open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ג'ורג' מיכאל מוסר

**ג'ורג' מיכאל מוסר** (באנגלית: **George Michael Moser**; 17 בינואר 1706 – 24 בינואר 1783) היה אמן ידוע מהמאה ה-18, אבי הציירת מרי מוסר. שניהם היו בין מייסדי האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768.

## ביוגרפיה
הוא היה בנו של מיכאל מוסר, מהנדס שווייצרי ועובד במתכות. מוסר נולד בשפהאוזן, שווייץ והתאמן בתחילה כמעצב בנחושת בז'נבה. בהמשך הוא למד מיומנויות נוספות כצורף וכחרט.

הוא עבר ללונדון במהלך שנות ה-1720 והתחתן עם מרי גווינייה.

יצירות המתכת שלו ששרדו כוללות קופסאות מעוצבות מזהב וארונות שעונים (כולל המנגנון של יוצרי השעונים הנודעים ג'ורג' פיליפ שטריגל וג'ון אליקוט), פמוטי כסף בסגנון הרוקוקו.

לאחר מכן הוא עלה להיות דמות מרכזית במקצוע שלו כמעצב זהב, מדליות ועבודות אמייל. הוא התפרסם במיוחד בזכות הקומפוזיציות מאמייל שבאמצעותם עיטר את גבם של שעונים, צמידים וקישוטים אחרים. דוגמה יפה ליצירה זו הייתה מארז שעונים עבור המלכה שרלוט, מעוטר בדמויות באורך שלם של שני ילדיה הגדולים, שעליו הוא קיבל תשלום נאה.

מוסר היה גם האמן של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, במהלך ילדותו, ועם הצטרפותו לכס המלוכה מוסר יצר את החותמת הגדולה הראשון. כאשר בית הספר לאומנויות שנקרא לאחר מכן האקדמיה של סנט מרטין ליין הוקם בסביבות 1736, בגרייהאונד קורט, סטרנד, הוא הפך למנהל וגזבר והמשיך בתפקיד זה עד שבית הספר התאחד עם האקדמיה המלכותית.

מוסר היה חבר מקורי, ואחר כך פעיל, באגודת האמנים, שאת חותמתה עיצב, והיה אחד מבין 21 האמנים שפרישתם, בשנת 1767, הובילה להקמת האקדמיה המלכותית. בגלל הקנאות והאנרגיה של מוסר האירוע האחרון התרחש במידה רבה בשיתוף עם ויליאם צ'יימברס, בנג'מין וסט ופרנסיס קוטס. הוא ניסח את החוקה של הגוף החדש, וב־28 בנובמבר 1768 הציג את האגודה למלך וביקש את חסותו.

הוא היה הראשון, שהוקצו לו חדרים בבית סומרסט. לתפקיד זה הוא התאים היטב ביכולותיו המקצועיות והאנושיות. יכולתיו ומסירותו כמורה זכתה בחיבתם העזה של התלמידים. הוא לימד אמנים בולטים רבים כולל ויליאם בלייק. תלמיד אחר היה אחיינו יוסף מוסר.

מוסר זכה להערכה רבה בחייו הפרטיים, ונהנה מידידותם של סמואל ג'ונסון, אוליבר גולדסמית' ועם אנשי ספרות אחרים בימיו.

הוא נפטר בבית סומרסט ב־24 בינואר 1783, ונקבר בחצר הכנסייה של סנט פול, בקובנט גארדן, בהלווייתו השתתפו כמעט כל חברי האקדמיה ותלמידיה. ביום שלאחר מותו של מוסר התפרסמה הודעה עליו פרי עטו של סר ריינולדס, בו תואר כבעל ידע אוניברסלי בכל ענפי הציור והפיסול, ובכל דבר. הוא הוצג כאבי דור האמנים הנוכחי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים בריטים
קטגוריה:צורפים
קטגוריה:ילידי 1706
קטגוריה:נפטרים ב-1783
זה הזמן (אלבום)

**זה הזמן** הוא אלבומו השני של הזמר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא ב-1982 בחברת גל פז. רוב השירים באלבום הולחנו על ידי יוסי גרין.

## רקע
האלבום יצא ב-1982 ובו 10 רצועות עם שירים חסידיים בעברית ואנגלית של גדולי המלחינים במוזיקה החסידית.

האלבום כולל חידושים לשירים כמו "והיו למשיסה" של הרב שלמה קרליבך, השיר "אתה בחרתנו" של מנחם אירנשטיין בביצוע פרחי שירה חדשה והשיר "אשר ברא" של ברוך צ'ייט שבוצע במקור על ידי שלישיית בוני ירושלים. 

## רשימת רצועות

## השתתפו בהקלטות
*אברהם פריד - שירה
## קישורים חיצוניים
*זה הזמן באתר spotify

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אברהם פריד
קטגוריה:אלבומים בעברית
עומר פרלמן

**עומר פרלמן שטריקס** (נולד ב-20 ביולי 1993) הוא שחקן ישראלי.

## ביוגרפיה
פרלמן נולד וגדל בתל אביב. כשהיה בן 12 אמו התאבדה.

למד בתיכון תלמה ילין במגמת תיאטרון. בצבא שירת ככתב צבאי והשתחרר מהצבא לאחר עשרה חודשי שירות, ובמקום זאת עשה שירות לאומי במשך שנה. לאחר הצבא למד משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.

## קריירה
פרלמן שיחק תפקידים קטנים במספר סדרות נוער בהן "יומני החופש הגדול" ו"שוברי גלים". ב-2014 שיחק בסרט "פרחים של מרציפן".

בשנת 2017 פרץ לראשונה לתודעה הציבורית, בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "שבאבניקים", שם גילם את דמותו של דב לייזר בראון, חרדי-אמריקאי מפונק ופסימי שאביו הוא נדבן עשיר, אחד מארבעת גיבורי הסדרה.

