מקדונל דאגלס F-15E סטרייק איגל

**מקדונל דאגלס** (כיום **בואינג**) **F-15E סטרייק איגל** (באנגלית: **F-15E Strike Eagle**; בתרגום מילולי: העיט התוקף) הוא מטוס קרב-תקיפה אמריקאי מהדור הרביעי הפועל בכל מזג אוויר לתקיפת קרקע ולאמנעה אווירית שנכנס לשירות ב-1988. המטוס פותח מהמקדונל דאגלס F-15 איגל. יורשו הוא בואינג F-15EX איגל II.

הוא תוכנן בתוכנית Dual-Role Fighter (בראשי תיבות: DRF; בתחילה נקראה Enhanced Tactical Fighter), וה-F-15E נבנה בשנות ה-80 למשימות התקפה לטווח ארוך במהירות גבוהה של אמנעה אווירית ללא תלות בליווי מטוסי לוחמה אלקטרונית. מטוסי F-15E סטרייק איגל של חיל האוויר של ארצות הברית ניתנים להבחנה בדרך כלל מגרסאות איגל אחרות של ארצות הברית על ידי צביעה כהה יותר של הסוואת מטוסים, מכלי דלק תצורתיים ויחידות LANTIRN המותקנות מאחורי רמפות היניקה של המנועים (אם כי מכלי דלק תצורתיים יכולים להיות מותקנים גם בגרסאות F-15 מוקדמות יותר) ותא טייס כפול.

תוכנן ויוצר במקור על ידי מקדונל דאגלס, ה-F-15E המריא לראשונה ב-1986 והייצור נמשך תחת בואינג לאחר המיזוג של החברות ב-1997. המטוס הפך למטוס התקיפה/התערבות העיקרי של חיל האוויר האמריקני לקראת סוף המלחמה הקרה, והחליף בהדרגה את F-111 ארדוורק. הסטרייק איגל הוצב לפעולות צבאיות בעיראק, אפגניסטן, סוריה ולוב, בין היתר. במהלך פעולות אלו ביצע המטוס תקיפות עמוקות נגד מטרה בעלת ערך גבוה וסיור אווירי קרבי, וסיפק סיוע אווירי קרוב לכוחות הקואליציה. הוא גם יוצא למדינות שונות. צפוי שה-F-15E יישאר בשירות חיל האוויר האמריקני עד שנות ה-30 של המאה ה-21. גרסאות משופרות של העיצוב, המכונות F-15 Advanced Eagle, ממשיכות להיות מיוצרות.

## פיתוח
המקדונל דאגלס F-15 איגל הוצג על ידי חיל האוויר האמריקני במטרה להחליף את צי המקדונל דאגלס F-4 פנטום שלו. בניגוד ל-F-4, ה-F-15 תוכנן לעליונות אווירית עם מעט התחשבות בתפקיד התקיפה קרקעית; משרד הפרויקטים המיוחדים של ה-F-15 התנגד לרעיון של F-15s המבצעים התערבות, מה שהוביל למשפט "לא אגורה לאוויר-לקרקע". בשירות, ה-F-15 היה מטוס קרב מוצלח, עם מעל 100 ניצחונות קרב אווירי ואפס הפסדים בקרבות אוויר-אוויר עד 2007.

למרות חוסר עניין רשמי, מקדונל דאגלס כלל בדממה יכולת התקפה קרקעית משנית בסיסית בעיצוב ה-F-15 מאז תחילתו ועבד על מטוס התערבות נגזר מה-F-15. החברה דמיינה את המטוס כמחליף ל-F-111 ארדוורק ול-F-4 הנותרים, וכן להשלים את ה-F-15 הקיימים. ב-1978, חיל האוויר האמריקני יזם את מחקר הדרישות הטקטיות לכל מזג אוויר, שבחן את הצעת מקדונל דאגלס ואפשרויות אחרות כמו רכישת F-111F נוספים. המחקר המליץ על ה-F-15E כפלטפורמת התקיפה העתידית של חיל האוויר. ב-1979, מקדונל דאגלס והיוז החלו בשיתוף פעולה הדוק על פיתוח יכולות אוויר-לקרקע של ה-F-15E.

כדי לסייע בפיתוח ה-F-15E, שיפר מקדונל דאגלס את אב הטיפוס השני של TF-15A, מספר סידורי AF 71-0291, כמפגין. המטוס, הידוע כמפגין ליכולת קרב מתקדמת, המריא לראשונה ב-8 ביולי 1980. הוא שימש בעבר לבדיקת מכלי דלק תואמי צורה (מכלי דלק תצורתיים), תוכננו תחילה עבור ה-F-15 תחת השם "FAST Pack", כאשר FAST עומד ל-"דלק וחיישן, טקטי". לאחר מכן הותקן בו מכל ציין לייזר מסוג Pave Tack כדי לאפשר שיגור פצצה מונחית עצמאית. המפגין הוצג בסלון האווירי בפארנבורו 1980.
ממוזער|ה-TF-15A השני, מס ' סדרה 71–0291 של AF, ששימש כמטוס הדגמה של F-15E.

### מטוס קרב טקטי משופר
במרץ 1981, חיל האוויר האמריקני הכריז על תוכנית Enhanced Tactical Fighter להחלפת ה-F-111. התוכנית שונתה לימים לתחרות Dual-Role Fighter (DRF). המושג דמיין מטוס שיכול לבצע משימות התקפה עמוקות מסוג אמנעה אווירית ללא תמיכה נוספת על ידי ליווי קרב או חסימה אלקטרונית. ג'נרל דיינמיקס הגישה את F-16XL, בעוד מקדונל דאגלס הגיש את ה-F-15E. פאנאוויה טורנדו גם הוא היה מועמד, אך מאחר שהמטוס חסר יכולת עליונות אווירית אמינה, יחד עם העובדה שהוא לא יוצר בארצות הברית, לא נלקח ברצינות.

צוות ההערכה של DRF, בהנהגת בריגדיר גנרל רונלד וו. ייטס, פעל מ-1981 עד 30 באפריל 1983, שבמהלכם ה-F-15E רשם מעל 200 טיסות, הדגים משקל המראה של מעל , ואישר 16 תצורות נשיאת נשק שונות. מקדונל דאגלס, כדי לסייע ל-71–0291 בהערכה, הוסיף לתוכנית F-15s אחרים, שסומנו 78–0468, 80-0055, ו-0063–81. ה-F-16XL בעל המנוע היחיד היה עיצוב מבטיח, שבהודות לכנף דלתא משופרת, שיפר מאוד את הביצועים; אם היה נבחר, הגרסאות היחידה והכפולה היו מסומנות F-16E ו-F-16F בהתאמה. ב-24 בפברואר 1984, חיל האוויר האמריקני בחר ב-F-15E; גורמים מרכזיים בהחלטה היו עלויות פיתוח נמוכות יותר של ה-F-15E לעומת ה-F-16XL (270 מיליון דולר לעומת 470 מיליון דולר), אמונה שיש ל-F-15E פוטנציאל צמיחה עתידי, ושילוב מנועים כפולים. חיל האוויר ציפה בהתחלה לרכוש 400 מטוסים, מספר שהתעדכן ל-392.

בניית שלושת ה-F-15E הראשונים החלה ביולי 1985. הראשון שבהם, 86-0183, המריא לטיסת בכורה ב-11 בדצמבר 1986. הטייס גארי ג'נינגס הטיס את המטוס למהירות מקסימלית של מאך 0.9 וגובה של 12,000 מ' במהלך הטיסה בת 75 דקות. מטוס זה כלל את חבילת האלקטרוניקה המלאה של ה-F-15E והחזית המשופרת, אך לא את החלק האחורי והתא המנוע המשותף. האחרון הופיע ב־86-0184, בעוד 86–0185 שילב את כל השינויים של ה-F-15E מה-F-15. ב-31 במרץ 1987, ה-F-15E הראשון שהושלם רשמית המריא לטיסה ראשונה.

ה-F-15E המיוצר הראשון סופק לטייסת האימונים הטקטית ה-405, בסיס חיל האוויר לוק, אריזונה, באפריל 1988. הייצור נמשך עד שנות ה-2000 עם 236 יחידות שנבנו עבור חיל האוויר האמריקני עד 2001.

### תוכניות שדרוג והחלפה
ממוזער|מטוס ה-F-15E הראשון בייצור, מספר סידורי 86–0183
ה-F-15E שודרג עם מכ"ם AN/APG-82(V)1 של ריית'יאון מסוג מערך סריקה אלקטרוני פעיל (AESA) לאחר 2007, והמכ"ם הראשון למבחן סופק לבואינג ב-2010. הוא משלב את המעבד של ה-APG-79 המשמש בF/A-18 סופר הורנט עם אנטנת ה־APG-63(V)3 AESA המותקנת ב-F-15C; הוא נקרא APG-63(V)4 עד שקיבל את השם APG-82 ב-2009. המכ"ם החדש הוא חלק מתוכנית השדרוג של מכ"מי ה-F-15E, הכוללת גם כיפת מכ"ם רחבת פס (מאפשרת פעולה בתדרי מכ"ם נוספים) ושיפורים בשליטה סביבתית ובמלחמה אלקטרונית. ב-2015, בואינג ו-BAE Systems זכו בחוזים לשדרוג מקיף של מערכת המלחמה האלקטרונית של כל מטוסי ה-F-15 של חיל האוויר האמריקני, כולל ה-F-15E, עם מערכת AN/ALQ-250 Eagle Passive/Active Warning Survivability System (EPAWSS). ה-F-15E הראשון ששודרג עם EPAWSS סופק ב-2022.

עם גוף מטוס חזק יותר המיועד ל-8,000 שעות חיי שירות או עד 16,000 שעות עם תוכניות תחזוקה נכונות, פי שתיים מחיי הגרסאות המוקדמות, צפוי שה-F-15E יישאר בשירות מעבר ל-2025. לפי דצמבר 2012, צי ה-F-15E של חיל האוויר האמריקני היה ממוצע גיל של 21 שנה וזמן טיסה ממוצע של 6,000 שעות. ב-2012, חיל האוויר האמריקני שקל אפשרויות עתידיות, ללא תחליף מתוכנן ל-F-15E באותה תקופה.

