן קירוב סביר בעת שימוש בתחומי הנדסה, פיזיקה וכימיה.

דוגמה: באמצעות העמוד הימני שבתצלום נחשב את המכפלה \ 798 \cdot 799 
* הלוגריתם של 798 הוא 2.9020028914 (ה-2 לפני הנקודה נובע מכך ש-798 הוא מספר בן 3 ספרות - עשר הספרות הבאות מהטבלה)
* הלוגריתם של 799 הוא 2.9025467793
* סכום שני הלוגריתמים הוא 5.8045496707
* האנטילוגריתם של 8045496707 הוא מעט פחות מ-638. הספרה 5 שמשמאל לנקודה העשרונית מרמזת שעלינו לקבל תוצאה בת 6 ספרות, כלומר המכפלה היא מעט פחות מ-638,000. חישוב מדויק מראה שהמכפלה היא 637,602, כלומר התוצאה שקיבלנו סוטה מהאמת ב-0.6 פרומיל בלבד. שימוש בלוח אנטילוגריתמים (שאינו מוצג בדף שלפנינו), או באינטרפולציה ליניארית,  היה נותן תוצאה בקירוב טוב בהרבה.

## היסטוריה
250px|ממוזער|שמאל|עמוד מלוח הלוגריתמים של נייפייר
בשנת 1614 פרסם הסקוטי ג'ון נייפייר את ספרו "Mirifici Logarithmorum Canonis Descriptio" ("תיאור החוקיות המופלאה של הלוגריתמים"), שבו הציג לראשונה את רעיון הלוגריתם ושימושיו לביצוע מהיר של כפל. הספר כלל 57 עמודים של הסברים ו-90 עמודים של לוח לוגריתמים, שחישב במשך שנים רבות. בשנת 1615 המתמטיקאי הנרי בריגס  מגרשם קולג' בלונדון הגיע לביקור אצל נייפייר ושיכנע אותו לשנות את לוח הלוגריתמים שפרסם לבסיס 10, המקובל מאז. בשנת 1624 פרסם בריגס את הספר Arithmetica Logarithmica, ובו לוגריתמים בבסיס 10, בדיוק של 14 ספרות, למספרים הטבעיים 20,000-1, 100,000-90,000. בשנת 1628 פרסם אדריאן פלאק (Adriaan Vlacq) מהדורה שנייה לספרו של בריגס, ובה לוגריתמים, בדיוק של 10 ספרות, למספרים הטבעיים 100,000-1. בשנת 1924 החל באנגליה חישוב של לוח לוגריתמים בדיוק של 20 ספרות, ומשימה זו הושלמה בשנת 1949.

## ראו גם
* סרגל חישוב

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:לוגריתמים
קטגוריה:כלי חישוב
קטגוריה:מסמכים טכניים
תיאטרו דלה פרגולה

ממוזער|200px|שמאל|תיאטרון דלה פרגולה מבחוץ
**תיאטרו דלה פרגולה** (באיטלקית: **Teatro della Pergola**) הוא בית אופרה בפירנצה שבאיטליה. הבניין נמצא במרכז העיר, בוויה דלה פרגולה.

## היסטוריה
התיאטרון נבנה בשנת 1656 בפיקוחו של האדריכל פרדיננדו טאקה וההפקה שחנכה אותו הייתה האופרה בופה Il podestà di Colognole מאת יאקופו מלאני. בית האופרה נחשב לעתיק ביותר באיטליה, מאחר שהוא ניצב באותו אתר עצמו זה למעלה מ-350 שנה.

בבית האופרה שני אולמות, ה"סאלה גראנדה", האולם הגדול, המכיל 1,500 מושבים, וה"סאלונצ'ינו", ה"אולמון", לשעבר אולם הנשפים שבקומה העליונה, המשמש כאולם רסיטלים מאז 1804 ובו 400 מושבים.

במקור שימש הבניין כתיאטרון החצר של הדוכסים רמי המעלה באותם ימים, ורק משנת 1718 ואילך נפתח לציבור. באולם זה הוצגו האופרות של מוצרט לראשונה באיטליה, והאופרות של דוניצטי, Parisina ו-Rosmonda d'Inghilterra, מקבת' של ורדי (1847) ו-Rantzau של מסקאני הועלו שם בהצגות בכורה. במאה ה-19 הוצגו שם אופרות של המלחינים הנודעים ביותר בתקופתם, בהם בליני ודוניצטי.

בשנת 1857 עוצב התיאטרון מחדש לדמותו הנוכחית; האולם בנוי בצורה המסורתית של פרסה עם שלושה מעגלי תאים ומעליהם יציע ויש בו 1,000 מושבים. הוא הוכרז אתר לאומי בשנת 1925 ושופץ תוך שמירה על מראיהו הקודם לפחות פעמיים.

כיום מציג התיאטרון קשת רחבה של כ-250 הפקות דרמה בשנה, החל במולייר וכלה בניל סיימון. אופרות מוצגות בו רק במסגרת פסטיבל האופרה השנתי מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו.

## לקריאה נוספת

*Lynn, Karyl Charna, *Italian Opera Houses and Festivals*, Lanham, Maryland: The Scarecrow Press, Inc., 2005. 
* Plantamura, Carol, *The Opera Lover's Guide to Europe*, New York: Citadel Press, 1996. 

* לין, קריל צ'ארנה, "בתי אופרה ופסטיבלים באיטליה", לאנהם, מרילנד 2005
* פלנטאמורה, קרול, "מדריך לאוהבי אופרה באירופה", ניו יורק 1995

## קישורים חיצוניים

* 

* Includes interior photgraph
* Interior photograph
* Interior photo looking towards the stage


## הערות שוליים

תיאטרו דלה פרגולה
קטגוריה:פירנצה: מבנים
שמורת תנוריה

**שְׁמוּרַת תַנּוּרִיֶּה** היא שמורת טבע קטנה הנמצאת במרכז רמת הגולן ומתפרסת על פני כ-444 דונם. השמורה ממוקמת על גדות נחל תנוריה שהוא נחל איתן, כשני קילומטר צפונית למושב יונתן ברום של כ-600 מטר.

בשמורה גדל אירוס הגולן, שהוא מין נדיר ממשפחת האירוסיים. השמורה נפרשת לאורך שתי גדות הנחל ורוחבה המרבי הוא כ-300 מטרים. בנוסף לאירוס הגולן, גדלה על גדת הנחל צמחייה ענפה המיוחסת להיותו נחל איתן.

השמורה הוקמה בתחילת שנות השמונים, במטרה לשמר את אירוס הגולן. באזור שמורת תנוריה יש שמורה נוספת לאירוס הגולן - שמורת חושניה. בנוסף, קיימת פריחת אירוסים באזור רכס חזקה.

מושב יונתן הסמוך משתמש בשטח השמורה לרעיית בקר, שעוזרת לשימור הפרח.

## קישורים חיצוניים
* שמורת אירוס תנוריה באתר inature
* שמורת אירוס גולן תנוריה, באתר רשות הטבע והגנים

תנוריה
אמי פלנט

**אֶמִי פָּלַנְט** (**אברהם כוכב**; 16 במאי 1951 – 15 באוגוסט 2022) היה איש צבא ישראלי ששירת כקצין שריון ראשי וכמפקד אוגדה בדרגת תת-אלוף, ולאחר שחרורו היה איש עסקים. קיבל את עיטור העוז במלחמת יום הכיפורים.

## ביוגרפיה
אמי פלנט נולד במושב מגשימים. הוא התגייס לצה"ל בנובמבר 1969 ושובץ בחיל השריון. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה בגדוד 77 בסיני וכסגן מפקד פלוגת חרמ"ש בגדוד 75. במלחמת יום הכיפורים היה פלנט מפקד פלוגה ח' בגדוד 77 בחטיבה 7, שבלמה את התקפות השריון הסורי כחלק מקרב עמק הבכא, תחת פיקודו של אביגדור קהלני. בהמשך נפצע פלנט במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית. על חלקו במלחמת יום הכיפורים עוטר בעיטור העוז. לאחר המלחמה שימש סגן מפקד גדוד 77.