בשנת 2020 החל לשחק בסדרה "מנאייכ". באותה שנה שיחק גם בסדרת הדרמה "שעת נעילה".

בשנת 2022 השתתף בסדרה הבינלאומית שצולמה בגרמניה MUNICH GAMES, לצד יוסף סוויד ורומי אבולעפיה.

בשנת 2024 השתתף בסדרה "שנות ה-90" בתפקיד גלעד צייר אתאיסט שותפו של שלום (דניאל אסייג) לדירה.

בתחום התיאטרון שיחק פרלמן בהצגת הילדים "דודה לאה - מאת שומיש", ואף זכה עליה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2017. בשנת 2018 השתתף בהצגה "מיקה שלי" בתיאטרון הבימה.

## חיים אישיים
בשנת 2018 פרלמן יצא מהארון. הוא בזוגיות עם האדריכל רענן שטרן.

בראיון למאקו ביולי 2021 כשנשאל על מפגש עם חרדים בעקבות השתתפותו בסדרה שבאבניקים הוא אמר: "אני מספר שיש לי בן זוג ולפעמים הם שואלים אותי שאלות. זה לגיטימי. הם בעיקר מתאכזבים שלא התחזקתי אפילו בקצת, ואני תמיד אומר להם שאין מה לעשות, אני לא מאמין באלוהים."

## קישורים חיצוניים
*
*

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי שירות לאומי
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקנים להט"בים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1993
גור-י אמיר

**גּוּר-יִ אָמִיר** (באוזבקית: **Go'ri Amir**, בפרסית: **گورِ امیر**) הוא מאוזוליאום הקבורה של טימור לנג, אבי האימפריה הטימורידית ואבי האומה האוזבקית, אשר ממוקם בבירתו העתיקה סמרקנד. האדריכלות של המאוזוליאום מהווה פתיח למה שעתיד להיקרא אדריכלות מוגולית (אשר התפתחה מתוך אדריכלות איראנית) אותה אפשר למצוא בגני באבור אשר בקאבול, קבר הומאיון בדלהי והטאג' מהאל באגרה. מאז הקמתו בידי יורשיו של טימור עצמו המאוזוליאום חודש ושונה פעמים רבות.

## על המבנה
מעל פתח המקדש ישנה כיפת תכלת מחורצת וסימן מסחרי של מאוזוליאום גור-י אמיר מסמנת את מקום המנוחה האחרון של טימור, יחד עם שני בנים ושני נכדים (כולל אולוג בג). זה בניין צנוע יחסית לבתי קבורה של שליטים מפוארים אחרים, בעיקר מכיוון שטימור מעולם לא ציפה להיקבר בו.

טימור בנה לעצמו מתחם קבורה פשוט בשאחריסאבז, ובנה גור-י אמיר בשנת 1404 עבור נכדו ויורשו, מוחמד סולטאן, שמת בשנה הקודמת. הסיפור הוא שכאשר טימור נפטר באופן בלתי צפוי מדלקת ריאות בקזחסטן (במהלך תכנון משלחת לכבוש את שושלת מינג) בחורף 1405, נסגרו המעברים חזרה לשאחריסאבז והוא נקבר במקום.

כמו במוזוליאומים מוסלמים אחרים, האבנים הן רק סמנים; מתחמי הקבורה בפועל נמצאים בחדר שמתחת. במרכז נמצאת האבן של טימור, זוהי אבן חן אחת מסוג ירקן כהה. בשנת 1740, אבי השושלת האפשארית נאדיר שאה העביר את הקבר לפרס, שם הוא נשבר בטעות לשניים - ומאז נאמר כי לנאדיר שאה היה בעל מזל רע מאוד. בדחיפת יועציו הדתיים אשר חשדו מאמונות טפלות אלה דאגו להחזיר את האבן לסמרקנד.

## קישורים חיצוניים

* גור-י אמיר, באתר לונלי פלאנט
* 

קטגוריה:מאוזוליאומים
קטגוריה:סמרקנד: מבנים
אנה בן מרדכי

**אנה בן מרדכי-רזיאל** היא קצינת משטרה ישראלית בדרגת תת ניצב, שמשרתת בתפקיד נציגת משטרת ישראל במטה לביטחון לאומי. בתפקידיה הקודמים שימשה סגן ראש אגף התנועה, ראש חטיבת שיטור, קהילה ומתנדבים באגף המבצעים, מזכירה הביטחונית של השר לביטחון הפנים.

## ביוגרפיה
בן מרדכי-רזיאל ילידת ירושלים, שירתה כקצינה בצה"ל, שימשה כקצינת מבצעים בצאלים וסגן מפקד פלוגה בקורס קצינות אג"ם והשתחררה בדרגת סגן.

ב-1994 התגייסה למשטרת ישראל. היא החלה את שירותה ביחידה המרכזית של מחוז ירושלים והייתה האישה הראשונה בתפקיד ראש צוות סמויה בימ"ר. שימשה כקצינת האזנות סתר ארצית וראש חוליית תשתיות סיגינטיות במחלקת איסוף וטכנולוגיה במטה הארצי. בשנים 2013–2016 שירתה כמפקדת תחנת הראל במחוז ירושלים, קודם לתפקיד זה שימשה ראש ענף מודיעין במחוז ירושלים. שירתה כראש תחום אג״מ וסגן מזכיר ביטחוני במשרד לביטחון הפנים וב-2020 קודמה לדרגת תת-ניצב ומונתה למזכיר ביטחוני לשר לביטחון הפנים. בשנת 2021 מונתה לתפקיד ראש חטיבת שיטור קהילה ומתנדבים באגף המבצעים. בתפקידה הבא שירתה כסגן ראש אגף התנועה. ב-2025 מונתה לנציגת המשטרה במל"ל.

בן מרדכי בעלת תואר ראשון בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני בקרימינולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בוגרת תוכנית קרן וקסנר. היא מתגוררת בירושלים ואם לשלושה.

