open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פצצת נייטרון

**פצצת נייטרון** היא פצצה גרעינית אשר גורמת בעת התפוצצותה להקרנת כמות רבה של נייטרונים ופיזורם בסביבתה הקרובה. הפצצה היא בעלת כוח הדף קטן בהרבה מזה של פצצת אטום רגילה, מפיקה גל חום חלש יחסית, ופולטת כמות זעומה יחסית של נשורת רדיואקטיבית. הנזק העיקרי של הפצצה הוא תוצאה של קרינת הנייטרונים הנפלטת ממנה, קרינה שהיא קטלנית לבני אדם, לבעלי חיים ולצומח, אך אינה פוגעת ברוב החפצים הדוממים. לכן נהוג לחשוב כי ניתן להשתמש בפצצה זו בתוך ערים עם נזק מועט לבניינים, אך בה בשעה להשמיד רבים מיושביהן.

עקרון הפעולה של פצצת הנייטרון דומה מאוד לזה של פצצה גרעינית רגילה. בתהליך של ביקוע גרעיני נפלטים מכל אטום שמתבקע נייטרונים ברמות אנרגיה גבוהות מאוד. בפצצת אטום, כולאים את חלקיקי הנייטרון בתוך הפצצה כך שהאנרגיה שלהם הופכת לאנרגיה קינטית המתבטאת כגל הדף וחום עצום. בפצצת הנייטרון מניחים בשלב מסוים לרוב הנייטרונים להיפלט בצורת קרינה.

בניגוד לקרינת אלפא ובטא, ובדומה לקרינת גמא, לנייטרונים אין מטען חשמלי, ולכן הם אינם מייננים באופן רציף לאורך המסלול שלהם. מצד שני, בניגוד לקרינת גמא, הנייטרונים גם לא מתפזרים על אלקטרונים, התופסים את רוב הנפח של החומר. אינטראקציה בין נייטרונים מהירים לחומר מתרחשת בעיקר כפיזורים אלסטיים על גרעין האטום, התופס נפח קטן מאוד מהחומר. תכונות אלו גורמת לכך שנייטרונים עוברים יחסית בחופשיות דרך רוב החומרים, (מלבד חומרים עשירים במימן כגון מים ופלסטיק). כאשר נייטרון מתפזר על גרעין של אטום, הוא מעביר אליו מספיק אנרגיה כדי לגרום ליינון, ועל כן קרינת נייטרונים היא קרינה מייננת קטלנית בעלת טווח ארוך וכושר חדירה גדול. קרינת נייטרונים יכולה לעבור בקלות שריון עבה, כמו זה של טנק לדוגמה, ולהשמיד את כל יושביו. 

לאחר שהנייטרונים התנגשו מספר פעמים בחומר קטנה רמת האנרגיה שלהם. בשלב זה הם מסוגלים לפגוע בגרעין אטום ולהיבלע על ידו. תכונה זו של נייטרונים באנרגיה נמוכה עשויה להפוך מתכות שונות לרדיואקטיביות בעצמן. התוצאה היא שגופי מתכת (ובין השאר - רק"מ) שספגו קרינת נייטרונים יישארו רדיואקטיביים ברמה קטלנית במשך מספר ימים לאחר הפעלת הפצצה. עקב השפעותיה נחשבת פצצת נייטרון לנשק גרעיני טקטי מצוין כנגד ריכוזי שריון וצבא.

## ראו גם

* פצצת ביקוע גרעיני המכונה "פצצת אטום".
* פצצת מימן
* פצצה אלקטרומגנטית
* נשק גרעיני
* סמואל כהן

## קישורים חיצוניים
* 

ניטרון
קטגוריה:נשק גרעיני
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
כתב ראי

שמאל|ממוזער|250px|כתב ראי על אמבולנס
**כתב ראי** הוא צורת כתיבה, שבה, כאשר מתבוננים דרך מראה, אפשר לקרוא באופן טבעי ורגיל את ההשתקפות של הכתוב, כלומר הטקסט המוצג הוא תמונת ראי של הטקסט הנקרא. 

המפורסם בין כותבי כתב הראי היה לאונרדו דה וינצ'י, שהיה שווה ידיים אבל כתב ביד שמאל, וכתב ברשימותיו את האותיות הלטיניות מימין לשמאל ובאופן מהופך, למשל את האות C כתב כך: Ɔ.

על אמבולנסים מופיעה לפעמים AMBULANCE בכתב ראי, כדי שנהגים יוכלו לקרוא אותה ממראת הצד של הרכב שלהם.

כתיבה בכתב ראי מופיעה לפעמים אצל ילדים צעירים הלומדים לכתוב. כתיבת ראי יכולה להופיע גם בסוגים מסוימים של דיסגרפיה.

## גלריה

3alrevès.gif|הספרה 3 כתובה בכתב ראי, יכולה גם לדמות את צורתה הקטנה של האות היוונית אפסילון
Policia Porto Peugeot photo-004.JPG|המילה Policia כתובה על מכונית משטרה בכתב ראי

## בספרות עברית
תמר, גיבורת ספרו של דויד גרוסמן "מישהו לרוץ אתו", משתמשת בכתב ראי כאשר היא רוצה לכתוב משהו שהוריה לא יקראו.

## ראו גם
* בוסטרופידון
* כתב
* שפה

## קישורים חיצוניים

* ילדים כותבים בכתב ראי%3F מדוע ילדים כותבים בכתב ראי, באתר מכון ויצמן
* אילנה מודלינגר, כתב ראי, באתר תומך למידה של האוניברסיטה העברית

קטגוריה:מראות

קטגוריה:כתב
חמת חלילים

ממוזער|שמאל|150px|נגן חמת חלילים בתלבושת סקוטית מסורתית
[ממוזער|250px|שמאל|תזמורת חמת חלילים מ[בית לחם מנגנת ברחובות העיר בחגיגות חג המולד]]
**חֵמֶת חֲלִילִים** (**Bagpipe**) היא כלי נשיפה עתיק העשוי שק עור, מספר "חלילים" וצינור. מקורה של חמת החלילים בפרס העתיקה. העדויות ראשונות לחמת החלילים הן מהמאה ה־10 לפני הספירה. חמת החלילים המודרנית התפתחה כ־2,000 שנה לאחר חמת החלילים העתיקה. ה"חלילים" של הכלי מפיקים את הצליל באמצעות "לשונית כפולה" (Double reed) המורכבת משתי פיסות קנה, בדומה לאבוב (קיימות גם לשוניות סינתטיות). השק ניתן לניפוח על ידי נשיפה בצינור או על ידי שימוש במפוח ודרך החלילים מופק הצליל.

הצליל מופק על ידי לחיצה על השק המנופח ש"נושף" בחלילים. היתרון בשיטת הנגינה הזאת היא שהנעימה אינה מוגבלת בעוצמת הנשיפה של הנגן.

בדרך כלל, משמש חליל אחד (אך לפעמים גם יותר) לנגינת הנעימה, כלומר, ניתן לשנות את גובה צלילו על ידי שסתומים, והחלילים אחרים הם בעלי גובה צליל קבוע אך שונה זה מזה היוצרים ביחד הרמוניה.

פירוש המילה חמת הוא שק עור או נאד.

שורשיה של חמת החלילים עתיקים ומשערים כי מוצאה ממרכז אסיה או במזרח התיכון. התלמוד מתאר כלי נגינה בשם מגריפה שהיה בבית המקדש: , תיאור המתאים לכאורה לחמת חלילים.

חמת החלילים המודרנית המוכרת היום התפתחה באירלנד ובסקוטלנד, וקיימות לה מקבילות בארצות רבות, כגון ה־gaita הספרדית וה־sackpipa השוודית. חמת החלילים המוכרת ביותר היא חמת החלילים הגדולה של הרמות (Great Highland Bagpipe - GHB) וחמת החלילים האירית (Uilleann Pipes).

## חמת חלילים סקוטית
ממוזער|160px|ימין|Hümmelchen מודרני
**חמת החלילים הסקוטית** מורכבת משק עור, צינור נשיפה (Blowpipe), חליל (Chanter) ושלושה חלילי ליווי (Drones). אחד מחלילי הליווי הוא בס, המנגן שתי אוקטבות מתחת לתו לה (A) הנמוך של החליל הראשי, ושני חלילי טנור המנגנים אוקטבה אחת מתחת לתו לה (A) הנמוך של הראשי. בעבר היה רק חליל טנור אחד, אך בסביבות המאה ה־18 נוסף לו חליל שני. כיוון הצליל של חלילי הליווי נעשה גם בעזרת כיוון הגומיה שעל הלשונית (כיוון גס) וגם בעזרת הארכה או קיצור של החלילים עצמם (כיוון עדין).

התו לה (A) הוא יחסי, ולרוב מכוון בסביבות 450–460 הרץ (לעומת ה־לה הסטנדרטי שמכוון ל־440 הרץ). חמת החלילים הסקוטית מסוגלת להפיק תשעה תווים - מסול (G) נמוך עד לה (A) גבוה.

להקות המנגנות חמת חלילים סקוטית קיימות במדינות רבות ומרוחקות כמו ארצות הברית, נפאל, טורקיה, יפן, אוסטרליה, ירדן ואף ברשות הפלסטינית. גם בישראל קיימת להקת חמת חלילים בשם "The Israel Pipes&Drum".

## חמת חלילים אירית
**חמת החלילים האירית** (Uilleann Pipes) שונה מעט מהסקוטית. את תפקיד צינור הנשיפה מחליף מפוח (Bellows), לכלי יש שלושה חלילי ליווי (טנור, בריטון ובס), ושלושה וסתים (Regulators) הנותנים אפשרות ליצירת "אקורדים", מעין ליווי לנגינה. שינוי חשוב נוסף הוא ביכולת לעצור את נגינת החליל הראשי ובכך ליצור סטקטו.