ב-1974 השתחרר מצה"ל ושירת במילואים כסגן מפקד גדוד. חזר לשירות הקבע ב-1977 ולמד בפו"ם. בשנת 1979 מונה כמג"ד 53 בחטיבה 188. בשנת 1980 מונה למג"ד גדוד 82, שקלט בצה"ל את טנק המרכבה. לאחר מכן יצא ללימודים מחוץ לישראל. במלחמת לבנון הראשונה שימש סמח"ט ומח"ט חטיבת קרייתי. כמח"ט הקים את חטיבת המילואים הראשונה שהורכבה מטנקי מרכבה, עוצבת מרכבות האש (חטיבה 263) ופיקד עלייה בשנים 1983 עד 1986.

פלנט פיקד על חטיבה 7, בזמן שקלטה את טנקי מרכבה סימן 2, ולאחר מכן על חטיבה 460. בשנת 1990 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד עוצבת המפץ, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד צפון. ב-1993 מונה למפקד באלי"ש ובמקביל קיבל מינוי בחירום כמפקד אוגדה בפיקוד הדרום. כיהן כקצין שריון ראשי מאוגוסט 1993 עד יולי 1995.

לאחר שירותו הצבאי, כיהן פלנט במספר תפקידים: מנכ"ל מפלגת הדרך השלישית והמשרד לביטחון פנים (1996–1999), יו"ר מועצת המנהלים של חברת אוצר מפעלי ים ומנכ"ל חברת מאיקה אחזקות.

נפטר ב-15 באוגוסט 2022 ונקבר ביישוב מגשימים.

## קישורים חיצוניים

* בן כספית, סיוט בעמק: 96 השעות הגורליות ברמת הגולן של אוקטובר 73', סופהשבוע, 13 בספטמבר 2013
* אמי פלנט, באתר יד לשריון
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי עוצבת המפץ
קטגוריה:מפקדי חטיבה 7
קטגוריה:מפקדי חטיבה 460
קטגוריה:מפקדי חטיבת קרייתי
קטגוריה:מעוטרי עיטור העוז במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי המשרד לביטחון הפנים
קטגוריה:קציני שריון ראשיים
קטגוריה:מפקדי המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
קטגוריה:מפקדי גדוד 82
קטגוריה:מעוטרי חטיבה 7
קטגוריה:מפקדי עוצבת מרכבות האש
קטגוריה:מגשימים: אישים
קטגוריה:פעילי הדרך השלישית
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי גדוד 77
קטגוריה:חיילי גדוד 75
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מפקדי חטיבות במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
יואס השני, קיסר אתיופיה

**יואס השני** (געז:  ኢዮዋስ) היה קיסר אתיופיה במהלך תקופת השופטים האתיופית. יואס היה בנו של הקיסר לשעבר חאזקאיס ואחיו של הקיסר אגוולה ציון, יואס לא היה מעוניין בפוליטיקה הפנימית ובין השנים 1812–1818 היה נזיר במנזר וולדבה אך לאחר מות אחיו הוא הוכרז כקיסר אתיופיה ב-14 ביוני 1818 למורת רוחם של אחייניו הסוררים זרובבל ומאריט על ידי סגן הקיסר ראס גוגסה והקאגנזמץ' אקלי מארו, יואס הוכתר כקיסר במנגוסה שבגונדר תחת שם המלכות "אדים סגד השלישי". במהלך כהונתו הוא היה מרותק למרותו של סגנו ראס גוגסה.

יואס נפטר בגונדר ב-3 ביוני 1821.

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיופיה: תקופת השופטים
קטגוריה:השושלת הגונדרית
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:נפטרים ב-1821
מוזיקה שחורה

**מוזיקה שחורה** (באנגלית: **African-American music**) היא שם-על המכיל בתוכו את כל הסוגות המוזיקליות שנוצרו, או הושפעו עמוקות מהתרבות האפרו אמריקאית בארצות הברית. ראשית המוזיקה השחורה בשירים עממיים אשר הביאו עמם העבדים השחורים לאמריקה. המגוון הרחב של הקבוצות האתניות, יחד עם השפעות מוזיקליות "לבנות" דוגמת הפולק והוואלס התפתחו במשך השנים לסוגות כגון רגטיים ובלוז בסוף המאה ה-19, ובמאה העשרים לג'אז, רית'ם אנד בלוז, היפ-הופ וסגנונות רבים נוספים. מאז שנות החמישים רוב המוזיקה הפופולרית, שלא נכללת בקטגוריית מוזיקה שחורה, הושפעה עמוקות מהמוזיקה השחורה.

## מאפיינים
קשה להגדיר את המאפיינים של המוזיקה השחורה בדיוק, כיוון שהיא התפתחה לכיוונים מגוונים כל כך. עם זאת, להלן רשימה חלקית של מאפיינים:
*מילים: רוב השירים במוזיקה שחורה כתובים בשפה עממית ופשוטה ומלאים בסלנג. רבים מהשירים עוסקים בזוגיות, או במצב הקשה של הדובר, כלכלית או נפשית. אחד המוטיבים המרכזיים במוזיקה שחורה, בעיקר המוקדמת יותר, הוא קריאה ותגובה.
*קצב: הקצב במוזיקה שחורה הוא מוטיב מרכזי ובולט. הוא מתאפיין בסינקופות רבות ובפוליריתמיקה, בין היתר.

## ז'אנרים של מוזיקה שחורה בעולם
### ז'אנרים של מוזיקה שחורה באפריקה
* אפרוביט
* קיזומבה

### ז'אנרים של מוזיקה שחורה בארצות הברית
* בלוז
* רוק אנד רול
* ספיריטואלז
* דיסקו
* אלקטרו
* פאנק
* ג'אז
* מוזיקת היפ הופ (מוזיקת ראפ)
* רית'ם אנד בלוז
* מוזיקת נשמה

### ז'אנרים של מוזיקה שחורה באיים הקריביים
* דאנסהול
* דאב
* סקא
* סוקה
* רגאיי

### ז'אנרים של מוזיקה שחורה בברזיל
* בוסה נובה
* שורו
* ביילה פאנק
* סמבה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
קטגוריה:תרבות אפרו-אמריקאית
יאקופו מלאני

**יאקופו מלאני** (באיטלקית: **Jacopo Melani**; 6 ביולי 1623, פיסטויה - 18 באוגוסט 1676, פיסטויה) היה מלחין איטלקי וכנר מתקופת הבארוק.

## חייו
מלאני כיהן כנגן עוגב בקתדרלה של פיסטויה והמשיך שם כמנצח המקהלה. בשנת 1667 עבר לרומא. מלאני נודע כמלחין חשוב של אופרות קומיות במאה ה-17. את כל האופרות שלו פרט לאחת כתב בשנים 1644–1667. ייתכן שגם האופרה האנונימית Helena rapita da Thessa  משנת 1652 נכתבה על ידו. מבין כעשר האופרות שכתב, המצליחה ביותר הייתה האופרה הסאטירית "איל ג'ירלו" (Il Girello), שהוצגה לראשונה ברומא בשנת 1668 ופתחה תקופה של תחיית האופרה הרומאית. את שאר יצירותיו כתב בשביל פירנצה. אחת האופרות שלו חנכה את בית האופרה תיאטרו דלה פרגולה בפירנצה ובסך הכל הוצגו שם בין השנים 1657 ל-1661 ובשנת 1680 חמש מן האופרות שלו, כולן ללברית של מוניליה.

מלאני השתייך לאקדמיה דה סורג'נטו בפירנצה וכתב בשבילה אינטרמדי שונים. בחגיגות כלולותיהם של קוזימו השלישי דה מדיצ'י עם מרגריט לואיז ד'אורליאן הוצגה אופרה שלו, שהשפעתה ניכרה באופרות של פרנצ'סקו קאוואלי ושל אנטוניו צ'סטי.

ליאקופו מלאני היו שישה אחים מוזיקאים, ביניהם אטו ואלסנדרו מלאני.

## לקריאה נוספת

J.A. Sadie & Christopher Hogwood, *
Companion to Baroque Muzic*

* ג'ולי אן סיידי וכריסטופר הוגווד: "מדריך למוזיקת בארוק"

## קישורים חיצוניים


* Operone biography page


קטגוריה:כנרים איטלקים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1623
קטגוריה:נפטרים ב-1676
מחוזות צ'כיה

מבחינה אדמיניסטרטיבית צ'כיה מחולקת ל-13 מחוזות (kraj, קראי) ועיר הבירה. כל מחוז מחולק למספר נפות. חלוקה זו נכנסה לתוקף בשנת 2000. המחוזות מהווים גם מחוזות בחירה בבחירות לבית התחתון של הפרלמנט הצ'כי.