## קישורים חיצוניים

* 
* סנ"צ אנה בן מרדכי-רזיאל, באתר סופרסונס

## הערות שוליים

קטגוריה:עובדי המשרד לביטחון הפנים
קטגוריה:קצינות משטרה בדרגת תת-ניצב
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות הקריה האקדמית אונו: משפטים
קטגוריה:בוגרי הקריה האקדמית אונו: משפטים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:מזכירים ביטחוניים לשר לביטחון הפנים
קטגוריה:קציני משטרת ישראל בוגרי תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר
קטגוריה:סגל המטה לביטחון לאומי
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
בנג'מין ביילר

**בנג'מין פרנקלין ביילר** (באנגלית: **Benjamin Franklin Bailar**; 21 באפריל 1934 – 20 בפברואר 2017) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית מפברואר 1975 ועד מרץ 1978. הוא החליף בתפקידו את א. ט. קלסן. קודם לכן הוא היה עוזר בכיר למנהל הכללי של הדואר, הפקיד הפיננסי הראשי וסגן המנהל הכללי של הדואר.

## קורות חייו
בנג'מין ביילר נולד בשמפיין, אילינוי. הוא התחנך בבתי הספר המקומיים שבעירו ולמד באוניברסיטת קולורדו. לאחר סיום לימודיו ב-1955 הוא התגייס לצי ארצות הברית ושירת כקצין אספקה. לאחר שחרורו מהשירות הוא למד לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, שם הוא סיים את לימודיו ב-1959.
## קריירה
ב-16 בפברואר 1975 מונה ביילר לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית. כמי שהיה בעל רקע בפיננסים ובניהול, הוא ניסה לחזק את הבסיס הכלכלי של שירות הדואר של ארצות הברית. תחום האחריות העיקרי שלו בתפקידו היה להבטיח שהארגון הממשלתי העצמאי למחצה יוכל לממן את פעילותו מהכנסותיו. ביילר דאג בעיקר לאיכות שירות הדואר ולתעריפי השירות. אחת מההוצאות המשמעותיות של השירות הוא שכר העבודה, וביילר נודע בעיקר בשל המשא ומתן שניהל עם העובדים על חוזה עבודה של 11 שעות, זאת כדי למנוע שביתה של עובדי הדואר המאוגדים ב-1975. הוא גם פעל להעלאת התעריפים לדברי דואר מדרגה ראשונה ל-13 סנט, ניהל דיונים עם ה-CIA בנוגעי למעקב אחר דברי דואר, וקיצץ בעלויות הדואר, תהליך שהוביל להורדת תעריפי הדואר באזורים הכפריים.

## לאחר פרישתו
בנוסף לכהונתו כמנהל הכללי של הדואר, עבד ביילר בחברת הנפט הקונטיננטלית, בחברה האמריקאית לפחיות ובחברת הגבס האמריקאית. הוא שימש כחבר במועצות המנהלים של כמה חברות, בנקים, מוסדות חינוכיים ומוסדות ללא כוונת רווח. ב-1987 הוא התמנה כדקאן וכפרופסור בבית הספר למנהל עסקים על שם ג'סי ה. ג'ונס באוניברסיטת רייס. ביילר הוביל את המוסד, שהיה אז בראשית דרכו, לצמיחה וליציבות עד לפרישתו ב-1997.

בדצמבר 2006 מונה ביילר על ידי המנהל הכללי של הדואר ג'ון פוטר כחבר בוועד המייעצת האזרחית לבולי דואר  של שירות הדואר. ביולי 2014 הוא פרש מהוועדה במחאה על הנפקת יתר של בולים בעלי עיצוב מסחרי.

בנג'מין ביילר נפטר בלייק פורסט אילינוי ב-20 בפברואר 2017, בגיל 82. הוא נטמן בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה של לייק פורסט, אילינוי.

## קישורים חיצוניים
* מסמכיו של בנג'מין ביילר באתר המוזיאון הנשיאותי על שם ג'רלד פורד 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:שמפיין (אילינוי): אישים
קטגוריה:המנהלים הכלליים של דואר ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולורדו בולדר
קטגוריה:בוגרי בית הספר לעסקים של הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רייס
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2017
צ'ארלס אליוט

**צְ'אַרְלְס אֵלִיּוֹט** (באנגלית: **Charles Elliot**; 15 באוגוסט 1801 – 9 בספטמבר 1875) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי, אשר שירת כמנהל האדמיניסטרטיבי הראשון של מושבת הונג קונג הבריטית וכמושל מספר מושבות אי של האימפריה הבריטית. נודע במיוחד על פועלו בניסיון להביא להסדר במלחמת האופיום הראשונה.

## ביוגרפיה
בנם של יו ומרגרט אליוט, נולד בשנת 1801, בעיר דרזדן, נסיכות הבוחר מסקסוניה, האימפריה הרומית הקדושה, שם כיהן אביו כשגריר הבריטי. בשנת 1815 הוא נכנס לצי המלכותי לשירות באיים המלדיביים ובחופי מזרח אפריקה. הוא פרש מהצי בשנת 1828 כדי להיכנס לשירות הקולוניאלי.

### קריירה מוקדמת
בשנת 1830 מונה למגן עבדים בגיאנה, שם הפך למובטל. בשנת 1834 הוא הפך למזכיר נציבי הסחר בסין, דאז שושלת צ'ינג, ואחרי 1835 התמנה למפקח על הסחר וממלא מקום בגואנגג'ואו. לפיכך הוא היה אחראי על קשרי הסחר האנגלים בתקופה בה הרשויות הסיניות החלו במאמצים לעצור את תנועת האופיום הבלתי חוקית שניהלו סוחרים בריטים והיה אחראי במידה רבה לפרוץ מלחמת האופיום בשנת 1840.

