אולי סוף טוב

"**אולי סוף טוב**" (בקוריאנית: ***어쩌면 해피엔딩***) הוא מחזמר דרום-קוריאני מקורי מאת יו פארק ווויל אהרונסון, העוסק בשני רובוטים דמויי-אדם המגלים קשר רגשי עמוק בעולם עתידני. המחזמר זכה להצלחה בינלאומית עם הפקות בסיאול, טוקיו, שאנגחאי, אטלנטה ובברודוויי, שם עלה לראשונה ב-2024 וזכה לשבחים רבים.

## רקע ופיתוח
הרעיון למחזה נולד ב-2014, כאשר יו פארק, בהשראת שירו של דיימון אלברן "Everyday Robots", שנוגן בזמן שפארק ישב בבית קפה בברוקלין והחל לדמיין עולם שבו רובוטים עם רגשות אנושיים ננטשים על ידי בעליהם. הרעיון הראשוני נוצר מדמות של רובוט שחי לבד, מנגן בחניון תת-קרקעי, ומקווה לפגוש מחדש את חברו היחיד, ג'יימס. פארק שאב השראה גם מסיום מערכת יחסים אישית שעבר באותה תקופה. הסיפור השתנה עם הזמן, כמעט הפך לפנטזיה אקשנית, אך לבסוף התכנס לסיפור רומנטי מלנכולי בין שני רובוטים. הוא פנה לשותפו היצירתי וויל אהרונסון, והשניים פיתחו יחד את הסיפור. פארק כתב את המחזה ואת מילות השירים, ואהרונסון כתב יחד איתו את המחזה והלחין את המוזיקה. את הרעיון למחזמר פארק הציע לקרן Wooran, שתומכת באמנים צעירים בסיאול, והפרויקט קיבל מימון. המחזמר פותח מראש גם באנגלית מתוך תקווה להעלאה עתידית בניו יורק - בשלב הראשון נכתב המחזה באנגלית והועבר לתרגום קוריאני, תוך עבודה משותפת על המוזיקה והטקסט.

הטיוטה הראשונה נכתבה ב-2014, ונעשו אודישנים, מופע ניסיון, ובהמשך המחזמר הוצג לראשונה בסיאול בדצמבר 2016 וזכה לשבחים רבים. הוא זכה בפרסים רבים, כולל פרס ריצ'רד רוג'רס האמריקאי ב-2017.

ההפקה באטלנטה בשנת 2020 נולדה בעקבות פנייה של חברת Foresight Theatrical לבמאית סוזן בות', שהתלהבה מהמחזה ומהשיר "My Room". הבמאי מייקל ארדן הצטרף דרך המפיק ג'פרי ריצ'רדס, ולאחר התלבטות התאהב בטקסט ובמוזיקה.

השירים נכתבו תחילה בקוריאנית, והגרסה האנגלית של הליריקה אינה תרגום ישיר מכיוון שהשפה הקוריאנית אינה עושה שימוש רב בחריזה, אלא מתמקדת בצלילים של תנועות ובבחירת מילים שמקדמות רגש ועלילה.

בשנת 2023 יצא לאור עיבוד של המחזמר כסרט בשם "My Favorite Love Story".

ביולי 2025, בעקבות עזיבתו את התפקיד הראשי בהפקת ברודוויי של דארן כריס, שחקן ממוצא פיליפיני, הוכרז כי את מקומו יחליף אנדרו בארת' פלדמן, שחקן לבן ויהודי, לתקופה של תשעה שבועות החל מ-2 בספטמבר. פלדמן הוא גם בן זוגה של השחקנית הראשית במחזמר, הלן ג'יי שן. ההחלטה גררה ביקורת מצד שחקנים ופעילים אמריקאים ממוצא אסייתי, והציתה דיון ציבורי מתמשך סביב נושא הייצוג בתיאטרון. הצוות האמנותי של ההצגה פרסם הצהרה בה נטען כי ההחלטות התקבלו לאחר "התלבטות מעמיקה", וכי אומנם התפקידים של הרובוטים אינם מחייבים ליהוק אסייתי, אך ההפקה גאה בכך שכל התפקידים ניתנים לגילום על ידי שחקנים אסייתיים. ארגון הפעולה של אמנים אסייתים־אמריקאים פרסם הצהרה שבה הביע אכזבה מההחלטה, וטען כי היא מפחיתה מערך הייצוג התרבותי ופוגעת בהזדמנויות לאוכלוסייה מודרת.

## עלילה
העלילה מתרחשת בסיאול של סוף המאה ה-21. אוליבר, רובוט עזר מדגם ישן, חי בבדידות בדירתו וממתין לשובו של בעליו. יום אחד, שכנתו קלייר, רובוטית מדגם חדש יותר, מבקשת ממנו עזרה בטעינה. המפגש ביניהם מוביל לקשר עמוק, ויחד הם יוצאים למסע לקוריאה הדרומית כדי למצוא את בעליו של אוליבר ולצפות בגחליליות הנדירות באי צ'ג'ו. המסע מעורר בהם רגשות אנושיים, אך הם מתמודדים עם מגבלותיהם הטכניות והרגשיות.

המחזמר מתרחש בעתיד וכולל כ-25 לוקיישנים שונים, ומתמקד בעיקר בשתי הדמויות הראשיות.

## שירים
* "Why Love?" — גיל ברנטלי
* "World Within My Room" — אוליבר
* "The Way That It Has to Be" — קלייר ומקהלה
* "Charger Exchange Ballet" — תזמורת
* "Where You Belong" — אוליבר וג'יימס
* "Hitting the Road, Part 1" — אוליבר וקלייר
* "Goodbye, My Room" — אוליבר וקלייר
* "Hitting The Road, Part 2"— אוליבר וקלייר
* "The Rainy Day We Met" — אוליבר וקלייר
* "Jenny" — גיל ברנטלי
* "How To Be Not Alone" — קלייר
* "Hitting The Road, Part 3" — אוליבר וקלייר
* "What I Learned From People" — קלייר
* "Goodbye Love" Piano Solo – ג'יימס
* "Chasing Fireflies" — תזמורת
* "Never Fly Away" — אוליבר, קלייר
* "A Sentimental Person" — גיל ברנטלי
* "When You're In Love" — אוליבר וקלייר
* "Touch Sequence" — תזמורת
* "Then I Can Let You Go" — אוליבר, קלייר וגיל ברנטלי
* "Goodbye, My Room (Reprise)" — אוליבר וקלייר
* "Maybe Happy Ending" — אוליבר וקלייר
* "Memory Sequence" — תזמורת
* "Why Love? (Reprise)" — גיל ברנטלי
* "Finale" — מקהלה

## הפקות בולטות
* **סיאול (2016–2024)**: המחזמר הוצג במספר עונות חוזרות וזכה להצלחה מתמשכת.
* **אטלנטה (2020)**: הפקה באנגלית בבימויו של מייקל ארדן שהתקיימה בין ה-21 בינואר ל-16 בפברואר.
* **שנחאי (2021)**: הפקה סינית בבימויו של קים דונג-יון.
* **ברודוויי (2024)**: הפקה בבימויו של מייקל ארדן, בכיכובם של דארן כריס (אוליבר) והלן ג'יי שן (קלייר). ההפקה זכתה לשבחים רבים ולמועמדויות לפרסי טוני.

## שחקנים

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזות זמר דרום קוריאנים
קטגוריה:יצירות משנת 2016
קטגוריה:מחזות זמר מקוריים
קטגוריה:זוכי פרס טוני למחזמר הטוב ביותר