## קישורים חיצוניים

* חוק השלטון המקומי, 2000
* נתוני אוכלוסייה, ינואר 2022

*
מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
מחוזות דנמרק

שמאל|ממוזער|מפת מחוזות דנמרק|250px
מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולקת דנמרק ל-5 מחוזות, וכל מחוז מחולק למספר נפות. חלוקה זו נכנסה לתוקף בשנת 2007.

## קישורים חיצוניים

* חלוקה מנהלית של דנמרק

מחוזות
דנמרק
נמטונה

**נמטונה** (**Nemetona**) היא אלה במיתולוגיה הקלטית. פולחנה היה נפוץ בגאליה ובבריטניה הרומית.

כתובות לכבוד נמטונה התגלו בטריר (במערב גרמניה של היום) ובבאת' (באנגליה של היום).

בתרבות הקלטית חלק מהפולחן התבצע ביערות. משמעות שמה היא "פולחן" וזה מלמד שהיא הייתה האלה שלה הוקדשו היערות הקדושים ושתפקידה היה לשמור על היערות ועל האתרים הקדושים.

נמטונה היא זוגתו של מרס לוקטיוס. כך נכתב באחת הכתובות שנמצאו בבאת'.

קטגוריה:אלים בריטיים וגאליים קדומים
קטגוריה:אלות טבע
אינפלציה כרונית

**אינפלציה כרונית** מוגדרת כעליית מחירים המתמשכת זמן רב יותר מאשר אינפלציה רגילה.

אינפלציה כרונית מתרחשת כאשר:
* צרכנים קונים מוצרים ושירותים כדי להימנע מלשלם עליהם מחיר גבוה יותר בעתיד.
* עסקים מתרכזים בהשקעות לטווח הקרוב ופחות לטווח הרחוק.
* ישנה העדפה לקצץ בחסכונות לטווח הרחוק כגון קרנות פנסיה, ביטוחים, איגרות חוב ארוכות, וזאת בשל אינפלציה שמורידה את ערך אותם חסכונות לטווח ארוך.
* ממשלות מגדילות את ההוצאה הכספית בציפייה להכנסה גבוהה יותר בעתיד.

אינפלציה כרונית מגיעה ל-10% ועד 30% לשנה במדינות מתועשות ועד 100% ויותר במדינות מתפתחות. אינפלציה כרונית נוטה להיות אינפלציה קבועה וכן לעלות יותר ויותר מאחר שנוצרים עיוותים כלכליים וישנו צפי שלילי ביחס לכלכלה.

במקרים חמורים, אינפלציה כרונית מתפתחת להיפר-אינפלציה, הגורמת לקריסת כל המערכת הכלכלית.

## לקריאה נוספת

*Bruno, Michael. Crisis, Stabilization, and Economic Reform: Therapy by Consensus. 1993.


קטגוריה:מקרו-כלכלה
יוסי למל

**יוסי למל** (נולד ב-11 בינואר 1957) הוא מעצב גרפי ישראלי העוסק בעיצוב כרזות ובפרסום. נודע בעולם בעקבות עיצוב כרזות בעלות אופי פוליטי-חברתי, ובהן כרזות לארגון אמנסטי העולמי וכרזות העוסקות בסכסוך היהודי-ערבי. למל זכה בפרסים רבים על עבודותיו בתחרויות עיצוב גרפי בישראל ובעולם.

## ביוגרפיה
למל נולד בירושלים וגדל ברסקו (שכונה). הוריו היו ניצולי שואה - אימו, בתיה לבית גורפינקל (1928–2012) נולדה בשלזיה ואביו, דב (בני) למל, נולד בעיר בנדין בחבל זגלמביה. ללמל אחות, אירית רוזנבלום, ואח, צביקה למל.

סיים ב-1983 את לימודיו המקצועיים במגמת עיצוב גרפי בבצלאל. מאז ניהל סוכנויות פרסום שונות. בנוסף, הוא ניהל את המחלקה לתקשורת חזותית במכללת אסכולה-מימד.

למל כיהן כדובר וחבר הוועדה המנהלת של אגודת המעצבים הגרפיים בישראל.

## עבודתו
למל משתמש בכרזות בפוטומונטז', טכניקה להרכבת תצלומים שונים לתצלום אחד, פעמים רבות תוך יצירת הרושם שהתצלום שנוצר הוא תצלום מציאותי, שנלכד בצורתו זו בעדשת המצלמה. הטכניקה מיושמת לעיתים קרובות בכרזות פוליטיות.

אחת הכרזות שעיצב למל, הוצגה במוזיאון בהמבורג שבגרמניה בשנת 1995. הכרזה, שרוחבה שישה מטרים, נוצרה לרגל 55 שנים לשחרור אושוויץ, ובה צילום זרוע שעליה מקועקע מספר. הזרוע היא של אביו של למל, ניצול השואה.

למל עובד עם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל מ-1995. כרזותיו עבור הארגון מתארות הפרות של זכויות אדם, מחאה נגד עינויים, טרור בינלאומי ויחסי האיבה בין ישראל והפלסטינים.

כרזותיו, שהוצגו ברחבי העולם וזכו בפרסים רבים, מאופיינות במסרים פרובוקטיביים וישירים. הוא זכה במקום הראשון בביאנלה לעיצוב גרפי בקוריאה בשנת 2002, ובפרסים נוספים בביאנלות במקסיקו וצ'כיה. תערוכותיו הוצגו בארצות הברית, גרמניה, סין, קרואטיה, הונגריה, סלובקיה, פולין, פינלנד ועוד.

למל עוסק גם בפעילות פוליטית דרך עבודתו בעיצוב "כרזות פירטיות" - כרזות מחאה אותן הוא תולה ברחבי תל אביב. הוא מימן עשרות עותקים של פוסטרים אלו.

כמו כן, טכניקת הפוטומונטז', שימשה אותו בפרויקט האדמו"ר האחרון מראדומסק שעסק בסבו של למל, יוסף אשר זליג גרפינקל וגם בפרויקט "הלב שלי" שעסק באימו של למל, בתיה למל

## פרסים (רשימה חלקית)
* מקום ראשון בתחרות עיצוב גרפי "אותות" בשנת 1993
* מקום שני בתחרות עיצוב גרפי "אותות" בשנת 1994
* מקום שני בביאנלה ה-16 לפרסום בבלגיה בשנת 1994
* פרסים שונים מאת האגודה לעיצוב גרפי בישראל בשנים 1996–2002
* מקום ראשון בתחרות הפרסום הישראלית על הקמפיין של שנת 1999.
* מקום ראשון בתחרות הלוגו של המשרד להגנת הסביבה בשנת 2000.
* מקום ראשון בביאנלה הראשונה לעיצוב גרפי בקוריאה בשנת 2002
* מקום ראשון בביאנלה השביעית לעיצוב גרפי במקסיקו בשנת 2002
* פרס המבקרים בביאנלה ה-20 לעיצוב גרפי בצ'כיה בשנת 2002.

## קישורים חיצוניים
*  

* 
* נעם טופלברג, יוסי למל, באתר עמלנט, מפגשים מהסוג החזותי
* יוסי למל, מתוך ארכיון אמנות ישראלית, אתר מוזיאון ישראל 
* אמנון זילבר ואפרת שקד, ריאיון עם אמן הכרזות - יוסי למל, באתר המרכז לעיצוב ישראלי - מדיטק חולון, 2006
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:פרסומאים ישראלים
קטגוריה:גרפיקאים ישראלים
קטגוריה:מעצבי כרזות ישראלים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:רסקו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
נחל בזלת

**נַחַל בַּזֶּלֶת** הוא יובל של נחל דליות. הנחל קצר יחסית אך מוביל כמות נכבדה של מים בתקופות הגשמים. ראשיתו למרגלות גבעת אורחה והוא זורם מערבה דרומית ליונתן. מרבית מימיו נאגרים במאגר דבש (המכונה גם "מאגר בזלת"), בסמוך לכביש 808, ומקצתם ממשיכים לנחל דליות, ומשם לכנרת. מעט לפני המפגש עם נחל דליות מפל קטן, מפל בזלת.

