open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הנרי ג'יינוויי הארדנברג

**הנרי ג'יינוויי הארדנברג** (באנגלית: **Henry Janeway Hardenbergh**; 6 בפברואר 1847 – 18 במרץ 1918) היה אדריכל אמריקני. תכנן עשרות מבנים בארצות הברית, המוכרים ביותר הם הדקוטה ומלון פלאזה, שניהם במנהטן.

## ביוגרפיה
הארדנברג נולד בניו ברונסוויק שבניו ג'רזי. בין השנים 1865–1870 רכש השכלה וניסיון מעשי באדריכלות, עת שימש כשוליה במשרדו של האדריכל הגרמני  בניו יורק. בשנת 1871 פתח משרד עצמאי. את דרכו המקצועית החל בתכנון של ספרייה, כנסייה ומבנה נוסף עבור אוניברסיטת רטגרס בעיירת הולדתו בניו ג'רזי. את העבודות הללו קיבל בעזרת קשריו המשפחתיים במוסד הלימודים.

בהמשך שנות השבעים של המאה ה-19 קיבל חוזה לתכנון מבנה מגורים במנהטן, ה-"Vancorlear". יצירה זו הביאה לו את תשומת לבו של היזם , באותה עת יו"ר תאגיד סינגר לייצור מכונות תפירה. קלארק רכש קרקעות באפר וסט סייד, ושכר את הארדנברג לתכנון מספר מבני מגורים (שחלקם נהרסו בינתיים); המפואר בהם הוא מבנה הדירות היוקרתי "הדקוטה". בניין זה, בדומה לתכנון הפלאזה שנבנה בסגנון רנסאנס גרמני, כולל מוטיבים האופייניים לסגנון הרנסאנס הצרפתי כאלמנטים המופיעים בטירת שאמבור ובטירות נוספות של עמק הלואר. יצירתו זו הפכה את הארדנברג לאדריכל בעל שם, והביאה לו חוזים לתכנון שני מלונות עבור משפחת אסטור: מלון ולדורף (1893) ומלון אסטוריה (1897), שהפכו למלון וולדורף-אסטוריה. שני המלונות נהרסו בשנת 1929 על-מנת לפנות מקום לבנייתו של בניין אמפייר סטייט.

יצירתו המפורסמת ביותר של הארדנברג היא מלון פלאזה, שהושלם בשנת 1907 והיה לאחד המלונות המפורסמים בעולם ולאחד מסמליה של מנהטן. יצירות נוספות שלו הן  ו"המרטיניק" (The Martinique) בניו יורק;  באוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי (נהרס בשנת 1997); "המוהיקני" (The Mohican) בקונטיקט;  בוושינגטון די. סי., ו בבוסטון שבמסצ'וסטס.

הארדנברג נפטר בניו יורק בגיל 71.

## גלריה

קובץ:Dakota Elevation.svg|היטל גרפי של חזית מבנה הדקוטה
קובץ:CopleyPlaza.JPG|מלון קופלי פלאזה, בוסטון


## קישורים חיצוניים

* גלריה ומידע על מבנים אותם תכנן הארדנברג באתר startsandfits
* הארדנברג באתר nyc-architecture

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1847
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1918
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים במאה ה-20
לייב מורגנטוי

**לֶייבּ מוֹרגנטוֹי** (ביידיש: **לײב מאָרגנטױ**, לעיתים **מארגענטוי**) הוא שם העט של **חנן לייב ספוז'ניק** (ביידיש: **סאַפּאָזשניק**; 20 ביולי 1905, פינסק – 25 במאי 1979, חולון), עיתונאי ומשורר ילדים יידי פולני-ישראלי.

## ביוגרפיה

לייב מורגנטוי נולד בעיירה פינסק שבפלך מינסק, רוסיה (פולסיה; לאחר המלחמה בפולין) בשנת 1905, למשפּחה של בעלי מלאכה. הוא למד בּ"חדר מתוקן", ואחר כך בבית ספר יסודי בעברית וביידיש. כשהיה בן 13 עבד כשוליית-סנדלר ("ספוז'ניק" ברוסית פירושו סנדלר), והמשיך בלימודי הערב שלו.

עם הפלישה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941, נמלט מורגנטוי לעומק ברית המועצות, נדד והיטלטל ברחבי המדינה, שהה בסמרקנד ואף הגיע למחנות סיביר. בּקיץ 1947, לאחר הרפטריאציה (שיבת הפולנים הגולים למדינתם), שב מורגנטוי לפולין, השתקע בעיר לודז' ועסק בעבודתו הספרותית. הוא כתב בפולנית, ברוסית, בעברית וביידיש.

ואף כתב מספר יצירות בתקופת השואה אשר מתארות את החיים בתקופה הזו מנקודת מבטו.

בשנת 1957 עלה מורגנטוי לישראל והשתקע עם משפחתו בעיר חולון.

נפטר בביתו שבשכונת ג'סי כהן בחולון באביב 1979, בשנה ה-74 לחייו.
הותיר אישה, בת ובן.

שיריו הראשונים של מורגנטוי הופיעו בעיתוני הילדים בפינסק ובווילנה. מאוחר יותר נדפסו שיריו בכתבי עת ועיתוני ילדים ביידיש בכל רחבי אירופה, אוסטרליה וישראל.

אחדים משיריו, כגון "עץ הכוכבים", הולחנו והושרו בפי זמרים ידועים, כגון חוה אלברשטיין, והפכו לשירי זמר מוכרים.

## ספריו
* **רואינען אין זון: לידער און פאעמען**, לודז': יידיש-בוך, 1949. ('חורבות בשמש: שירים ופואמות')
* **ביי דער ארבעט קלינגט דאס ליד: לידער**, ורשה: יידיש בוך, 1950.
* **אלדאס גוטס פאר אייך**, ורשה: יידיש בוך, 1957. (לילדים)
* **צער און פרייד: לידער און פאעמען, 1928–1968**, יובל-אויסגאבע, תל אביב: המנורה, תשכ"ט 1968.

### בתרגום עברי
*** עץ הכוכבים**; תרגמו: אוריאל אופק, יורם טהרלב, דוד פאיאנס, אשר שופט ואפרים תלמי; ציר: אריה מוסקוביץ, תל אביב: יסוד ('מרגנית: ספריה לגיל הרך'), תשל"ח 1977.

## קישורים חיצוניים

* לייב מורגנטוי באתר "הבית של שוש ויוסי":
** אסופת תמונות של לייב מורנגנטוי
** יוסי ספוזניק, על אבא שלי - המשורר לייב מורגנטוי
* מארגנטוי לייב, באתר בית לייוויק 
* לייב מורגנטוי בקטלוג פרידמן, ספריית אוניברסיטת פנסילבניה
* 
* 
*  (גרסת html באתר "הבית של שוש ויוסי")
* 
* 
*  

מפרי עטו:
* 
* 
*  (ותיקון שיבוש שנפל בשיר: )
* מילות שירו "עץ הכוכבים", באתר שירונט
* "ירושלים של זהב" ביידיש, באתר "היו ימים"

קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררי ילדים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררי ילדים ישראלים
קטגוריה:משוררים פולנים
קטגוריה:משוררי השואה
קטגוריה:סופרים יהודים פולנים
קטגוריה:סופרים ישראלים הידועים בשם עט
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:משוררים ששיריהם הולחנו
קטגוריה:סופרים פולנים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרי יידיש הידועים בשם עט
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1979
לודוויג הגרמני

**לודוויג** (או **לואי**) **הגרמני** (ידוע גם כ**לואי ה-II**; 806 – 28 באוגוסט 876) היה בנו השלישי של לואי החסיד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מאשתו הראשונה , ושימש כמלך בוואריה משנת 817 בעקבות חלוקת האימפריה על ידי אביו, וכמלך פרנקיה המזרחית (כיום שטח גרמניה) בעקבות חוזה ורדן בשנת 843 עד למותו.

## משפחתו
לודוויג נישא ב-827 לאמה , בתו של וולף, רוזן אלדורף , ולזוג נולדו שבעה ילדים:
* הילדגרד  (856-828)
* קרלומן מבוואריה  (880-829)
* לודוויג הצעיר (882-830)
* ארמנגרד  (866-833)
* קרל השמן (888-839)
* ברתה (נפטרה ב-877)
* גיזלה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:השושלת הקרולינגית
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:מלכים מהמאה ה-9
קטגוריה:ילידי 804
קטגוריה:נפטרים ב-876
וחטנג השני, מלך גאורגיה

**וחטנג השני, מלך גאורגיה** (בגאורגית: **ვახტანგ II**) (מת ב-1292) מבית בגרטיוני, היה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת מ-1289 ועד למותו בשנת 1292. תקופת מלכותו הייתה תחת שלטון המונגולים בגאורגיה.

## חייו

וחטנג היה בנו של מלך הממלכה המערב גאורגית, דוד השישי נארין, ואשתו תמר, בתו של הנסיך אמאנליסדזה. הוא הוכתר כמלך, בשנת 1289, תחת ההסכמה של המונגולים, לאחר שדודנו וקדומו, דמטרה השני, הוצא להורג בידי החאן הגדול.

וחטנג היה נאמן לשלטון המונגולי. ממלכתו השתרעה בחלק המזרחי של גאורגיה כאשר מערב גאורגיה נשלטה בידי ממלכת אימרתי בראשות אביו, דוד השיש נארין (עד 1293).

וחטנג מת בשנת 1292, לאחר שלטון של שלוש שנים בלבד. דודנו, דוד השמיני ירש אותו. הוא נקבר במנזר גלאתי שליד כותאיסי.