עיצוב ה-F-15E זכה להצלחה מסוימת בייצוא ובואינג המשיך לפתח שדרוגים ללקוחות בין-לאומיים. שדרוגים רדיקליים יותר לעיצוב כלי הטיס הובילו למשפחת F-15 Advanced Eagle שהחלה עם ה-F-15SA (Saudi Advanced) עבור חיל האוויר המלכותי הסעודי, שהמריא לראשונה ב-2013. הוא מחליף את המערכת ההיברידית האלקטרונית/מכנית הישנה במערכת שליטה דיגיטלית על ידי חוט טיסה שפותחת שני פילונים נוספים בכנף ומבנה כנף משופר לחיי שירות מוגברים. ה-Advanced Eagle פותח לגרסאות נוספות עם ה-F-15QA (Qatari Advanced) עבור חיל האוויר הקטרי וה-F-15EX איגל II עבור חיל האוויר האמריקני. בשנת 2020, חיל האוויר האמריקני החל לרכוש את ה-F-15EX להחלפת צי ה-F-15C/D המזדקן ולשמש תוספת ל-F-22 ראפטור לשמירה על מספרי מטוסי עליונות אווירית, תוך ניצול קו הייצוא הקיים להבאת מטוסים נוספים לשירות במהירות ובמחיר סביר; ה-F-15EX הוא גם אפשרות להחלפת ה-F-15E בעתיד. אפשרות נוספת היא הלוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II, שנועד להחליף מטוסים אחרים כמו הג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון; גרסת F-35E נחקר. הוספת מושב שני ל-F-35 היא מורכבת ויקרה, במיוחד לשמירה על פרופיל הסוואה; סיפוק טווח ונטל גדול יותר יהיו גם משימות קשות. לחלופין, התפקיד יכול להיות מכוסה בשילוב של מטוסי קרב ומפציצים, כמו הנורת'רופ-גראמן B-21 ריידר. ה-F-15E עשוי גם להחלף בעיצוב חדש של מטוס קרב של הדור השישי.

### ALASA
ב-24 במרץ 2014, בואינג זכתה בחוזה של 30.6 מיליון דולר מ-DARPA כחלק מתוכנית Airborne Launch Assist Space Access (ALASA). מטרת התוכנית היא להפחית את עלות שיגור לוויינים זעירים לחלל ב-66% באמצעות התקדמות במערכות השיגור. במסגרת חוזה של 11 חודשים, בואינג תבנה 12 כלי שיגור באורך של 7.3 מטר, כל אחד עם יכולת מטען עד 45 ק"ג. כלי ALASA יותקן תחת F-15E, שיטפס ל-40,000 רגל, ואז ישוחרר ויפעיל ארבעה מנועים כדי להגיע למסלול כדור הארץ הנמוך. מתן החוזה לבואינג נעשה תוך שימוש ב-F-15E ככלי הנשיאה, בעוד חוזי עיצוב קודמים ניתנו ללוקהיד מרטין לשימוש ב-F-22 ראפטור ולוירג'ין גלקטיק לשימוש בספייסשיפ טו. DARPA דרשו קודם לכן לבחור במטוס שלא יצריך שינויים כבדים לנשיאה ושיגור מטען ALASA. הפרויקט הופסק בסוף 2015.

## עיצוב
### סקירה כללית
[ממוזער|תא טייס של מטוס F-15E המציג שלוש [תצוגה רב-תכליתית|תצוגות רב-תכליתיות של המטוס. שני הצגים העליונים נקראים MFD והצג הצבעוני היחיד שהוא התחתון נקרא MFCD לטובת הבדלה.]]
משימת התקיפה העמוקה של ה-F-15E היא סטייה רדיקלית מהכוונה המקורית של ה-F-15, שכן הוא תוכנן כמטוס עליונות אוויר תחת הססמה "לא אגורה לאוויר-לקרקע". עם זאת, המסגרת הבסיסית התגלתה כגמישה מספיק ליצירת מטוס תקיפה מאוד מסוגל. ה-F-15E, אם כי תוכנן להתקפה קרקעית, שומר על יכולת קרב אוויר-אוויר של ה-F-15, ויכול להגן על עצמו מפני מטוסי אויב.

אב הטיפוס של ה-F-15E היה שדרוג של ה-F-15B בעל שני המושבים. למרות מקורו ושמירה על צורת אווירודינמית זהה, הוא כולל שינויים מבניים משמעותיים וכן מנועים חזקים יותר. חלקו האחורי של המיזוג תוכנן לשלב את המנועים החזקים יותר עם מבני תא מנוע מתקדמים ודלתות, המשלבים טכנולוגיות של עיצוב על-פלסטי וחיבור דיפוזיה. המושב האחורי מצויד עבור נווט קרב שיטפל באוויוניקה דרך מסכים מרובים; אלה מציגים את הרדאר, לוחמה אלקטרונית, או מצלמות דימות תרמי, עוקבים אחר מצב המטוס או הנשק וסכנות אפשריות, בוחרים מטרות, ומשתמשים במפה דיגיטלית נעה לניווט. שני בקרי יד משמשים לבחירת תצוגות חדשות ולדיוק מידע על מטרות; תצוגות ניתנות להעברה ממסך אחד לאחר באמצעות תפריט אפשרויות תצוגה. בניגוד למטוסים דו-מושביים קודמים (למשל ה-F-14 טומקט וגרסאות חיל הים של ה-F-4), שבהם המושב האחורי חסר מערכת בקרת טיסה, המושב האחורי של ה-F-15E מצויד במוט ובמנופי דלק משלו כדי שה-WSO יוכל לקחת על עצמו את הטיסה, אם כי עם נראות מופחתת.

לטווח מורחב, ה-F-15E מצויד בשני מכלי דלק תצורתיים שדבוקים למיזוג ליצירת גרר נמוך יותר ממכלי טיפות קונבנציונליים תחת הכנף/תחת הבטן. הם נושאים 750 גלונים אמריקאיים (2,800 ליטר) דלק, ומכילים שש נקודות קשירה לנשק בשתי שורות של שלוש ברצף. בניגוד למכלי טיפות קונבנציונליים, מכלי דלק תצורתיים אינם ניתנים לזריקה, ולכן טווח מוגבר הוא פשרה לעומת גרר ומשקל מוגברים בהשוואה לתצורה "נקייה".

### אוויוניקה
[ממוזער|תמרון כנף מציג את הקווים הנקיים ועיצוב הכנפיים הגבוה של F-15E מבסיס אלמנדורף, [אלסקה]]
מערכת המלחמה האלקטרונית הטקטית (TEWS) משלבת את כל אמצעי הנגד במטוס: מקלטי התרעת רדאר, משבשי רדאר, רדאר ומוץ / נור מחוללי כולם מחוברים ל-TEWS לספק הגנה מקיפה נגד גילוי ועקיבה. מערכת זו כוללת מכל ECM ALQ-131 חיצוני המותקן על הפילון המרכזי כאשר נדרש. מסוף קישור נתונים לוחם MIDS, המיוצר על ידי BAE סיסטמס, משפר את המודעות המצבית ויכולות התקשורת דרך קישור נתונים לינק 16. ה-TEWS הוחלף על ידי מערכת המלחמה האלקטרונית הדיגיטלית AN/ALQ-250 EPAWSS החל ב-2022; EPAWSS מחליף את כל רכיבי TEWS ברכיבים דיגיטליים קלים ובעלי יכולת משופרת לביצועים מוגברים.

מכ"ם AN/APG-70 מאפשר לצוות לזהות מטרות קרקע מטווחים ארוכים יותר; תכונה אחת היא ש, לאחר סריקה של אזור מטרה, הצוות יכול להקפיא את מפת אוויר-קרקע ואז לעבור למצב אוויר-אוויר כדי לסרוק איומים אוויריים. במהלך מסירת נשק אוויר-קרקע, הטייס מסוגל לזהות, לטווח ולערוך קרב אוויר-אוויר בעוד ה-WSO מציין מטרות קרקע. תחת תוכנית השדרוג של הרדאר, ה-APG-70 הוחלף על ידי ה-AN/APG-82(V)1, המשלב את אנטנת AESA מה-AN/APG-63(V)3 עם המעבד מה-AN/APG-79(V) וכן מסנני תדרי רדיו ניתנים להגדרה חדשים ומערכת קירור; מבחני טיסה של APG-82(V)1 החלו בינואר 2010 והרדאר השיג יכולת פעולה ראשונית ב-2014.
[ממוזער|מטוס ה-F-15E Strike Eagle של חיל האוויר האמריקאי מבצע בדיקת [נור במרץ 2025]]
מערכת ניווט אינרציאלית משתמשת בגירוסקופ לייזר כדי לנטר באופן רציף את מיקום המטוס ולספק מידע למחשב המרכזי ולמערכות אחרות, כולל מפה דיגיטלית בתנועה בשני תאי הטייס. ה-F-15E מצויד בדרך כלל בתרמילי מערכת LANTIRN לתפקידו כמעכב ירי. מערכת LANTIRN, המותקנת חיצונית מתחת לפתחי יניקת המנוע, מאפשרת למטוס לטוס בגבהים נמוכים, בלילה ובכל תנאי מזג אוויר, כדי לתקוף מטרות קרקעיות באמצעות מגוון כלי נשק מונחים מדויקים ולא מונחים. מערכת LANTIRN מעניקה ל-F-15E דיוק יוצא דופן במשלוח נשק ביום או בלילה ובמזג אוויר גרוע, ומורכבת משני תרמילי נשק המחוברים לחלקו החיצוני של המטוס. בלילה, ניתן להקרין את תמונת הווידאו מ-LANTIRN על גבי תצוגה עילית, וליצור תמונה אינפרא-אדום של הקרקע.

פוד הניווט AN/AAQ-13 מכיל מכ"ם לעקוב אחר שטח המאפשר לטייס לטוס בבטחה בגובה נמוך מאוד בעקבות רמזים המוצגים על גבי מכשיר הניווט (HUD); ניתן גם לחבר אותו לטייס האוטומטי כדי לספק יכולת לעקוב אחר שטח "ללא ידיים". פוד זה מכיל גם מערכת אינפרא אדום צופה קדימה המוקרנת על גבי ה-HUD, המשמשת בדרך כלל במהלך פעולות לילה או בתנאי ראות ירודה. פוד הניווט מותקן מתחת לפתח יניקת המנוע הימני. פוד הכיוון מכיל סימון לייזר ומערכת מעקב המסמנים אויב להשמדה ממרחק של עד 10... מייל (16 ק"מ). לאחר תחילת המעקב, מידע הכיוון מועבר אוטומטית לטילי אוויר-קרקע בביות תת-אדום או לפצצות מונחות לייזר. תרמיל הכיוון מותקן מתחת לפתח יניקת המנוע השמאלי; התצורות יכולות להיות AN/AAQ-14, AN/AAQ-28(V) Litening, או AN/AAQ-33 Sniper.
[ממוזער|מבט תחתון של מטוס F-15E Strike Eagle עם [כן נסע פתוח]]
ה-F-15E נושא את רוב הנשק אוויר-קרקע הקיים במלאי חיל האוויר האמריקני. הוא גם חמוש ב-AIM-9 סיידוויינדר וב-AIM-120 אמראם, ששומר על יכולות קרב אוויר של מורשת האיגל, ומלא ביכולת מבצעי אוויר-נגד-אוויר. כמו ה-F-15C, הוא גם נושא תותח M61 וולקן פנימי של ג'נרל אלקטריק בקוטר 20 מ"מ עם 500 כדורים, שיעיל נגד מטוסי אויב ו"מטרות קרקע רכות".