חמת החלילים האירית התפתחה במאה ה־18. היא מכוונת בדרך כלל לתו רה (D), ומגיעה לשתי אוקטבות ויותר.

## ראו גם
* חליל אירי
* חלילית אירית

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:כלי נגינה עתיקים
שמן שיזוף

[ממוזער|אישה מורחת שמן שיזוף בחוף [נהריה, 1951]]
טקסט=סוגי קרני השמש|ממוזער|סוגי קרני השמש
**שמן שיזוף** הוא תמיסה אשר מורחים על העור כדי להשיג שיזוף ולמנוע את התייבשות העור.

בצורתו הקדומה היה זה שמן זית מזוקק שעליו הוסיפו טיפות יוד. מאוחר יותר החלו משתמשים גם בשמן אגוז הקוקוס. בישראל היה נפוץ בעבר שמן שיזוף אגוזים.

כיום, כאשר ידוע ששיזוף פוגע בעור, מייצרים קרמים להגנה מפני קרינת השמש, המכילים מקדמי הגנה שמפחיתים את הפגיעה בתאי העור על ידי הקרניים האולטרה סגולות המגיעות מהשמש.

## שמן שיזוף
מוצר קוסמטי שפותח במקור כדי להוסיף צבע ובכך ליצור מראה גוף שזוף.
שמן שיזוף פועל על ידי משיכה ומיקוד של קרני השמש האולטרא סגולות לפני העור. כאשר קרני האולטרא סגול חודרות לעור, הן מאיצות את ייצור המלנין של המלנוציטים. ככל שנוכחות מלנין גדולה יותר בעור, העור יראה כהה יותר. חומרים המכילים שמן שיזוף, מסייעים לאדם להשתזף מהר יותר עם פחות זמן בשמש.

## חומרים
### ברונזרים
שמני שיזוף מאיצים את תהליך השיזוף במספר דרכים. הברונזר הנפוץ והיעיל ביותר הוא DHA (Dihydroxyaceton) (אנ') - סוכר חסר צבע המגיב כימית עם חומצות האמינו הטבעיות בשכבה החיצונית של העור. התגובה הכימית מייצרת את אפקט צבע הברונזה, שמתפוגג כעבור שבוע, כאשר שכבת תאי העור המושפעת מתה ומתקלפת באופן טבעי.

### חומרי לחות
ויטמין E, גליצרין. מסייעים בהגנת העור על ידי שמירה על לחות, או על ידי שאיבת לחות מהאוויר כדי להעניק לחות לעור.

## בטיחות שימוש
אף על פי שיותר ויותר שמני שיזוף מוסיפים להרכב שלהם SPF, רובם עדיין אינם מספקים מחסום מספיק מפני ההשפעות המזיקות של קרני האולטרא סגול, במיוחד ה-UVB.

קרינת UV פוגעת בתאי העור, ועלולה לשנות את מבנה התא. בסופו של דבר, עלולות ליצור תא סרטני, שעלול להוביל לסרטן העור.

## ראו גם
* קרם הגנה
* מיטת שיזוף

## קישורים חיצוניים

* העור שלך מגן עליך, באתר משרד הבריאות

קטגוריה:קוסמטיקה
ארמון חול

ממוזער|250px|ארמון חול קלאסי עשוי מזקיפי חול
ממוזער|250px|פיסול אמנותי בחול
[שמאל|ממוזער|250px|פיסול בחול המציג [דינוזאורים מסוגי טירנוזאור וטריצרטופס]]
שמאל|ממוזער|250px|ארמון חול לציון 100 שנים לייסוד העיר תל אביב
**ארמונות חול** או **טירות חול** הם מבנים זעירים המעוצבים מחול הנמצא בחופי ימים, באגמים ובנהרות או בארגזי חול מלאכותיים, לרוב על ידי ילדים. חומרי הבנייה של ארמונות החול הם חול ומים, אותם קל למצוא במקומות אלו. בזמן תחרויות חול נהוג לרסס את המבנה בתרסיס מייצב כדי לשמור על שלמות המבנה עד לבואם של השופטים. מבנים מרוססים במייצב יכולים לשמור על צורתם במשך ימים רבים.

ישנן מספר דרכים לבנות ארמון מחול:
* לאסוף ערימת חול בידיים, לטפוח עליה, להדק אותה ולעצב אותה לצורה הרצויה.
* למלא דלי בחול רטוב, להפוך את הדלי על פיו ולהרימו בזהירות כדי ליצור תבנית חול של פנים הדלי.
* למלא דלי עם חול ומים כך שמפלס המים גבוה מהחול, לחפון מעט חול רטוב בידיים ולהניח לחול לטפטף דרך האצבעות כדי ליצור צורה דמוית זקיף.
* להכין ערימה של חול לח דחוס ולגלף אותה לצורה הרצויה, תחילה באצבעות ואחר בכלים עדינים יותר.

לפרקים מתקיימים פסטיבלי פיסול בחול. אף על פי שילדים בונים בדרך כלל צורה של ארמון בחול, בפסטיבלי פיסול בחול ניתן לראות פעמים רבות פסלים שאינם דמויי ארמון.

## בתרבות
ארמון חול ממלא תפקיד משמעותי בספרה של אדית נסביט, הטירה הקסומה.

## ראו גם
* הפסטיבל הבינלאומי לפיסול בחול

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שעשועי ילדים
קטגוריה:תחביבים
קטגוריה:אמנות במרחב הציבורי
מרק קני ציפורים

[ממוזער|שמאל|250px|[קן|קני הציפורים המשמשים כחומר גלם למרק]]
**מרק קִני ציפורים** הוא מאכל מזרח אסייתי מסורתי הנחשב למאכל תאווה. נפוץ בעיקר בסין ובתאילנד.

## תיאור
המרק עשוי מקן של סיס קיני המאכל המצוי במזרח אסיה, והבונה את קנו בקירות של מערות. סיס זה מדביק יחדיו עשב וחתיכות דגים בעזרת רוק ושיער, וכך יוצר קן שקערורי קטן במערות.

חלק מהקינים נאספים בריכוזים טבעיים של ציפורים, שאחד המפורסמים שבהם הוא המנזר בפצ'בורי שבתאילנד ויש גם בתי הארחה לציפורים שנבנו במיוחד למטרה זו. את הקִנים המשובחים, המכילים מעט חומרים זרים, מרתיחים בהרבה מים במשך שעה ואחר מגישים בקערת מרק. התבשיל הסופי רירי במידת מה נחשב במזרח למשקה המחזק את הגוף ואת הליבידו בפרט. יש הטוענים כי הוא מעורר תיאבון, לעומת אחרים המדווחים על תחושות של צרבת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קני ציפורים
קטגוריה:המטבח הסיני
קטגוריה:מוצרים מן החי
טיפי

שמאל|ממוזער|250px|ציור של טיפי מאת ג'ורג קאטלין
ממוזער|טיפי
**טִיפִּי** או **אוהל אינדיאני** (משפת בני הסו: בית/מעון) הוא אוהל בצורת חרוט, עשוי עור של ביזון, אשר היו מכינים האינדיאנים בני המישורים הגדולים באמריקה הצפונית.

בניית הטיפי מתבצעת על ידי השענת 3 מוטות עץ ארוכים זה על זה ליצירת ארבעון, שאורך כל מקצוע בבסיסו כשלושה מטר. אחר כך משעינים מוטות קטנים יותר על שלושת הראשיים ליצירת חרוט. את החרוט עוטפים ביריעות עור או בד. בדרך כלל משאירים בקודקוד הטיפי פתח ביריעה (הניתן לסגירה לפי הצורך) המאפשר אוורור דרכו יוצא האוויר החם ומהווה גם ארובה אם רוצים להדליק מדורה בתוך האוהל.

בימינו, ניתן למצוא אוהלי טיפי בשמורות של אינדיאנים כאטרקציה תיירותית יותר מאשר כמקום מגורים. כמו כן, נפוצים אוהלי הטיפי בפסטיבלים עם תוכני ניו-אייג'.

אוהלי טיפי אינדיאנים מהווים דוגמה לבנייה ורנקולרית.

המונח טיפי לעיתים משמש באופן שגוי להתייחס לוויגום, שהוא מבנה אינדיאני בצורת כיפה, עשוי קליפות עץ, ומשמש לרוב במחנות ציד.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוהלים
קטגוריה:אינדיאנים
קטגוריה:האינדיאנים בארצות הברית
קרן האלפים

ממוזער|רביעיית קרנות מנגנת בשווייץ, על רקע הרי האלפים
ממוזער|רביעיית נגנים בקרן האלפים בגרמניה
**קרן האלפים** (בגרמנית שווייצרית: **Alphorn**) היא כלי נשיפה מסורתי, אופייני לאזורים הכפריים בהרי האלפים בכלל ובשווייץ בפרט. הקרן עשויה לרוב מעץ אך נמנית עם משפחת כלי הנשיפה ממתכת בשל אופן הפקת הצליל. אורכה כמה מטרים, וכמו כלי נשיפה טבעיים אחרים מ"מתכת", ניתן לנגן בה מנעד מוגבל למדי של צלילים. הקרן מפיקה באופן מובחן חלק מסדרת צלילים עיליים, ולא סולם דיאטוני (מושווה) או סולם כרומטי. לרוב לא מנגנים בכלי זה ככלי יחיד אלא בקבוצות.