## קישורים חיצוניים

* רולנד גריגור סאניי (1994), **[http://books.google.com/books?id=riW0kKzat2sC&pg=PA41&dq=Vakhtang+II+of+Georgia&sig=Q0Qmjd_7XjWvwDGCgbWgDVyynpw יצירת האומה הגאורגית]**, עמ' 41, , (אנגלית)

קטגוריה:מלכי גאורגיה
קטגוריה:שושלת בגרטיוני
וחטנג ה-2
קטגוריה:ילידי 1251
קטגוריה:נפטרים ב-1293
אלטדורף

**אלטדורף** (בגרמנית: **Altdorf**, פירושו "כפר ישן") היא בירת הקנטון השווייצרי אורי ומרוחקת 55 ק"מ מהעיר לוצרן. הרשות מתפרסת על פני 10.23 קמ"ר, וממוקמת בגובה של 462 מטר מעל לגובה פני הים, על גדתו הימנית של נהר הרויס.

בעיר גרים (נכון לשנת 2002) 8757 תושבים, וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 856 תושבים לקמ"ר. בשנת 1900 עמדה האוכלוסייה על 3117 תושבים, כולם קתולים ודוברי גרמנית.

## היסטוריה
אלטדורף זכתה לפרסום הודות לאירוע ההיסטורי מהמאה ה-14, שעל פי המסורת אירע בה. באירוע זה בשנת 1307, בעקבות עונש שקיבל מהשלטון האוסטרי הכובש, ירה הגיבור האגדי וילהלם טל בתפוח שהונח על ראש בנו. האתר בו התרחש אירוע זה, היה השוק המסחרי העירוני ומאז שנת 1895 מוצב, למרגלות המגדל העתיק שבמקום, פסל ברונזה המנציח את המעשה.

בשנת 1899 הוקם באזור תיאטרון, במטרה להציג את מחזהו המפורסם של פרידריך שילר "וילהלם טל". באותה שנה נחנכה דרך הכירכרות אשר קישרה בין אלטדורף לבין מספר יישובים מרכזיים בסביבה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שווייץ: ערים
קטגוריה:אורי (קנטון)
קטגוריה:הקנטונים של שווייץ: ערי בירה
קטגוריה:ערים זוכות פרס ואקר
עכובית הגלגל

**עַכּוּבִית הַגַּלְגַּל** (שם מדעי: *Gundelia tournefortii*, מוכר בעברית גם בשם הערבי "עַכּוּבּ") הוא צמח בעל פרחים וקוצים ממשפחת המורכבים.

גובהו של הצמח כ-25–45 ס"מ. הפרחים יושבים על קרקפות הנישאות בראשי הגבעולים. צבע הפרחים צהוב-סגלגל. הצמח נחשב לדוגמה קלאסית ל"צמח-גלגל". צמח-גלגל הוא צמח שכולו, כיחידה אחת, מתגלגל ברוח להפיץ את זרעיו, כלומר יחידת התפוצה שלו היא הצמח השלם (פרט לחלקיו התת-קרקעיים הרב-שנתיים).

בישראל פורחת העכובית בחודשים מרץ–מאי.

## העכובית במקורות
alt=עכובית הגלגל בסוף מחזור חייה|220x220px|עכובית הגלגל בסוף מחזור חייה|ממוזער
בעקבות התופעה האופיינית לצמח זה, שהוא מתגלגל בשדות לשם הפצת זרעיו, נמשלו אויבי עם ישראל בתנ"ך ל"גלגל" בשני מקומות:

"לְאֻמִּים כִּשְׁאוֹן מַיִם רַבִּים יִשָּׁאוּן, וְגָעַר בּוֹ וְנָס מִמֶּרְחָק וְרֻדַּף כְּמֹץ הָרִים לִפְנֵי רוּחַ, וּכְגַלְגַּל לִפְנֵי סוּפָה" (ישעיהו יז, יג); "אֱלֹהַי, שִׁיתֵמוֹ כַגַּלְגַּל, כְּקַשׁ לִפְנֵי רוּחַ" (תהלים פג, יד).

בספרות חז"ל הצמח נזכר לצד קנרס (ארטישוק) כצמח מאכל, בשם הדומה לשם הערבי של ימינו: "וקוץ ודרדר תצמיח לך ואכלת את עשב השדה, קוץ זה קינרס, דרדר אלו עכביות".

## שימושים רפואיים
הצמח נחשב לאחד מצמחי המאכל והמרפא החשובים בארץ ישראל. עקב הקטיף המוגבר שלו הוא הוכנס לרשימת הצמחים המוגנים בישראל. הערבים, השומרונים וכן יהודים יוצאי המשרק נוהגים להכין סלט מעלי העכובית ומתפרחתה. את השורש הם מבשלים עם בצל ובשר.

כל חלקי הצמח העל-קרקעיים משמשים ברפואה העממית כתרופה למחלות בדרכי העיכול, מחלות כבד, אלרגיות, בחילה, סחרחורת ולחץ דם נמוך.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:ארץ ישראל: מורכבים
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים צהובים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
צ'ארלס פ. הנל

**צ'ארלס פ. הנל** (אנגלית: **Charles F. Haanel**; 22 במאי 1866 – 27 בנובמבר 1949), סופר ואיש עסקים אמריקאי, מחלוצי ספרות המודעות והעידן החדש. נודע בעיקר בשל ספרו "שיטת המפתח הראשי".

## ביוגרפיה
הנל נולד באן ארבור שבמישיגן. בנם של הוגו ואמלי (פוקס) הנל. המשפחה עברה לסנט לואיס שבמיזורי כאשר צ'ארלס היה ילד. עיסוקו הראשון היה כשוליה במשרד של חברת שילוח בסנט לואיס, בה הוא עסק במגוון תפקידים במשך כ-15 שנים, עד שפתח בקריירה עצמאית כסופר ואיש עסקים.

ספרו "שיטת המפתח הראשי" נכתב ב-1912, ונחשב לאחד מראשוני ספרי העידן החדש. הנל התייחס בספרו לכל תחומי החיים וההתפתחות האישית של האדם, וניסה לענות על שאלות כגון איך להיות עשיר או איך לחיות בבריאות טובה. מכירות הספר קודמו על ידי מגזין "עידן חדש" שנערך על ידי אליזבת טון; עד 1933 מכר הספר מעל 200,000 עותקים ברחבי העולם. הוא קיבל מכתבי תודה על ההשפעות המיטיבות של ספרו, כגון מכתב שקיבל ב-1919 מנפוליאון היל, שהיה איש עסקים מצליח באותה תקופה, בו טען כי הוא חייב את הצלחתו במידה רבה לספרו של הנל.

הנל ניסה ליישם בחייו את התאוריות להן הטיף, והצלחתו האישית כללה מספר חברות גדולות שהיו בבעלותו: חברת הסחר היבשתית, החברה לשיפור עמק סקרמנטו והחברה לכריית זהב וכסף במקסיקו. במהלך חייו זכה הנל לתארים רבים ממוסדות לימוד שונים ברחבי ארצות הברית.

הנל נפטר ב-1949 בגיל 83, ונקבר בסנט לואיס.

בשנים האחרונות זכו ספריו ועבודתו להכרה מחודשת בעקבות פרסומו בעולם של הסרט "הסוד", בו צוטטו דבריו של הנל.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:אן ארבור: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1866
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1949
אז'ן לביש

**אֶזֶ'ן מארֶן לַבּיש** (בצרפתית: **Eugène Marin Labiche** ; 5 במאי 1815 – 23 בינואר 1888) היה מחזאי צרפתי, שכתב בעצמו ועם שותפים כמאתיים מחזות, רובם פארסות.
בשנת 1880 נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית.

הטובים שבמחזותיו הם קומדיות העוסקות באופיים של אנשים אחרים, תוך התמקדות בצד המגוחך של אופיים. המחזות גדושים בסאטירה חברתית ובביקורת קומית על החברה הצרפתית ועל הבורגנים הצרפתיים של המאה ה-19. מחזותיו שופעים חשיבה, לא תמיד מעמיקה, אך מתוך תבונה, שכל ישר והומור שמבוסס על כושר הסתכלות מעולה והתבוננות בפרטים מצחיקים, ללא מרירות ומתוך יחס אנושי חם לכל אדם באשר הוא.

## קורות חייו
אז'ן מארן לביש נולד בפריז במשפחה בורגנית מבוססת. אביו, בעל חנות מכולת סיטונאית, הקים מאוחר יותר בית חרושת לגלוקוז ביישוב ריאיי-מאלמזון, בפרברים המערביים של פריז.
לביש עשה לימודי תיכון ב"מכללת בורבון", שנודעה לימים כתיכון "קונדורסה" וסיים בשנת 1833 את מבחני הבגרות במגמת ספרות1833. באותה שנה נפטרה אמו והורישה לו אמצעים כספיים משמעותיים. מסיבה זו ומשום משיכתו אל הכתיבה היוצרת, לא הזדרז להירשם לאוניברסיטה. בשנת 1834 ערך, ברשות אביו, מסע לאיטליה יחד עם מספר חברים. (אחד מהם -אלפונס לבו, ששיתף פעולה איתו בכתיבה תחת כינוי העט "אלפונס ז'ולי").

בשובו כעבור חצי שנה מן הטיול, התחיל לימודי משפטים פרסם סיפורים קצרים במגזינים שונים. התחבר לאוגוסט לפראן (Auguste Lefranc) ולמארק מישל (Marc Michel) בהקמת צוות שיתוף לכתיבת מחזות תיאטרון. השלושה אימצו את שם-העט המשותף "פול דאנדרה" (Paul Dandré)
להפתעתם מחזותיהם התקבלו והוצגו ללא דיחוי. ייתכן שסייע בכך קרבתו המשפחתית של אוגיסט לפראן עם אז'ן סקריב, שהיה בן דודו.