מאז 2004, החברה הדרום-קוריאנית LIG Nex1 מייצרת את תצוגת ה-HUD של ה-F-15; מספר כולל של 150 HUDs סופקו עד 2011. LIG Nex1 השתתפה בתוכנית ה-F-15K כקבלן משנה לרוקוול קולינס. LIG Nex1 גם מכינה לייצר תצוגה רב-תכליתית חדשה ומחשב שליטה בטיסה עבור ה-F-15. גם מאז 2004, תעשיות אוויריות קוריאה (KAI) ייצרה את הכנפיים והחלקים הקדמיים של המיזוג של ה-F-15; ב-2008, KAI הקימה קו ייצור נוסף עבור ה-F-15SG של סינגפור. KAI מעורבת בעיצוב וייצור של מפרץ נשק תואם עבור ה-F-15 Silent Eagle.

### מנועים
המנועים ששימשו במטוסים מוקדמים זהים לאלו שבגרסאות ה-F-15 הקודמות, כאשר דגם פראט אנד וויטני F100-PW-220 מייצר כל אחד  של דחף במבער האחורי. קבוצות מאוחרות יותר כוללות את מנועי F100-PW-229 החזקים יותר עם  של דחף כל אחד. מטוסים סעודיים וישראליים מצוידים בתחילה גם הם במנועי F100-229.

בעוד שה-F-15E נבדק גם עם מטוס ה-F110-GE-129 של ג'נרל אלקטריק עם  של דחף, ה-F-15K הדרום קוריאני יהיה הגרסה הראשונה שתאמץ אותו בשירות. ל-F-15K יהיו שני סוגי מנועים שונים; הקבוצה הראשונה מונעת על ידי מנועי F110-129, בעוד שהקבוצה השנייה מונעת על ידי מנועי F100-229. בשנת 2008, ערב הסעודית החליטה לחדש את מנוע צי ה-F-15S שלה עם מנועי F110-129, מה שמאפשר גם דמיון עם צי ה-F-15SA שלה. חיל האוויר של סינגפור צייד את צי ה-F-15SG שלו במנועי F110-129.

## היסטוריה מבצעית
### ארצות הברית
ה-F-15E סופק לראשונה ליחידות מבצעיות של חיל האוויר האמריקני ב-1988. ה-F-15E הגיע ליכולת מבצעית ראשונית ב-30 בספטמבר 1989 בבסיס חיל האוויר סימור ג'ונסון בצפון קרוליינה עם כנף הקרב טקטית ה-4, טייסת קרב טקטית ה-336.

#### מלחמת המפרץ
ממוזער|מטוסי F-15E של חיל האוויר האמריקאי, מלווים ב-F-15C ושני מטוסי F-16, טסים מעל בארות נפט כוויתיות בוערות.
מטוסי F-15E הוצבו עקב הפלישה העיראקית לכווית באוגוסט 1990 במסגרת מבצע "מגן המדבר". טייסת הקרב הטקטית ה-336 טסה לבסיס חיל האוויר סיב בעומאן כדי להתחיל תרגילי אימון לקראת התקפה עיראקית אפשרית על ערב הסעודית; בדצמבר, טייסות ה-335 וה-336 הועברו לבסיס נסיך סולטן בערב הסעודית, קרוב יותר לגבול עיראק. בתחילת מבצע סופה במדבר, 24 F-15E השיקו התקפה על חמישה מתקני סקאד במערב עיראק ב-17 בינואר 1991. משימות נגד אתרי סקאד נמשכו במהלך אותו לילה עם התקפה שנייה של 21 F-15E. בלילה, F-15E טסו במשימות צייד מעל מערב עיראק, חיפשו משגרי סקאד ניידים. על ידי הפצצות אקראיות באזורים החשודים, קיוו להרתיע את העיראקים מהכנת השקת סקאד.

בליל הפתיחה של המלחמה, F-15E נכשל לפגוע ב-מיג-29 עם AIM-9 סיידווינדר; F-15E אחרים גם נכשלו להפיל את ה-MiG-29 הבודד הזה, שהופל בסופו של דבר על ידי טיל ממקור לא ידוע. ב-18 בינואר, במהלך התקפה על מפעל דלק ושמן סמוך לבצרה, F-15E אבד לאש אויב, והרג את הטייס וקצין מערכות הנשק. צוותי F-15E תיארו משימה זו כקשה ומסוכנת ביותר במלחמה שכן היא הייתה מוגנת היטב על ידי SA-3, SA-6, SA-8 ורולנד וכן על ידי תותחי נ"מ. שני לילות לאחר מכן, F-15E שני וסופי הופל על ידי עיראקי SA-2; הצוות שרד והתחמק ממעצר מספר ימים ויצר קשר עם מטוסי הקואליציה, אך חילוץ לא בוצע בשל בעיות אבטחה על חייל שלא זיהה את עצמו בקודים הנכונים. העיראקים תפסו מאוחר יותר את שני החיילים.

F-15E הרסו 18 מטוסים עיראקיים על הקרקע בבסיס אוויר טליל באמצעות טילי GBU-12 ו-CBU-87. ב-14 בפברואר, F-15E השיג את הפלתו היחידה בקרב אוויר-אוויר במלחמה: מסוק מיל מי-24. בעקבות בקשת עזרה מכוחות מיוחדים אמריקניים, נראו חמישה מסוקים עיראקיים. F-15E המוביל מבין שניים, דרך ה-FLIR שלו, זיהה מסוק במהלך פריקת חיילים עיראקיים ושחרר פצצה GBU-10. צוות ה-F-15E חשב שהפצצה החטיאה את המטרה והתכוננו להשתמש בסיידווינדר כאשר המסוק הושמד. צוות הכוחות המיוחדים העריך שה-Hind היה בגובה של כ-240 מטר מעל הקרקע כאשר הפצצה של 910 ק"ג פגעה ביעד. כשמבצע הפצצה נוסף של הקואליציה החל, ה-F-15E התנתקו מקרב עם המסוקים הנותרים.

F-15E תקפו מטרות מוגנות היטב ברחבי עיראק, תוך מתן עדיפות לאתרי טילי סקאד. משימות שנועדו להרוג את נשיא עיראק סדאם חוסיין בוצעו על ידי F-15E, שהפציצו מספר מיקומים חשודים. לפני המלחמה הקרקעית, F-15E טסו במשימות נ"ט נגד כלי רכב עיראקיים בכווית. לאחר 42 ימי לחימה, הפסקת אש נכנסה לתוקף ב-1 במרץ 1991, שהובילה להקמת האזורים האסורים לטיסה בעיראק.

#### מבצעי שמירה דרומית וצפונית
ממוזער|מטוס F-15E מעל עיראק בשנת 1999 במסגרת מבצע "שמירה צפונית"
לאחר סופה במדבר, הוקמו שני אזורי איסור טיסה מעל עיראק, והאכיפה בוצעה בדרך כלל על ידי מטוסים אמריקניים ובריטיים. במקרה אחד, התקפה על עד 600 פליטים כורדים על ידי מסוקים עיראקיים בצ'מצ'מאל, צפון עיראק, נצפתה על ידי טיסת F-15E. משום שלא הורשו לפתוח באש, ה-F-15E ביצעו מספר מעברים במהירות גבוהה כמה שיותר קרוב למסוקים העיראקיים כדי ליצור טורבולנציה חזקה, תוך כוונת לייזר לעבר תאי הטייס של המסוקים כדי לנסות לעוור את הצוותים; הדבר גרם לתרסקות של מסוק Hind אחד. לאחר מכן, הנהגת חיל האוויר האמריקני הורתה ל-F-15E לא לטוס מתחת ל-3,000 מטר כדי למנוע חזרה על המקרה.

מטוסי F-15E מטייסת הקרב ה-391, טייסת הקרב ה-492 והטייסת הקרב ה-494 נפרסו באופן קבוע בטורקיה לאורך שנות ה-90. בינואר 1993, תוך הפרת הסכם הפסקת האש, הותקפו מטרות עיראקיות מתחת לקו הרוחב ה-32 הצפוני; 10 מטוסי F-15E ביצעו מתקפת ענישה ימים לאחר מכן. רוב המשימות היו בעלות אופי הגנתי; הסטרייק איגלס נשאו טווח גמיש של כלי נשק במשימה טיפוסית. מטוסי שליטה ובקרה היו בקשר הדוק עם צוותי F-15E, שקיבלו משימות חדשות תוך כדי טיסה ועל כן יכלו לבצע התקפות לא מתוכננות על מטרות עיראקיות. לאחר 1993, הפרות אזורי איסור הטיסה היו מינימליות כשעיראק ביצעה נסיגה קלה; ב-1997, טורקיה אישרה את יצירת מבצע שמירה צפונית (ONW) ואפשרה לכוחות אמריקניים להשתמש בבסיס האוויר אינצ'ירליק.