לאחר שתקף מבצרים סיניים בנמל גואנגג'ואו, בינואר 1841 הוא ובעל הסמכות הסיני חתמו על הסכם, אמנת צ'ואנפי לפיו הסינים ישלמו 6 מיליון לירה שטרלינג על השמדת האופיום הבריטי ויפסיקו לכנות את הבריטים "ברברים" בעוד מצדם הבריטים ישלמו 6 מיליון שטרלינג למען האי המבודד של הונג קונג, סחר האופיום יופסק ושגרירים יוחלפו בין המדינות.

הסכם זה שהתגלה כבלתי מקובל על שתי הממשלות הביא לפיטורו הסופי של אליוט בהוראת השר לענייני חוץ הנרי טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון (לעתיד ראש ממשלת בריטניה).

### קריירה מאוחרת
אליוט הוקצה מחדש וב-6 באוגוסט 1842, הגיע למפרץ גלווסטון, טקסס, כשגריר הבריטי בתוך הרפובליקה של טקסס. בתפקיד זה אליוט דגל בביטול העבדות בטקסס, פעל למען הקמת סחר חופשי והדגיש את החשיבות של הבטחת שלום עם מקסיקו. הוא הפך לחבר אישי ואמין של הנשיאים סם יוסטון והנסון ג'ונס.

כביכול בהוראת יוסטון, הוא עבד עם השגריר הבריטי במקסיקו סיטי למען שביתת נשק בין טקסס למקסיקו בשנת 1843 והיה מרכיב בהבטחת שחרורם של כמה שבויים.

בגלל היתרון של התמיכה הבריטית לטקסס חופשית ועצמאית, אליוט פעל באופן אקטיבי נגד סיפוח טקסס לתוך ארצות הברית. בשנת 1845, באישור הנשיא ג'ונס, נסע למקסיקו כדי להשיג אמנה המבטיחה את הכרת הממשלה של אנטוניו לופס דה סנטה אנה בעצמאות טקסס בתנאי שטקסס לא תסופח. הוא החזיר את האמנה לטקסס, אך טקסנים הצביעו לסיפוח בהעדפה לעצמאות שהוכרה על ידי מקסיקו ומובטחת על ידי אנגליה.

### אישיות
אליוט, שכונה בעיתונות "האיש בכובע הלבן", היה נושא להערות רבות בעיתונים במהלך מחלוקת הסיפוח של טקסס. הוא קיבל הוראה לחזור לבריטניה לאחר סיום הסיפוח מבחינה רשמית. הוא שירת בתור מושל ברמודה בין השנים 1846 ל-1854, טרינידד בין השנים 1854 ל-1856, וסנט הלנה בין השנים 1863 ל-1869. ב-1856 הוא היה מועמד לתפקיד אזרחי, ועיטורי הכבוד שלו בצי הבריטי הביאו אותו לדרגת אדמירל בספטמבר 1865. אליוט היה נשוי ונולד לו לפחות ילד אחד. הוא נפטר בווייטקומב, דבון, אנגליה, האימפריה הבריטית ב-9 בספטמבר 1875.

## קישורים חיצוניים

* החברה ההיסטורית למדינה הטקסנית
* מלחמת האופיום הראשונה - פרק 3
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שגרירי הממלכה המאוחדת
קטגוריה:אנשי ממשל באימפריה הבריטית
קטגוריה:הונג קונג: אישים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1801
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1875
New God Flow

**New God Flow** הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרים האמריקאים קניה וסט, פושה טי וגוסטפייס קילה, מתוך אלבום האוסף של חברת התקליטים GOOD Music, Cruel Summer. השיר יצא לאור ב-21 ביולי 2012, על ידי חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם, כסינגל השלישי מתוך האלבום. הראפר האמריקאי גוסטפייס קילה, ששירו "Mighty Healthy" מסומפל בשיר, משתתף בגרסת האלבום של השיר, הנקראת "New God Flow.1".

## הרכב השיר
ההוק של השיר מכיל דגימה מהשיר "Mighty Healthy" של הראפר האמריקאי גוסטפייס קילה, שנדגם מאוחר יותר גם בשיר "No More Parties in LA" של וסט וקנדריק לאמאר, מתוך האלבום The Life of Pablo. המקצב העיקרי המלווה את השיר נדגם מהשיר "Bodas De Sangue" של מרקוס ואלה , מתוך אלבומו Vento Sul, שיצא בשנת 1971. ברייק התופים בשיר נדגם מהשיר "Synthetic Substitution" של מלווין בליס .

בגרסת האלבום, מופיע בית נוסף בביצוע גוסטפייס קילה, ששירו מסומפל בשיר.

## ביקורת
בהשוואה להופעה החיה שלו בטקס פרסי ה-BET לשנת 2012, נתן ריז מ-Refinery29 ראה את השיר כ"מה שמנהל אפקט עז באותה המידה, ומאפשר לפושה טי וקניה וסט לשמור על כל הכעס והפגיעות שהפגינו באותה הופעה". מגזין Complex כלל את השיר במקום ה-34 ברשימת 50 השירים הטובים ביותר לשנת 2012. בטקס פרסי ה-XXL בשנת 2013, השיר זכה בפרס הביט הטוב ביותר.

## הצלחה
השיר הגיע בשיאו למקומות ה-66 במצעד הקנדה הוט 100 וה-89 במצעד הבילבורד הוט 100. נכון לאוקטובר 2020, לשיר כ-13 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי קניה וסט
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי קניה וסט
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי קניה וסט
קטגוריה:שירים על אלוהים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת GOOD Music
אילופ

**אילופ** (באנגלית: ****) היא חברה אמריקאית שמשרדיה הראשיים נמצאים בקולורדו ספרינגס, ארצות הברית. החברה מעצבת, מייצרת ומפיצה תחפושות ואביזרים, בייחוד של ליל כל הקדושים. השם הוא ראשי תיבות של "כולם צוחקים על כדור הארץ", ביטוי שנקבע בעקבות סיבות מסחריות בנובמבר 2013.