בהתחלה המחברים הצעירים הוציאו מתחת ידם דרמות, מתוך מחשבה שזהו הז'אנר התיאטרוני המכובד ביותר. בראותם כי הצלחתם בכך מוגבלת לביש וחבריו, שבורכו באופי עליז ודמיון פרוע, פנו בסופו של דבר לכתיבת סוגות שונות של קומדיות:וודווילים, פארסות, "פּושאדות" (pochade), מופעי "רוויו", או תערובות של אלו.
התחיל לכתוב ב-1837. בהתחלה התפוקה הייתה צנועה:שניים - שלושה מחזות בשנה, לפעמים אף אחד בגלל נסיעות לחו"ל.
כתב בשנים הראשונות גם את הרומן היחיד שלו La Clé des champs  (1839). אחרי שנת 1848 פריון עבודתו עלה עד ממוצע של עשרה מחזות לשנה (עד שנת 1859),כשיצירתו המצליחה ביותר הייתה "כובע הקש האיטלקי" בשנת 1851.

## פרסים ואותות הוקרה
*1880 - חבר באקדמיה הצרפתית

## מהקומדיות המוכרות שלו
* **Un Chapeau de paille d'Italie** (כובע קש איטלקי, אוגוסט 1851)
* **le Voyage de M. Perrichon** (מסעו של מר פרישון, 1860)
* **la Poudre aux Yeux** (אבק בעיניים, 1861)
* **La Cagnotte** (הקופה, 1864)
* **La Grammaire** (הדקדוק, 1867).
כל מחזותיו יצאו לאור בעשרה כרכים בשנים 1878 ו-1879.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחזאים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1815
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1888
טיצ'ינו (קנטון)

**טיצ'ינו** (באיטלקית: **Ticino**, בגרמנית: **Tessin**) הוא אחד מעשרים ושישה הקנטונים של שווייץ, והיחיד שבו רוב תושבי הקנטון (83%) הם דוברי איטלקית. 8.3% מתושבי הקנטון הם דוברי גרמנית, ורובם מרוכזים באזור אחד. הקנטון נמצא בדרום שווייץ, על גבול איטליה, ויחד עם חלקים מקנטון גראובינדן, הוא מהווה את האזור המכונה "שווייץ האיטלקית" (Svizzera Italiana). הקנטון קרוי על שם נהר טיצ'ינו, המנקז את מימיו מהרי האלפים ונשפך אל נהר פו באיטליה. שטח הקנטון מתפרס על פני 2,812 קמ"ר, והוא הקנטון החמישי בגודלו במדינה.

## תולדות הקנטון
בימי קדם יישבו את האזור שבטים קלטים. בתקופת הקיסרות הרומית, כנראה בעת כהונתו של אוגוסטוס קיסר, סופח האזור לשטחי הקיסרות. עם נפילתה של הקיסרות המערבית התחלקה השליטה באזור בין האוסטרוגותים, הלומברדים והפרנקים. בסביבות שנת 1100 לספירה היה האזור במרכז זירת המאבק בין שליטי מילאנו ושליטי קומו. במאה ה-15 נכבש האזור בשלושה קרבות נפרדים על ידי הקונפדרציה השווייצרית.

בשנת 1440 כבש קנטון אורי את עמק לבנטינה שבצפון קנטון טיצ'ינו, בשנת 1500 נכבש על ידי השווייצרים אזור נוסף שכלל את עיר הבירה לימים של הקנטון – בלינצונה. בשנת 1512 התקיים הקרב השלישי באזור, והשטח שנכבש חולק בין הקנטונים הכובשים.

שטחי הקנטון היו השטחים האחרונים שנכבשו על ידי הקונפדרציה השווייצרית. בין השנים 1798 ו-1803, עת התקיימה הרפובליקה ההלווטית, נחלק האזור לשני קנטונים נפרדים ובשנת 1803 אוחדו האזורים לכדי קנטון אחד. עד לשנת 1878 הוכרזו שלוש מערי הקנטון (בלינצונה, לוגאנו ולוקרנו) כערי בירה, אך מאותה העת הוכרזה בלינצונה כעיר הבירה הרשמית והיחידה של הקנטון.

## רשויות מקומיות
קנטון טיצ'ינו נחלק לשמונה מחוזות, המחולקים כל אחד למספר מועצות אזוריות (circoli), שמספרן עומד על 38. בקנטון טיצ'ינו 161 רשויות מקומיות (נכון לאפריל 2010). מאז סוף שנות ה-90 ישנה מגמה לאיחוד הרשויות.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר לשכת התיירות בקנטון
*  
* 
* 

*
קטגוריה:שווייץ: קנטונים
ריי טורו

**ריימונד מנואל טורו-אורטיז** (אנגלית: **Raymond Toro**; נולד ב-15 ביולי 1977) הוא גיטריסט שהיה חלק מהרכב להקת הרוק האלטרנטיבי מיי כמיקל רומנס עד התפרקותה ב-2013. 

טורו מנגן בגיטרה גיבסון לס פול עם פיקאפים של Seymour Duncan ובמגבר של חברת מרשל.

## ביוגרפיה

טורו נולד בקרני שבניו ג'רזי. החל ללמוד לנגן בגיטרה בשנתו השנייה בתיכון. הוא סיפר שהוריו לא הרשו לו לצאת לשחק בחוץ מפני שסברו שהפארקים המקומיים מסוכנים עבורו - דבר שהביא אותו לבלות את רוב זמנו בנגינה בבית.
שנים אחדות לאחר שסיים את לימודיו פגש טורו את ג'רארד ויי ואת אחיו מייקי ויי בעזרת חבר משותף של ג'רארד מבית הספר לאמנות.
ב-11 בספטמבר 2001, בעקבות הפיגוע בבנייני התאומים, הקימו החברים את "מיי כימיקל רומנס".

## פרויקטים צדדיים
לאחר פירוק הלהקה הוציא טורו סינגל בשם "Isn't it someting?" בו הוא שר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:חברי להקת My Chemical Romance
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1977
אננינדאואה

**אננינדאואה** (בפורטוגזית: **Ananindeua**) היא הפרבר הגדול ביותר של העיר בלם במדינת פארה בברזיל, המאכלס כ-700,000 תושבים ואת מרב מפעלי התעשייה באזור. מרבית התעשיות בעיר הן בתחום עיבוד עץ ומוצריו, כגון ריהוט, עץ לבוד (דיקט), פרקטים וכדומה.
מקור השם אננינדאואה בעץ אנני (Anani) שגדל על גדות הנחלים בעיר.

## היסטוריה
אננינדאואה הייתה למעשה תחנת רכבת בין בלם לברגנסה במאה ה-19. תחנת הרכבת מוקמה במקום שבו מצא היום בניין העירייה. מסביב לתחנת הרכבת התיישבו אנשים שלבסוף יצרו שכונה, שבתחילה סופחה מוניציפלית לבלם. ב-1938 סיפח מושל פארה את אננינדאואה לשטח המוניציפלי של סנטה איזבל. ב-1943 יצא צו המורה על הפיכת אננינדאואה לרשות מוניציפלית עצמאית, ובשלושה בינואר 1944 הפכה אננינדאואה לעיר באופן רשמי.

## קישורים חיצוניים

* 
* עיריית אננינדאואה

קטגוריה:פארה: ערים
קטגוריה:ברזיל: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1944
מיוזיס

**מיוזיס** (בעברית: **היצרות האישון**) היא מצב של היצרות אישוני העיניים, בשל כיווץ שריר טבעתי בקשתית העין, עד מצב של "אישוני ראש סיכה" 
מיוזיס עשויה להיגרם ממספר סיבות, ביניהן:
* שימוש במורפיום, הרואין וסמים אופייטים אחרים.
* פגיעה מחומר לחימה כימי
* מחלות שונות

מיוזיס עשויה לקרות גם במצב של תאורה חזקה או בפגיעה בגזע המוח.
## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מחלות עיניים
אובס נור

**אובס נור** (ברוסית: **У́бсу-Нур**; במונגולית **Увс Нуур** - "אגם אובס") הוא האגם הגדול במונגוליה וחלקו הצפון-מזרחי משתרע בתחומי רוסיה. שטחו של האגם הוא 3,350 קמ"ר, קוטרו כ-65 ק"מ והוא שוכן בגובה של 759 מטר. 
## גאוגרפיה
האגם רדוד, בסיסי (PH-9) ומלוח (כ-18 גרם מלח/ליטר), עומקו המקסימלי הוא 10 מטרים ועומקו הממוצע עומד על 6 מטרים. מקור המים החשוב ביותר של האגם הוא נהר טס חם הוזרם לאורך 500 ק"מ מערבה ונשפך אל האגם בדלתה גדולה שרוחבה 40 ק"מ. 

האגם שוכן במרכזו של אגן ניקוז הנושא את שמו ואשר שטחו כ-750,000 קמ"ר. האגם השריד היחיד לימה מלוחה גדולה שכיסתה את האגן לפני אלפי שנים, והוא דוגמה לנוף ערבה שהשתמר היטב. מעבר לאגם אובס נור משתרעים מספר אגמים קטנים יותר באגן. באגן זה פוגש המדבר הצפוני בכדור הארץ את ערבות הטונדרה, ובשטחו של האגן מספר אגמים נוספים.

ימין|ממוזער|250px|נוף באגן אובס נור
גבולותיו של אגן הניקוז הם רכס הרי טאנו אולה המגיעים עד לגבהים של 3,200 מטר בצפון ובצפון-מזרח, המסמל את גבולה הצפוני של אסיה המרכזית. מורדותיהם הצפוניים של הרים אלה מתנקזים אל נהרות סיביר הזורמים אל אוקיינוס הקרח הצפוני. במערב סוגרים הרי אלטאי המונגולים על האגן ואלה מגיעים לגבהים של 4,000 מטר. ביתר הכיוונים גובל האגן בהרי חאן חויי שפסגותיהם מגיעים לגובה של כ-2,900 מטר.