הכלי הומצא במהלך המאה ה-14, ושימש בתחילה כאמצעי להעברת מסרים. עיקר השימוש בכלי היה לשם אזהרה מפני סכנות או לקריאת התושבים לתפילה בכנסייה. קולה החזק וההד שעורר בעמקים הגיע למרחקים גדולים. בהמשך הפכה הקרן גם לכלי מוזיקלי, ונכתבו עבורה מספר יצירות ותפקידים כחלק מתזמורות, בין השאר על ידי מוצרט האב.

## ראו גם
* קרניקס

## קישורים חיצוניים

* 
* [נגינה בביצוע של [ליסה סטול]]

קטגוריה:כלי נשיפה מעץ
סמובר

שמאל|ממוזער|250px|סמובר בעיצוב מסורתי
**סמובר** (ברוסית: **Самовар**, מילולית "מחמם עצמו") הוא כלי מתכת רוסי ומזרח אירופאי המשמש להרתחת מים. הסמובר לרוב כולל שפופרת חימום המוסקת על ידי פחמים, אם כי סמוברים מודרניים משתמשים בחשמל, וברז ממנו נמזגים המים הרותחים. הסמובר מזוהה עם תרבות התה הרוסית, ולסמוברים רבים יש תוספת בצורת טבעת מסביב לארובה המשמשת להנחת קומקום התה לחימום בזמן חימום המים.

מאז המצאת הקומקום החשמלי ירדה קרנו של הסמובר, וכיום נדיר לראות אותו בשימוש.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמצעי חימום והכנת מזון
קידה

[ממוזער|[כדורגלן|כדורגלניות נבחרת יפן קדות בפני הקהל לאות תודה]]
[ממוזער|שמאל|200px|קידה בציור [הודו|הודי]]

**קידה** היא תנועת גוף של כפיפה מן המותן המציינת מחווה של הכנעה וכבוד כלפי הזולת. הקידה נפוצה מאוד בתרבויות מזרח אסיאתיות, אך קיימת גם כמחוות כבוד לבני האצולה באירופה ובמקומות אחרים. לעיתים קידה מסתכמת בהורדת הראש ולא בהנעת כל פלג הגוף העליון. 

הקידה נפוצה בתרבות היפנית, הקוריאנית ובתרבות הסינית, שם קדים איש לרעהו בהזדמנויות שונות, כמו בפגישה ראשונה, הבעת תודה ופרידה לשלום.

בלשון המקרא והתלמוד, משמש הביטוי קידה להשתחווּת עד שהפנים נוגעות בקרקע.

## השתחוויה
בסיום הצגות תיאטרון ואופרה נהוג שצוות השחקנים יוצא לקדמת הבמה וקד קידה לקהל, המלווה את הקידה במחיאת כפיים. בהופעות הכוללות תזמורת משתחווה גם המנצח ולעיתים גם נגנים ראשיים. לעיתים מוזמנים חברים נוספים בהפקה לקידה, כגון המחזאי או הבמאי.

## ראו גם

* ברכת שלום תאילנדית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוות גופניות
קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:מחוות של כבוד
פוטפורי

**פוטפורי**, בצרפתית pot-pourri, "קדירה רקובה", היא תערובת בשמים של פרחים יבשים, עלים, עשבים ותבלינים ובה: עלי דפנה, זיפן, קמומיל, ציפורן, "יערה", יסמין, לבנדר, ורד, מנתור, קורנית, סיגלית ופרח החרדל.

בתוך צנצנת מסדרים את הצמחים בשכבות ומעל כל שכבה מפזרים מלח. את השכבות לוחצים ומהדקים עד אשר סוגרים את הצנצנת. לאחר שישה שבועות של אחסון במקום אפל וקריר, מסירים את המכסה, והחדר מתמלא בניחוחות נעימים.
ממוזער|תמונה של פוטפורי

קטגוריה:פרפומריה
טלאצ'טלי

שמאל|ממוזער|250px|טבעת השער של הטלאצ'טלי, במקסיקו
**טלאצ'טלי** (**Tlachtli**) הוא משחק הכדור הנחשב לעתיק ביותר בעולם. המשחק הומצא על ידי בני אולמק כמה מאות שנים לפני הספירה, ואומץ בהמשך על ידי תרבויות אינדיאניות נוספות. 

המשחק נעשה לחלק חשוב בתרבות ובדת האצטקית ואף הוקם לכבודו מגרש משחקים מיוחד במערכת המקדשים הגדולה בטנוצ'טיטלאן (באזור מקסיקו סיטי של ימינו). ביישובים אצטקיים אחרים נמצאו שרידי מגרשים נוספים.  גם לבני המאיה הייתה גרסה דומה של המשחק. 

המגרש היה מעוצב בצורת האות I (אָי, כולל הקווים העליון והתחתון) כאשר אורך הרגל היה 15 מטר, רוחבה 10 מטר וגובה הקירות הצדדיים כ-3 מטר. על כל אחד מן הקירות הייתה ממוקמת טבעת אבן אנכית במחצית הגובה. על השחקנים היה להעביר כדור עשוי גומי דרך אחת הטבעות, מבלי שהכדור יפגע ברצפה.
השחקנים יכלו להכות בכדור רק באמצעות המותניים וחגרו חגורות מיוחדות מעליהן.

לרוב, המשחק היה משוחק בין לוחמים לשבוייהם, כאשר האחרונים היו אלה אשר אמורים לנצח את אויביהם. על פי מספר עדויות, הקבוצה המנצחת הייתה מוקרבת לאלים כפרס, כחלק מטקס הקרבת קורבנות האדם. 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:משחקי כדור
קטגוריה:מאיה
קטגוריה:אצטקים
קטגוריה:אולמקים
קטגוריה:מסו-אמריקה
טברנון כנרתן

**טברנון כנרתן** (שם מדעי: *Tristramella simonis*) הוא דג ממשפחת האמנוניים והמין היחיד החי ששרד מהסוג **טברנון**. הוא חי במקווי מים מתוקים כמו אגמים ובעיקר בכנרת ונהר הירדן, בישראל וסוריה.

תת-מין שלו, **טברנון חולתי** (*Tristramella simonis intermedia*) היה אנדמי לאגם החולה ונכחד לאחר ייבושו.

## קישורים חיצוניים

* טברנון כנרתן באתר IUCN

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלברט גינטר
קטגוריה:אמנוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: דגי מים מתוקים
קטגוריה:מקריני סנפיר יחידים בסוגם
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1864
אלקה גדולה

150px|ממוזער|ימין|פוחלץ של אלקה גדולה
**אלקה גדולה** או **אלקה ענקית** (שם מדעי: *Alca impennis* או *Pinguinus impennis*) הוא מין נכחד של עוף ימי חסר יכולת תעופה ודמוי-פינגווין, אשר חי בצפון האוקיינוס האטלנטי. האלקה הגדולה היטיבה לצלול בים, גופה היה הידרודינמי והיא ניזונה מדגים. בעבר נחשבה האלקה הגדולה לגדולה ביותר מהחופמאים, אך תואר זה שייך כיום למיומנקלה שהתקיים במיוקן.

## מאפיינים
האלקה הגדולה דומה בצורתה לפינגווין, ואורח חייה היה דומה לזה של הפינגווין. גם לאלקה הגדולה וגם לפינגווין התנוונו הכנפיים והפכו לסנפירים. היא הייתה גדולה בהרבה מכל האלקיים, הגדולה מעולם במשפחה והגיעה לגובה 75 עד 85 ס"מ ולמשקל של 5 ק"ג בקירוב.

האלקות חיו 10 חודשים בשנה בלב ים ורק הרבייה גרמה להן לעלות ליבשה. הן יכלו לנוע רק בקרקע שטוחה ולכן היו מוגבלות לאיים שאינם סלעיים ומלאי צוקים. בכל שנה הייתה הנקבה מטילה ביצה אחת ושני ההורים דגרו וטיפלו בצאצא.

האלקה הגדולה נתגלתה במאה ה-16 על ידי ז'אק קרטייה, צרפתי שניסה באותה עת לאתר את המעבר הצפון-מערבי. מיליוני אלקות חיו אז במושבות ענקיות בנות אלפי פרטים. בתחילה שימשה האלקה כמזון ליורדי הים שחמדו את בשרה. אחרי כן החלו לצוד אותה בשל נוצותיה, ובבשרה השתמשו גם לפיתיונות, עד כי האלקות חדלו לקנן בקרבת ניו פאונדלנד, שם נתגלו מקננים לראשונה. בכל העולם כולו נותרה מושבה אחת באי זעיר, 40 ק"מ מאיסלנד, אך במרץ 1830 התפרץ הר געש תת-ימי והחריב את האי. רק כמה עשרות זוגות שרדו את האסון והם הקימו מושבה באי אלדי, המרוחק רק 13 ק"מ מחופי איסלנד. משום שהאלקה הגדולה יכלה להתרבות רק במושבות גדולות יחסית, לא יכלו אותן אלקות להתרבות במקומות מבודדים כמו מפרצים נסתרים, הרחק מעינו של האדם, ועל כן בקרבת איסלנד נגזר גורלו של המין כולו להיכחד. ב-3 ביולי 1844 יצאו חוקרי טבע ללכוד את האלקות על ביציהן לשם הכנת אוספים חדשים, ומאז לא נראתה עוד אלקה גדולה.