נכון לשנת 2016, מטה החברה מונה 45 עובדים, עם 325 עובדי מפעל נוספים בגואנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין.

## היסטוריה
### ייסוד
קווין ג'ונסון, קית' ג'ונסון ופרנצי פו הקימו את החברה בשנת 1993 לאחר שיצאו למסע דרך נפאל, תאילנד, טאיוואן, הודו, יפן, הרפובליקה העממית של סין ואינדונזיה. כדי לקזז את עלויות הנסיעה, הם מכרו מוצרים שרכשו במהלך המסע שלהם, בקיוסק שכור בקניון המצודה, שם מכרו 1,000 כובעים בתוך שבועיים.

הם הקימו מפעל זמן קצר לאחר מכן לייצור כובעים בסגנונות כמו: הכובען המטורף, ליצן חצר וכובע צילינדר. בשנת 1995, לאחר שנה של מעט שלגים ומכירות דלות, הביאה החברה מוצרים לתערוכת הסחר הראשונה שלה והרחיבה את אופקי הייצור שלה, כאשר התחילה לייצר מוצרים עבור ליל כל הקדושים. החברה הפכה לחברה רשמית כבר באותה השנה.

### מיקומים
המטה הראשון של החברה היה מחסן בגודל 2,800 רגל רבוע, בשנת 1999. שנתיים לאחר מכן, רכשה החברה את הבניין הראשון שלה; בניין משרדים בגודל של 18,000 רגל רבוע והעבירה את המטה שלה לשם. על פי העיתון "קולורדו ספרינגס ג'ורנל", הייתה לחברה קצב צמיחה של 300% בשנת 2003. בשנת 2004 רכשה בניין גדול יותר בגודל 55,000 רגל רבוע. המטה הנוכחי שלה נרכש ב-10 באוקטובר 2012.

## ייצור
בראיון לרוקי מאונטן ניוז, המנכ"ל קווין ג'ונסון תיאר את המודל העסקי הבינלאומי של החברה כסחר הוגן. נכון לעכשיו, התאגיד מבצע את עיקר הייצור באמצעות המפעל שנמצא בגואנגג'ואו, סין. השותפות עם המפעל החלה בעקבות בעיות בקרת איכות עם השותף הקודם. הבנייה של המפעל בסין החלה בשנת 2003, כמאמץ משותף בין החברה ובין חברת ג'אן גונג וגודלו הסופי היה 125,000 רגל רבוע. בכל תהליך הבנייה, היה מעורב מומחה לפנג שווי.

החברה העריכה הפסד של מיליון דולר בעקבות סכסוך העבודה בנמל החוף המערבי בשנת 2002. בשנת 2012 פנה אל החברה הדוקטור אנתוני א. הלד והודיע כי החברה הפרה את החוק בטענות שנמכרו דרכה תחפושות ואביזרים של ליל כל הקדושים שהכילו DEHP, DBP, BBP, ארסן, קדמיום ועופרת בקליפורניה מבלי שצוינו הדברים. בעקבות כך, הסכימה החברה שלא למכור מוצרים בקליפורניה עד שיתוקנו הליקויים.

## מוצרים
לחברה יש מספר רישיונות של מותגים פופולריים, כמו דיסני, דוקטור הו, דוקטור סוס, הסברו, הארי פוטר ואיפה וולדו. בשנת 2016 הודיעה החברה על "Bricky Blocks"; אביזרים הניתנים להתאמה אישית באמצעות לגו או מערכות לבניית לבנים אחרות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עיצוב תלבושות
קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:ליל כל הקדושים
הגיישד

**הגיישד** (בהונגרית: **Hegyesd**) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בהגיישד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 179 תושבים, ובשנת 2020 רק 150 תושבים.

## יהודי הגיישד
בהגיישד חיו יהודים בתקופות זמן שונות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הונגריה: כפרים
ויליאם בולגר

**ויליאם פ. בולגר** (באנגלית: **William F. Bolger**; 13 במרץ 1923 – 21 באוגוסט 1989) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית ממרץ 1978 ועד ינואר 1985.

ויליאם בולגר נולד בווטרברי, קונטיקט. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית. הוא למד חשבונאות באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. הוא היה המנהל הכללי של הדואר השני שהגיע מתוך שורות הארגון. לאחר סיום כהונתו הוא שימש כנשיא איגוד התחבורה של אמריקה.

ויליאם בולגר נפטר במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה ב-21 באוגוסט 1989. הוא נטמן בבית הקברות סנט מרי שבטיוקסברי, מסצ'וסטס. על שמו קרוי מרכז הוועידות בולגר בפוטומק, מרילנד.

## קישורים חיצוניים
*  Bart Barnes, EX-POSTMASTER GENERAL WILLIAM F. BOLGER DIES, The Washington Post, August 22, 1989.
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:המנהלים הכלליים של דואר ארצות הברית
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחילות האוויר של צבא ארצות הברית
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1989
Just Another Day

"**Just Another Day**" הוא שיר שביצע הזמר האמריקאי-קובני ג'ון סקאדה ויצא לאור בשנת 1992.

## רקע
השיר יצא לאור כסינגל מתוך אלבום הבכורה של סקאדה הנושא את שמו, שממנו נמכרו מעל ל-7 מיליון עותקים. הוא נכתב על ידי סקאדה ומיגל מוריחון.

השיר הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. במצעד השירים העכשוויים למבוגרים דורג השיר במקום השני. השיר זכה גם להצלחה במצעדים בבריטניה (מקום חמישי במצעד הסינגלים הבריטי), קנדה ושוודיה. הוא הוקלט על ידי סקאדה בספרדית בשם Otro Día Más Sin Verte, במועד יציאת השיר באנגלית, ודורג במקום הראשון במצעד Hot Latin Tracks של הבילבורד. בגרסה זו השתתפה גלוריה אסטפן בביצוע קולות הרקע.