בדצמבר 1998, מבצע שועל המדבר בוצע כאשר עיראק סירבה לבדיקות UNSCOM. ב-28 בדצמבר 1998, שלושה F-15E תקפו רדאר מעקב SA-3 ויחידת הדרכה אופטית, כאשר כל אחד שחרר שתי פצצות GBU-12 של 500 פאונד מונחות בדיוק (PGMs). לאחר שועל המדבר, עיראק הפרה לעיתים קרובות את אזורי איסור הטיסה, ולכן F-15E ביצעו מספר התקפות תגמול מתוכננות מראש; ב-ONW בלבד, נשק הוצא לפחות ב-105 ימים. בין 24 ל-26 בינואר 1999, F-15E הטילו מספר פצצות AGM-130 ו-GBU-12 נגד אתרי SAM ליד מוסול, צפון עיראק. הם גם טסו בתמיכה במבצע ספק נוחות ומבצע ספק נוחות II.
#### פעולות בבלקן
[ממוזער|מטוס F-15E יוצא מבסיס חיל האוויר אוויאנו, איטליה, למשימת תקיפה במסגרת [מבצע כוח מאוחד ב-28 במרץ 1999.]]
מבצע "מניעת טיסה" היה אזור איסור טיסה מוכר על ידי האומות המאוחדות מעל בוסניה והרצגובינה עקב המצב המידרדר בבלקן. באוגוסט 1993, F-15E מטייסות ה-492 וה-494 FS נשלחו לאביאנו, איטליה. בסוף 1993, נאט"ו הורה על תקיפה מוגבלת של F-15E בשדה התעופה אודבינה, שתקפה כוחות סרביה בשכנתה קרואטיה. שמונה F-15E חמושים ב-GBU-12 המריאו לתקוף כלי רכב נ"מ SA-6; המשימה בוטלה באמצע הטיסה עקב יישום חוקי מעורבות מחמירים. בדצמבר 1993, F-15E שוגרו להרוס זוג SA-2s שירו על שני מטוסי בריטיש אירוספייס הרייר ימי FRS 1 של חיל הים המלכותי. באוגוסט 1995, F-15E מטייסת קרב 90 נשלחו גם כן. ה-492 וה-494 טסו מעל 2,500 סוגיות מאז תחילת דני פלייט, 2,000 מהן על ידי ה-492. באוגוסט 1995, בתמיכה במבצע כוח מכוון של נאט"ו, F-15E טסו במשימות תקיפה נגד שריון סרבי ותשתיות לוגיסטיות סביב בירת בוסניה, סרייבו. ב-9 בספטמבר, F-15E פרס את הפצצה הראשונה מסוג GBU-15; שחרר תשע על כוחות קרקע סרבים-בוסנים ויעדי הגנה אווירית ליד באניה לוקה.

בתגובה לנדידת קוסוברים ודחיית האולטימטום של נאט"ו על ידי ממשלת סרביה, מבצע כוח מאוחד הושק במרץ 1999. סך של 26 F-15E טסו בתקיפות הראשונות של כוח משותף נגד אתרי טילים קרקע-אוויר סרבים, סוללות נ"מ ותחנות רדאר התרעה מוקדמת. סטרייק איגלס נשלחו לאביאנו וכן ל-RAF Lakenheath בבריטניה. בתיאטרון, F-15E ביצעו משימות סיוע אווירי קרוב (CAS), מושג פופולרי בתוך חיל האוויר האמריקני. משימות נמשכו בדרך כלל כ-7.5 שעות, כללו שני תדלוקים אוויריים; F-15E נשאו תערובת של תחמושת אוויר-אוויר ואוויר-קרקע לביצוע מטלות פטרול אווירי קרבי וכן משימות תקיפה באותה משימה. משגרי SAM ניידים הציבו איום משמעותי למטוסי נאט"ו והשיגו ירידות מוצלחות, במיוחד של לוקהיד F-117 נייטהוק. כדי לתקוף ממרחקים מוגדלים, ה-F-15E צויד ב-AGM-130, שסיפק יכולת תקיפה מרוחקת.

#### מבצע "חופש מתמשך"
ממוזער|מטוס F-15E מעל אפגניסטן במהלך מבצע "אריה הרים", 2006.
שבועות לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001, טייסת הקרב ה-391 נשלחה לבסיס חיל האוויר אחמד אל-ג'אבר, כווית, לתמוך במבצע חופש מתמשך במהלך מלחמת אפגניסטן. F-15E נתקלו בהתנגדות מועטה במהלך המשימות הראשוניות. בלילה הראשון, היעדים העיקריים היו מבני צבא של הטליבאן, מחסני אספקה, ומחנות אימונים ומערות של אל-קאעידה. גם ה-AGM-130 וגם פצצות GBU-15 במשקל של 910 ק"ג הוטלו; זו הייתה השימוש הראשון בקרב של ה-GBU-15. GBU-24 ו-GBU-28 שימשו נגד יעדים מחוזקים, מרכזי פיקוד ושליטה ופתחי מערות. F-15E פעלו לעיתים קרובות בזוגות לצד זוגות של F-16C. תוך שבועות מתחילת הפעולות הקרביות, חוסר ביעדים לתקיפה התפתח כמעט כל היעדים כבר הושמדו. לטליבאן היה גישה לטילי קרקע-אוויר ניידים מדגם SA-7 ו-FIM-92 סטינגר, שלא היוו איום לרוב המטוסים הטסים מעל . בנוסף, אתרי SAM קבועים ליד ערים כמו מזר-א-שריף ובאגראם תוקפו מוקדם; אפגניסטן הפכה במהירות לסביבה עם איום נמוך לפעולות אוויריות.

מטוסים טסו בדרך כלל במשימות תמיכה בהזמנה לכוחות קרקעיים בעלות ברית, F-15E נשאו בדרך כלל פצצות MK-82 ו-GBU-12 בתפקיד זה, כלי נשק אחרים נשאו לפעמים, במהלך משימה אחת שוחררו GBU-28, שני GBU-24 ושש GBU-12. יעדים תכופים במהלך שאר המלחמה היו מורדים בודדים, כלי רכב קלים ושיירות אספקה; אש תותחים נרשמה לעיתים קרובות וכן פצצות מ-F-15E. במהלך קרבות מעל אפגניסטן ארבע צוותי 391 ביצעו את המשימה הקרבית הארוכה בהיסטוריה של מטוסי קרב; נמשכה סך הכול 15.5 שעות, תשע שעות מהן טסו מעל אזור היעד. שני F-15E תקפו שני מתקני פיקוד ושליטה של הטליבאן, שני מבנים חשודים בשימוש על ידי לוחמי טליבאן וחסימה בכביש; ה-F-15E תדלקו 12 פעמים במהלך המשימה.
ממוזער|מטוס F-15E של טייסת הקרב ה-391 משגר פיתיונות חום מעל אפגניסטן, 2008
ב-4 במרץ, אירוע נוסף הידוע כקרב רכס רוברטס כלל מספר F-15E שביצעו משימת CAS. מטוסים הרסו עמדת תצפית של הטליבאן והגיבו לאש מרגמות אויב בקרבת כוחות SEAL של חיל הים שחיפשו בואינג CH-47 צ'ינוק שנארב בעמק שאה-א-קוט. מספר פצצות שוחררו כאשר צוות ה-SEAL ספג אש, אך פצצה אחת החטיאה עקב שימוש בצוות האוויר בקואורדינטות שגויות. MH-47 שנשא צוות חילוץ הופל על ידי RPG בעת ניסיון לתמוך ב-SEALs. לאחר תדלוק, ה-F-15E שחררו 11 GBU-12 נוספים בתיאום עם כוחות קרקעיים, וירו תותחיהם על כוחות טליבאן בקרבת ניצולי ה-MH-47 שהופל. מטוסי F-16 מטייסת הקרב ה-18 גם ביצעו מעברי ירי עד שתחמושת התותחים אזלה, ואז חזרו לשחרור פצצות נוספות. ה-F-15E סבלו מבעיות טכניות הכוללות כשל ברדיו ובנשק, מספר GBU-12 שוחררו לפני שחזרו לאל ג'אבר בכווית.

שנים מאוחר יותר, התרחשו מספר אירועים. ב-23 באוגוסט 2007, אירוע ירי דו-צדדי כלל F-15E ששחרר בטעות פצצה של 230 ק"ג על כוחות בריטיים, והרג שלושה חיילים; הסיבה המוצהרת הייתה בלבול בין בקר האוויר ל-F-15E על קואורדינטות ההפצצה. ב-13 בספטמבר 2009, F-15E ירה מטה מל"ט MQ-9 ריפר לא מגיב בצפון אפגניסטן כדי למנוע ממנו להיכנס למרחב אווירי זר.

#### מבצע "חופש עיראקי"
[ממוזער|מטוס F-15E מתנתק [מקדונל דאגלס KC-10 אקסטנדר|ממטוס KC-10 במהלך מבצע "חופש עיראקי". שימו לב למערבולות הנראות לעין של קצות הכנף.]]
בסוף 2002, במהלך מתיחות על החזקה החשודה של עיראק בנשק להשמדה המונית, טייסת הקרב ה-4 בבסיס חיל האוויר סימור ג'ונסון קיבלה הוראה לשמור לפחות טייסת אחת מוכנה לפריסה למפרץ הפרסי. בינואר 2003, ה-336 הוצב לבסיס האוויר אל עודיד, קטר, בתיאום עם מתכנני מרכז הפעולות המשולבות באוויר בבסיס נסיך סולטן, ערב הסעודית. בסוף ינואר, F-15E החלו לטוס במבצע שמירה דרומית, וביצעו בדרך כלל משימות מעקב ומודיעין. תפקידים נוספים כללו קרבות סימולציה נגד יעדים עיראקיים פוטנציאליים והתאמות אזוריות עם נהלים מקומיים והוראות פתיחה באש. במהלך OSW, F-15E תקפו יעדים בדרום ומערב עיראק, כולל רדארים, תחנות רדיו, אתרי פיקוד ושליטה והגנות אוויר. בלילה אחד, ארבעה F-15E שחררו מספר GBU-24 על מטה משמר הרפובליקה העיראקית/מפלגת הבעת' בבצרה בעוד טיסה נוספת של ארבעה הרסה מטה מגזר הגנת אוויר סמוך עם שישה GBU-10.

בסוף פברואר, ה-336 קיבלה צוותי אוויר נוספים, רבים גויסו משתי הטייסות שאינן ניתנות לפריסה בסימור ג'ונסון (הטייסת הקרב ה-333 והטייסת הקרב ה-334) וטייסת הקרב ה-391 בבסיס מאונטיין הום, לכלל ארבעה צוותי אוויר לכל F-15E. במרץ, אנשי טייסת הקרב ה-335 ומטוסיהם הצטרפו ל-336 באל עודיד. יעד אחד היה הריסת מערכות ההגנה האווירית של עיראק ורשת הרדארים המוקדמים של האזהרה ליד גבול ירדן, מה שאפשר ל-F-16 ומסוקים לפעול מירדן מתחילת המלחמה. מספר אתרי רדאר ותחנות ממסר רדיו נפגעו במערב עיראק ליד שדה התעופה "H3", תוך התמודדות עם אש נ"מ כבדה.

ב-19 במרץ, כאשר מטוסי לוקהיד F-117 נייטהוק הטילו פצצות מעל בגדאד, תוך כוונת בית שבו סדאם חוסיין נחשב כמתגורר; F-15E שחררו GBU-28 סביב שדה התעופה H3. ב-20 במרץ, תחילת המלחמה בפועל, F-15E ירו AGM-130 נגד מבני תקשורת, פיקוד ושליטה ויעדים מרכזיים אחרים בבגדאד; חלק מהנשק החטיא את יעדיו, אולי עקב הפרעות על ידי EA-6B פרולר באזור. ב-3 באפריל 2003, F-15E טעה וזיהה משגר רקטות M-270 MLRS אמריקאי כאתר טילי קרקע-אוויר עיראקי והטיל פצצה מונחת לייזר במשקל של 230 ק"ג, שהרג שלושה ופצע חמישה נוספים.