האגן שוכן במפגש אזורי אקלים יבשתיים קיצוניים, והטמפרטורות עשויות לנוע בין 47°C בקיץ ל-−58°C בחורף, עת האגם קופא (בין החודשים אוקטובר ומאי). האזור מוצל מגשם על ידי הרי טאנו אולה המונעים חדירת אוויר לח מסיביר.

למרות האקלים הקשה מתגוררים באגן כ-30,000 איש, אך צפיפות האוכלוסייה הנמוכה (פחות מ-0.05 לקמ"ר) והיעדר תעשייה או פיתוח מודרני אחר, הביאו לכך שהנוף והצומח והחי הטיבו להשתמר במקום. היישוב הגדול באזור האגם הוא אולאנגום, אף כי חלק גדול מהתושבים שומרים על אורח חיים מסורתי של נוודים. לאגן היסטוריה ארוכת שנים עליה מעידים 2,900 תילי קבורה ואסטלות אבן, חלקם מתקופת האבן הקדומה המאוחרת. 
 
בשנת 1997 הוגדרו על ידי אונסק"ו 7,717 קמ"ר באגן אובס נור המונגולי כשמורה ביוספרית, ואילו בשנת 2003 הוכרזו 8,980 קמ"ר משטחו של אגן אובס נור כאתר מורשת עולמית, והאזור הוא אחד האתרים הגדולים בשטחם ברשימת ארגון אונסק"ו.

## הערות שוליים
* 

 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוסיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מונגוליה: אתרי מורשת עולמית
אובס נור
אובס נור
אובס נור
חותם המדינה

**חותם המדינה** הוא חותמה הרשמי של מדינת ישראל. במדינות רבות בעולם ישנו חותם רשמי (שנקרא לעיתים בשם "חותם גדול"), המשמש לחתימה על מסמכים רשמיים של המדינה, ומסמל את ריבונות העם או המלך. חותם המדינה מוטבע על המסמכים הרשמיים של מדינת ישראל, וזאת בהתאם ל'''חוק חותם המדינה, התש"ט-1949''' ול**תקנות חותם המדינה התשל"ד-1974** שהותקנו מכוח החוק.

## עיצוב החותם
החותם הוא עגול, סמל המדינה במרכזו, מסגרתו הפנימית מורכבת ממגן דוד מלא בראשה, מענפי עץ זית (הזהים לאלו שבסמל המדינה) בחציה העליון ומן המלים "חותם המדינה" בחציה התחתון; ומסגרתו החיצונית מורכבת משוליים מעוצבים. 

## הטבעת החותם
[ממוזער|280x280px|חותם המדינה על [חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל]]על פי סעיף 3 בחוק חותם המדינה, התש"ט-1949:

## השמירה על החותם והשימוש בו
על פי חוק חותם המדינה והתקנות הנלוות לו, שר המשפטים הוא הממונה על שמירת חותם המדינה, וכל שימוש בו מחייב רישום מפורט על המסמך הנחתם. אין לזייף את החותם, ועל המזייף יוטל עונש של עד 7 שנות מאסר; אין לייצר חותם בדמות חותם המדינה, אלא בהוראת שר המשפטים.
## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: סמלים לאומיים
קטגוריה:חותמות
חותם המדינה (מדינות ארצות הברית)

לכל אחת ממדינות ארצות הברית יש **חותם המדינה** משלה, המשמש כחותם למסמכים רשמיים. החותם משמש גם כסמל המופיע גם על מבנים של המדינה וכלי רכב שלה, למעט פוארטו ריקו שיש לה סמל וחותם שונים זה מזה.

כמעט בכל המקרים לחותם צורת עיגול - רק החותמים של קונטיקט ושל גואם חורגים מצורה זו. 

להלן מוצג חותם המדינה של כל מדינה בגרסתו הנוכחית. לרבים מהחותמים היו גרסאות קודמות במהלך שנותיה של ארצות הברית. 

## מדינות ארצות הברית

קובץ:Seal of Ohio.svg|אוהיו 
קובץ:Seal of Oklahoma.svg|אוקלהומה 
קובץ:Seal of Oregon.svg|אורגון 
קובץ:Seal of Iowa.svg|איווה  
קובץ:Seal of Idaho.svg|איידהו  
קובץ:Seal of Illinois.svg|אילינוי 
קובץ:Seal of Indiana.svg|אינדיאנה 
קובץ:Seal of Alabama.svg|אלבמה 
קובץ:Seal of the State of Alaska.svg|אלסקה
קובץ:Seal of Arizona.svg|אריזונה 
קובץ:Seal of Arkansas.svg|ארקנסו 
קובץ:Seal of Georgia.svg|ג'ורג'יה
קובץ:Seal of Delaware.svg|דלאוור 
קובץ:Seal of South Dakota.svg|דקוטה הדרומית
קובץ:Great Seal of North Dakota.svg|דקוטה הצפונית 
קובץ:Seal of the State of Hawaii.svg|הוואי 
קובץ:Seal of Wyoming.svg|ויומינג
קובץ:Seal of Washington.svg|וושינגטון
קובץ:Seal of Wisconsin.svg|ויסקונסין 
קובץ:Seal of Virginia.svg|וירג'יניה 
קובץ:Seal of West Virginia.svg|מערב וירג'יניה
קובץ:Seal of Vermont.svg|ורמונט 
קובץ:Seal of Tennessee.svg|טנסי
קובץ:Seal of Texas.svg|טקסס
קובץ:Seal of Utah.svg|יוטה 
קובץ:Great Seal of the State of Louisiana.svg|לואיזיאנה 
קובץ:Seal of Montana.svg|מונטנה 
קובץ:Seal of Missouri.svg|מיזורי 
קובץ:Seal of Maine.svg|מיין
קובץ:Minnesota-StateSeal.svg|מינסוטה 
קובץ:Seal of Mississippi (2014-present).svg|מיסיסיפי
קובץ:Seal of Michigan.svg|מישיגן
קובץ:Seal of Massachusetts.svg|מסצ'וסטס
קובץ:Seal of Maryland.svg|מרילנד
קובץ:State Seal of Nevada.svg|נבדה
קובץ:Seal of Nebraska.svg|נברסקה
קובץ:Seal of New Jersey.svg|ניו ג'רזי
קובץ:Seal of New Hampshire.svg|ניו המפשייר
קובץ:Seal of New York.svg|ניו יורק
קובץ:Seal of New Mexico.svg|ניו מקסיקו
קובץ:Seal of Florida.svg|פלורידה
קובץ:Seal of Pennsylvania.svg|פנסילבניה 
קובץ:Seal of Colorado.svg|קולורדו
קובץ:Seal of Connecticut.svg|קונטיקט
קובץ:Seal of California.svg|קליפורניה
קובץ:Seal of Kansas.svg|קנזס
קובץ:Seal of Kentucky.svg|קנטקי
קובץ:Seal of South Carolina.svg|קרוליינה הדרומית 
קובץ:Seal of North Carolina.svg|קרוליינה הצפונית 
קובץ:Seal of Rhode Island.svg|רוד איילנד 


## מחוז קולומביה (וושינגטון הבירה)

קובץ:Seal of the District of Columbia.svg


## טריטוריות

קובץ:Coat of Arms of American Samoa.svg|סמואה האמריקאית
קובץ:Coat of arms of Guam.svg|גואם
קובץ:Seal of the Northern Mariana Islands (alternate).svg|איי מריאנה הצפוניים
קובץ:Coat of Arms of Puerto Rico.svg|פוארטו ריקו (סמל)
קובץ:Seal of Puerto Rico.svg|פוארטו ריקו (חותם)
קובץ:Seal of the United States Virgin Islands.svg|איי הבתולה של ארצות הברית


## ראו גם
* סמל ארצות הברית, הוא **החותם הגדול של ארצות הברית**

## קישורים חיצוניים

*

קטגוריה:גלריות סמלים
קטגוריה:חותמות
סרבית

**סרבית** (כתיב לטיני: **Srpski**; כתיב קירילי: **Српски**) היא שפה סלאבית דרומית המדוברת במספר מדינות יוגוסלביה לשעבר, בעיקר בסרביה ובבוסניה והרצגובינה וכמו כן במונטנגרו, קרואטיה ובקהילות סרביות ברחבי העולם. דובריה המגדירים עצמם כדוברי השפה הסרבית הם בעיקר סרבים – תושבי סרביה ותושבי רפובליקה סרפסקה. הסרבית מבוססת על ניב-אב המשותף גם לשפות הקרואטית והבוסנית, הנקרא סרבו-קרואטית.

סרבית היא אחת הדוגמאות הבודדות לשפה המשתמשת בשתי שיטות כתב בו-בזמן. שתי מערכות אלפבית, הלטיני והקירילי, משמשות לכתיבת השפה ונפוצות בסרביה בכל תחומי החיים, ורוב הסרבים שולטים בשתיהן.

הכתיב הסרבי עקבי מאוד, ומבוסס על העיקרון של "אות לצליל", דהיינו, "כתוב כפי שהנך מדבר וקרא כשם שכתוב". העיקרון יושם על ידי ווק סטפנוביץ' קראג'יץ', בלשן סרבי והמוציא לפועל של רפורמת השפה הסרבית במאה ה-19.

במובנים רבים, סרבית היא ניב של השפה הסרבו-קרואטית, וזהה כמעט לגמרי לקרואטית ולבוסנית: הדקדוק זהה בכל גרסאות השפה, הן מבחינה מורפולוגית והן מבחינה תחבירית, והשוני מסתכם בחלק מאוצר המילים ובאיות.