לשיר צולמו שתי גרסאות של וידאו קליפ. באחת מהן שצולמה בשחור-לבן השתתפה אסטפן.

בשנת 2009 ביצע הזמר ברני ויליאמס גרסת כיסוי לשיר שנכללה באלבומו. סקאדה השתתף בהקלטת השיר.

בשנת 2017 הוציא סקאדה גרסה מחודשת לשיר בשיתוף הזמר ג'יפשן, וכן גאסה נוספת בסגנון רגאיי.

שנה מאוחר יותר הוציא סקאדה גרסה מחודשת לשיר בספרדית.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1992
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-1992
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים בספרדית
קטגוריה:בלדות משנות ה-1990
קטגוריה:בלדות פופ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בשוודיה
פליקס אוארבך

**פליקס אוארבך** (בגרמנית: **Felix Auerbach**; 12 בנובמבר 1856 – 26 בפברואר 1933) היה מדען רב-תחומי יהודי גרמני, שהתמחה בפיזיקה.

## חייו
אוארבך נולד בברסלאו ב-12 בנובמבר 1856. אביו, לאופולד אוארבך, היה פיזיקאי ופרופ' לרפואה באוניברסיטת ברסלאו. בגיל 16 הוא החל את לימודי הפיזיקה באוניברסיטאות של ורוצלב והיידלברג, תחת הנחייתו של גוסטב קירכהוף, ובהמשך בברלין תחת הנחייתו של הרמן פון הלמהולץ. ב-1875 השלים את עבודת הדוקטורט שלו שעסקה ב"טבעם של צלילים ווקליים" ושילבה בין פיזיקה מוזיקה ואקוסטיקה. עבודת ההביליטציה (פוסט-דוקטורט) שלו עסקה בחקר ניסויי של מגנטיות, נושא בו הוא הרבה לעסוק גם בשנים הבאות.

ב-1880 קיבל אוארבך משרה כמרצה לפיזיקה באוניברסיטת ברסלאו והחל לעסוק גם בשאלות של הידרודינמיקה וחקר את תכונת הקושי של חומרים. הוא אף פיתח מכשיר מדידה ייעודי למדידת קושי אבסולוטי.

ב-1889 מונה לפרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת ינה בגרמניה. הוא הופלה בשל היותו יהודי ועל אף הישגיו המדעיים הוענקה לו דרגת פרופסור מלא רק ב-1924 אחרי מספר דחיות.

ב-1926, בגיל 70, החלו אוארבך ושותפו וילהלם הורט (Wilhelm Hort) לכתוב "מדריך למכניקה פיזיקלית וטכנית" (des *Handbuchs der physikalischen und technischen Mechanik)* שהתפרסם בשבעה כרכים בין השנים 1927–1931. אוארבך עסק גם במתמטיקה ואף פרסם מספר ספרים, ביניהם הספר "הפחד ממתמטיקה ואיך להתגבר עליו" (Die Furcht vor der Mathematik und ihre Überwindung).

[טקסט=דיוקן של אוירבך על ידי Edvard Munch, 1906|ממוזער|דיוקן של אוארבך מאת [אדווארד מונק, 1906]]
אוארבך היה ידוע בקשריו הענפים עם קהילת האמנים באזור תורינגיה, ונודע בתור "המתווך בין איינשטיין ותנועת הבאוהאוס" (שמרכזה באותן השנים היה בעיר ויימאר הסמוכה למקום מגוריו). זאת הן בשל כתיבתו המדעית הפופולרית על תורת היחסות ועל נושאים אחרים והן בשל עיסוקו בפיזיקה של האמנות. ביתו של אוארבך עוצב בסגנון הבאוהאוס והוא נהג לארח בו אמנים ומדענים למפגשים חברתיים מגוונים. גם כיום מהווה ביתו (הידוע בכינוי "בית אוארבך") נקודת עניין לחובבי הבאוהאוס ורבים מבקרים בו בכל שנה.

ב-1883 נישא לאנה סילברגלייט, שהפכה בהמשך למובילת המאבק לשחרור נשים בגרמניה. לזוג לא נולדו ילדים.

## התאבדותו של אוארבך
בעקבות עלייתו של היטלר, והאווירה האנטישמית ששררה בגרמניה בכלל ובינה בפרט באותן השנים, סבלו פליקס ואנה אוארבך מרדיפות ומהשפלה. גורלו של אוארבך מקביל לגורלם של יהודים רבים שראו בעצמם בתחילה כבשר מבשרה של החברה הגרמנית והתקשו לעכל את השינוי החד שחל במעמדם, כתוצאה מהלחצים הגוברים כנגד מוצאו היהודי ועליית האנטישמיות, בתאריך 26 בפברואר 1933 אוארבך החליט להתאבד. במכתב שכתב לפני ההתאבדות כתב אוארבך:

בעיר ינה נקרא רחוב על שמו בשכונת Lobeda West.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:מתאבדים: מדענים
קטגוריה:אל-הוריים
קטגוריה:יהודים גרמנים שהתאבדו בעקבות עליית הנאציזם
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1856
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1933
המכון לחקר אנטישמיות גלובלית ומדיניות

**המכון לחקר אנטישמיות ומדיניות גלובלית (ISGAP)** (באנגלית: **Institute for the Study of Global Antisemitism and Policy**) הוא מרכז צפון אמריקאי לחקר האנטישמיות, שנוסד בשנת 2004 על ידי  ושוכן בניו יורק. המכון עוסק בחקר של אנטישמיות בצד דעות גזעניות קדומות אחרות, תוך התייחסות לפוליטיקה ומחקר בינתחומי המפתח שיח בין אקדמאים, פוליטיקאים והציבור הרחב.