ב-7 באפריל 2003, F-15E, שצוות אותו הקפטן אריק דאס והמייג'ור ויליאם ווטקינס, ביצע משימת חסימה מרכזית בתמיכה בכוחות מיוחדים, אך התרסק ליד תיכרית, עיראק. דאס ווטקינס קיבלו לאחר מותם את צלב התעופה המצוינת ואת לב ארגמן. במהלך המלחמה, F-15E זוכים להריסת 60% מכוח משמר מדינה עיראקי של מדינה; הם גם תקפו 65 MiGs על הקרקע, והרסו מבני הגנה אווירית ופיקוד מרכזיים בבגדאד. F-15E עבדו עם מטוסי קרב אחרים שפורסו לאל עודיד, כולל חיל האוויר המלכותי האוסטרלי F/A-18, F-16 ו-F-117 של חיל האוויר האמריקני, טורנדו פנביה של חיל האוויר המלכותי ו-F-14 של חיל הים האמריקני.

#### מבצע אודיסיאה שחר
לאחר אימוץ החלטה 1973 של מועצת הביטחון של האו"ם ב-17 במרץ 2011, 18 F-15E של חיל האוויר האמריקני היו בין מטוסי נאט"ו ובעלות ברית אחרים שפורסו לאכוף את אזור איסור הטיסה הלובי כחלק ממבצע אודיסאה שחר. ב-21 במרץ 2011, F-15E מטייסת הקרב ה-492 התרסק ליד בנגאזי, לוב. שני חברי הצוות קפצו עם מצנחים לשטח שבשליטת אלמנטים של התנגדות אוכלוסיית לוב וניצלו בסופו של דבר על ידי חיילים אמריקנים. בעיות ציוד גרמו לאיזון משקל לקוי ותרמו לתאונה בעת עזיבת אזור היעד.

#### פעולות נגד המדינה האסלאמית (2014–הווה)
F-15E של חיל האוויר האמריקני השתתפו במבצע "נחישות אינהרנטית" נגד מחבלי המדינה האסלאמית (IS) בעיראק ובסוריה. בבוקר 23 בספטמבר 2014, מטוסים אמריקניים וערביים רבים ביצעו תקיפות אוויריות בסוריה נגד לוחמי IS, מתקני אימונים, מטות ומרכזי פיקוד ושליטה, מתקני אחסון, מרכז פיננסי, משאיות אספקה וכלי רכב חמושים. הפנטגון הפיץ סרטונים של יעדים שנפגעו על ידי תחמושת שהטילו מטוסי F-15E, צולמו על ידי תאי היעד AN/AAQ-33 Sniper שלהם. בין אוגוסט 2014 לינואר 2015, F-15E טסו ב-37 אחוז מכל סוגיות חיל האוויר האמריקני.
ממוזער|מטוס FS F-15E מטייסת 492 של כנף הקרב ה-48 ממריא מחיל האוויר המלכותי ליקנהית'
מטוסי F-15E של חיל האוויר האמריקני המבוססים בבסיס חיל האוויר המלכותי ליקנהית' בבריטניה ביצעו מספר תקיפות ארוכות טווח נגד מחנות דאעש ודמויות בולטות בלוב. ב-13 בנובמבר 2015, זוג F-15E הרגו את אבו נביל אל-אנבארי, מנהיג מחוז לוב של המדינה האסלאמית, בתקיפה ליד דררנה, מזרח לוב. ב-20 בפברואר 2016, F-15E של חיל האוויר האמריקני תקפו מחנה אימונים של דאעש ליד סברתה שבו היו לוחמים זרים, ודווח כי הרגו את נוראדין שושאן, ג'יהאדיסט תוניסאי בן 36 הקשור להפיגוע בסוסה ב-2015. מקורות דיווחו כי 49 בני אדם נהרגו ו-6 נפצעו; שני סרבים שנחטפו על ידי דאעש ב-2015 דווחו גם כן כהרוגים.

ב-8 ביוני 2017, F-15E ירה מטה מל"ט של משטר סורי תומך ליד אל טאנף, סוריה; לפי פקידי OIR, הוא הופל לאחר שפרס "אחד ממספר כלי הנשק שנשא ליד מיקום שבשליטת כוחות הקואליציה... [היה] דומה בגודלו ל-MQ-1 פרדטור אמריקני". המל"ט עשוי היה להיות שאהד 129; ב-20 ביוני 2017, שאהד-129 שני הופל על ידי F-15E ליד אזור ההחרגה של 50 מייל סביב אל-טאנף.

ב-21 באוגוסט 2021, F-15E של חיל האוויר האמריקני ירה מטה מל"ט לא מזוהה עם טיל AIM-9 סיידוויינדר כאשר המל"ט התקרב לכוחות אמריקניים במזרח סוריה.

F-15E של חיל האוויר האמריקני פורסו ב-2 בפברואר 2024, במהלך תקיפות נגד מיליציות תומכות איראן בעיראק ובסוריה. F-15E של חיל האוויר האמריקני עזרו לעצור את המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024) ב-13 באפריל 2024 על ידי הפלת יותר מ-70 מל"טי תקיפה איראניים.

במקביל לנפילת משטר אסד ב-8 בדצמבר, F-15E של חיל האוויר האמריקני פורסו לצד מטוסי B-52 סטרטופורטרס ו-A-10 ת'נדרבולט II במה שחיל האוויר האמריקני אמר כי היו "עשרות" תקיפות אוויריות נגד יותר מ-75 יעדי ISIS. התקיפות נועדו למנוע מ-ISIS ליהנות מהמהומה הפוליטית בסוריה.

### ישראל
[ממוזער|מטוס ה-F-15I [חיל האוויר הישראלי|של חיל האוויר הישראלי, רעם]]
ה-F-15I מופעל על ידי טייסת 69 של חיל האוויר הישראלי, במקום ה-F-4 פנטום II. הוא משמש כמפציץ אסטרטגי בשל טווחו הארוך, קיבולת תחמושת גבוהה ומערכות מתקדמות.

לאחר מלחמת המפרץ ב-1991, שבה ערים ישראליות תקפו על ידי טילי סקאד מעיראק, החליטה ממשלת ישראל כי נדרש מטוס תקיפה ארוך טווח, ופרסמה בקשת מידע (RFI). בתגובה, לוקהיד מרטין הציעה גרסה של F-16 פייטינג פלקון, בעוד מקדונל דאגלס הציעה גם את F/A-18 הורנט וגם את ה-F-15E. ב-27 בינואר 1994, הכריזה ממשלת ישראל על כוונתה לרכוש 21 F-15E מותאמים, המסומנים F-15I. ב-12 במאי 1994, ממשלת ארצות הברית אישרה את רכישת עד 25 F-15I על ידי ישראל. בנובמבר 1995, ישראל הזמינה ארבעה F-15I נוספים; 25 נבנו מ-1996 עד 1998. חלק מהטילים אוויר-אוויר שמטוסים אלו יכולים לשאת: טילי AIM-9L, רפאל פייתון 4 ורפאל פייתון 5 בעלי אינפרא אדום מכוון; וה-AIM-7 ספארו ו-ה-AIM-120 AMRAAM טילים מכווני רדאר. ב-1999, ישראל הכריזה על כוונתה לרכוש מטוסי קרב נוספים וכי מועמד אפשרי היה ה-F-15I. עם זאת, החוזה עבר ל-F-16I.

#### קליטת ה-F-15I, תקופת הבזמ"שים והרעם
ה-F-15I מצויד במערכות מתקדמות המאפשרות לו לטוס ולתקוף בכל תנאי מזג האוויר, הן ביום והן בלילה. טווח הטיסה הארוך במיוחד שלו ויכולת נשיאת החימוש הגדולה יחסית, הופכות אותו בפועל למפציץ האסטרטגי של חיל האוויר. שני מטוסי F-15I ("רעם") ראשונים נחתו בבסיס חצרים ב-19 בינואר 1998 ונקלטו בטייסת 69 ("טייסת הפטישים"). מטוסי "רעם" צבועים בסכמת צביעה מדברית, ומטוסי "בז" צבועים באפור. הגיחה המבצעית הראשונה של ה-F-15I הייתה ב-11 בינואר 1999, במשימת תקיפת מטרות מחבלים בדרום לבנון, שביצעו זוג מטוסי F-15I באמצעות נשק מונחה.

ב-1999 הכריזה ישראל על כוונתה לרכוש מטוסי קרב נוספים, וה-F-15I היה אחד המועמדים. אולם לבסוף החליטה ישראל ב-18 ביולי 1999, משיקולי עלות-תועלת, לרכוש 102 מטוסי F-16I שהיו זולים יותר.


קובץ:IAF-F-15I-Raam--Independence-Day-2017-Tel-Nof-IZE-171.jpg|מטוס F-15I ("רעם") בתצוגה עם חימוש להפצצה
File:Israeli Air Force Squadron 69. IV.jpg|מטס של מטוסי F-15I ("רעם")
קובץ:IAF-F-15I-Raam--Independence-Day-2017-Tel-Nof-IZE-180.jpg|מטוס F-15I ("רעם") בתצוגה עם חימוש להפצצה
קובץ:F-15 Smoke.jpg|מטוס F-15I ״רעם״ נוגע במסלול בנחיתה בבסיס חצרים
Iniohos 2021 International Exercise, April 2021. II.jpg|שלושה מטוסי F-15I "רעם" וארבעה מטוסי F-16I סופה בתרגיל בין-לאומי, 2021
File:רעם.jpg|מטוס F-15I "רעם" בטיסה, מבט על חלקו העליון


מטוסי F-15 השתתפו במטס חיל האוויר מעל אושוויץ ב-2003.

ארבעה מטוסי F-15I רעם השתתפו בתקיפת הכור הגרעיני בסוריה ב-6 בספטמבר 2007, והטילו עליו טונות רבות של חימוש מגוון ופצצות מונחות, ביחד עם עוד ארבעה מטוסי F-16I סופה. הכור הושמד כליל והמבצע הוכתר בהצלחה.

ב-2016 החל חיל האוויר הישראלי בשדרוג של צי מטוסי F-15I. השדרוג כלל התקנת מכ"ם מתקדם מסוג AESA (מכ"ם מערך סריקה אלקטרונית), עדכון מערכות האוויוניקה, שינויים מבניים, והתאמה לנשיאה ולשיגור של אמצעי לחימה ותחמושת חדשים.