## הגיית השפה וכתיבתה
### עיצורים

### תנועות

## ראו גם
שמאל|ממוזער|400px
*סרבו-קרואטית

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות סלאביות דרומיות
קטגוריה:סרביה: תרבות
קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: שפות
ליטוש

שמאל|ממוזער|200px|דיסקה מסתובבת המשמשת לליטוש
**ליטוש** הוא פעולת גימור הגורמת להחלקה של פני שטח. לעיתים המטרה היא ליצור שטח בעל תכונות של מראה, כלומר החזרת אור מלאה עם פיזור נמוך ככל האפשר. הדרך הנפוצה להשגת הגימור היא ליטוש מכני – שפשוף פני השטח בגרגרים של חומר קשה. לדוגמה, מתכת ועץ ניתן ללטש עם נייר זכוכית – שהוא נייר שעליו מודבקים גרגרי זכוכית, אולם אבני חן וקרמיקות שונות, שהן בדרך כלל קשות מזכוכית, וגם מתכות, נהוג ללטש בעזרת גרגרי סיליקון קרביד או יהלום. ליטוש מכני נפוץ הוא  מסתובבת (ראו תמונה), שעליה מונח נייר עם גרגרים קשים, או בד שמוספג בתמיסה עם הגרגרים.

לעיתים הליטוש אינו מכני, למשל ליטוש באמצעות חומר איכול או באמצעות לייזר.

## ראו גם
איכות פני שטח (אופטיקה)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תהליכי ייצור
קטגוריה:עיבוד מכני
*
כיל

**כַּיִל** (בלועזית: **טִיטֶר**) הוא שיטה לביטוי ריכוז באמצעות מיהול סדרתי. ערך הכיל הוא המיהול הגבוה ביותר עבורו הקריאה עודנה חיובית. לדוגמה, עבור דגימה ששמונת המיהולים פי שניים הראשונים שלה נותנים קריאה חיובית, ערך הכיל הוא 1:256. אף על פי שהכיל מוצג בצורת שבר, ככל שהמכנה גדול יותר, כך הריכוז של החומר גבוה יותר, כי למעשה נדרש מיהול גבוה יותר על מנת להשיג קריאה שלילית.

בסרולוגיה נעשה שימוש בכיל על מנת להביע באופן כמותי רמה של נוגדנים נגד אנטיגן מסוים. שיטת ELISA היא אמצעי נפוץ למדידת כיל נוגדנים.

## ראו גם
* טיטרציה

קטגוריה:ביוכימיה
GSLV

**GSLV - Geosynchronous Satellite Launch Vehicle** ,משגר לוויינים מפיתוח וייצור הודי, מופעל על ידי הארגון ההודי לחקר החלל (ISRO).

המשגר מיועד לשגר לוויינים למסלול גאוסטציונרי, בגובה 36,000 ק"מ מעל קו המשווה של כדור הארץ. הדגם "Mark II", המצוי בשירות מסוגל לשגר מטע"ד בעל מסה של 2,450 ק"ג למסלול זה.

דור שלישי של המשגר נמצא בשימוש בשם LVM-3.

## תצורה
GSLV הוא משגר לוויינים תלת שלבי, בעל ארבעה מאיצים המונעים בדלק נוזלי. שיפור ניכר בביצועי המשגר על פני המשגר ההודי PSLV מושג על ידי שימוש במנוע קריוגני (השורף מימן נוזלי וחמצן נוזלי) לשלב השלישי.

### שלב ראשון
השלב הראשון מכיל דלק במשקל של 129 טון. בנוסף, ארבעה מאיצים ניתקים המונעים בדלק נוזלי היפרגולי (ניצת במגע) מקיפים את השלב הראשון.

### שלב שני
השלב השני מופעל על ידי דלק נוזלי במשקל של 37.5 טון. הדחף המיוצר על ידי שלב זה הוא כ־720 קילו-ניוטון.

### שלב שלישי
השלב השלישי מונע על ידי מנוע קריוגני השורף מימן נוזלי וחמצן נוזלי. המשגרים ראשונים עשו שימוש במנועים מפיתוח רוסי, אולם הארגון ההודי לחקר החלל מקדיש מאמץ ניכר לרכישת יכולת ייצור עצמית של מנועים קריוגניים, שישולבו בשיגורים הבאים של המשגר.

## דגמים
הדור הראשון GSLV Mark I ניצל מרכיבים תוצרת רוסיה. במקור הוא היה יכול להביא למסלול מטען של 1,500 ק"ג. לאחר ביצוע שיפורים המטען גדל ל-1,800 ק"ג.

הדור השני GSLV Mark II ניצל מרכיבים תוצרת הודו. הוא היה יכול להביא למסלול מטען של 2,500 ק"ג כבר בגרסה הראשונה.

## שיגורים שבוצעו
נכון ל־12 באוגוסט 2021, משגרים ממשפחת ה־GSLV (Mk I ו־Mk II) ביצעו 16 שיגורים, והביאו ל־10 הצלחות, ארבעה כישלונות ושני כישלונות חלקיים. כל השיגורים התרחשו ממרכז החלל סאטיש דאוון (SDSC) בסריהריקוטה. מהשגר מדגם "Mk I" סיים את פעילותו.
### 2001–2009

### 2010–2017

### 2018

### 2021

## שיגורים  עתידיים

## קישורים חיצוניים

* נתונים על המשגר באתר ISRO

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנית החלל ההודית
קטגוריה:משגרי לוויינים וחלליות
טרינידד (אי)

**טרינידד** (**Trinidad** משמעות השם: 'שילוש', מתוך הביטוי הנוצרי השילוש הקדוש) הוא האי הגדול והמאוכלס ביותר מבין 23 איים המרכיבים את מדינת טרינידד וטובגו. האי טרינידד הוא הדרומי מבין האיים הקריביים, וממוקם כ-11 קילומטרים מחופה הצפוני של ונצואלה. שטחו של האי טרינידד הוא 4,768 קמ"ר.

## היסטוריה

בני האדם התיישבו באי לראשונה, ככל הנראה, בשנת 3000 לפני הספירה. האי, הקרוב יחסית לחופים הצפוניים של דרום אמריקה (אזור ונצואלה של ימינו), ידע כמה גלי הגירה או פלישות של קבוצות אינדיאנים מאזור ונצואלה. האחרונים שבהם, בני ארווק ובני קאריב, התיישבו בו בסביבות שנת 1300. האירופאי הראשון שגילה את האי היה כריסטופר קולומבוס, במסעו השלישי בשנת 1498. הספרדים נתנו לאי את השם טרינידד, "השילוש", על-שם השילוש הקדוש לנצרות.

טרינידד היה תחת שליטה ספרדית עד 1797 (הבריטים תקפו את האי, וכתוצאה מכך היה בשליטתם החל משנת 1802), אך יושב בעיקר על ידי צרפתים ועבדיהם האפריקניים.

הגן הבוטני המלכותי הוקם בפורט אוף ספיין, שנוסדה בשנת 1818.

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של טרינידד וטובגו
* טלוויזיית טרינידד וטובגו
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טרינידד וטובגו: גאוגרפיה
קטגוריה:האנטילים הקטנים
קטגוריה:הים הקריבי: מושבות ספרדיות לשעבר
שעון שחמט

**שעון שחמט** הוא אביזר המשמש למדידת וקציבת הזמן של מתמודדים בתחרויות שחמט.
ממוזער|שעון שחמט מודרני
שעון שחמט מורכב משני שעונים הפועלים לסירוגין - כשהאחד פועל השני עומד. לאחר ששחקן מבצע את המהלך שלו הוא לוחץ על הלחצן שלו (הלחצן הקרוב אליו) ובכך מפעיל את שעון יריבו ומפסיק את השעון שלו.                                                                                                                                          

הזמן המוקצב לשחקנים הוא בהתאם לחוקים המוסכמים בתחרות הרלוונטית, אך בכל מקרה, לשני השחקנים מוקצב זמן שווה (למעט משחק שובר שוויון ארמגדון).                                                                                                                                          

השעון יכול להכריע את המשחק: אם לאחד השחקנים נגמר הזמן בשעונו יחשב לו הדבר להפסד ויריבו יחשב למנצח.                                                                                                                                          

## קצב הזמן
בעזרת שעון השחמט ניתן לשחק בקצבים שונים:שמאל|ממוזער|250px|שעון שחמט אנלוגי**קלאסי** - מעל שעה. הקצב הקלאסי הנפוץ הוא שעה וחצי לכל שחקן פלוס שלושים שניות עבור כל מהלך.

**מהיר (אקטיבי)** - בין 10 ל 25 דקות. 

**בזק (בליץ)** - בין 3 ל 5 דקות. ברוב תחרויות הבליץ קצב הזמן הוא 3 דקות לכל צד פלוס 2 שניות עבור כל מהלך.

ישנם קצבי זמן בהם יש תוספת זמן עבור כל מהלך. לדוגמה ישנו קצב זמן קלאסי נפוץ בו לכל שחקן יש שעה וחצי, ובעבור כל מהלך נוספים לשעונו עוד 30 שניות.

## השעון האנלוגי והשעון הדיגיטלי
שמאל|ממוזער|250px|שעון שחמט דיגיטלי
* בשנת 1883 תומאס ברייט וילסון וג'וזף הנרי בלקבורן המציאו את שעון השחמט האנלוגי (עד אז שיחקו שחמט ללא הגבלת זמן).

* בשנת 1975 הומצא לראשונה שעון שחמט דיגיטלי.