קטע הנחל שממערב לכביש 808 מצוי בתחום שמורת יהודיה.

## גלריה

קובץ:Bazelet River (28).jpg|נחל בזלת ליד כביש 808
קובץ:Bazelet River (19).jpg|אשדות הנחל ליד כביש 808
קובץ:Bazelet River 2.jpg|גלישת נחל בזלת ממאגר דבש ליד כביש 808, ינואר 2020
קובץ:Daliyot & Bazelet Rivers (2).jpg|מפגש נחל דליות ונחל בזלת
קובץ:Bazelet River road 808 2.jpg|נחל בזלת, ברקע כביש 808
קובץ:Bazelet River (8).jpg
קובץ:Bazelet River (2).jpg|נחל בזלת באזור שמורת גמלא
קובץ:Bazelet River (15).jpg|**נ**חל בזלת ליד כביש 808
קובץ:Bazelet River (14).jpg
קובץ:Bazelet River road 808 4.jpg


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יובלי הירדן
בזלת
פאלאוקסטריצה

שמאל|ממוזער|200px|הכניסה למנזר
שמאל|ממוזער|200px|מבט מבפנים

פאלאוקסטריצה (יוונית: Παλαιοκαστρίτσα Κέρκυρας) הוא כפר תיירותי בחוף הצפוני מערבי של האי היווני קורפו המרוחקת כ-26 קילומטר מהעיר קורפו וידועה בזכות החופים והמפרצים שבה. הסביבה מכוסה בעצי ברוש ובעצי זית ונראית ירוקה כל עונות השנה. העירה נמצאת בסמוך לכפר תיירותי אחר, הנקרא לאקונס (Lakones) שהוא בעל רחובות צרים, הרים ירוקים, חופים ומפרצי ים.

**מוני תאוטוקו** הוא מנזר בעירה.
המנזר הוקם לראשונה במאה ה-13. במקום הוקמה כנסייה במאה ה-16. המבנים של המנזר והכנסייה נבנו מחדש במאה ה-18. המנזר בנוי על צוק הצופה לים ונשקפים ממנו מפרצים. המנזר הוא אתר תיירות מבוקש והנזירים במקום מפעילים גם מוזיאון עם מוצגים מגוונים וחנות. הכניסה למנזר, הביקור בכנסייה ובמוזיאון הם ללא תשלום.

## גלריה

Moni_Theotokou04.JPG|פנים הכנסייה
Moni_Theotokou05.JPG|מנורה בכנסייה
Moni_Theotokou06.JPG||קונכית ענק במוזיאון
PalaiokastritsaCorfuJuly152022.jpg|מפרץ פאלאוקסטריצה

## מקור
* **איי יון**, מסדרת מדריכי לונלי פלאנט, בעברית, עמוד 429.

## קישורים חיצוניים

* תמונות ממוני תאוטוקו
* פאלאוקאסטריצה והמנזר מוני תאוטוקו

קטגוריה:קורפו

קטגוריה:יוון: כפרים
ואניטאס

[שמאל|ממוזער|250px|"'''ואניטאס'''" ([1630) מאת פיטר קלאס (Claesz)]]
"**ואניטאס**" (מלטינית: **Vanitas**, ריקנות) הוא סוגה סמלית של תאורי טבע דומם, הרומזת לזמניות החיים ולוודאות של המוות, האופיניית לציור ההולנדי והפלמי של המאה ה-16 וה-17. 

[ממוזער|ואניטאס של [פיליפ דה שאמפן, מצומצם לשלוש מהויות: פרח, גולגולת ושעון חול.]]
מקורו של המונח הוא בפרשנות הנוצרית לתנ"ך וברעיון כי על האדם המאמין "לזכור את המוות" ("ממנטו מורי"). התרגום הלטיני הידוע של התנ"ך, "וולגטה", הציע בתרגומו לפסוק  את הביטוי "Vanitas vanitatum omnia vanitas". התרגום לאנגלית, הידוע כ"תרגום המלך ג'יימס", הציע את הביטוי "Vanity of vanities; all is vanity". 

תאורי הוואניטאס, שהיו פופולריים בעיקר בציור, הציגו מבחר של תאורי טבע דומם ובהם שילוב של פריטים בעלי משמעות סמלית. בתיאורים הופיעו פריטים כגון נרות, כוסות יין הפוכות, גולגולות אנושיות, שעוני חול, פירות או פרחים במצבי ריקבון שונים וכדומה אשר רמזו על המוות המתקרב. לעיתים עומתו דימויים אלו עם דימויים דתיים, כגון ספר תפילות, המסמלים את הנצח בחסות האל הנוצרי. מטרתם של ציורים אלו הייתה לתאר את חלוף הזמן ואת אפסיותם של החיים האנושיים, כביטוי מוסרי.
 
הציור תופס מקום חשוב בספרה של בתיה גור, 'המרחק הנכון - רצח מוזיקלי' (כתר, 1996).

## ראו גם
*ממנטו מורי
* ריקוד המוות
*ארס מוריינדי

## קישורים חיצוניים

*ציורי ואניטאס, בגלריה הלאומית בלונדון
* 

קטגוריה:איקונוגרפיה
קטגוריה:המוות בתרבות ובאמנות
קטגוריה:טבע דומם
איתן אהרוני

**איתן אהרוני** (נולד ב-21 בדצמבר 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן הימני בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, בעיקר בקבוצת מכבי חיפה, והיה שותף לחמש אליפויות בהן זכתה בשנים אלו.

## קריירה
אהרוני גדל במושב צרופה, והחל את דרכו בקבוצות הילדים והנוער של מכבי חיפה בגיל 11. הוא עבר בגיל 16 לקבוצת הבוגרים כאשר היא שיחקה בליגת המשנה. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-1 בדצמבר 1979 מול הפועל הרצליה. הוא היה שותף להעפלתה של הקבוצה לליגה הראשונה בעונת 1981. במקביל עבד כחקלאי במשק המשפחתי במושב. שיחק בנבחרת הנוער של ישראל בכדורגל, ובהמשך בנבחרת העתודה והנבחרת האולימפית.

אהרוני היה שותף, כשחקן וגם כקפטן, לזכייה בחמש אליפויות של מכבי חיפה (1984, 1985, 1989, 1991, 1994) והניף פעמיים את גביע המדינה כקפטן הקבוצה (1991 ,1993). בתקופה זו שיחק גם במדי נבחרת ישראל.

בשנת 1989, לאחר הזכייה באליפות, עזב אהרוני את חיפה לאחר שהוצע לו שכר נמוך יחסית, ועבר להפועל כפר סבא. בשנה זו זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על שמשון תל אביב בתוצאה 0-1. ב-1990, לאחר שובו של המאמן שלמה שרף לחיפה, חזר אהרוני לקבוצה, וזכה עימה בדאבל. לאחר פציעה ארוכה ב-1994, עבר ליריבתה העירונית של מכבי חיפה, הפועל חיפה, וב-1995 הגיע עימה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה למכבי חיפה.

ב-1997 פרש אהרוני ממשחק פעיל בכדורגל, וחזר לעסוק בחקלאות במשק המשפחתי במושבו צרופה. בשנת 2018, מונה אהרוני כ"שגריר של כבוד" של מועדון הכדורגל מכבי חיפה.

## חיים אישיים
אהרוני נשוי לגאולה ולהם שני ילדים. בנו יוחאי, כדורגלן עבר גם הוא.

## תארים כשחקן

; מכבי חיפה

* אליפות: 1983/1984, 1984/1985, 1988/1989, 1990/1991, 1993/1994
* גביע המדינה: 1990/1991, 1992/1993
* גביע הטוטו: 1993/1994
* גביע ליליאן: 1984/1985
* אלוף האלופים: 1985, 1989

**[[הפועל כפר סבא]]**

גביע המדינה: 1989/1990

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן באתר מכבי חיפה

## הערות שוליים

קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר סבא
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:צרופה: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
אברהם חסידוף

**אברהם חסידוף** (14 באפריל 1898 - 2 ביוני 1979) היה יזם מקרקעין בירושלים ובנקאי, ממקימי בנק דיסקונט לישראל ומראשוני מנהליו.