שמו של הפינגווין בא לו משמה המדעי הקודם של האלקה הגדולה. המגלים הראשונים של הקוטב הדרומי פגשו עופות דומים לאלקה הגדולה וקראו להם פינגווינים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלקיים
קטגוריה:עופות חסרי יכולת תעופה
קטגוריה:עופות שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:עופות שנכחדו בהולוקן
קטגוריה:בעלי חיים שנכחדו מאז 1500
קטגוריה:אמריקה הצפונית: עופות שנכחדו
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
יונה נודדת

**יונה נודדת** (שם מדעי: *Ectopistes migratorius*) היא מין עוף ממשפחת היוניים שהוכחד מן העולם בתחילת המאה ה-20.

## מאפיינים
היונה הנודדת הייתה עוף חברתי בצבע אפור-כחלחל, שהיה קטן במקצת מיונת סלעים ונפוץ בהמוניו באמריקה הצפונית. להקות עצומות של יונים נודדות היו מכסות בסתיו את פני השמיים בצאתן לדרכן לאמריקה הדרומית. במאה ה-19 אמדו את מספרן בכמה מיליארדי פרטים. לעיתים מנתה להקה אחת כמיליון פרטים. הן חיו בקבוצות גדולות וכך גם עפו, ירדו לנוח וקיננו. הן היו נאספות בלהקות ענק כדי לקנן ולעיתים היו מקימות מאות קינים על עץ בודד. הנקבה הייתה מטילה ביצה אחת בכל עונה.

כיוון שהיו בקבוצות גדולות, היו היונים הנודדות מטרה נוחה לקטל. בני אדם ירו בהן, הממו אותן באלות בעודן ישנות על הענפים, וחטפו מהן את גוזליהן מקניהן. ציפורים אלו, שקודם לכן נראו בהמוניהן, נעלמו כליל בתוך 25 שנים. הלהקה האחרונה בת כרבע מיליון פרטים הושמדה ביממה אחת בתחרות ציד ב-1896. מארגני התחרות ידעו כי להקות נוספות של יונים נודדות לא ייראו עוד. מרתה , היונה הנודדת שהייתה הפרט האחרון של המין, מתה בגן החיות של סינסינטי ב-1 בספטמבר 1914.

## קישורים חיצוניים

* 
* יונה נודדת באתר הרשימה האדומה של IUCN
* 
* 

[ימין|ממוזער|200px|תצלום של יונה נודדת משנת [1898]]
ממוזער|ביצה של היונה

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:יוניים
קטגוריה:עופות שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:עופות שנכחדו בהולוקן
קטגוריה:אמריקה הצפונית: עופות שנכחדו
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
טרפן (סוס)

**טרפָּן** (שם מדעי: *Equus ferus ferus*) הוא תת-מין של סוס הבר, נקרא גם בשם סוס הבר האירואסיאתי. 
הטרפן הופיע כבר בציורי המערות של האדם הקדמון מלפני 15,000 שנה. 
הוא לא היה גדול מפוני שטלאנדי, פרוותו הייתה אפורה, רגליו מפוספסות וחוטמו היה מגושם. הוא נתגלה על ידי הרומאים בפלישתם לספרד ובעבר היה נפוץ במקומות רבים באירופה.
הטרפן האחרון נכחד ברוסיה בשנת 1909.

מקור השם "טארפן" או "טארפני" הוא בשפות הטורקיות (קירגיזית או קזחית), ומשמעותו היא "סוס פראי". הטארפן הוגדר כ-תת מין ייחודי על ידי הבוטנאי יוהאן פרידריך גמלין בשנת 1774, כאשר נצפה בסמוך לעיר וורונז' בדרום מערב רוסיה. מקובל לתאר שני תת-מינים של טרפן: טארפן היער וטארפן הערבה, אם כי נראה שיש הבדלים קלים בלבד בין שניהם. הפרט האחרון, שמת בשבי בשנת 1909, היה בגובה 145 ס"מ באזור הכתפיים, בעל רעמה דלילה, רגליים כהות, וסימנים ייחודיים על גופו, כדוגמת פסים על גבו ועל הכתף.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיטר בודארט
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1785
קטגוריה:יונקים שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:מינים שנכחדו: סוסיים
קטגוריה:סוס
קטגוריה:אירופה: יונקים שנכחדו
תחשאים

**תַחֲשָׁאִים** (שם מדעי: Sirenia; שם נרדף: **סירנות**) היא סדרת יונקים ימיים איטיים שהתפתחו מפרסתנים יבשתיים לפני יותר מ־50 מיליון שנים.

## מאפיינים
גופם גלילי ומאורך, ההופך צר בחלקו האחורי בדומה לכלבי ים. גפיהם הקדמיות הפכו לסנפירים וזנבם שטוח ורחב. גפיהם האחוריות נעלמו, בדומה ללווייתנאים, ומצויות רק כשרידים תחת השריר האחורי. מבנה הלסת של התחשאים התפתח עם מעט שינויים, והותאם לצורך שלהם לעלות כל מספר דקות לפני המים על מנת לנשום. לנקבות התחשאים רק שתי פטמות, בדומה לקרוביהם הרחוקים, הפילים.

התחשאים הם סדרת היונקים הימיים השלישית בגודלה אחרי הלווייתנאים והטורפים הימיים. בניגוד לטורפים הימיים, אין להם איברים אשר מאפשרים להם לעלות על פני הקרקע. בניגוד ללווייתנאים, מעדיפים התחשאים לחיות במים רדודים ומתוקים, בקרבת החופים. המינים בסדרה חיים בקבוצות קטנות או בבדידות במים רדודים בים או בשפכי נהרות. הם ניזונים מצמחים הגדלים במים.

יש הסבורים כי האגדה על בנות הים התפתחה לאחר שהאדם חזה בתחשים לראשונה.

הגדול בתחשאים הוא תחש נהרות קריבי (Trichechus manatus) שמשקלו מגיע ל־1,600 ק"ג. הקטן ביותר הוא התחש הגמדי (Trichechus bernhardi) הנדיר, שיכול להגיע למשקל של 60 ק"ג.

## מיון
* משפחה: Anthracobunidae – נכחדה
* משפחה: פרורסטומיים (Prorastomidae) – נכחדה
* משפחה: Protosirenidae – נכחדה. בה הפרוטוסירן.
* משפחה: תחשיים (Dugongidae)
** סוג ומין יחיד: תחש המשכן (*Dugong dugon*) – מצוי בישראל.
** סוג ומין יחיד: פרת הים של שטלר (*Hydrodamalis gigas*) – נכחד.
* משפחה: תחשי הנהרות (Trichechidae)
** סוג: תחש נהרות (*Trichechus*)
*** מין: תחש נהרות קריבי (*Trichechus manatus*).
*** מין: תחש נהרות אמאזוני (*Trichechus inunguis*).
*** מין: תחש נהרות אפריקני (*Trichchus sengalensis*).
*** מין: תחש גמדי (*Trichechus bernhardi*) – קיומו מוטל בספק.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1811
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון קרל וילהלם יליגר
שור הבר

שמאל|ממוזער|השוואה של שור הבר לפר ולאדם
**שור הבר** או **בקר בר** הידוע גם כ**אורוקס** (שם מדעי: *Bos primigenius*) הוא מין שנכחד בסוג פר. היה נפוץ בכל אירופה ובאזורים רבים באסיה ובאפריקה, ומשערים שממנו פותחו כמה מגזעי הבקר המשמשים את האדם.

אורכו של שור הבר היה כשלושה מטרים וגובהו הגיע ל-1.8 מטרים. צבעו היה שחור ולאורך גבו נמתח פס לבן.

לפי הממצא הארכיאו-זואולוגי השור התקיים בתחומי ארץ ישראל עד שלהי תקופת הברזל, בידי המדע שפע ראיות על קיומו במרחב המערב אסייתי של שור הבר. בתנ"ך מוזכר הוא כבעל חיים מוכר עד תקופתו של דוד המלך, ומאוחר יותר בספרי הנביאים. במונומנטים אשורים מתואר המרדף והציד אחריו בזמן השושלות הקדומות. יוליוס קיסר ראה ותיאר אותו בגרמניה ביער הרקניה, ועד ימי הביניים לא נכחד מאירופה, על פי עדויות אחרונות שור הבר נכחד כליל מן העולם בשנת 1627 בפולין.

גודלו ועצמתו של שור הבר הרשימו את האדם מאז ימי קדם, האדם הקדמון נהג לצוד אותו כדי לאכלו והוא גם מופיע בציורי מערות, בסמל מולדובה ובסמלה של מקלנבורג.

## ניסיון השבתו לטבע
ממשלת רוסיה ניסתה להשיבו לטבע על ידי הכלאה של ביזון אירופי עם פרה (ראה על כך בערך ביזון אירופי).

## שור הבר בארץ ישראל
[ממוזער|שורי בר כפי שצוירו ב[מערת לאסקו בצרפת, 17,000 שנה לפני זמננו]]
שורי הבר חיו בארץ ישראל בתקופות קדומות, שרידיו נתגלו בכרמל, בעמק הירדן ובאתרים רבים בחבל הים תיכוני לאורך עידני התקופות הפרהיסטוריות.

מספר הממצאים הארכאו-זואולוגיים הולך ופוחת לאחר מכן והאחרון שבהם הוא משלהי תקופת הברזל בתל חשבון שבעבר הירדן.

## זיהוי מקראי
קיימת סברה ששור הבר הוא למעשה התאו המקראי והמין המכונה היום תאו הוא בעצם המין המכונה בלשון חז"ל "כוי". כמו כן, קיימת סברה אחרת שהשור הוא הראם המקראי, שכן הוא מופיע בתקבולת עם הפר (; ; ).

## ראו גם
* בקר הבית
* בקר מצרי
* יאק הבר
* הכחדה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לודוויג הנריך בויאנוס
קטגוריה:בקר
קטגוריה:פרים פרהיסטוריים
קטגוריה:מגה-פאונה נכחדת של אירואסיה
קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים שנכחדו
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1827
קטגוריה:אירופה: יונקים שנכחדו
מריתריום

**מַריתְריוּם** (שם מדעי: *Moeritherium*) הוא סוג של יונק קדום שהתקיים בתקופת האאוקן והוא נחשב כאב-קדמון לפילים של ימינו. משמעות שמו: "הבהמה של אגם קארון" המכונה אגם מוראיס.