כיום משתמשים בתחרויות רק בשעון הדיגיטלי. הזמן הנותר לכל שחקן מופיע בצורה דיגיטלית, ובניגוד לשעוני העבר, ניתן לקבוע במדויק כמה זמן נותר לכל שחקן.                                                                                                                                     בשעונים הדיגיטליים המודרניים ישנן אופציות רבות (לדוגמה, ניתן לבדוק בלחיצה על השעון, כמה מסעים ארך כל המשחק).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
שחמט
קטגוריה:שחמט
התזמורת הסימפונית של ונצואלה

**התזמורת הסימפונית של ונצואלה** (בספרדית: **Orquesta Sinfónica Venezuela**) נוסדה על ידי קבוצה בת 26 נגנים מקצועיים, שמאסטרו אמיליו סוחו כינס יחדיו אחרי התפרקות הפילהרמונית הלאומית בינואר 1929.
## היסטוריה
מפגש הנגנים התקיים ב-15 בינואר 1930 באקדמיה לדקלום מוזיקלי בקראקס (ששמה כיום הוא "חוסה אנחל לאמאס"). בין הנלהבים ביותר לרעיון היו הכנר אסקאניו נגרטי, החלילן סימון אלברס והוויולן לואיס קלקאניו. אחרי שהתגברה על מכשולים שונים, הופיעה התזמורת בקונצרט הפומבי הראשון שלה ב-24 ביוני 1930, שהוקדש, לפי התוכניה, ל"עובדי הציבור הבכירים של המדינה, לאמנים, לסופרים ולחברה התרבותית עד מאוד של קראקס".

כבר מראשיתה בשנת 1930 קצרה התזמורת תגובות חיוביות, לא רק מצד קהל מאזיני הקונצרטים אלא גם בחוגי מוזיקאים, אנשי רוח ופוליטיקאים. לכבוד הגבוה ביותר זכתה התזמורת כשהוכרזה, ב-1980, "נכס אמנותי של האומה". במסלולה הארוך הופיעה התזמורת הסימפונית של ונצואלה באתרים רבים בארצה: התיאטרון הלאומי של קראקס, התיאטרון העירוני של קראקס, הקונכייה האקוסטית של בלו מונטה, האאולה מגנה של האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה, הפוליאדרו דה קראקס; כמו כן, מאז שנות ה-50 יוצאת התזמורת לסיורי קונצרטים במדינות אחרות באמריקה ובאירופה. 

בשנות ה-60 וראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 השתדל פדרו אנטוניו ריוס ריינה, נשיא האגודה, להשיג משכן קבוע לתזמורת. מאמציו נשאו פרי ועל אף מותו הפתאומי חנכה התזמורת הסימפונית של ונצואלה את ביתה החדש ב-19 באפריל 1983, בקונצרט מרגש באולם הקונצרטים על שם ריוס ריינה במרכז התרבות טרסה קארניו.

בשנת 1989 לכבור 75 שנים לשיר Alma llanera הפופולרי הוא הוקלט על ידי התזמורת.
## מראי מקום



*Venezuela Symphony Orchestra history


## קישורים חיצוניים



*Venezuela Symphony Orchestra official site
*http://www.sincopa.com/classic/artist_class/orq_osv.htm Venezuela Symphony Orchestra discography
 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
ונצואלה
קטגוריה:מוזיקה ונצואלית
קטגוריה:קראקס
יואכים ניקולאס אגרט

**יואכים ניקולאס אגרט** (בשוודית: **Joachim Nicolas Eggert**; 22 בפברואר 1779 - 14 באפריל 1813) היה מלחין ומנצח שוודי.

## תולדות חייו
יואכים ניקולאס אגרט נולד ב-1779 בגינגסט על ריגן, בזמנו חלק מפומרניה השוודית.

אגרט החל לנגן בכינור בגיל צעיר מאוד. הוא המשיך בלימודי המוזיקה בסטראלזונד, במקצועות הכינור וההלחנה. בראשית המאה ה-19 נוספו למקצועות אלה לימודי תאוריה של המוזיקה בבראונשווייג ובגטינגן, אצל ניקולאוס פורקל.

בשנת 1802 התמנה למשרתו הראשונה כממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בתיאטרון החצר של שוורין. כעבור שנה היה לכנר בתזמורת החצר המלכותית של שוודיה. עד מהרה קיבל הזמנות ראשונות ליצירות מוזיקליות. ב-1807 התמנה לחבר באקדמיה השוודית המלכותית למוזיקה; באותה שנה הופיע לראשונה בניצוח. בין 1808 ל-1812 עבד כקאפלמייסטר של תזמורת החצר המלכותית.

אגרט נפטר ב-14 באפריל 1813 בעיירה תומסטורפ, גוטלנד המזרחית, שוודיה. מותו, בהיותו בן 34, נגרם ממחלת השחפת.

## יצירתו
יצירותיו העיקריות היו אופרות, קנטטות, דרמות מוזיקליות וסימפוניות. כמו כן חיבר יצירות רבות בהזמנת תזמורת חצר המלוכה השוודית. הוא הביא יסודות של הקלאסיקה הווינאית אל התרבות המוזיקלית של שוודיה. במסגרת פעילותו כקאפלמייסטר שילב לראשונה יצירות של בטהובן ברפרטואר הקונצרטים השוודי. עוד קנה לו מוניטין כשניצח על הביצועים הראשונים בשוודיה של "עונות השנה" מאת היידן וחליל הקסם של מוצרט.

### מבחר מיצירותיו
**אופרות**
* המורים בספרד
* Svante Sture och Märta Leijonhufvud
 
**סימפוניות**
* סימפוניה מס' 1 בדו מינור
* סימפוניה מס' 2 בסול מינור Skjöldebrand
* סימפוניה מס' 3 במי במול מז'ור
* סימפוניה מס' 4 בדו מז'ור

## קישורים חיצוניים

* מאמר על אגרט מאת המוזיקולוג הישראלי **אבישי קלאי**
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים שוודים
קטגוריה:מלחינים מן התקופה הקלאסית
קטגוריה:מנצחים שוודים
קטגוריה:שוודים שנפטרו משחפת
קטגוריה:ילידי 1779
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1813
טאראסק

ה**טאראסק** (tarrasque) הוא מפלצת אגדית הקשורה לסיפורה של מַרְתָּא הקדושה. כמו כן, זהו השם בו כינו הצרפתים ששלטו אז בווייטנאם יצור ימי אגדי שנטען כי חי במימי מפרץ הא לונג.

בשנת 2008 הכיר ארגון אונסק"ו בתהלוכות שבהן נישאים פסלי ענק (כולל טאראסק) בערים בצרפת ובלגיה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.

## באגדות
אגדה מספרת כי הטאראסק היה מפלצת ששכנה באזור נרלוק (Nerluc) שבפרובאנס, וזרעה הרס רב באזור. הטאראסק היה סוג של דרקון בעל שש רגליים קצרות, גוף דמוי שור המכוסה בשריון צב, בזנב מקושקש שבקצהו היה עוקץ של עקרב ובעלת ראש של אריה.

נטען שמוצאו של הטאראסק הוא מאזור גלטיה. מלך נרלוק תקף את הטאראסק עם אביריו וקטפולטות, ללא הועיל, עד אשר מַרְתָּא הקדושה הקסימה את המפלצת בעזרת מזמורים ותפילות, והובילה את המפלצת המאולפת חזרה לעיר. התושבים, שנבעתו מהמפלצת, תקפו אותה. המפלצת לא יכלה להתנגד ונהרגה בעיר. אז מַרְתָּא הטיפה לתושבים והמירה רבים מהם לנצרות. תושבי העיר שהתנצרו, בצערם על שעשו למפלצת המאולפת, שינו את שם העיר לטאראסקון.

סיפורו של הטאראסק דומה לסיפור "היפה והחיה" או "קינג קונג". גם כאן אישה הוליכה שולל והחלישה את המפלצת, שנהרגה כשהוחזרה לציוויליזציה.

בכל יום ראשון אחרון של חודש יוני, נערך פסטיבל לזכר הטאראסק וטארטרין, הדמות הראשית בספרו של אלפונס דודה, "טארטרין מטאראסקון".

## במשחק "מבוכים ודרקונים"
במשחק מבוכים ודרקונים הטאראסק הוא המפלצת החזקה ביותר, ולמעשה קיימים דיונים בשאלה האם ניתן להרוג טאראסק וההגדרה המילונית שלו במשחק היא בלתי ניתן להבסה. הטאראסק ידוע כמפלצת קלאסית, אחת ויחידה, בעלת מאפיינים פיזיים גבוהים לעומת יכולות מנטליות ירודות במיוחד.
הטאראסק אינו מחונן באינטליגנציה גבוהה, אך חמוש בשיניים, טפרים, קרני נגיחה וזנב, כאשר כלי נשקו העיקרי הוא הנשיכה, אשר עוצמתה עולה על כל התקפת נשיכה הקיימת בעולם החי. לאחר נשיכה טאראסק מסוגל לבלוע בשלמות כל יריב בגודל ענק או פיל אפריקני. הטאראסק יכול להפיל אימה על כל יצור אשר מביט בו תוקף או מסתער, ולעיתים הוא מסוגל לרוץ מהר מכל אדם, למרות שמהירותו לרוב נמוכה משל האדם הממוצע. לטאראסק יש יכולת הגנה גבוהה מפני קסם, ולמעשה כל השפעות הקסם שאינן אזוריות (קליעים, קרניים וחרוטים, אך לא כדורי אש או סופות קרח) נהדפות מעורו המלוטש כזכוכית. אם לטאראסק נגרם נזק, הוא לרוב יהיה מסוגל לחדש את איבריו ולרפא מפצעיו. מעבר להכל, לטאראסק יש חושים חדים ביותר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יצורים מיתולוגיים
ביטשהורן

**ביצ'הורן** (**Bietschhorn**) הוא הר בגובה 3,934 מטר, ברכס הרי האלפים, הנמצא בקנטון ואלה בשווייץ. ההר הוכרז בשנת 2001 כחלק מאתר מורשת עולמית ביחד עם קרחון אלטש והר יונגפראו. לא כל שטח ההר נכלל בהכרזה המקורית, אך בהחלטה שהתקבלה ב-2007 הורחב אתר המורשת העולמית כך שכל שטחו של הר ביצ'הורן נכלל.