## משפחתו וראשית דרכו
בן למשפחה מגאורגיה. סבו וסבתו (הורי אימו) עלו ברגל מטיפליס ב-1870, בהוראת הרב המקומי, לאחר שלא הצליחו להוליד ילדים. אמו (יוכבד לבית מיקא) גדלה בפרוטקטוראט הצארי בעיר העתיקה בירושלים. אביו, דניאל חסידאשווילי (ხასიდაშვილი), עלה לירושלים עם משפחתו מאחלציחה בגאורגיה ב- 1883. 

חסידוף נולד בירושלים ב-1898 בשכונת הגורג'ים, מול שער שכם ליד שכונת ניסן ב"ק, גדל בזיכרון משה – יגיע כפיים; למד בירושלים - תחילה בחדר, ולאחר מכן בגימנסיה העברית שפעלה אז בבית אהרן מאיר מזי"א בזיכרון משה (לא סיים); בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הטורקי, ובתחילת שנות העשרים התחיל בקריירה של סוחר קרקעות, שאת צעדיו הראשונים עשה אצל משפחת שלוש בתל אביב.

## ייזום ובנייה בירושלים
חסידוף הפך עצמאי באמצע שנות העשרים, וכיזם וקבלן רכש קרקעות ובנה בתים ושכונות מגורים בירושלים. בין השאר הקים על קרקעות בית היתומים שנלר את שכונת גאולה (שנקראת על שם בתו הבכורה - כיום גאולה שמואלי), בניין העמודים, שיכוני חסידוף, בניין מצפה, בתי מגורים בתל ארזה (שיכוני חסידוף), בתים בכרם אברהם, מקור ברוך ועוד (רכש שטחים גדולים מיוהאן לודוויג שנלר מנהל בית היתומים שנלר לצורך בניית השכונות הסובבות אותו). 

עיקר הצלחתו בא מראייה נכונה של כיוון התפתחות העיר, רכישת קרקעות בפריפריה העירונית, שיווק דירות לפני תחילת בנייתן, והקמת שיכונים זולים למחוסרי יכולת, תוך הצעת פתרונות מימון במשכנתה שניתנה על ידו.

## בנק דיסקונט
באמצע שנות השלושים הציע לו ליאון רקנאטי להקים ולנהל סניף של בנק דיסקונט בירושלים, והוא עבר לעסקי בנקאות בבנק דיסקונט, שם עבד כמנהל אזור ירושלים וחבר דירקטוריון הבנק, עד פרישתו ב-1975. הביא לבנק את מומחיותו במקרקעין ובנייה, הקים את החברה לנכסים ובניין מקבוצת IDB, היה מעורב בהשקעות בחברת נטיעות הדרום (אשר ייבאה לישראל לראשונה שתילי גפנים לענבי סולטנינה וגידלה אותם בחבל לכיש), בחברת איזראל אינווסטמנט, ובעסקי קרקעות וחקלאות בקפריסין, עבר הירדן ומצרים.

## פעילות ציבורית
הקים בית כנסת הנושא את שמו ברחביה; כיהן כנשיא עדת הגורג'ים בישראל; יו"ר התאחדות בעלי בתים; קונסול כבוד של פנמה בירושלים; זכה ב-1970 לעיטור יקיר ירושלים. על שמו רחוב בשכונת גבעת משואה בירושלים, ומרכז ההדרכה והמתנדבים של מגן דוד אדום בירושלים.

היה נשוי לגרסיה לבית הדאייה, ואב ל-5 ילדים.

אחד מנכדיו הוא עו"ד חגי שמואלי, שותף מנהל במשרד עורכי הדין ארנון, תדמור-לוי.

## קישורים חיצוניים
* 
* שלמה פרנקל ושמשון ביכלר, המיוחסים אצולת-ההון של ישראל, הוצאת כדים תל אביב, עמ' 26-22

## הערות שוליים

קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:בנקאים ישראלים
קטגוריה:קבלני בניין ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:יהדות גאורגיה
קטגוריה:קונסולים של כבוד במדינת ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:גאולה (ירושלים)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1979
סאקי לבן-פנים

**סאקי לבן-פנים** (שם מדעי: *Pithecia pithecia*) הקרוי גם **סאקי גיאני** או **סאקי זהוב-פנים** הוא מין קוף סאקי, שהוא סוג של קוף עולם חדש (קופים המצויים בחצי-הכדור המערבי), שמצוי בברזיל, ונצואלה, סורינאם, גיאנה, גיאנה הצרפתית.

## מאפיינים
סאקי לבן פנים חי ב"קומה התחתונה" ובצמרות העצים הנמוכות ביערות. תזונתו כוללת בעיקר פירות, אך גם אגוזים, זרעים וחרקים. משקלו נע בין 80 גרם ל-2.5 ק"ג, אורכו 33.5 ס"מ עד 35 ס"מ, עם זנב באורך של 34.3 עד 44.5 ס"מ. הוא קרוי על שם פרוותו שנמצאת על הפנים, שלעיתים בגווני אדום, האופיינית רק לזכרים. זנבו אינו מאחז.

בשבי, הנקבות חוות מחזור של 17 ימים בערך, ותקופת ייחום של 20–21 שבועות. לאחר הלידה, הנקבה עוברת תקופת הנקה קצרה, של 23 שבועות, בממוצע.

סאקים לבני-פנים מציגים דו-צורתיות זוויגית בולטת בצבעם. לנקבות יש שיער קצר יותר מלזכרים, עם פרווה חומה-אפורה, ופסים חומים חיוורים ולבנים, עם מצח, פנים וידיים אדמדמים-לבנים.

## תת-מינים
**Pithecia pitecia pithecia*
**Pithecia pithecia chrysocephala*

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:סאקיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
קטגוריה:גיאנה: יונקים
קטגוריה:ברזיל: יונקים
נידוי (נצרות)

בנצרות, **נידוי** (ביוונית: Ανάθεμα, אנתמה; בלטינית: excommunicatio) הוא הכרזה הבאה להשעות או להוציא אדם מן הקהילה הדתית אליה השתייך, הכרוכה בגינוי רוחני של האדם, או הקבוצה המנודה. 
מקורותיו של הנידוי בכתבי הברית החדשה. באיגרת אל הגלטים נאמר: "אֲבָל גַּם־אֲנַחְנוּ אוֹ־מַלְאָךְ מִן־הַשָּׁמַיִם אִם־יָבוֹא לְבַשֵׂר אֶתְכֶם בְּשׂוֹרָה מִבַּלְעֲדֵי זֹאת אֲשֶׁר בִּשַׂרְנוּ אֶתְכֶם חֵרֶם יִהְיֶה". ובאיגרת הראשונה אל הקורינתים נאמר: "מִי שֶׁלּא יֶאֱהַב אֶת־הָאָדוֹן יֵשׁוּעַ הַמָּשִׁיחַ יָחֳרָם מָרַן אֲתָא".

בברית החדשה מספר מועט של דוגמאות לנידוי. בבשורה על-פי מתי מסופר שישו הורה להתייחס לאנשים הפוגעים שוב ושוב באחרים כאל גוי או מוכס: "וְאִם־לֹא יִשְׁמַע אֲלֵיהֶם וְהִגַּדְתָּ אֶל־הַקָּהָל וְאִם־לֹא יִשְׁמַע גַּם־אֶל־הַקָּהָל וְהָיָה לְךָ כְּגוֹי וּכְמוֹכֵס". באיגרת אל הרומאים כותב פאולוס: "וַאֲנִי מַזְהִיר אֶתְכֶם אַחַי לָשׂוּם פְּנֵיכֶם בִּמְשַׁלְּחֵי מְדָנִים וּמִכְשׁוֹלִים שֶׁלּא כַלֶּקַח אֲשֶׁר לְמַדְתֶּם וְסוּרוּ מֵהֶם׃", ובאיגרת יוחנן השנייה נאמר: "איש אם יבוא אליכם ולא יביא את התורה הזאת, אל תקבלו אותו הביתה ואל תאמרו לו "שלום"; כי המברך אותו בברכת שלום משתתף במעשיו הרעים".