## מאפיינים
יצור זה היה דומה במראהו לטפיר גדול. גובהו היה עד 70 ס"מ, אורכו ל-3 מטרים ומשקלו 235 ק"ג. הייתה לו גולגולת רחבה עם שיניים חזקות וניבים גדולים והיה לו חדק קצר מאוד. הוא היה יצור איטי שבילה את רוב זמנו בשחייה ורעייה לצד המים וייתכן שאף בתוכם.

מאובניו של היצור נמצאו בצפון אפריקה באזור שבין מצרים לאלג'יריה.

## בתרבות
יונק קדום זה הופיע בסדרה ללכת עם חיות.

## גלריה

קובץ:Moeritherium.jpg|איור של זוג פרטי מריתריומים
קובץ:Moeritherium lyonsi skull.JPG|גולגולת מריתריום
קובץ:Moeritherium model - Cleveland Museum of Natural History - 2014-12-26 (20699929340).jpg|מודל של מריתריום


## ראו גם
* גומפותריום
* פלאומסטודון

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1901
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי צ'ארלס ויליאם אנדרוס
קטגוריה:פילאים פרהיסטוריים
קטגוריה:מגה-פאונה של הפלאוגן באפריקה
קטגוריה:יונקים שחיו באאוקן באפריקה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1901
פלאומסטודון

**פַּלֵאוֹמָסטוֹדוֹן** (שם מדעי: *Palaeomastodon*; מילולית: "מסטודון עתיק") הוא הסוג היחיד הידוע במשפחת ה**פלאומסטודונטיים**. יצור זה הפלאומסטודון חי באפריקה בתקופות האוליגוקן והאאוקן לפני כ-35 מיליון שנה והתפתח כחלק מהתפתחות שושלת מיני הפילאים, והיה מאבות הפילים של ימינו. הוא עצמו התפתח מהמריתריום שחי לפני 60 מיליון שנה. 

יצור זה הגיע לגובה של 2.2 מ' ושקל מעל 2.5 טונות והוא היה בעל ראש מוארך בעל חותכות גדולות דמויות חטים וכנראה שהיה לו חדק קצר ששימש לליקוט מזון. צורת חייו דומה לצורת חייו של ההיפופוטם של ימינו אשר צולל במים רדודים כאשר ראשו נשאר מעל המים וכן הוא התהלך על אדמות ביצה. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1901
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי צ'ארלס ויליאם אנדרוס
קטגוריה:פילאים פרהיסטוריים
קטגוריה:מגה-פאונה של הפלאוגן באפריקה
קטגוריה:יונקים שחיו באאוקן באפריקה
קטגוריה:יונקים שחיו באוליגוקן באפריקה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1901
גומפותריום

ממוזער|השוואת שני מודלים של גומפותריום לאדם
**גומפותריום** (שם מדעי: *Gomphotherium*; משמעות שמו: "בהמה מרותכת". בעבר היה ידוע גם בשמות **טרילופודון** ו**טטרבולודון**) הוא סוג יונק בן לסדרת הפילאים, אשר חי בתקופת המיוקן. מאבות הפילים של ימינו. התפתח מיצור קדום יותר הקרוי מריתריום.

מאובניו נמצאו באירופה (צרפת, גרמניה, אוסטריה), צפון אמריקה (קנזס), אסיה (פקיסטן) ואפריקה (קניה). הוא הגיע לגובה 3.17 מטר ולמשקל של 6.7-7.4 טונות. בניגוד לפיל המודרני, היו לו ארבעה חטים - שני חטים דמויי את חפירה על הלסת התחתונה, ושני חטים על הלסת העליונה - שהיו מצופים באמייל, בניגוד לפילים בני זמננו. נראה שהחטים התחתונים שימשו אותו כדי לאסוף צמחי מים בביצות בהן חי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1837
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הרמן בורמייסטר
קטגוריה:גומפותריומיים
קטגוריה:מגה-פאונה של הנאוגן באירואסיה
קטגוריה:מגה-פאונה של הנאוגן באפריקה
קטגוריה:יונקים שחיו במיוקן באירופה
קטגוריה:יונקים שחיו במיוקן באסיה
קטגוריה:יונקים שחיו במיוקן באפריקה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1837
עיט האסטי

**עיט האסטי** (שם מדעי: *Harpagornis moorei*) הוא מין נכחד של עיט שהתקיים באי הדרומי בניו זילנד ונכחד בתחילת המאה ה-15. עיט זה היה גדול יותר מכל עיט מודרני והוא נחשב לסוג יחידי, אף שמספר חוקרים רואים בו מין בסוג עיט קטן.

הממצא הראשון של העוף התגלה בשנת 1872 ותואר על ידי החוקר יוליוס וון האסט.

## תיאור
משקלו של עיט האסטי זכר 9–10 ק"ג ומשקלה של נקבה 10–14 ק"ג, כ-40% יותר ממשקל ההרפיה, אחד מגדולי הדורסים כיום. מוטת כנפיו הייתה כ-2.6–3 מטר, אורך זה קצר יחסית למשקלו, אך אפשר להם לצוד ביערות. הוא ניזון ממיני עופות גדולים, חסרי יכולת תעופה כדוגמת המואה, שמשקלה עד פי 15 ממשקלו. הוא תקף את המואה במהירויות של עד 80 קמ"ש ותפס אותה באמצעות טופרי אחת מרגליו, והרג אותה באמצעות מכה לראשה או לצווארה עם טופרי רגלו השנייה. בהיעדר אוכלי נבלות או טורפים גדולים אחרים, היה עיט האסטי יכול להתקיים על הריגה של עוף גדול במשך מספר ימים.

המתיישבים הראשונים בניו זילנד (המאורים) ניזונו גם כן מעופות גדולים וחסרי כושר תעופה וצדו כמה מהם, כולל כל מיני הדינורניטיים, עד להיכחדם. עיט האסטי נכחד בסביבות המאה ה-15, ביחד עם טרפו. ייתכן שאף הוא ניצוד על ידי האדם: כעוף דורס גדול ומהיר שהתמחה בציד עופות גדולים, ייתכן שנראה כאיום על ידי המאורים.

## גלריה

קובץ:Haastseagleattacksamoa.jpg|דגם של עיט האסטי בציד מואה
קובץ:Haast1.jpg|טפרי העיט
קובץ:Moa and eagle at Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa-5May2009.jpg|עיט האסטי בציד מואה
קובץ:Harpagornis moorei skull.jpg|מקור מאובן
קובץ:Canterbury Museum, Christchurch - Joy of Museums - Haast's Eagle.jpg|גולגולת העיט

## קישורים חיצוניים

* Brathwaith,D.H.'''Notes on the weight, flying ability, habitat. and prey of Haast's eagle'''.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1872
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוליוס פון האסט
קטגוריה:עיטים
קטגוריה:עופות שחיו בפלייסטוקן
קטגוריה:עופות שנכחדו בהולוקן
קטגוריה:עופות שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:בעלי חיים נכחדים מניו זילנד
קטגוריה:אוקיאניה: עופות שנכחדו
אאוהיפוס

ממוזער|איור של אאוהיפוסים
ממוזער|איור
**אאוהיפוס** או **איאוהיפוס** (שם מדעי: *Eohippus*), הוא סוג יונק קדום שהתקיים באֵאוֹקֵן תחתון, לפני כ-55 מיליון שנה. האיאוהיפוס הוא מהמינים הקדומים ביותר של קרובי הסוסים. ממנו התפתח האורוהיפוס. המאובן הראשון שלו התגלה באנגליה על ידי הפלאונטולוג ריצ'רד אוון.

## מקור השם
השם הוא הלחם בסיסים של שתי מילים ביוונית: ἠώς (איאוס, "שחר") ו-ἵππος (היפוס, "סוס"), כלומר "סוס השחר", בהתייחס לכך שהמאובן מיוחס לראשית תקופת האיאוקן, שהיא התקופה המוקדמת ביותר (ה"שחר") שבה החלו להימצא מינים רבים הקיימים גם בימינו.

## מאפיינים
האיאוהיפוס היה רחוק בצורתו החיצונית מזו של הסוסים המוכרים כיום והיה בעל דמיון רב יותר לכלב: גובהו נע בין 20 עד 60 ס"מ, הוא היה בעל רגליים קצרות, זנב ארוך וחרטום קצר. היו לו חמש אצבעות בכל רגל, אלא ששתי אצבעות בכל רגל אחורית ואצבע בכל רגל קדמית היו מנוונות. הוא ניזון בעיקר מפירות ועלים. הוא שכן ביערות.

כיום מכלילים רבים את סוג זה עם ההירקותריום (*Hyracotherium*; מילולית: "בהמה דמוית-שפן").

## קישורים חיצוניים

* 
* איוהיפוס באתר מוזיאון הטבע של פלורידה
* הדיווח על גילוי המאובן

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1876
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי עותניאל צ'ארלס מארש
קטגוריה:מינים שנכחדו: סוסיים
קטגוריה:יונקים שחיו באאוקן באירופה
קטגוריה:מפריטי פרסה שחיו באאוקן
פליוהיפוס

ממוזער|פליוהיפוס
**פליוהיפוס** (שם מדעי: *Pliohippus*; מילולית: "מעבר לסוס") הוא סוג בעל חיים ממשפחת הסוסיים, אשר התקיים בתקופת המיוקן באמריקה הצפונית. הייתה לו אצבע אחת בכל רגל. נמנה עם אוכלי העשב ונחשב אחד מאבותיו של הסוס. הוא הגיע לגובה 120 ס"מ בכתפיו ושקל 100 קילוגרם בממוצע.