ביצ'הורן מוקף בעמק לוצ'נטל מצפון, ועמק נהר הרון מדרום. חלקו המזרחי ממשיך לעבר קרחון אלץ' ושרשרת הרים הכוללת את הר אלצ'הורן, בגרמנית: Aletschhorn (4,195 מטר), והר פינסטרארהורן (4,274 מטר) הכלולים בשטח אתר המורשת העולמית.

הראשונים להעפיל לפסגת הביצ'הורן ב-13 באוגוסט 1859 היו לזלי סטיבן עם מדריכיו אנטון זיגן, יוהאן זיגן ויוזף אבנר. הם העפילו להר מכיוון צפון וכעבור שמונה שנים עשו זאת חלקם שוב מכיוון מערב. כיום מהווה ההר אתר טיפוס למטפסי הרים ברמת קושי בינונית עד קשה. כיוון הטיפוס המקובל ביותר הוא מצפון דרך לוצ'נטל, אף שקיימות אפשרויות טיפוס מכיוון כל רוחות השמיים.

[ממוזער|שמאל|250px|מדרונות ביצ'הורן ה[צפון מערביים מכיוון הר הוקנהורן]]

## קישורים חיצוניים

* ביטשהורן באתר SummitPost 
* תמונות מטיפוס על ביטשהורן 

*
קטגוריה:האלפים הברניים
קטגוריה:ואלה: הרים
מוזמביק (אי)

**האי מוזמביק** (פורטוגזית **Ilha de Moçambique**) הוא אי השוכן בין מצר מוזמביק למפרץ מוסוריל (Baía de Mossuril) בנפת נמפולה (província de Nampula) בצפון-מזרח מוזמביק. האי שימש משך כ-400 שנים כנמל פורטוגזי חשוב באוקיינוס ההודי וכבירת המושבה הפורטוגזית של מוזמביק. הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1991.

## גאוגרפיה ואוכלוסייה
ימין|ממוזער|250px|קפלת גבירתנו דה בלוארטה
האי שנוצר מאלמוגים משתרע על שטח של 1.5 קמ"ר בלבד והוא ארוך וצר - אורכו כ-3 ק"מ ורוחבו נע בין 200 ל-500 מטר. כמעט כל שטחו בנוי והוא מחובר אל היבשה בגשר צר שאורכו כ-3 ק"מ והמותר לנסיעה לכלי רכב פרטיים בלבד.

האי מחולק לשני חלקים - בחלקו הצפוני, "עיר האבן" (cidade de pedra), כ-400 מבנים הכוללים את עיקר אתרי העניין באי, ובחלקו הדרומי, המכונה "עיר הקנים" (cidade de macuti), כ-1,200 מבנים רעועים העשויים מקירות קנים או מכוסים בגג קנים. באי שוכנים מצודה, כנסיות וקפלות (ראו להלן), וכן מספר מסגדים ומקדש הינדו.

באי מתגוררים כ-14,000 תושבים, עובדה שמשמעותה, לאור ממדיו הצנועים, היא שצפיפות האוכלוסייה בו עומדת על יותר מ-9,000 איש לקמ"ר.

## היסטוריה
ימין|ממוזער|250px|קפלת סאו אנטוניו
האי שימש כנמל וכמספנה ערביים זמן רב לפני שואסקו דה גאמה פקד אותו ב-2 במרץ 1498. דה גאמה התקבל על ידי המקומיים ושליטם בסבר פנים יפות, שכן סברו שהפורטוגזים הם מוסלמים. הפורטוגזים ביססו באי נמל ובסיס ימי ב-1507, וזה היה לאחד הנמלים החשובים בדרכם להודו. קפלת גבירתנו דה בלוארטה (Nossa Senhora de Baluarte) מ-1522 נחשבת למבנה האירופי העתיק באי ובחצי הכדור הדרומי כולו.

ב-1558 נבנה מבצר סאו סבסטיאו (Fortaleza de São Sebastião) בקצהו הצפוני של האי, והוא היה לבירת מזרח אפריקה הפורטוגזית ולמוקד מסיונרי חשוב. בשנים 1607 ו-1608 נהדפו התקפות הולנדיות על האי, והוא שמר על מעמדו כנמל חשוב בדרך לאסיה שדרכו עברו, בין היתר, זהב, שנהב ותבלינים. המושבה במקום החלה לשקוע בסוף המאה ה-17, אך זכתה לפריחה מחודשת במאה שלאחר מכן בזכות הפיכתה למרכז לסחר עבדים.

עם פתיחתה של תעלת סואץ ירדה חשיבותו של האי לחלוטין. ב-1898 הוא איבד את מעמדו כבירה לטובתה של לורנסו מרקס, כיום מפוטו בירת מוזמביק. באמצע המאה ה-20 נפגע גם מעמדו של האי כנמל, כאשר את מקומו ירש נמל נקאלה הסמוך.

## קישורים חיצוניים

* תמונות מהאי מוזמביק
* היסטוריה של האי מוזמביק (פורטוגזית)
* 

קטגוריה:מוזמביק: גאוגרפיה
קטגוריה:אפריקה: איים
טאץ' עליז לסטרייט שיעיז

**טאץ' עליז לסטרייט שיעיז** היא תוכנית מציאות אמריקאית אשר שודרה בין השנים 2003–2007, הצליחה במפתיע, וזכתה בפרס אמי בשנת 2004.

בסדרה מככבים חמישה הומואים מוצהרים. לכל אחד מהם תחום אחריות והתמצאות שונה. החמישייה, המכונה "החמישה המדהימים" (Fab Five), מגיעה כל פעם למועמד אחר שפתוח לקבלת מהפך מבחינת מראה, כיוון חיים, ריהוט דירתו וכדומה. בתחילת הסדרה התמקדו רק בגברים הטרוסקסואלים, והחל מהעונה השלישית גם נשים וגברים הומוסקסואלים השתתפו בתוכנית (בעקבות כך קוצר השם ל-"טאץ' עליז").

בפברואר 2018 עלתה לאוויר ברשת נטפליקס גרסה מחודשת לסדרה בשם "עין קווירית", בכיכובה של חמישייה חדשה.

## החמישייה המדהימה
*טד אלן : "מומחה בישול ויין", לרוב מלמד את המועמד מה לבשל לאהוביו, למשפחתו או לאנשים שירצה להרשים.
*ג'יי רודריגז : "איש תרבות", מקשר את המועמד עם עולם התרבות הסובב אותו; לרוב מעביר את המועמד חוויה משמעותית בקשר לעיסוקיו או תחביבו.
*קרסון קרסלי: "סטייליסט", לוקח את המועמד לקניות בגדים ומנסה ליצור עבורו תחכום וגיוון אופנתי.
*טום פילישיה : "מעצב פנים", מרהט עבור המועמדים את דירותיהם או משרדיהם.
*קאיין דאגלס : "טיפוח" – מטפל בתספורות, בטיפולי פנים ויופי.
[שמאל|ממוזער|250px|'''משמאל לימין:''' טד אלן, ג'יי רודריגז, [קרסון קרסלי, טום פילישיה וקאיין דאגלס]]

## קישורים חיצוניים

* BravoTV Official website
* TV Series Finale - cancellation details

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תוכניות מציאות אמריקאיות
קטגוריה:תוכניות להט"ב אמריקאיות
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תוכנית מציאות
קטגוריה:נטפליקס: תוכניות וסדרות
קטגוריה:בראבו: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
טאבי

**טאבי** (בקאנג'י - **足袋**) הם גרביים יפניים מסורתיים. הם מגיעים עד הקרסול ובעלי הפרדה בין הבוהן לשאר האצבעות. הם נלבשים על ידי שני המינים, ביחד עם גטה וזורי, ופריטי הנעלה מסורתיים נוספים. טאבי הם גם חלק מהותי מהלבוש היפני המסורתי - ביחד עם הקימונו.

הצבע הרגיל של הטאבי הוא לבן, וטאבי לבנים נלבשים באירועים רשמיים, כמו טקס התה היפני. גברים לובשים לעיתים טאבי כחולים או שחורים בנסיעות. קיימים גם טאבי צבעוניים, והם נלבשים בעיקר על ידי נשים וילדים.

בנאים, חוואים, גננים, נהגי ריקשות ועובדים אחרים נוהגים ללבוש סוג של טאבי שנקרא ג'יקה-טאבי (地下足袋, טאבי שנוגעים באדמה).

## ראו גם
* ואראז'י

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לבוש מסורתי
קטגוריה:לבוש יפני
טוואיפלפונטיין

**טוואיפלפונטיין** (אפריקאנס **Twyfelfontein**) באזור דמארלנד בצפון-מערב נמיביה הוא אתר מורשת עולמית מאז שנת 2007 ששטחו 574 דונם, ובו ריכוז של 2,075 פטרוגליפים ב-235 צברים אשר מופו וסומנו עד כה. בנוסף נמצאו כ-500 פטרוגליפים בשמונה אתרים נוספים באזור החיץ שמסביב לטוואיפלפונטיין. עוד נמצאו במקום ציורי סלע וממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות. הממצאים באתר השתמרו היטב והם מיוחסים לבושמנים אשר התגוררו באזור בתקופת האבן המאוחרת האפריקאית משך כ-2,000 שנים ועד לפני אלף שנים לערך. הבושמנים היו ציידים-לקטים והם נאלצו לעזוב את השטח באופן חלקי כאשר שבטי דמארה שעסקו במרעה דחקו אותם מהאזור. כיום שוב אין אוכלוסייה בושמנית המתגוררת בטוואיפלפונטיין.