לפי מקורות זרים, מטוסי F-15I רעם של חיל האוויר הישראלי ביצעו את תקיפת שדה התעופה T-4 ואת תקיפת מחסני התחמושת האיראניים בסוריה באפריל 2018. בתקיפות אלו נהרגו עשרות אנשי צבא סורים ואיראנים ותחמושת רבה הושמדה. תקיפות אלו יוחסו לישראל, אך היא שמרה על עמימות ולא לקחה אחריות עליהן. באותה שנה הוענק לטייסת 69 "הפטישים" (שמפעילה את ה-F-15I) אות הערכה מטעם הרמטכ"ל, על פעילותם הביטחונית.

[ממוזער|250 פיקסלים|שמאל|מטוס F-15I "רעם" חוזר מגיחת הפצצה ב[מבצע שומר החומות.]]
ב-7 בינואר 2019 התרחשה תקלה נדירה במטוס F-15 בז משופר: במהלך טיסת אימון בגובה  ניתקה החופה, והטייסים הצליחו להנחית את המטוס בשלום בבסיס נבטים.

ב-27 בפברואר 2020 רשמו מטוסי ה-F-15I רעם הפלת בכורה כאשר הפילו כלי טיס בלתי מאויש של חמאס שטס מרצועת עזה לעבר הים התיכון.

#### מלחמת חרבות ברזל

[ממוזער|250 פיקסלים|מטוסי F-15I "רעם" מסתדרים בדרך להמריא ל[מבצע סדר חדש בו הופצצה המפקדה המרכזית של חזבאללה בביירות וחוסל חסן נסראללה, מנהיג חזבאללה. 27 בספטמבר 2024.]]
ב-20 בספטמבר 2024 מטוסי F-15I הרגו בסיכול ממוקד את אבראהים עקיל, מפקד מערך המבצעים של חזבאללה שהחליף את פואד שוכר שחוסל בידי ישראל. ב-27 בספטמבר 2024 השתתפו מטוסי F-15I במבצע סדר חדש, והטילו למעלה מ-80 טונות פצצות, כולל פצצות חודרות בונקרים, על המפקדה המרכזית של חזבאללה בביירות וחיסלו את מנהיג חזבאללה, חסן נסראללה, ובכירים נוספים בארגון.

במסגרת מעורבות החות'ים במלחמת חרבות ברזל ביצעו מטוסי F-15, הן ה"בז" והן ה"רעם", תקיפות בתימן נגד החות'ים. תקיפות אלו בוצעו במרחק של כ-2,000 ק"מ מישראל והמטוסים – שלהם טווח טיסה ארוך בזכות מכלי דלק תצורתיים ויכולת נשיאת חימוש כבד – ביצעו גם תדלוק אווירי.

בינואר 2023 הגישה ישראל לארצות הברית (חיל האוויר האמריקאי וחברת בואינג) הזמנה רשמית ל-25 מטוסי קרב מדגם F-15IA (גרסה משופרת של ה-F-15I שמבוססת גם על ה-F-15EX) ושדרוג מטוסי ה-F-15I הקיימים לרמה של ה-F-15IA. בינואר ואוגוסט 2024 נחתמה עסקה בין ישראל לארצות הברית המגדילה את מספר מטוסי ה-F-15IA ל-50, בנוסף לרכש טייסת בואינג AH-64E אפאצ'י וכן טייסת F-35I אדיר. על פי החוזה מטוסי ה-F-15IA יסופקו במהלך השנים 2029–2030.

### ערב הסעודית
בנובמבר 2009, מטוסי F-15 של חיל האוויר המלכותי הסעודי, יחד עם טורנדו סעודיים, ביצעו פשיטות אוויריות במהלך מרד החות'ים בצפון תימן. זו הייתה פעולת צבא ראשונה של RSAF בשטח עוין מאז מבצע סופה במדבר. באוקטובר 2010, ערב הסעודית ביקשה 84 מטוסי F-15SA (סעודי מתקדם), שדרוג צי ה-F-15S הקיים לרמת F-15SA, וציוד כלי נשק קשורים דרך מכירה צבאית זרה. ב-29 בדצמבר 2011, ארצות הברית חתמה על חוזה של 29.4 מיליארד דולר למכירת 84 F-15SA, וכן שדרוגי F-15S. ביוני 2012, חוזה FMS עבור 68 ערכות שדרוג F-15S ל-F-15SA הוזמן אצל בואינג; המטוסים המשודרגים נקראים F-15SR. ב-20 בפברואר 2013, טיסת הבכורה של ה-F-15SA הראשון שנבנה מחדש התרחשה.

#### ההתערבות בהובלת סעודיה בתימן (2015–הווה)
ב-26 במרץ 2015, מטוסי F-15S סעודיים, יחד עם כוחות אחרים של הקואליציה הערבית, החלו לתקוף מטרות בתימן כחלק מההתערבות בהובלת סעודיה בתימן, שנקראה מבצע "סופה מכרעת". בניגוד לכוח משותף שהורכב ממורדים חות'ים לשעבר וכוחות צבא תימן, התקיפות, לפחות בתחילה, נתקלו באש נ"מ לא יעילה, שלפי הדיווחים גרמה נזק רק כשהיא נפלה לקרקע. התקיפות הראשונות כוונו לעבר אתרי הגנה אווירית, מפקדות צבא, שדות תעופה צבאיים, מחסני טילים בליסטיים ומשגרים. במהלך התקפות אלו, מטוס F-15S סעודי התרסק במפרץ עדן לאחר שחג מעל הים; שני טייסיו נפלו בשלום וחולצו מהים על ידי מסוק חילוץ HH-60G של חיל האוויר האמריקאי; דיווחים של הקואליציה הערבית טענו שלא הייתה מעורבת אש אויב, בעוד שמקורות חות'ים ואיראנים טענו שהם הפילו אותו. ב-8 בינואר 2018, דווח כי מטוס F-15S של חיל האוויר המלכותי הופל על ידי טיל קרקע-אוויר של החות'ים; סרטון שפרסם החות'ים מראה מטוס F-15E מגביר את מהירותו ומטיל זיקוקים לפני שהוא נפגע מטיל וככל הנראה סובל מנזק משמעותי. ב-9 בינואר 2018, התקשורת החות'ית, אל-מסירה, הודיעה כי ה-F-15 ניזוק אך לא התרסק.

ב-21 במרץ 2018, פרסמו המורדים החות'ים סרטון שלכאורה מראה מטוס F-15 של חיל האוויר הסעודי נפגע במחוז סעדה על ידי טיל אוויר-אוויר מדגם R-27 המותאם לשימוש קרקע-אוויר. כמו בסרטון של הפגיעה הקודמת שתועד ב-8 בינואר, המטרה, אף על פי שברור שנפגעה, לא נראית נופלת לקרקע כאשר הסרטון נעצר. כוחות סעודיים אישרו את הפגיעה, תוך שהם מסכימים שהמטוס נחת בבטחה בבסיס סעודי. מקורות סעודיים אישרו כי התקרית כללה טיל קרקע-אוויר ששוגר לעבר המטוס מתוך שדה התעופה סעדה.

## גרסאות
ממוזער|מטוס F-15E של חיל האוויר האמריקאי מתדלק מעל הרי אפגניסטן
### F-15E
מטוס תקיפה דו-מושבי לכל מזג אוויר וטווח ארוך לתקיפה קרקעית עבור חיל האוויר האמריקני. סך הכול 236 מטוסים נבנו מ-1985 עד 2001.

### F-15I
ה-F-15I מופעל על ידי חיל האוויר הישראלי, שבו הוא ידוע בתור "**רעם**". זהו מטוס תקיפה קרקעי דו-מושבי המונע על ידי שני מנועי פראט אנד וויטני F100-PW-229, והוא מבוסס על ה-F-15E.

ה-F-15I כולל מערכות אוויוניקה שונות מאלו של F-15E של חיל האוויר האמריקני כדי לעמוד בדרישות ישראליות. בתחילה, הותקנו מארזי תקיפה Sharpshooter שנועדו עבור F-16 של חיל האוויר הישראלי לתקיפות לילה, אך היו פחות מסוגלים ממארז LANTIRN המשמשים ב-F-15E של חיל האוויר האמריקני; ישראל רכשה מאוחר יותר 30 תאי LANTIRN. ה-F-15I חסרו בתחילה מקלטי התרעה מכ"ם; ישראל התקינה את ציוד המלחמה האלקטרוני שלה Elisra SPS-2110 וכן מחשב מרכזי חדש ומערכת GPS/INS מוטבעת. כל החיישנים יכולים להיות מחוברים לתצוגת קסדה עילית, המספקים לשני אנשי הצוות אמצעי יעד ש-F-15E חסר. ה-F-15I משתמש ברדאר APG-70I; יכולת מיפוי השטח שלו יכולה לאתר יעדים קשים לזיהוי בתנאי מזג אוויר קשים ויכולה לזהות יעדים בגודל מטוס נוסעים ב-, ויעדי קרב בגודל מטוס ב-; לרדאר זה רזולוציה מופחתת בשליש מתחת ל-APG-70.

[ממוזער|250px|שמאל|F-15I ("רעם") בשירות [טייסת 69, "טייסת הפטישים"]]
ממוזער|250px|דגם מוקטן של מטוס F-15I עם צביעה מסורתית של חיל האוויר הישראלי
דגם **F-15I רעם** הוא נגזרת של F-15E סטרייק איגל שיוצרה עבור חיל האוויר הישראלי. העסקה למכירתו לישראל אושרה בסוף 1993 כמחווה של הנשיא ביל קלינטון לאחר החתימה על הסכמי אוסלו. ה-F-15E, היה באותה עת המטוס המתקדם ביותר של ארצות הברית. ישראל רכשה תחילה 21 מטוסים, ובהמשך הרחיבה את העסקה ל-25 מטוסים, בהיקף של כ-2.5 מיליארד דולר בסך הכול.

טיסת הבכורה שלו נערכה ב-12 בספטמבר 1997. משך טיסת הבכורה היה שעה ו-13 דקות. ב-6 בנובמבר, לאחר שהשלים שלוש טיסות נוספות, נערך טקס הגלילה שלו במפעל בואינג שבסנט לואיס. שר הביטחון, יצחק מרדכי, הדביק את הרונדל על המטוס ואמר בנאומו כי "ל-F-15I תהיה תרומה משמעותית לכוח ההרתעה האווירית של ישראל".