לסוס זה היו רגליים חזקות בעלות אצבע קשיחה בכל רגל, שהותאמו לחיים בערבות עשב רחבות בהם היה צריך לרוץ במהירות כדי להימלט מטורפים.

המאובנים של סוס זה התגלו בנברסקה וקולורדו שבארצות הברית וגם בקנדה.

סוס קדום זה תואר על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1874.

## בתרבות
סוס זה הופיע בסדרה ענקי עידן הקרח.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1874
קטגוריה:מינים שנכחדו: סוסיים
קטגוריה:יונקים שחיו במיוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מגה-פאונה של הנאוגן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מפריטי פרסה שחיו במיוקן
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי עותניאל צ'ארלס מארש
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1874
הירקותריום

**הירקותריום** (שם מדעי: *Hyracotherium*; מילולית: "בהמת שפן") הוא סוג נכחד יונק ממשפחת הפלאותריומיים הקרובה לסוסיים. סוג זה התקיים במשך האאוקן שלפני 55 עד 45 מיליון שנה מזמננו באירופה. המאובנים שלו התגלו באנגליה בתצורות חרסית לונדון . 

## מאפיינים
יונק זה הגיע לגודל של כלב כשאורכו של ההירקותריום הגיע ל-78 ס"מ ומשקלו עד לתשע ק"ג. הוא היה בעל ארבע פרסות דקות על רגליו והיו לו שיניים טוחנות דקות בעלות כתרים נמוכים אשר הותאמו ללעיסת עלים וצמחייה רכה. הוא חי ביערות של אנגליה וניזון מעלים, אגוזים, פירות וצמחייה דומה. ייתכן שהוא חי בקבוצות קטנות.

הסוג הוגדר בידי החוקר האנגלי ריצ'רד אוון ב-1841, אשר ראה בו יצור הקרוב לשפנאים ועל כן נתן לו את שמו המדעי. ב-1781 החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש הניח על בסיס שלד דומה לסוג אאוהיפוס - ראשון הסוסים, שמדובר באותו סוג והכליל אותו יחד, נוסף על כמה סוגי סוסים דומים שאוחדו עם האאוהיפוס. בהמשך איחוד זה הוטל בספק. כמה חוקרים רואים בו מין במשפחת הפלאותריומיים, בה כלול גם הפלאותריום. משפחה זו קרובה מאוד לסוסים אך גם לטפיריים ולברונתותריומים.

ההירקותריום נכחד עם התייבשות היערות בסוף האאוקן. הוא הוחלף במפריטי פרסה מותאמים יותר לתזונה מצמחייה קשיחה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פלאותריומיים
קטגוריה:יונקים שחיו באאוקן באירופה
קטגוריה:מפריטי פרסה שחיו באאוקן
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1841
אורוהיפוס

**אורוהיפוס** (שם מדעי: *Orohippus*) הוא סוג נכחד של יונק מתקופת האאוקן של אמריקה הצפונית, שהיה אוכל עלים. יצור זה היה מאבותיו של הסוס.

האורוהיפוס התפתח מהאיוהיפוס לפני כ-50 מיליון שנה. הוא דומה בצורתו החיצונית לאיוהיפוס, וההבדל המשמעותי ביותר הוא העדרן של האצבעות המנוונות בכפות רגליו. לאורוהיפוס ארבע אצבעות בכל רגל קדמית, ושלוש אצבעות בכל רגל אחורית.

המאובנים של סוס קדום זה התגלו בויומינג ואורגון שבארצות הברית.

למרות משמעות שמו שהיא סוס הרים האורוהיפוס לא חי בהרים.

סוס קדום זה תואר על ידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש ב-1872.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1872
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי עותניאל צ'ארלס מארש
קטגוריה:מינים שנכחדו: סוסיים
קטגוריה:יונקים שחיו באאוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מפריטי פרסה שחיו באאוקן
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1872
מזוהיפוס

**מזוהיפוס** (שם מדעי: *Mesohippus*; מילולית: "סוס אמצעי") הוא סוג יונק קדום שחי לפני כ-30 עד 40 מיליון שנה באמצע תקופת האאוקן עד לתחילת תקופת האוליגוקן. נמנה עם קבוצת אוכלי העלים ומאבותיו הקדומים של הסוס. כמו הרבה סוסים קדומים, המזוהיפוס היה נפוץ בצפון אמריקה. מאובניו התגלו בקולורדו, נברסקה, דקוטה הדרומית ודקוטה הצפונית שבארצות הברית וגם בקנדה.

## פיזיולוגיה
למזוהיפוס היו רגליים ארוכות יותר מקודמו האיוהיפוס ועמד בגובה של כ-60 ס"מ. בנוסף  איבד בוהן במהלך התפתחותו ועמד בעיקר על בהונו האמצעית, למרות שהשתמש גם בבהונותיו האחרות. מבנה גולגולתו של המזהיפוס היה רחב וגדול יותר מסוסיים קודמים אליו.

## גלריה

Mesohippus bairdii - Osaka Museum of Natural History - DSC07810.JPG
Miohippus equiceps (skull illustration).jpg
Extinct horses.jpg
Gfp-three-toed-horse.jpg


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1875
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי עותניאל צ'ארלס מארש
קטגוריה:מינים שנכחדו: סוסיים
קטגוריה:יונקים שחיו באוליגוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מפריטי פרסה שחיו באוליגוקן
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1875
פראהיפוס

[200px|ממוזער|[גולגולת של הסוס.]]
**פראהיפוס** (שם מדעי: *Parahippus*) (פירוש השם מיוונית: "היפו" - סוס, "פארה" - ליד, כלומר: "קרוב לסוס") הוא סוג של מפריט פרסה נכחד, בן משפחת הסוסיים אשר היה מאבותיו של הסוס המודרני. סוג זה התקיים בתחילת תקופת המיוקן באמריקה הצפונית. הוא תואר ב-1858 בידי הפלאונטולוג ג'וזף ליידי .

סוס זה הגיע עד לגובה מטר בכתפיו והיה מותאם יחסית לחיים בערבות העשב ששגשגו באמריקה הצפונית במיוקן. במראהו הוא דמה למיוהיפוס (Miohippus) מהפלאוגן אך היה גדול ושרירי יותר ובעל פרסות בעלות אצבע חזקה בכל רגל. למרות זאת היו לו עוד שתי אצבעות גמדיות בכל רגל, אשר נעלמו למינים מפותחים יותר. גם מבנה הפנים התארך והלסתות נהיו מסיביות ובעלות שיניים קטנות ורבות יותר. 

הסוס רעה בחבורות במישורים והותאם אכילת עשב כתחליף לעלי עצים ושיחים שנהפכו לנדירים יותר. 

המאובנים של סוס קדום זה התגלו בפלורידה ובמישורים הגדולים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1858
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'וזף ליידי
קטגוריה:מינים שנכחדו: סוסיים
קטגוריה:יונקים שחיו במיוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מגה-פאונה של הנאוגן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מפריטי פרסה שחיו במיוקן
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1858
סטגודון

**סטֵגוֹדוֹן** (שם מדעי: *Stegodon*; מילולית: "שן מקורה") הוא סוג במשפחה הנכחדת סטגודוניים, מסדרת בעלי חדק. הסטגודון חיו באזורים נרחבים של אסיה וגם ארץ ישראל במהלך תקופות המיוקן והפליסטוקן. כמה מינים בסוג זה נמנו עם הגדולים שבבעלי החדק; גובה כתפיהם של פרטים בוגרים מהם הגיעו עד לגובה של כארבעה מטרים ואורכם הגיע לכשמונה מטרים, וזאת מבלי למנות את אורך חטיהם, אשר היו באורך של כשלושה מטרים. משקלם הגיע ל-12.5–14.5 טון.

בעבר סברו כי הסטגודון הוא מאבותיהם של הפילים ושל הממותות, אולם כיום מאמינים כי אין בנמצא בעלי חיים שהם צאצאי סוג זה.

ממוזער|דגם של שני סטגודונים
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1847
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יו פלקונר
קטגוריה:סטגודוניים
קטגוריה:מגה-פאונה של הפלייסטוקן באירואסיה
קטגוריה:יונקים שחיו בנאוגן באסיה
קטגוריה:יונקים שחיו בפלייסטוקן באסיה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1847
מילודון

**מילודון** (שם מדעי: *Mylodon*) הוא סוג של עצלן קרקע נכחד שחי לפני 2 מיליון שנה עד לפני כעשרת אלפים שנה. אורכו היה כשלושה מטרים ומשקלו כאלף קילוגרם. המילודון ניזון מעלי עצים אליהם הגיע כשהזדקף על רגליו האחוריות. 

מאובני המילודון נמצאו בצ'ילה ובארגנטינה וקיבלו שם ב-1840 בידי החוקר ריצ'רד אוון, שגם קבע את שמם של הדינוזאורים. מאובניו נמצאו ברחבי ארגנטינה וצ'ילה וצ'ארלס דרווין גם מצא כמה עצמות במסעותיו, מה שנתן למין את שמו. משמעות שם הסוג היא: "שן טוחנת".

חלק ממאובני העצלן עברו לסוג פרמילודון הקרוב אליו אך היה בעל מספר שונה של שיניים.

כמה מאובנים של תוארכו ללפני 5,000 שנה, כך שזה העצלן הקרקעי האחרון שהיה.