## הכנסייה הקתולית
על פי הכנסייה הקתולית, הנידוי איננו עונש, אלא הכרזה דתית רשמית על מצב קיים: הכנסייה נצרכת להכריז על נידוי, כאשר חבר בכנסייה (תהא דרגתו אשר תהא) עושה מעשה אשר מוציא אותו מקהילת המאמינים; ההכרזה נדרשת במיוחד כאשר אותו אדם, בדבריו או במעשיו, "מפיץ מחלוקת ומבוכה בקהל המאמינים", ובפרט כאשר הוא משמש דוגמה לציבור. במצבים מעין אלה, הכנסייה מיידעת את ציבור המאמינים שאין עוד לציית לאדם זה, ומודיעה לאנשי הכמורה כי אותו אדם הוציא עצמו במזיד מן הכנסייה, וכי אין לשתף אותו עוד בסקרמנט, עד למועד שבו תהיה השלמה. יש ובהכרזה ניתנים התנאים להשלמה לצורך השבת המנודה לחיק הכנסייה ואף מוגדרת סמכותו של המחליט על ההשלמה, בין אם זה בישוף או האפיפיור. הנידוי משמש בכנסייה הקתולית ככלי "מרפא", אמצעי לחץ על האדם לשנות את התנהגותו או הצהרותיו, להתוודות על חטאיו ולשוב כחבר מלא בקהילה.

## חרם ונידוי
בכנסייה האורתודוקסית המזרחית קיים הבדל בין נידוי (בלטינית: excommunicatio) לבין חרם (anathema, מן היוונית: ανάθεμα). בעוד הנידוי אוסר על אדם לכהן בפולחן הדתי ולקבל את הסקרמנטים, החרם מוגדר כהרחקה מוחלטת של האדם מן הקהילה ואיסור קיומם של קשרים אתו. הנידוי בדרך כלל מוגבל בזמן, והמנודה רשאי להשתתף בתפילות בכנסייה. החרם, לעומת זאת, משמעו ניתוק מוחלט מן הכנסייה, והוא מתבטל אך ורק באמצעות חרטה שלמה מצד המוחרם. במאה החמישית לספירה יצרה לראשונה גם הכנסייה הקתולית הבחנה בין נידוי לבין חרם.

## ראו גם
*חרם ונידוי ביהדות
*אוסטרקיזם
*תשמיס
*חרם חברתי
*גלות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נצרות
קטגוריה:ענישה
מדליית יוז

[שמאל|ממוזער|200px|[ג'יי ג'יי תומסון, הזוכה הראשון בפרס]]
**מדליית יוז** (באנגלית: **Hughes Medal**) היא אחת מהמדליות המוענקות על ידי החברה המלכותית, האקדמיה למדעים בבריטניה. המדליה קרויה על שמו של ממציא המיקרופון, דייוויד אדוארד יוז.

הפרס מוענק באופן ספציפי על: "גילוי מקורי בתחום הפיזיקה, במיוחד בתחום האלקטרוניקה והמגנטיות או נושאים הקשורים אליהם".

המדליה עשויה מכסף מוזהב ומחולקת מאז שנת 1902. מקבל המדליה הראשון היה הפיזיקאי ג'יי ג'יי תומסון, על הישגו בגילוי האלקטרון. מספר אישים מכובדים אחרים זכו אף הם במדליה, כולל האנס גייגר, אלכסנדר גרהם בל, סטיבן הוקינג ואנריקו פרמי. בנוסף למדליה, הפרס כולל 2,000 ליש"ט, נכון לשנת 2020. 

הרטה איירטון הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס.
## קישורים חיצוניים

* 

יוז
יוז
היינריך שוואבה

**סמואל היינריך שוואבה** (בגרמנית: **Samuel Heinrich Schwabe**; 25 באוקטובר 1789 – 11 באפריל 1875) היה אסטרונום ובוטנאי גרמני, אשר נודע בשל עבודתו בתחום כתמי השמש.

## חייו
שוואבה נולד בשנת 1789 בעיר דסאו. בשנת 1806 סיים את לימודיו בבית הספר, והחליט כי ברצונו להיות רוקח. למד בברלין רוקחות, כימיה, בוטניקה ופיזיקה עד שנת 1809. בשנת 1811 שב לדסאו ונטל לידו את ניהול בית המרקחת של סבו, עד שנמכר ב-1829.

כבר בשנת 1825 החל להתעניין באסטרונומיה, והפנה את מרצו לתצפיות בכתמי שמש. חקר את מסלולו של כוכב חמה בתקווה למצוא בו את כוכב הלכת ההיפותטי "וולקן". משימה זו הייתה לא קלה בשל הקרבה לשמש, אך שוואבה סבר כי כוכב הלכת וולקן יופיע במהלך מסלולו ככתם כהה על פני השמש. בתקופה של שבע-עשרה שנים, בין השנים 1826–1843, ניצל שוואבה כל יום בהיר לצפות בשמש ותיעד את הכתמים שמצא, בתקווה לגלות את וולקן ביניהם. לא עלה בידו של שוואבה לגלות את כוכב הלכת, אך הוא גילה כי כתמי שמש באים והולכים במחזור של עשר שנים, אשר ניתן לנבא את מופעיו. בשנת 1843 פרסם את ממצאיו במאמר קצר שכותרתו "תצפיות בשמש במהלך שנת 1843".

על תגליתו זכה שוואבה בשנת 1857 במדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה.

## קישורים חיצוניים

* 
* מובאות מתוך "תצפיות בשמש במהלך שנת 1843", כולל נתונים
* 

קטגוריה:אסטרונומים גרמנים
קטגוריה:בוטנאים גרמנים
קטגוריה:זוכי מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
קטגוריה:רוקחים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1789
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1875
סיימון גולדברג

**סיימון גולדברג** (בפולנית: **Szymon Goldberg**; 1 ביוני 1909 – 19 ביולי 1993) היה כנר ומנצח יהודי-אמריקאי, יליד פולין.

## קורות חייו
גולדברג החל לנגן בכינור בילדותו בוורשה וב-1917 עבר לברלין והחל ללמוד כינור אצל קרל פלש.

לאחר שהופיע ברסיטל בוורשה בשנת 1921, הוזמן לנגן עם התזמורת הפילהרמונית של דרזדן ובשנים 1925 עד 1929 כיהן ככנר הראשי של תזמורת זו. בשנת 1929 התמנה לכנר ראשי של הפילהרמונית של ברלין, שם היה מוערך מאוד על ידי חבריו ומכריו. עליית הרייך השלישי לשלטון באותה עת כפתה עליו להתפטר ב-1934, על אף מאמציו של וילהלם פורטוונגלר לשמור על נגניה היהודים של התזמורת. אחרי שעזב את גרמניה הנאצית, יצא לסיורי קונצרטים באירופה. בארצות הברית הופיע לראשונה בניו יורק בשנת 1938. בזמן סיור באסיה נעצר ונשלח למחנה הסגר יפני ביאוה, משנת 1942 עד 1945.

אחרי מלחמת העולם השנייה השתקע בארצות הברית וקיבל לבסוף אזרחות אמריקאית בשנת 1953. בין השנים 1951 עד ל-1965, לימד בבית הספר אספן למוזיקה ובמקביל עסק גם בניצוח. ב-1955 ייסד את התזמורת הקאמרית ההולנדית באמסטרדם וניצח עליה עד 1979. בשנים אלו הופיע עם התזמורת רבות במקומות שונים. משנת 1977 עד 1979 היה המנצח של הקאמרטה של מנצ'סטר באנגליה.

גולדברג לימד באוניברסיטת ייל בין השנים 1978–1982, בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק משנת 1978, במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה משנת 1980 ובבית הספר מנהטן למוזיקה בניו יורק משנת 1981. משנת 1990 ועד למותו ניצח על התזמורת הפילהרמונית החדשה של יפן בטוקיו. הוא מת באויאמה-מאצ'י שביפן בשנת 1993, מאז שעזב ליפן, מעולם לא שב להופיע בגרמניה.

## קישורים חיצוניים


* Bach Cantatas page, biography

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים יהודים אמריקאים
קטגוריה:כנרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים יהודים פולנים
קטגוריה:כנרים יהודים פולנים
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:סגל בית הספר מנהטן למוזיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:סגל בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993
הקאמרטה של מנצ'סטר

**הקאמרטה של מנצ'סטר** (אנגלית: **Manchester Camerata**) היא תזמורת קאמרית בריטית השוכנת במנצ'סטר. התזמורת נוסדה בעונת 72–1971. תת-קבוצה מן התזמורת, **אנסמבל הקאמרטה של מנצ'סטר**, מתמחה בביצועי מוזיקה קאמרית.