בתוכנית הייצור של F-15I היו מעורבות 34 חברות ישראליות, בהן אלביט מערכות, אלישרא, רפאל והתעשייה האווירית, שעבדו על חוזים בהיקף של למעלה מחצי מיליארד דולר. ההבדלים העיקריים בין F-15E לבין F-15I הוא ש-F-15I נמכר ללא מקלט התרעת מכ"ם (RWR) ומערכת חסימה (ECM), ובמקומן הותקנה מערכת מתוצרת חברת אלישרא הישראלית. ה-F-15I כולל גם מערכות תקשורת רדיו ישראליות ייחודיות, מערכת ישראלית לפיזור מוץ ונורי הטעייה, התאמה לכוונת קסדה, התאמת תא טייס לטיסה עם מגבר אור כוכבים, התאמה לחימושים ישראליים – הן טילי אוויר-אוויר והן חימוש אוויר-קרקע מונחה, מערכות לתקשורת נתונים ברשת, והתאמה לנשיאת פודי FLIR ישראליים לאיתור מטרות וציון לייזר מתוצרת חברת רפאל.

בשנת 1998 החלו דיונים על רכישת מטוסים נוספים, במקביל למטוסי F-16 נוספים.
ביוני 1999 הודיעה חברת "בואינג" כי תתחיל לייצר שישה מטוסים, אף על פי שעוד לא התקבלה הזמנה רשמית מישראל. באוגוסט 2000 הודיע צה"ל כי לא ירכוש עוד מטוסי F-15I, עקב חוסר תקציב וקו הייצור שלהם נסגר.

ב-2016 החל חיל האוויר הישראלי בשדרוג ה-F-15I ובהתקנת מערכות ותוכנות אוויוניקה. ב-2018 דווח שחיל האוויר הישראלי החליט להצטייד במטוסי **F-15IA רעם משופר**, גרסה מעודכנת ומשודרגת של ה-F-15I תוצרת בואינג, אך עסקה זו נחתמה לבסוף רק בשנת 2024. בנוסף, מחלקת המדינה של ארצות הברית אישרה מכירת ערכות לישראל שישדרגו את מטוסי ה"רעם" הקיימים לרמת +F-15I וכוללות מכ"ם AESA חדש.

### F-15K
ממוזער|מטוס F-15K בבסיס נליס, נבדה, 2008, עבור תרגיל Red Flag 4–2008
ה-F-15K Slam Eagle (בקוריאנית: F-15K 슬램 이글) הוא נגזרת של ה-F-15E, המופעל על ידי חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה. מספר רכיבים עיקריים הופקדו לחברות קוריאניות דרומיות במסגרת רכש גומלין, שבו קוריאה הדרומית הייתה אחראית ל-40% מהייצור ו-25% מההרכבה. המיית והכנפיים מסופקים על ידי תעשיות התעופה של קוריאה, מערכת בקרת טיסה על ידי קבוצת האנווה, משבש אלקטרוני ומקלט התרעת מכ"ם על ידי Samsung Thales, תצוגה קדמית, מערכת תקשורת אווירית ורדאר על ידי LIG Nex1, ומנועים על ידי סמסונג טקווין ברישיון לפני ההרכבה הסופית במתקן של בואינג בסנט לואיס.

ב-2002, חיל האוויר של קוריאה הדרומית בחר ב-F-15K עבור תוכנית ה-F-X שלו, שבמהלכה נבחנו ה-F-15K, הדאסו ראפאל, היורופייטר טייפון והסוחוי Su-35. סך הכול הוזמנו 40 מטוסים, והמשלוחים החלו ב-2005. ב-25 באפריל 2008, הוזמן מחסנית שנייה של 21 F-15K בעלות של 2.3 טריליון וון קוריאני (2.3 מיליארד דולר ארצות הברית). המחסנית השנייה שונה ממחסנית הראשונה בכך שהיא כוללת מנועי פרט אנד ויטני F100-PW-229 (EEP), המיוצרים ברישיון על ידי סמסונג טקווין, לשם שיתוף פעולה עם צי ה-KF-16. חיל האוויר של קוריאה הדרומית קיבל 50 F-15K עד יוני 2011. חיל האוויר של קוריאה הדרומית צופה שה-F-15K יהיה בשירות עד 2060.

ה-F-15K כולל מספר תכונות אופייניות שונות מה-F-15E, כמו מערכת AAS-42 חיפוש ומעקב אינפרא-אדום, חבילת מלחמה אלקטרונית טקטית מותאמת להפחתת משקל ולהגברת יעילות ההפרעה, תא טייס תואם לאמצעי ראיית לילה, רדיו ARC-232 U/VHF עם Link 16 ורדאר APG-63(V)1 במערך סריקה מכני. רדאר ה-APG-63(V)1 כולל ציוד עיבוד דיגיטלי משותף עם רדאר ה-APG-63(V)3 AESA, וניתן לשדרג אותו לרדאר AESA באמצעות החלפת אנטנה. ה-F-15K מצויד בתצוגת קסדה עילית וכלי נשק כמו AGM-84K SLAM-ER, AGM-84H Harpoon Block II, ו-KEPD 350. בדצמבר 2022, קוריאה הדרומית אישרה לשדרג את כל 59 F-15K שלה עם רכיבים חדשים, כולל רדאר AN/APG-82(V)1 AESA, מערכת מלחמה אלקטרונית AN/ALQ-250 EPAWSS ומחשב משימה ADCP II.

### F-15S
ממוזער|מטוסי F-15S של חיל האוויר המלכותי הסעודי
ה-F-15S הוא גרסה של ה-F-15E שסופקה לחיל האוויר המלכותי הסעודי (RSAF) בשנות ה-90. ערב הסעודית ביקשה קודם לכן לרכוש עד 24 F-15F, גרסה חד-מושבית שהוצעה, אך נחסמה על ידי הקונגרס האמריקני. ה-F-15S, שנקרא בתחילה F-15XP, כמעט זהה ל-F-15E של חיל האוויר האמריקני, ההבדל העיקרי הוא ביצועי רדאר ה-AN/APG-70 במצב מכ"ם מפתח סינתטי. 72 נבנו מ-1996 עד 1998. באוקטובר 2007, GE הכריזה על חוזה של 300 מיליון דולר עם ערב הסעודית עבור 65 מנועי GE F110-GE-129C עבור ה-F-15S. צי ה-F-15S משודרג לתצורה דומה ברובה לתצורת ה-F-15SA (סעודי מתקדם) המאוחר יותר ומיועד כ-F-15SR עם תוכנית לשדרוג 66 מטוסים עד 2026.
ממוזער|מטוס ה-F-15SG במהלך תרגיל קופ טייגר 2013 בבסיס חיל האוויר המלכותי התאילנדי קוראט

### F-15SG
ה-F-15SG (לשעבר F-15T) הוא גרסה שהוזמנה על ידי חיל האוויר של סינגפור לאחר הערכה הכוללת חמישה מטוסי קרב אחרים. הוא נבחר ב-6 בספטמבר 2005 על פני דאסו רפאל, המטוס היחיד שהיה עדיין במחלוקת. ב-22 באוגוסט 2005, סוכנות שיתוף הפעולה הביטחוני של ארצות הברית (DSCA) הודיעה לקונגרס על מכירה צבאית זרה פוטנציאלית (FMS) של נשק, לוגיסטיקה ואימונים לסינגפור; האפשרויות כללו טילי AIM-120C ו־AIM-9X, נשק אוויר-קרקע GBU-38 JDAM ו-AGM-154 JSOW, AN/APG-63(V)3, משקפי ראיית לילה ומונחי לינק 16. השם F-15F שמור גם כן. הזמנה ל-12 F-15SG הוגשה בדצמבר 2005. ב-22 באוקטובר 2007, סינגפור מימשה אופציה לשמונה F-15SG נוספים במסגרת החוזה המקורי. ארבעה נוספים נרכשו מאוחר יותר. ה-F-15SG הראשון הוצג ב-3 בנובמבר 2008; המשלוחים החלו ב-2009; כל 24 הוכרזו כפעילים בספטמבר 2013. F-15SG נוספים הוזמנו, כולל 8 ב-2010 ו-8 ב-2014, לסך של 40 F-15SG עד 2018. RSAF מכשיר כעת אנשי צוות על ה-F-15SG דרך טייסת הקרב ה-428, יחידה משותפת של חיל האוויר האמריקני ו-RSAF הממוקמת בבסיס מאונטיין הום.

### גרסאות של F-15 Advanced Eagle

ה-F-15 Advanced Eagle מייצג בסיס שדרוג משמעותי יותר על פני דגמים קודמים בכך שהוא כולל מערכת בקרה טוס-על-חוט חדשה ומבנה כנף המאפשר שתי נקודות נשק נוספות מתחת לכנף (הגדלת המספר מתשע לעשרים). שיפורים נוספים כוללים אפשרות לתא טייס עם תצוגה גדולה, רדאר Raytheon AN/APG-82(V)1 או APG-63(V)3 AESA, מנועי ג'נרל אלקטריק F110-129, תצוגת קסדה עילית משותפות לטייס ולקצין מערכות הנשק, ומערכת מלחמה אלקטרונית דיגיטלית בין שיפורים אחרים. גרסאות Advanced Eagle כוללות את ה-F-15SA (סעודי מתקדם), F-15QA (קטרי מתקדם), F-15EX איגל II, ו-F-15IA (ישראלי מתקדם, במקור מאנגלית: **Israeli Advanced**).

### גרסאות מוצעות
#### F-15F
גרסה חד-מושבית שהוצעה של F-15E עבור ערב הסעודית. לאחר מכן שוריין באופן מקדמי עבור F-15SG.

#### F-15G
ה-F-15G Wild Weasel היה גרסה דו-מושבית שהוצעה להחליף את ה-F-4G ויילד ויזל בתפקיד דיכוי הגנה אווירית. ה-F-15G נחקר ב-1986. שינוי שהוצע ל-F-15C לתפקיד SEAD נחקר ב-1994–95, אך F-16C שונו לבצע תפקיד זה במקום.

#### F-15H
ה-F-15H Strike Eagle (H עבור Hellas) הייתה גרסה ליצוא שהוצעה בשנות ה-90 עבור יוון, שנבחרה על ידי משרד ההגנה היווני וחיל האוויר היווני, אך הממשלה בחרה במטוסי F-16 חדשים ובמטוסי מיראז' 2000-5 במקום.