## תמונות

קובץ:Mylodon jaw.jpg|לסת תחתונה
קובץ:Mylodon darwini.png|איור
קובץ:Mylodon model.jpg|שחזור של מילודון


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מילודוניים
קטגוריה:מגה-פאונה של הפלייסטוקן באמריקה הדרומית
קטגוריה:יונקים שחיו בפלייסטוקן באמריקה הדרומית
קטגוריה:צ'ילה: מאובנים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ריצ'רד אוון
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1840
אייל אירי

**אייל אירי** (שם מדעי: *Megaloceros giganteus*; מיוונית: Μεγαλος + Κερας, שמשמעו "ענק הקרן") הוא מין נכחד של אייל, אשר חי ברחבי אירואסיה מן הפליוקן המאוחר ועד ההולוקן הקדום. בעבר נחשב למין היחיד בסוג מגלוצרוס, אך מאוחר יותר נתגלו מינים נוספים.

מין זה היה מאוכלי העשב הגדולים של עידן הקרח האחרון. היה זה האייל הגדול ביותר, ובעל הקרניים הגדולות ביותר שחי אי-פעם. גובהם של הזכרים היה מעל ל-2 מטרים ומשקלם בין 500 ל-740 ק"ג.

השרידים האחרונים הידועים של אייל אירי תוארכו באמצעות תיארוך פחמן-14 לסביבות 5,700 לפנה"ס.

גובהו היה 2.1 מטרים בגובה הכתפיים, ואורכו 2.8 מטרים. המרחק בין קצות הקרניים שלו היה 3.65 מטרים, ומשקלן 40 ק"ג.

מתנגדי תורת האבולוציה במאה ה-19 השתמשו בקרניים העצומות של האייל האירי כדי להטיל ספק במנגנון הברירה הטבעית כפי שהציג צ'ארלס דרווין. אם המותאמים ביותר שורדים, שאלו הספקנים, אזי מהו היתרון שיש למי שנושא על ראשו קרניים גדולות כל כך. לפי עקרון ההכבדה שהציע אמוץ זהבי, הצגת קרניים כבדות כל כך, היא מעין מסר שמשדר הזכר בעונת הרבייה כדי להוכיח עד כמה איתן וחסון הוא.

## קישורים חיצוניים

* 
ימין|ממוזער|220px|שיחזור של האייל האירי
ממוזער|250px|שיחזור של האייל האירי

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1799
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך בלומנבך
קטגוריה:אייליים פרהיסטוריים
קטגוריה:מגה-פאונה של הפלייסטוקן באירואסיה
קטגוריה:יונקים שחיו בפלייסטוקן באירופה
קטגוריה:יונקים שחיו בפלייסטוקן באסיה
קטגוריה:מכפילי פרסה שחיו בפלייסטוקן
קטגוריה:יונקים שנכחדו בהולוקן
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1799
מריקהיפוס

**מריקהיפוס** (שם מדעי: *Merychippus*; מילולית: "סוס מעלה גירה") הוא סוג יונק מפריט פרסה שהתקיים בתקופת המיוקן והיה מאבותיו של הסוס המודרני.

## מאפיינים
סוס קדום זה הגיע לגובה 90 ס"מ ולמשקל 70-120 קילוגרם בממוצע. מבנה רגליו דמה מאוד לפרסות סוס והם הותאמו למרוצה בערבות בעשב הפתוחות של אמריקה הצפונית. ככל הנראה זה היה הסוס הראשון שניזון מעשבים ולא רק מעלים וצמחייה רכה. היה לו ראש גדול עם לסתות חזקות. הוא דמה מאוד לסוס מודרני אך היה נמוך יותר.

המאובנים של סוס קדום זה התגלו בארצות הברית ומקסיקו.

סוס זה חי בתקופת המיוקן לפני 20-10.43 מיליון שנה ואז נכחד.

סוס זה תואר על ידי החוקר האמריקאי ג'וזף ליידי ב-1856.

## בתרבות
סוס קדום זה הופיע בסדרה מפלצות חוזרות לתחייה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1856
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'וזף ליידי
קטגוריה:מינים שנכחדו: סוסיים
קטגוריה:יונקים שחיו במיוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מגה-פאונה של הנאוגן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מפריטי פרסה שחיו במיוקן
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1856
מעיין הנעורים

[ממוזער|שמאל|250px|מעיין הנעורים, בציור מאת [לוקאס קראנאך האב, משנת 1546]]
**מעיין הנעורים** הוא מעיין פלאי, שלפי האמונה העתיקה, עשויים מימיו להשיב מרפא לחולים ונעורים לקשישים.

## מעיין הנעורים בקוסטה ריקה
בימי הביניים האמינו רבים באירופה בקיומו של המעיין. במאה ה-16 כבשו מגלי ארצות שהגיעו מספרד שטחים בחלק הדרומי של מרכז אמריקה המצויים במדינה שנקראת היום קוסטה ריקה. הכובשים שמעו סיפורים מילידי המקום (אינדיאנים) על מעיין שתאם את האגדות אודות מעיין הנעורים, אשר מימיו שימשו לשתייה לצורך לריפוי מיחושים שונים. רבים נשאו על צווארם שקיק עור עם עפר אדום מקרקע המעיין, ששימש לריפוי פגיעות חיצוניות באמצעות מריחתו כבוץ על מקום הפגיעה. המעיין נקרא על ידי הספרדים בשם "לה פואנטה דה לה אטרנה חובנטוד" (מעיין הנעורים הנצחיים). במאה ה-19 הפך המעיין, שהיה למעשה נביעה של מים חמים ממעמקי כדור הארץ, לאתר התיירות הראשון של קוסטה ריקה. חברה בשם "בלה ויסטה" שמניותיה נסחרו בבורסה באיטליה ובלגיה פיתחה את האתר, "אגואה-קליינטה", ליד העיר קרתגו, ובנתה בריכות למים החמים שנבעו מהמעיין ומלון בסגנון אתרי המרפא באירופה, באדן-באדן וקרלסבאד. בני אצולה ובעלי ממון רבים נהגו לבקר במקום. ב-1910 התחוללה רעידת אדמה באזור שהרסה את האתר והמבנים שסמוכים לו. לאחרונה נרכש המקום על ידי יזם ישראלי בשם אברהם קוטליצקי שהחל להפעילו מחדש.

## בתרבות
עלילת הסרט שובר הקופות "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" סובבת סביב המרוץ לגילויו של מעיין הנעורים, שמפת הדרך אליו טמונה בספינתו האבודה של חואן פונסה דה ליאון.

## ראו גם
*הגביע הקדוש
*המעיין (סרט)
*שודדי הקאריביים: זרמים זרים
*קרן מתושלח - קרן לעידוד מחקר מדעי בנושאי הארכת תוחלת החיים והצערה (חידוש נעורים)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

נעורים
קטגוריה:מיתולוגיה
קטגוריה:מעגל החיים
קטגוריה:חיי נצח
ספיריטואליזם

**רוחניות** או **ספיריטואליזם** (מהמילה **ספיריט** - "spirit" (רוח באנגלית)) היא האמונה כי נשמת בני אדם ממשיכה לחיות לאחר המוות ואף עשויה להתגלות ולבוא במגע עם אנשים חיים. האמונה החלה להתפתח בקרב בני המעמדות הבינוני והגבוה בארצות הברית ובבריטניה לקראת אמצע המאה ה-19, ופותחו בה מגוון מסורות עם עקרונות משלהן, על בסיס הרעיונות והעקרונות הכלליים.

## רעיונות ועקרונות כלליים
* הנשמה ממשיכה להתקיים לאחר המוות הגופני.
* יכולת לתקשר בעולם "הזה" עם רוחות העולם "האחר".
* אחריות אישית של האדם למקרים ולנסיבות שבחייו.
* הנשמה יכולה להמשיך ללמוד ולהשתפר לאחר המוות הגופני.
* אמונה באל, בכוח עליון, שלרוב מיוחסת כ-"תבונה אינסופית".
* העולם הזה, כפי שהוא קיים על טבעו, נחשב כביטוי של אמירה תבונית.

## ביהדות
קיימות תופעות גלגול הנשמות והדיבוק אפופות הסוד והקבלה, אך מאמינים כי רק יחידי סגולה מסוגלים לרדת לעומקן, ולכן הדיבור עליהן לא מצוי בקרב כלל הציבור הדתי.

יש איסורים בתורה לפנות אל האוב ואל הידעוני, סוגים שונים של פניה אל המתים.

## ראו גם
* ספיריטיזם
* רוח רפאים
* סיאנס

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:רוחניות ואמונה
קטגוריה:מיסטיקה
קטגוריה:תורת הנסתר
חמסה

ממוזער|שמאל|175px|מאות חמסות בצפת
**חמסה** (מערבית: **خمسة** - חמישה) הוא קמע בצורת כף יד בעלת חמש אצבעות פרושות שישמש כהגנה מאגית בעיקר מפני עין הרע. החמסה נפוצה בעיקר בארצות ערב במזרח התיכון ובצפון אפריקה בהן נהוג לתלות חמסה גדולה על הקיר, בעיקר מעל פתחי הבתים.

החמסה עשויה להיות סימטרית כך שהאגודל והזרת זהות וסימטריות זו לזו, ועשויה להיות כיראלית (לא סימטרית), בעיקר ב, בו החמסה מסמלת את כף ידה של פאטמה בת מוחמד.

בחמסה משולבים לעיתים קרובות סמלים נוספים כנגד עין הרע, כגון עין, דג, מילים כגון אללה (الله) או חי, סמלים תרבותיים ודקורציות שונות. הצבע תכלת נחשב גם הוא כמגן מפני עין הרע והוא צבע מקובל לחמסה.