אתר הקונצרטים העיקרי של התזמורת הוא אולם ברידג'ווטר הול. היא מופיעה גם בקולג' המלכותי הצפוני למוזיקה. נוסף לכך, התזמורת מופיעה בערים שונות בצפון אנגליה. 

מנצחיה הראשיים של התזמורת כוללים את סיימון גולדברג, ניקולס ברייתווייט וסאצ'יו פוג'יוקה. משנת 2001 ועד שנת 2011 מנצחה הראשי של התזמורת היה דגלס בויד. ברייתווייט היה גם מנצח אורח ראשי בשנים 1977 עד 1984. ניקולס קרמר הוא המנצח האורח הראשי הנוכחי. בשנת 2002 התמנה גאווין רייד למנהל כללי של התזמורת.

המנצח והכנר ההונגרי גאבור טקאץ'-נאג' משמש כמנהלה המוזיקלי של התזמורת החל מעונת הקונצרטים 2011-2012.

## מנצחים ראשיים

* סיימון גולדברג (1977–1979)
* ניקולס ברייתווייט (1984–1991)
* סצ'יו פוג'יוקה (1995–2000)
* דגלס בויד (2001–2011)
* גאבור טקאץ'-נאג' (2011–ממשיך)

## קישורים חיצוניים

* 

מנצ'סטר, קאמרטה
מנצ'סטר, קאמרטה
קאמרטה
דיבון

**דִּיבוֹן** (במואבית: **𐤃𐤉𐤁𐤍**) הייתה עיר מואבית־ישראלית בעבר הירדן, בקרבת נחל ארנון. אתר העיר נמצא כיום ליד העיירה הירדנית ד'יבאן (ذيبان), המשמרת את השם העתיק.

שמאל|ממוזער|325px|שטחי מואב
דיבון מוזכרת כעיר מואבית בכתובת מישע, ולפי ההשלמה המקובלת גם בכתובת מקיר-מואב, כמקום מוצאו של איש בשם כמשית, אביו של מישע מלך מואב.

העיר מוזכרת בתורה כאחת מתחנות בני ישראל בעת נדודיהם במדבר לאחר יציאת מצרים בדרכם לארץ ישראל. לפי המסופר, בני ישראל הגיעו לדיבון גד לאחר שחנו בעיי העברים, ומדיבון גד נסעו לעלמן דבלתימה.

העיר נזכרת בכ-300 תעודות נחושת המכונסות ב"ארכיון בר כוכבא" שבידי צוות בראשותו של ד"ר יצחק אשל.

## שם
במקרא מופיע שם העיר שלוש פעמים בכתיב מלא "דיבון" ושמונה פעמים בכתיב החסר "דיבן", כפי שמופיע גם במואבית במצבת מישע; הופעת הי' במואבית, בה לא היו אמות קריאה, כמו גם התעתיק Δαιβων בתרגום השבעים, מעידים על ההגיה המקורית "דַיְבּוֹן".

## ארכאולוגיה
ממוזער|מפה משוערת של מסלול נדודי בני ישראל במדבר, דיבון גד מופיע מימין.
## נחלת שבט גד או ראובן
דיבון מוזכרת בכיבושיו של שבט גד כאחת מהערים המואביות אותן הוא כובש והופך לנחלתו. בימי יהושע נכללה העיר בנחלת שבט ראובן, וככל הנראה בימי דוד המלך או בנו, שלמה, הפכה העיר להיות אחת מערי הלויים.

בתורה נכתב כי בני שבט גד הם בנו את 'דיבון': , אך מנגד בספר יהושע נאמר שדיבון הייתה נחלת בני ראובן: .

יש שכתבו שמקום זה ניתן לשבט גד בעת חלוקת הארץ ופירוש 'דיבון גד' הוא 'דיבון' של 'גד'.

## זיהוי המקום
לדעת הארכאולוג אולברייט יש לזהות את 'דיבון' עם העיר תפז הנזכרת ברשימת תחותימס השלישי.

### נחל זרד

במפרשים התקשו בסתירת הפסוקים, שכן בפרשת מסעי נאמר בתורה שלאחר שחנו בעיי העברים המשיכו דיבון גד, ואילו בפרשת חוקת נכתב שמעיי העברים נסעו לנחל זרד: . בראשונים כתבו לבאר שאכן היו המקומות זהים, פעם אחת פירטו את שם המקום, ופעם אחת פירטו את שם הנהרות שהיו שם. עם זאת, הראיות המחקריות הראו שדיבון שכנה בקרבת נחל ארנון.

## לקריאה נוספת

*
*
*
*

*ישראל אפעל (עורך ראשי), **ההיסטוריה של ארץ-ישראל: ישראל ויהודה בתקופת המקרא (המאה השתים עשרה - 332 לפני הספירה)**, כרך שני, עמ' 121, יד יצחק בן-צבי (1984).

## קישורים חיצוניים
* אזכור העיר באתר עציון במאמר על מצבת מישע
## הערות שוליים

קטגוריה:מואב
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט גד
קטגוריה:נחלת שבט ראובן
קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אתרים
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
קטגוריה:ירדן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:ירדן: ערים רומיות
קטגוריה:ירדן: ערים
קריאטידה

[ימין|ממוזער|150px|קריאטידה מוצגת ב ב[לונדון]]
[שמאל|ממוזער|250px|מרפסת הקריאטידות ב[ארכתאון, האקרופוליס באתונה]] 
**קָרְיָאטִידָה** (ביוונית: Καρυάτις ברבים: Καρυάτιδες) היא עמוד אדריכלי מפוסל בדמות אישה הנושאת חלק ממבנה או תומכת בו. הקריאטידות נקראות על שם הנשים של קאריה (עיר בפלופונס). שש מן הקריאטידות הידועות בעולם ניצבו במרפסת הדרומית של מקדש ארכתאון באקרופוליס של אתונה. 

האדריכל הרומאי ויטרוביוס מציג פרשנות להצבת הקריאטידות באקרופוליס בספרו "על אודות האדריכלות" (ספר ראשון, פרק א', 5). לפי ויטרוביוס הסיבה מצויה בהיסטוריה הקדומה של אתונה. בעת המלחמות מול פרס, בראשית המאה החמישית לפסה"נ, עשתה העיר קאריה יד אחת עם הפרסים כנגד אתונה. לאחר ניצחונה של אתונה על הפרסים היא נלחמה באנשי קאריה, ניצחה אותם, המיתה את הגברים ושיעבדה את הנשים. פסלי הקריאטידות נועדו להנציח את ההשפלה של נשות קאריה בכך שהן נושאות על ראשן את קורות המבנה ומשועבדות לנצח, הן מזכירות לדורות הבאים את דבר בגידתם של אנשי קאריה ואת עונשם. הסברו של ויטרוביוס בעייתי כיוון שפסלי קריאטידות הופיעו ביוון שנים רבות לפני המלחמה הפרסית, בין היתר בחדרי המטמון במקדשי דלפי מהמאה השישית לפנה"ס.
פרשנות אחרת למקור השם, בעלת הקשר חיובי, מציינת דמיון אפשרי של פסלי הקריאטידה לעלמות של העיר קאריה שהיו ידועות בקומתן התמירה, המחוללות בטקס פולחני לכבודה של האלה ארטמיס כשהן נושאות על ראשיהן סלים עמוסי קני סוף.

עמוד אדריכלי דמוי פסל אנושי גברי מכונה בשם אטלס (ברבים אטלנטס), על שמו של הענק מן המיתולוגיה היוונית, שנשא על כתפיו את כיפת השמים; וגם בשם טלאמון (ברבים טלמונס), אחד מבניו הגיבורים של איאקוס.

עם הקמת מוזיאון האקרופוליס באתונה בשנת 2009, הועברו אליו חמש מן הקריאטידות המקוריות ממקדש הארכתאון. הקריאטידה השישית נשדדה על ידי הלורד אלגין  לבריטניה עוד בראשית המאה ה-19, ומוצגת במוזיאון הבריטי בלונדון. בשטח האקרופוליס מוצבים כעת העתקים. הקריאטידות החלו לחזור לאופנת האדריכלות באירופה לקראת סוף המאה ה-18. בווינה ניתן למצוא עד היום את שלבי גלגולן של הקריאטידות במאות ה-18–20.  