## פעילות
בשנת 2006 יצר המכון את  (YIISA), הממוקמת בתוך המוסד ללימודי חברה ומדיניות באוניברסיטת ייל שהייתה מרכז המחקר האוניברסיטאי הראשון שהתמקד באנטישמיות בצפון אמריקה, לצד המרכזים לחקר האנטישמיות שבאוניברסיטת תל אביב, ב וב.

מלבד זאת, המכון מקיים סמינרי לימודים באוניברסיטאות שונות בצפון אמריקה, ומפרסם ספרים ומאמרים רבים.

## צוות
פרופסור אלי ויזל, ניצול השואה וזוכה פרס נובל לספרות, היה נשיא הכבוד של המכון. בראש הוועדה האקדמית המייעצת של המכון עומדים פרופסור אלן דרשוביץ ופרופסור ארוין קוטלר.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מכוני מחקר אמריקאיים
קטגוריה:חקר האנטישמיות
האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית

**האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית** (בפשטו: **فدرالي قبايلي سيمې**; באורדו: **وفاق کے زیر انتظام قبائلی علاقہ جات**) היה שטח שבטי אוטונומי בתוך פקיסטן מאז הקמתה ועד 2018 כאשר במסגרת המלחמה בצפון-מערב פקיסטן אוחד עם המחוז הפקיסטני של ח'ייבר פח'טונח'ווה. כיום האזור נשלט בידי הטליבאן ואל-קאעדה אשר נתמכים בידי הרוב האתני פשטוני במקום.

## רקע
מאז המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה והמלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, קו דוראני קבע את גבולה של אפגניסטן עם מערב הראג' הבריטי אשר הפך לימים למדינת פקיסטן. קו זה חתך את מרכזי האוכלוסין של הפשטונים, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באפגניסטן, דבר אשר גרם לאי הכרה של הממשלה האפגנית בקאבול בגבול הבינלאומי של קו דוראני והריע את יחסי אפגניסטן–פקיסטן.

על צדו הפקיסטני של קו דוראני היו אזורים עם רוב פשטוני כה רב שהממשלה הפקיסטנית העניקה להם אוטונומיה בתור האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית. היו אלו שבעה אזורים אשר נוהלו בידי מועצות עצמאיות המבוססות על ההיררכיה השבטית.

עם התפתחות מלחמת אפגניסטן הטליבאן ואל-קאעדה דרשו את השטחים הללו מידי פקיסטן. תושבי האזורים עצמם תמכו בפעולות הטרור של הטליבאן והחלו במרד כוחות גרילה אשר הכריחו התערבות של ארצות הברית והביאו אל המלחמה בצפון-מערב פקיסטן אשר במסגרתה אוחדו האזורים עם מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה נגד רצון הרוב האזרחי בתוכם.

## קישורים חיצוניים

* כתבה, באתר אל-ג'זירה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אל-קאעדה
קטגוריה:אפגניסטן
קטגוריה:טליבאן
קטגוריה:פקיסטן: חלוקה מנהלית
מוסוודוקנאל

**מוסוודוקנאל** היא חברת המים הגדולה ברוסיה, המספקת שירותי אספקת מים ותברואה ליותר מ-15 מיליון איש, בעיקר למוסקבה ופרבריה.

## היסטוריה
החברה הוקמה לראשונה על ידי יקטרינה הראשונה ב־28 ביוני 1779 כשחתמה על צו להשקת מערכת אספקת מים והקמת צינור המים לעיר מיטישצ'י. טקס פתיחתו נערכה ב־28 באוקטובר 1804, 25 שנים לאחר התחלת הבנייה. עם חניכת הצינור עוצבה סביבו חברת ניהול שממנה נוצרה "מוסוודוקנאל" בהמשך.

מערכת הצינורות העירונית הראשונה במוסקבה הושקה בשנת 1898 וכללה 262 קילומטרים של רשת צינורות ניקוז ומערכות מים.

בתקופה הסובייטית החברה פעלה כחלק ממחלקת המים של עיריית מוסקבה.

החל משנת 2012 החברה שהייתה חברה ממשלתית החלה בתהליך הפרטה.

בשנת 2015 החברה רכשה מהחברה האוסטרית EVN AG, מפעל לייצור נתרן היפוכלוריט תמורת 250 מיליון יורו, אותה הקימה החברה האוסטרית ברוסיה.

## ראו גם
* רוסוודוקנאל
* וודוקנאל סנקט פטרבורג
* אספקת מים ברוסיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מוסקבה: חברות
קטגוריה:חברות רוסיות
קטגוריה:רוסיה: אספקת מים
בית הכנסת במדרס

**בית הכנסת במדרס** היה בית הכנסת במדראס (היום צ'נאי). בית הכנסת הוקם ב-1644 על ידי ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה), יהודי שבא מאמסטרדם ונפטר במדראס. בית הכנסת של מדרס היה ידוע גם בשם **אסנוגה** או **סנוגה** שפירושו בית כנסת בלאדינו.

הקהילה הספרדית של אמסטרדם הייתה בין הקהילות היהודיות העשירות באירופה בתקופת תור הזהב של הולנד. סוחרים יהודים משם הגיעו למדראס למסחר ביהלומי גולקונדה, אבנים יקרות ואלמוגים, והם פיתחו יחסים טובים מאוד עם שליטי גולקונדה ושמרו על קשרי סחר עם אירופה.

## היסטוריה
[ממוזער|תוכנית [פורט סנט ג'ורג' (הודו)|פורט סנט ג'ורג' והעיר מדרס בשנת 1726. מקום קבורת היהודים הוא המיקום של בית הכנסת השני של מדרס ובית העלמין היהודי בצ'נאי]]
[ממוזער|הרב סלומון הלוי (רבה האחרון של בית הכנסת) ואשתו רבקה כהן, יהודי מ[צ'נאי|מדרס]]
ממוזער|חותמו של הרב סלומון הלוי
בתי הכנסת ובתי העלמין הראשונים של מדרס נבנו על ידי הקהילה הספרדית-פורטוגזית של אמסטרדם בשנת 1500, והיו ממוקמים ברחוב קורל מרצ'נטס, בג'ורג טאון במדרס שבהם הייתה נוכחות גדולה של יהודי פורטוגל במאה השבע עשרה והשמונה עשרה.