## האתר
### פטרוגליפים
הפטרוגליפים נוצרו בשתי צורות - חציבה בסלע בעזרת אבן או פשיט או בדרך של שפשופו וצחצוחו. ברוב האתרים נצפו פטרוגליפים שנוצרו בשתי השיטות וברמות שונות של עידון, דבר המצביע על תוספות לדוגמאות קיימות ועל השלמתן לאורך זמן. עם זאת, ובניגוד לאתרי אמנות אבן אחרים, אין הדוגמאות מכסות זו את זו. רוב הפטרוגליפים באתר מתארים דוגמאות פשוטות של קווים וצורות גאומטריות, או של "כיפות" שנוצרו על ידי חציבה בדרך של סיבוב אבן עגולה כנגד הסלע. האחרים מתארים בעלי חיים כמו ג'ירפות (40%), קרנפים (19%), זברות (12%), ראמים (8%) יענים (6%) ובקר (5%). לעומת זאת ציפורים ובני אדם כמעט שאינם מופיעים בפטרוגליפים.

לפי הסברה אין דמויות בעלי החיים מתייחסות לנוכחותן בטבע, אלא למשמעותן הטקסית, וייתכן שהן מתייחסות לטקסי הפיכתם של בני אדם לבעלי חיים. מסקנות אלה נתמכות מפטרוגליפים המציגים יענים המהלכות בשורה כשכנפיהן פרוסות לצדדים או של ג'ירפות הניצבות מול עקבות צעדים אנושיים. הפטרוגליף המכונה "איש האריה" נחשב לדוגמה הידועה ביותר לסברה זו ובו מתואר אריה שלו חמש אצבעות בכל אחת מכפות רגליו. לפי ממצאים אלה הפטרוגליפים נחצבו באתרים בהם נערכו טקסי הבושמנים שעסקו בהורדת גשם, בהסמכה ובנושאים אחרים.

### ציורי סלע
באתר שישה מחסות סלע שבהם ציורים, ואלה, בניגוד מוחלט לפטרוגליפים, מתמקדים בדמויות אנושיות. הציורים עשויים מאוכרה אדומה, ומתארים בני אדם בתנוחות שונות, ובהם כאלה העומדים על ארבע, תנוחה מוכרת מריקוד טקסי.

### ממצאים ארכאולוגיים
חפירות בוצעו מאז שנת 1968 בשלושה ממחסות הסלע. באתר אפלפלסן (Affenfelsen) נמצאו כ-19,000 ממצאים מאבן וקישוטים מביצי יען מלפני כ-2450 שנים. באתר הסמוך של צוויי שניידר (Zwei Schneider) התגלו ממצאים דומים המתוארכים ללפני 5850 שנים, ובשלישי - אתר הסנבילט (Hasenbild) ממצאים נוספים מאוחרים בהרבה, המתוארכים ללפני 320 עד 370 שנים.

## קישורים חיצוניים

* תמונות מהאזור


תמונה:Dancing Kudu Twyfelfontein Namibia.jpg|"הקודו הרוקד"
קובץ:Twyfelfontein 2008 08.jpg|ציורי סלע
תמונה:Namibie Twyfelfontein 05.JPG|נוף בטוואיפלפונטיין


קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נמיביה: היסטוריה
קטגוריה:אפריקה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אמנות סלע
מרים טוקאן

**מרים טוקאן** (בערבית: **مريم طوقان**; נולדה ב-6 ביוני 1982) היא זמרת, עורכת דין ופעילה פוליטית ערביה-ישראלית.

## ביוגרפיה

מרים טוקאן נולדה בכפר אעבלין למשפחה ערבית נוצרית. בוגרת לימודי משפטים באוניברסיטת חיפה, עובדת כעורכת דין ומתמחה בדיני נזיקין.

בבית בו גדלה טוקאן נהגו לשמוע לצד מוזיקה ערבית גם מוזיקה ישראלית וזמרים כגון אריק איינשטיין, חיים משה וזהבה בן. לדברי טוקאן, שירתה הושפעה רבות מהזמרת פיירוז. בנערותה שרה טוקאן כסולנית במקהלת אל קרוואן באעבלין, בעיקר מוזיקה מצרית קלאסית. ב-2003 השתתפה בתחרות הערבזיון ושרה שיר של המשורר סמיח אל-קאסם.

בשנת 2007 השתתפה בעונה החמישית של ריאליטי השירה "כוכב נולד". טוקאן הייתה המתמודדת הערבייה הראשונה בתוכנית, במהלכה ביצעה חידושים לקלאסיקות ישראליות מוכרות כמו "עץ השדה", "בדד" ו"הכניסיני תחת כנפך". טוקאן סיימה את התוכנית במקום התשיעי.

בשנת 2008 הוציאה אלבום ובו גרסאות כיסוי לשירי חג המולד. טוקאן הופיעה באירועי ערבי משוררים בתיאטרון הקאמרי, הופיעה יחד עם דוד ד'אור בתיאטרון הלירי ג'וזפה ורדי באיטליה ושיתפה פעולה עם אלון אולארצ'יק ולהקתו במסגרת פסטיבל הפסנתר. בשנת 2010 הוציאה את הסינגל "סודך" וב-2011 את הסינגל "תמיד בשניים". את המילים לשירים כתבה טל גורדון.

ב-2013 השתתפה במיזם רשות השידור להפקת מופע מחודש של פסטיבל הזמר והפזמון. בפסטיבל שרה טוקאן את השיר "תהילה", שכתבה ליקי גולדברג אגינסקי, אשתו של מאיר גולדברג. ב-2018 הופיעה בקזבלנקה במסגרת פסטיבל "אנדלוסיאת" (Andalussyat) יחד עם התזמורת האנדלוסית הישראלית, בו הופיעו מוזיקאים רבים ערבים ויהודים ממרוקו וישראל.

טוקאן היא סולנית ההרכב "קווארטטוקאן", אותו הקימה יחד המוזיקאי עידן טולדנו בשנת 2007 בעת מפגשם כסטודנטים באוניברסיטת חיפה. ההרכב מופיע ברחבי הארץ והעולם. אלבומו הראשון של ההרכב ראה אור ביוני 2013, והאלבום השני יצא ב-2019 והוא כולל יצירות מקוריות של חברי ההרכב, ויצירות שנכתבו במיוחד להרכב על ידי סמי מיכאל, אהובה עוזרי, דניאל גלאי ועוד. מופע הלהקה "כשביאליק ופיירוז נפגשים" מציג בבמות רבות בישראל, כולל בבתי ספר במסגרת סל התרבות הארצי.

טוקאן חברה בתנועות לקידום השלום וסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני "לוחמים לשלום" ו"נשים עושות שלום". היא השתתפה במספר צעדות שלום במדינות שונות עם תנועת "נשים עושות שלום", ושרה בערבית את השיר "תפילת האמהות" שהפך להמנון התנועה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות ערביות ישראליות
קטגוריה:זמרים ערבים ישראלים
קטגוריה:עורכות דין ישראליות
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:מתחרות כוכב נולד
קטגוריה:משתתפות פסטיבל הזמר והפזמון
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת חיפה: משפטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה: משפטים
קטגוריה:זמרות סופרן ישראליות
קטגוריה:ערביות נוצריות ישראליות
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:פעילות פוליטיות ישראליות
קטגוריה:אעבלין: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
תחזית עונתית

שמאל|ממוזער|250px|אפיק הרום הממוצע לחודש אוקטובר 2006, מופיע כ"קערה" אותה יוצרים הקווים הצבעוניים, ממוקם במזרח הים התיכון ועל כן חודש זה היה גשום מהרגיל בישראל.
**תחזית עונתית** היא תחזית מזג אוויר ארוכת-טווח שמטרתה לחזות את אופי העונה כולה, הן מבחינת טמפרטורות (חורף קר או חם מהממוצע) והן מבחינת כמויות משקעים (חורף גשום/יבש מהרגיל או אף בצורת).

רוב התחזיות העונתיות נוטות לדייק בשיעור של כ-70%-60%.
הכלים העומדים כיום לרשות האדם אינם מספקים יכולת חיזוי סבירה לטווח של עונה שלמה, עקב תופעת ה"כאוס" המאפיינת את מזג האוויר ומומחשת היטב על ידי "אפקט הפרפר". עם זאת, מודלי חיזוי מזג האוויר הולכים ומשתפרים בהדרגה וטווח החיזוי הריאלי הולך וגדל עם הזמן.

התחזיות העונתיות נבדלות אלה מאלה ומתחלקות לסוגים שונים.
התחזית העונתית הסטטיסטית מתבססת על אופייה של עונת המשקעים במהלך כמה עשרות שנים. כדי לחזות את אופי העונה הקרובה בוחנים את אופי העונות שקדמו לה.

## בישראל
התחזית העונתית של השירות המטאורולוגי הישראלי מוצגת כל שנה בתחילת חודש נובמבר ומתייחסת אך ורק לשלושת חודשי החורף המרכזיים (דצמבר, ינואר ופברואר). תחזית זו מתבססת על מצבים סינופטיים רבים, אך הפרמטר העיקרי עליו מתבססת תחזית זו הוא מיקומו של אפיק הרום הים-תיכוני הממוצע במהלך חודש אוקטובר.

ההנחה היא שכאשר אפיק הרום הממוצע ממוקם באוקטובר במזרח הים התיכון (אוקטובר גשום מהרגיל בישראל) הוא לא ימוקם שם במהלך החורף, ולכן החורף בישראל יהיה יבש מהרגיל, אך אם אפיק הרום הממוצע לאוקטובר ממוקם במערב הים התיכון, הוא ינוע בהדרגה מזרחה ובמהלך החורף ימוקם מעל מזרח הים התיכון ויגרום לחורף גשום בישראל.

## ראו גם
*סינופטיקה
*מודלים לחיזוי מזג אוויר
*אקלים ארץ ישראל

## קישורים חיצוניים
*מפות 500 ברשת
*מדריך לקריאת מפות

קטגוריה:סינופטיקה
קטגוריה:מטאורולוגיה