## קישורים חיצוניים
הקריאטידה השדודה רוצה לחזור הבייתה, באתר Greekcitytimes **(באנגלית)**
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יוון העתיקה: אדריכלות
קטגוריה:נשים בפיסול
קטגוריה:נשים ביוון
הסחה לכחול

שמאל|ממוזער|250px|הסחה לאדום והסחה לכחול
**הסחה לכחול** או **היסט לכחול** (באנגלית: **Blueshift**) היא תופעה פיזיקלית לפיה מתקצר אורך הגל, ו/או גדל התדר כאשר המושא (אובייקט) נע לעבר הצופה.

התופעה מוסברת על ידי אפקט דופלר. השם בא משום שאורך גל האור בקצהו הוא כחול (או סגול), ולכן, כשהאור הנראה נדחס באורך הגל שלו, הוא מוסט לעבר הקצה הכחול של הספקטרום, ולכן קרוי שמו "היסט לכחול". כשאורך הגל מתארך, הקצה של הספקטרום האלקטרומגנטי הוא אדום, ולכן האפקט הנגדי, של הארכת אורך הגל, נקרא הסחה לאדום.

אף על פי ששמות הצבעים אדום וכחול נלקחים מחלק האור הנראה בלבד על הספקטרום האלקטרומגנטי, משתמשים במונחים ומוסכמות אלו ("כחול"= דחיסה, "אדום"= התארכות) גם כשמתייחסים לאות שנמצא מחוץ לטווח האופטי (לדוגמה, גלי רדיו, קרינת X וקרינת גאמא).
המונח הזה מיושם באופן בלתי רשמי בהיסח היפוכרומי (hypsochromic shift) בפוטוכימיה.

## אסטרונומיה
הסחה לאדום מוזכרת הרבה יותר בגלל חשיבותה לאסטרונומיה מודרנית. בזמן שהסחה הכללית לאדום של אור הכוכב נראית כראיה להתרחבות היקום, ישנם מספר דוגמאות להסחה לכחול באסטרונומיה:
* גלקסיית אנדרומדה נעה לעבר גלקסיית שביל החלב במהירות של כ-300 ק"מ לשנייה (כאלפית ממהירות האור). כך, כשנצפה מכדור הארץ, האור שנצפה הוא הסחה לכחול.
* כשצופים בגלקסיות ספירליות, הצד המסתובב לכיווננו יהיה הסחה לכחול.
* כוכבים הקרובים אלינו כמו כוכב ברנרד נעים לעברנו וגורמים לאפקט קטן מאוד של הסחה לכחול.

## ראו גם
* אפקט דופלר
* הסחה לאדום
* תורת היחסות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גלים
קטגוריה:אפקט דופלר
דייב בואן

**דייוויד לויד "דייב" בואן** (אנגלית: **David Lloyd "Dave" Bowen**; 7 ביוני 1928 - 25 בספטמבר 1995) היה שחקן ומאמן כדורגל ולשי.

בואן נולד בעיירה מייסטג שבדרום ויילס, והחל את דרכו בנורת'המפטון טאון. הוא הספיק להשתתף ב-12 משחקים במדי המועדון לפני שזכה לתשומת לבו של פט ויטאקר, בנו של מאמן ארסנל טום ויטאקר. הוא הוחתם על ידי ארסנל בקיץ 1950 על מנת לשמש כמחליפו של ג'ו מרסר בעמדת הקשר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול וולבס ב-24 במרץ 1951, אך לא השתתף במשחקים רבים בין שנת 1951 לשנת 1954 שבה פרש מרסר בעקבות פציעה. בעונת 1954/1955 הוא הפך לשחקן הרכב קבוע, והמשיך בכך עד סוף העשור.

במקביל, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ויילס במשחק הידידות מול נבחרת יוגוסלביה בספטמבר 1954. הוא השתתף בסך הכול ב-18 משחקי נבחרת, והיה הקפטן שלה במהלך משחקי מונדיאל 1958; ויילס סיימה בתיקו בכל המשחקים והעפילה לשלב רבע הגמר, שם הודחה על ידי נבחרת ברזיל שניצחה 1 - 0 משער של פלה בן ה-17. ביחד עם השוער ג'ק קלסי הוא היה השחקן הראשון של ארסנל המשתתף במונדיאל.

בתקופה שבה שיחק בארסנל המועדון לא זכה להצלחה רבה, כך שבואן לא זכה בתארים כלשהם באנגליה. אולם, הוא השתתף בנבחרת לונדון בגמר הראשון של גביע ערי הירידים, שהסתיים בהפסד 2 - 8 לברצלונה בסיכום שני המשחקים. בשתי עונותיו האחרונות בארסנל הוא היה קפטן המועדון. בסך הכול הוא השתתף ב-162 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שני שערים.

ב-1959 הוא חזר לנות'המפטון טאון כמאמן-שחקן. בואן אימן את המועדון במשך שמונה שנים, והתפרסם בכך שהצליח להחתים שחקנים טובים למרות מגבלות התקציב. בתוך חמש עונות הוא הוביל את נורת'המפטון מהליגה החמישית אל הליגה הראשונה. אולם, המועדון שרד בליגה הראשונה במשך עונה אחת בלבד (1965/1966).

בואן עזב את נורת'המפטון ב-1967, לאחר ירידת ליגה שנייה ברציפות, אך חזר לקדנציה שנייה שהחלה ב-1969 והסתיימה ב-1972, כאשר בשנה זו המועדון משחק בליגה הרביעית. הוא אימן את המועדון בהפסד 2 - 8 למנצ'סטר יונייטד בגביע ה-FA, שבו הבקיע ג'ורג' בסט שישה שערים.

במקביל לעבודתו בנורת'המפטון הוא אימן את נבחרת ויילס, אך לא הצליח להוביל אותה להישגים דומים לאילו שאליהם הגיעה הנבחרת בזמן ששיחק בה. בואן המשיך לעבוד בנורת'המטון כג'נרל-מנג'ר, מזכיר ודירקטור בהנהלה. לאחר מכן הוא פרש מכדורגל. במקביל לעבודתו כמאמן הוא עסק בעיתונאות כמקצוע משני.

לאחר מותו החליטה הנהלת נורת'המפטון לקרוא ליציע הצפוני באצטדיון סיקספילד (מגרש הבית של המועדון) על שמו של בואן.

## לקריאה נוספת
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים ולשים
קטגוריה:קשרי כדורגל ולשים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני נורת'האמפטון טאון
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ויילס
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:מאמני כדורגל ולשים
קטגוריה:מאמני נבחרת ויילס בכדורגל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1928
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1995
יונייטד ארטיסטס

**יונייטד ארטיסטס** (באנגלית: **United Artists**) היא חברת הפקה דיגיטלית הידועה כיום בשם **"United Artists Digital Studios"**.
## היסטוריה
החברה הוקמה ב-1919 על ידי צ'ארלי צ'פלין, דאגלס פיירבנקס, מרי פיקפורד, וד. וו. גריפית, כחברת הפצה. החברה הוקמה עקב תחושת הקיפוח והניצול הכלכלי של היוצרים והשחקנים בידי בעלי האולפנים וחברת הפטנטים של אדיסון. האולפנים חסמו את ערוצי ההפצה של הסרטים של היוצרים העצמאיים והשתלטו על כל בתי הקולנוע, לכן היוצרים של "יונייטד ארטיסטס" רצו לארגן מערך הפצה עצמאי שישווק את סרטיהם ללא התחשבות בשיקולים מסחריים, מניעת צנזורה על היצירות של היוצרים העצמאיים ושמירה על חופש היצירה.

בטקס פרסי אוסקר ה-14 שהתקיים בשנת 1941, העמידה "יונייטד ארטיסטס" 45 מועמדויות לפרסים בקטגוריות השונות, מספר המועמדויות הגבוה בהיסטוריה של הטקס לחברת הפקות יחידה, והיא מקדימה את "מירמקס", שהעמידה 40 מועמדויות בטקס פרסי אוסקר ה-75 בשנת 2003.

ב-1981 נרכשה החברה על ידי אולפני MGM תמורת 350 מיליון דולר. ב-2018 החלה לפעול כמיזם משותף של MGM ו-Annapurna Pictures שבבעלותה 50% מהחברה תחת השם United Artists Digital Studios.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות אמריקאיות להפקת סרטים
קטגוריה:סרטי יונייטד ארטיסטס
קטגוריה:דרום קליפורניה: קולנוע