## בעולם הערבי
ממוזער|מרכז|קמע חמסה צפון אפריקאי
בארצות ערב בעיקר בצפון אפריקה, המספר חמש נתפס כמועיל גם הוא נגד עין הרע, או בפי העם "חמסה" לדוגמה כאשר הועלה חשש לעין הרע התגובה המידית הייתה "חמסה עליק" עד כדי שבשיחת חולין רגילה נמנעו לומר בפירוש את המספר 5 (חמסה) כדי שהשומע לא יחשוב שחושדים בו כי הטיל עין הרע, ולכן השתמשו בכינוי "אידק" (=כמספר האצבעות שבידך). אדם שנחשד כמטיל עין הרע קולל בתגובה  (=חמישה בעיניך), בתוניס צבא השחרור מהנאצים נקרא "כמוס" שלא תשלוט עליהם עין רעה.

## בדתות
להלן הסדר הכרונולוגי של התפשטות השימוש בחמסה.

### באסלאם

קובץ:SVM-Standartenaufsatz-Segenshand.JPG
קובץ:Hand_of_Fatima_charm_with_six-pointed_star,_Newark_Museum.JPG
קובץ:WLANL_-_petertf_-_Handje_van_Fatima.jpg

על-פי המסורת המוסלמית, היד מייצגת את ידה של פאטמה, בתו של מוחמד נביא האסלאם, על פי אגדה עממית פאטמה הכניסה את ידה לתוך תבשיל רותח כאשר ראתה את בעלה עלי מביא אישה חדשה לבית, החמסה מסמלת את האיפוק של פטמה, צורת העין שבחמסה מסמלת את דמעתה וחמש האצבעות בה מסמלות את חמשת עמודי האסלאם - הכרזת האמונה, התפילה, הצדקה, הצום והעלייה לרגל.

### ביהדות

לחשש מעין הרע יש ביטויים בחז"ל.
ביהדות, קמעות ה'חמסה' הופיעו לאחר תפוצתם בעולם המוסלמי. הסגולה מופיעה לראשונה במאה ה-17 בספרו של הרב יצחק עונקיניירה "איומה כנדגלות" כחלק מסגולות המאגיות של האות ה, כך כתב: את דבריו העתיקו הרב אברהם ראובן הכהן סופר בספרו ילקוט הראובני והחיד"א. הבן איש חי הביא את דברי החיד"א.
ב-25 ביולי 2006, הנפיק דואר ישראל  סדרה של 3 בולי דואר שעוצבה על ידי מאיר אשל ומופיעים בה ציורים של חמסות עשויות כסף ממרוקו (1920), מאירן (1923) ומתוניסיה (1930).

### בנצרות
ממוזער|ימין|150px|חמסה ארמנית נוצרית

במאה העשרים ואחת נעשו פופולריות בירושלים חמסות עם דמויות של המשפחה הקדושה, קדושים נוצריים נוספים, סמלים נוצריים כגון צלב ואיכתיס  ושמות פרטיים של קדושים נוצריים.

## ראו גם
* עין הרע
* היד של אירולגי

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמונות טפלות
קטגוריה:קמעות
קטגוריה:צפון אפריקה
קטגוריה:סמלים יהודיים
קטגוריה:כפות ידיים
מסטודון

שמאל|ממוזער|250px|השוואה בין מסטודון לאדם
**מַסְטוֹדוֹן** (שם מדעי: *Mammut*; ידוע בעיקר בשם "Mastodon": מיוונית: מסטוס - חזה, אודונטס - שיניים) הוא סוג יונק נכחד ממשפחת הממוטיים שבסדרת הפילאים שחי מסוף תקופת המיוקן עד להכחדת המינים האחרונים בסוף הפליסטוקן. מאובנים רבים של מסטודונים נמצאו ברחבי העולם. המין הצעיר והידוע ביותר הוא *Mammut americanum*, שניצוד בידי הפלאו-אינדיאנים בצפון אמריקה ונכחד בסוף תקופת הקרח האחרונה.

המסטודון היה דומה לפילים המודרניים ולממותה, אך היה פרימיטיבי יותר וגופו היה מכוסה פרווה. שיניו היו גדולות וקשיחות אך נראה שהוא לא היה יכול לעכל עשב, דבר שצימצם את תחומי מחייתו. מבנה אוזניו דמה לאלה של פיל אסייתי והוא היה נמוך מעט מהפילים. עם זאת הוא עדיין הגיע לגובה של מעל 3 מטר וחלק מהמינים הגיעו למשקל 11 טון.

## בתרבות
*המסטודון הוא המאובן הלאומי של מישיגן.
*הלהקה האמריקאית מסטודון קרויה על שמו.
*בספרו של ז'ול ורן: מסע אל בטן האדמה מוזכר עדר מסטודונים.
*אחת הדמויות בסדרה מייטי מורפין פאוור ריינג'רס הוא מסטודון אמריקאי
*באחד מפרקי הסדרה דינוזאורים נראה מסטודון.
*בקתדרלת סטפנוס הקדוש באוסטריה מוצג במגדל הצפוני שער הקרוי "שער הענק" ("ריזנטור" או "Riesentor"), בשל עצם של מסטודון שהייתה תלויה מעליה בעבר.
*מסטודון נראה בסרט מ-1992 "Doctor Mordrid".
*המסטודון נראה בסדרת ה-BBC: העולם החדש הפראי, במפלצות שפגשנו ובענקי עידן הקרח.
*המסטודון הופיע במספר משחקי מחשב: עולם היורה: המשחק, Jurassic Park Builder ו-Zoo Tycoon 2, בחלק על החיות הנכחדות.

## גלריה

קובץ:Mastodon mother & child.jpg|שלד של אם וגור מהמין Mammut pacificus
קובץ:Nova Scotia DSC 0996 (2224714562).jpg|פסל מסטודון בנובה סקוטיה
קובץ:Em - Mammut americanum - 3.jpg|מסטודון במוזיאון להיסטוריה של הטבע
קובץ:Mastodon color.jpg|איור מ-1920 של מסטודון
קובץ:Mammut americanum Sergiodlarosa.jpg|שחזור של מסטודון


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1799
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך בלומנבך
קטגוריה:ממוטיים
קטגוריה:יונקים שחיו בנאוגן באמריקה הצפונית
קטגוריה:יונקים שחיו בפלייסטוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מגה-פאונה של הפלייסטוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מגה-פאונה של הפלייסטוקן באירואסיה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1799
לבוש מסורתי

**לבוש מסורתי** או **תלבושת לאומית** הם בגדים אופייניים לאזור גאוגרפי מסוים או לקבוצה אתנית או דתית או לאזרחים או תושבים של מדינה מסוימת. התלבושות העממיות הן לעיתים מיושנות, אך מבטאות את הזהות הייחודית והמובחנת של האנשים הלובשים אותן. בתקופת ההתעוררות הלאומית במאה ה-19 שבו עמים רבים באירופה ללבוש בגדים מסורתיים, שמקורם בתקופות קדומות יותר, או המציאו בגד שנראה להם קרוב למסורת שלהם, כדי להפגין את ההגדרה העצמית שלהם. כיום יש מגמה כזאת בקרב תושבי מדינות עולם שלישי כחלק מחזרה למנהגים וערכים לא-מערביים וטרום-קולוניאליים.

בשוודיה, בעשור האחרון של המאה ה-19 יצרה האמנית קארין בריו לארסון תלבושות יותר מודרניות ונוחות עבור בנותיה קירסטי ובריטהץ בשנת – 1902 אומץ הבגד כבגד לאומי לנשים השוודיות.

פרטים של גזרת הבגד, צבעו, אופן התפירה ואף אופן לבישתו ודוגמאות בלבוש מסורתי עשויים להעיד על מעמד חברתי, מצב אישי או על השתייכות לתת-קבוצות. לעיתים מספיקה רק בעלות על תלבושת מסורתית כדי להצביע על מעמד מכובד בקהילה. הדבר אמור במיוחד לגבי התלבושות הייחודיות לכוהנים, אצילים, וכדומה.

התלבשות בבגדים מקומיים ומסורתיים נחשבת לחלק ממנהגי פולקלור. ישנן תלבושות המיועדות לחיי היומיום (למשל כובע לבד וחליפה שחורה בקהילה היהודית חרדית). תלבושות אחרות מיועדות ללבישה רק באירועים מיוחדים חתונות, חגים (למשל שטריימל בקהילה היהודית-חרדית), או פסטיבלים לאומיים.

## תלבושת לאומית ישראלית
בישראל אין תלבושת לאומית מעצם היותה מדינה צעירה שמרבית אזרחיה הם מהגרים (עולים ממדינות שונות או צאצאים של מהגרים ממדינות שונות. אך יש כאלו שמשווים את הלבוש המסורתי היהודי למעין לבוש ישראלי עקב היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית בעלת רוב יהודי. עם זאת, יש לישראל כמה פריטים שהפכו עם השנים לפריט לבוש ישראלי, כובע הטמבל שאף הונצח בקריקטורה של דוש על ראשו של שרוליק, בגדי חאקי, בגדי אתא ומדים של חיילים. להקות ריקוד לבושות בדרך בשלל תלבושות המחקות לבוש של עמים אחרים או של קבוצות שחיות במדינה.

TokioShibuya-Kimono.jpg|לבוש מסורתי (קימונו) – יפן
Russian peasant girls in front of a traditional wooden house in Kirillov.jpg|לבוש מסורתי – רוסיה
Åmlibunad.jpg|לבוש מסורתי – נורווגיה
Khenesarong.jpg|לבוש מסורתי דרום-מזרח אסייתי (סארונג)


## ראו גם
*לבוש מסורתי ביישוב הישן
*לבוש יהודי מרכז תימן
*הלבוש הדרוזי המסורתי
*תלבושת מיסבאך
*קנטה (טקסטיל)
*בורו (טקסטיל)
*רקמה פלסטינית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אנתרופולוגיה
קטגוריה:פולקלור
קטגוריה:ביגוד