#### F-15SE סיילנט איגל
ה-F-15SE Silent Eagle היה גרסה שהוצעה עם תכונות של מטוס קרב של הדור החמישי, כמו נשיאת נשק פנימית וומר סופג מכ"ם. ה-Silent Eagle כלל תאי נשק קונפורמיים (CWB) לאחסון נשק פנימי במקום מכלי דלק קונפורמיים, זנבות אנכיים כפולים מוטים החוצה ב-15 מעלות להפחתת חתימת רדאר; רוב שטח ה-CWB משמש לאחסון נשק, מיעוט משמש לאחסון דלק. ה-F-15SE אופטימלי למשימות אוויר-אוויר, חסר תכונות הסתרה בכל הכיוונים למשימות בתוך אזורים מוגנים על ידי מערכות נ"מ קרקעיות. ה-F-15E הראשון לייצור, s/n "86-0183", שונה להפוך לדגם Silent Eagle. הוא טס לראשונה ביולי 2010 עם תא נשק קונפורמי בצד שמאל, ושיגר בהצלחה טיל AMRAAM מתא ה-CWB ביולי 2010. לקוחות פוטנציאליים היו ערב הסעודית, ישראל, יפן וקוריאה הדרומית; עם זאת הסעודים בחרו לרכוש את ה-F-15SA הפחות שאפתני שהפך לגרסה הראשונה של F-15 Advanced Eagle, בעוד ישראל, יפן, וקוריאה הדרומית בחרו ב-F-35. חלק מהתכונות שהוצעו של ה-F-15SE נלקחו לגרסאות משפחת F-15 Advanced Eagle.

#### F-15GSE גלובל סטרייק איגל
ה-F-15GSE היה הצעה משנת 2006 לגרסת תקיפת חלל של ה-F-15E, לתקיפת לוויינים. הוא היה אמור להיות גרסה בלתי מאוישת המופעלת מרחוק, שתישא על גבו טיל ASAT בעל 3 שלבים למסלול, בין זנבות המטוסים הכפולים.

## מפעילים
ממוזער|upright=1.8|מפעילי המטוס:
ממוזער|מטוס F-15K של חיל האוויר הדרום קוריאני
ממוזער|מטוס F-15SG של חיל האוויר של סינגפור

; 
* חיל האוויר הישראלי – 25 מטוסי F-15I בשירות, נכון לינואר 2014.
** טייסת 69 – בסיס חצרים

; 
* חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה – 59 מטוסי F-15K בשירות, נכון לשנת 2019. סה"כ 61 מטוסים סופקו, מתוכם שני מטוסים התרסקו.
** כנף 11 (제11전투비행단)
*** טייסת הקרב ה-102
*** טייסת הקרב ה-122
*** טייסת הקרב ה-110

; 
* חיל האוויר המלכותי הסעודי – 70 מטוסי F-15S איגלס בשירות, נכון לינואר 2014
** כנף 3 – בסיס חיל האוויר המלך עבדולעזיז
*** טייסת 92
** כנף 5 – בסיס חיל האוויר המלך חאליד
*** טייסת 6
*** טייסת 55

; 
* חיל האוויר של סינגפור – 40 מטוסי F-15SG
*** טייסת 142 "גריפון"
*** טייסת 149 "שיקרה הלוחמת"
** כנף קרב 366 – בסיס חיל האוויר מאונטיין הום, איידהו
*** טייסת הקרב ה-428

; 
* חיל האוויר של ארצות הברית – 219 מטוסי F-15E, נכון לאפריל 2019
** כנף קרב 4 – בסיס חיל האוויר סימור ג'ונסון, צפון קרוליינה
*** טייסת קרב 333
*** טייסת קרב 334
*** טייסת קרב 335
*** טייסת קרב 336
** כנף קרב 48 – בסיס חיל האוויר המלכותי ליקנהית', בריטניה
*** טייסת קרב 492
*** טייסת קרב 494
** כנף 53 – בסיס חיל האוויר אגלין, פלורידה
*** טייסת ניסוי 85
*** טייסת ניסוי 422
** כנף 57 – בסיס חיל האוויר נליס, נבדה
*** טייסת כלי נשק 17
** כנף ניסוי 96 – בסיס אגלין, פלורידה
*** טייסת ניסוי 40
** כנף קרב 366 – בסיס חיל האוויר מאונטיין הום, איידהו
*** טייסת קרב 389
*** טייסת קרב 391
** קבוצת מטוסי הקרב ה-414 – בסיס חיל האוויר סימור ג'ונסון, צפון קרוליינה
*** טייסת קרב 307

## מפרט
ממוזער|F-15E במהלך תחזוקה, עם תותח גאטלינג M61 וולקן חשוף
[ממוזער|F-15E משחרר פצצת [GBU-28 "מפצח בונקרים" במהלך ניסוי]]
[ממוזער|מערכות [LANTIRN מותקנות מתחת לפתחי יניקת המנועים של F-15E סטרייק איגל – משמאל: AN/AAQ-13 לניווט, מימין: AN/AAQ-14 לתיוג מטרות]]
מקור המידע: USAF F-15E Flight Manual (TO 1F-15E-1), דף המידע של חיל האוויר האמריקני, Davies ובואינג.

### מאפיינים כלליים
* **צוות:** שניים – טייס ונווט קרב
* **אורך:** 19.43 מטר
* **מוטת כנפיים:** 13.04 מטר
* **גובה:** 5.64 מטר
* **שטח כנף:** 56.49 מ"ר
* פרופיל אווירודינמי**:** בשורש – NACA 64A006.6, בקצוות – NACA 64A203
* **משקל ריק:** 15,694 ק"ג (ללא מכלי דלק תצורתיים) / 17,690 ק"ג (עם מכלי דלק תצורתיים)
* **משקל המראה מרבי:** 36,741 ק"ג
* **קיבולת דלק:** פנימי – 5,859 ק"ג, עם מכלי דלק תצורתיים – 10,103 ק"ג, עם מכלי דלק תצורתיים ושלושה מכלים חיצוניים של 2,270 ליטר – 15,494 ק"ג

### הנעה
שני מנועי פראט אנד ויטני F100-PW-220 טורבופאן עם מבער אחורי
* דחף יבש: 6,616 ק"ג-כוח כל אחד
* עם מבער אחורי: 10,775 ק"ג-כוח כל אחד

לחלופין – שני מנועי F100-PW-229
* דחף יבש: 8,074 ק"ג-כוח כל אחד
* עם מבער אחורי: 13,227 ק"ג-כוח כל אחד

### ביצועים
* מהירות מרבית: מאך 2.5 (2,655 קמ"ש) בגובה רב, מאך 1.2 (1,480 קמ"ש) בגובה נמוך
* טווח קרבי: 1,272 ק"מ במשימת תקיפה
* טווח העברה: 3,889 ק"מ עם מכלי מכל דלק תצורתי ושלושה מכלים חיצוניים
* תקרת שירות: 18,288 מטר
* עומס חיובי מרבי: +9G
* קצב טיפוס: מעל 15,240 מטר/דקה
* יחס דחף-משקל: 0.93

### חימוש
* תותחים: תותח 20 מ"מ M61A1 וולקן בעל שישה קנים, 500 פגזים מסוג M-56 או PGU-28
* נקודות תלייה: 4 מתחת לכנפיים, נקודות על גוף המטוס, מתקני תלייה על מכלי מכל דלק תצורתי – סה"כ יכולת נשיאת חימוש ודלק חיצוני עד 10,433 ק"ג
* טילים אוויר-אוויר: AIM-7 Sparrow ×4, AIM-9 Sidewinder ×4, AIM-120 AMRAAM ×8
* טילים אוויר-קרקע: AGM-65 Maverick ×6, AGM-84 Harpoon ×2, AGM-84H/K SLAM-ER ×2, AGM-130 ×2, AGM-154 JSOW, AGM-158 JASSM, Joint Strike Missile (בפיתוח), Taurus KEPD 350 (ב-F-15K של חיל האוויר הדרום-קוריאני)
* פצצות: Mark 82 bomb, Mark 84 bomb, GBU-15, GBU-10 Paveway II, GBU-12 Paveway II, GBU-24 Paveway III, GBU-27 Paveway III, GBU-28, GBU-31 / GBU-38 (JDAM), GBU-54 Laser JDAM, GBU-39 Small Diameter Bomb, B61 גרעינית, CBU-87 / CBU-103, CBU-89 / CBU-104 GATOR, KGGB (ב-F-15K), CBU-97 / CBU-105, CBU-107 Passive Attack Weapon, BLU-107 Durandal
* חימוש נוסף: עד 3 מכלי דלק חיצוניים בנפח 2,270 ליטר כל אחד, או 3 משגרים ×7 רקטות מונחות לייזר APKWS תחת כל כנף

### מערכות אוויוניקיה
* מכ"ם: Raytheon AN/APG-70 או AN/APG-82, וכן AN/ASQ-236 Radar Pod
* מיכשור תיוג מטרות: LANTIRN, Lockheed Martin Sniper XR או AN/AAQ-28(V) Litening
* אמצעי לוחמה אלקטרונית ומערכות הגנה: Northrop Grumman Electronic Systems AN/ALQ-131, Hazeltine AN/APX-76 או Raytheon AN/APX-119, Magnavox AN/ALQ-128, Loral AN/ALR-56, Northrop Grumman ALQ-135, Marconi AN/ALE-45, וכן BAE Systems AN/ALQ-250 EPAWSS.

## קישורים חיצוניים

* דף מידע על חיל האוויר האמריקאי F-15E
* עמוד F-15, ועמוד F-15EX Super Eagle באתר Boeing.com, פוסטר בואינג F-15IA (ישראלי מתקדם) 
* F-15E.info, אתר Strike Eagle
## ביאורים

## הערות שוליים

### ביבליוגרפיה

* Davies, Steve. Combat Legend, F-15 Eagle and Strike Eagle. London: Airlife Publishing, 2002. .
* Davies, Steve. Boeing F-15E Strike Eagle, All-Weather Attack Aircraft. London: Airlife Publishing, 2003. .
* Davies, Steve. F-15C/E Eagle Units of operation Iraqi Freedom (Osprey Combat Aircraft #47). Oxford, UK: Osprey Publishing Limited, 2004. .
* Davies, Steve. F-15E Strike Eagle Units in Combat 1990–2005. Oxford, UK: Osprey Publishing Limited, 2005. .
* Davies, Steve and Doug Dildy. F-15 Eagle Engaged: The World's Most Successful Jet Fighter. Oxford, UK: Osprey Publishing, 2007. .
* 
* Jenkins, Dennis R. McDonnell Douglas F-15 Eagle, Supreme Heavy-Weight Fighter. Hinckley, UK: Midland Publishing, 1998. .
* Rininger, Tyson. F-15 Eagle at War. St. Paul, Minnesota: Zenith Imprint, 2009. .
* Spick, Mike, ed. The Great Book of Modern Warplanes. St. Paul, Minnesota: MBI, 2000. .


קטגוריה:מטוסי קרב סילוניים
קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת ארצות הברית
קטגוריה:מקדונל דאגלס
קטגוריה:מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:ערכים מומלצים שנבדקו
קטגוריה:בואינג: כלי טיס צבאיים
קטגוריה:עיט בתרבות
קטגוריה:מטוסי קרב של הדור הרביעי