גם בית כנסת השני במדרס ובית העלמין היהודי בצ'נאי הוקמו ב-1644 על ידי ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה), מהקהילה הספרדית של אמסטרדם, שלימים הפכה לקצה הדרומי של רחוב מינט. 

בשנת 1934 חלק מהמבנים נהרסו על ידי השלטון המקומי, והמצבות הועברו לפארק המרכזי של מדרס יחד עם שער בית העלמין עליו כתוב "בית החיים".

ב-5 ביוני 1968, הרס השלטון המקומי את שיירי בית הכנסת ואת בית העלמין היהודי צ'נאי והשתלט על הקרקע להקמת בית ספר ממשלתי, והרב לוי סלומון (הרב האחרון של בית הכנסת מדרס) נפטר מהתקף לב. המצבות שנותרו הועברו אל מול בית העלמין של קאסימדו.

ב-1983, המצבות של מדרס הועברו ל"דרך לוידס", כאשר אושר פרויקט הרחבת נמל צ'נאי. בתהליך הזה נעלמו 17 מצבות, כולל זו של ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה).

כיום בית הכנסת הראשון לא קיים ואין אוכלוסייה יהודית במקום.

## חפצי עתיקות
בבית הכנסת ישנם שמונה ספרי תורה, כמה פריטי יודאיקה עתיקים מזהב וכסף.

משפחת הנריקס דה קסטרו החליטה למסור את כל הספרים לחוקר הארכאולוגי בהודו.

## גלריית תמונות

קובץ:2 out of 8 Sefer Torah in 2nd Torah ark (or Aron Kodesh).jpg|2 מתוך 8 ספרי תורה בארון הקודש השני.
קובץ:Books from Madras Synagogue (1).jpg|ספרים מבית הכנסת (1)
קובץ:Books from Madras Synagogue (2).jpg|ספרים מבית הכנסת (2)
קובץ:Books from Madras Synagogue (3).jpg|ספרים מבית הכנסת (3)
קובץ:Candlesticks.jpg|פמוטים לשבת
קובץ:Handwashing cup and Wine Cups.jpg|נטלות לנטילת ידיים וכוסות יין לקידוש.
קובץ:Hanukkah Menorah.jpg|חנוכייה.
קובץ:Madras Synagogue Mezuzah.jpg|מזוזות בית הכנסת.
קובץ:Madras Synagogue Office.jpg|משרד בית הכנסת.
קובץ:Sefer Torah decoration jewels.jpg|תכשיטים לקישוט ספר התורה
קובץ:Shabbat Secretary Desk.jpg|שולחן לקריאת התורה
קובץ:Silver and copper plates.jpg|לוחות כסף ונחושת
קובץ:Silver cover.jpg|כיסוי לחלה עם בטנת כסף
קובץ:Silver Finials or Rimmonim.jpg|גימורי ספרי תורה כסופים (עם רימונים)
קובץ:Silver Iteams and Shofar.jpg|פריטי כסף ושופרות
קובץ:Madras Synagogue Tefillin.jpg|תפילין בבית הכנסת
קובץ:Silver Yad.jpg|יד כסף


## קישורים חיצוניים

* יהודי צ'נאי

## הערות שוליים

קטגוריה:הודו: בתי כנסת
קטגוריה:טמיל נאדו
עומר פדי

**עומר פדי** (נולד ב-25 במרץ 2000) הוא מפיק מוזיקלי, פזמונאי וגיטריסט ישראלי.

## ביוגרפיה
פדי נולד בשנת 2000 בתל אביב, למתופף אשר פדי ולנופר וגדל בתל אביב. הוא למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין. בגיל 16 עבר להתגורר בלוס אנג'לס עם אביו, שם למד בתיכון קלבאסאס  והצטרף לאנסמבל ג'אז.

בשנת 2017, אחד מחבריו הכיר לפדי את הפזמונאי סאם הוק, והשניים כתבו יחד את השיר "Naked" של אלה מאי, מתוך אלבום הבכורה של מאי, Ella Mai. השיר הגיע למקום ה-17 במצעד שירי ה-R&B של הבילבורד וקיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר הפלטינה, על מכירות של מיליון עותקים. בשנת 2018, השתתף בפסטיבל הג'אז "Rino Jazz Festival" וזכה בפרס "הפרפורמר המצטיין".

בשנת 2019, הכיר את הראפר האמריקאי 24kGoldn, דרך חבר משותף של השניים, ובאותה השנה יצא הסינגל "18" של הראפר האמריקאי איאן דיור אותו הפיקו יחד פדי וגולדן והשתתפו בכתיבתו. בנובמבר של אותה השנה, יצא אלבום הבכורה של דיור, מתוכו הפיק פדי ארבעה שירים. באותה השנה, הופיע פדי כגיטריסט בסיבוב ההופעות של 24kGoldn, שנועד לקדם את המיני-אלבום Dropped Out College, שבהפקתו השתתף פדי.

ביוני 2020, יצא השיר "Go" של הראפרים דה קיד לארוי וג'וס וורלד, שפדי השתתף בהפקתו. השיר הגיע למקום ה-52 במצעד הבילבורד הוט 100 וקיבל את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. ביולי של אותה השנה, יצא הסינגל "Mood" של 24kGoldn ואיאן דיור, אותו הפיק פדי. השיר זכה להצלחה רבה בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק ואף הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. באותה השנה, השתתף פדי בהפקת אלבומו של הראפר משין גאן קלי, *[[Tickets to My Downfall]]*, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.

ב-26 במרץ 2021 יצא השיר "Montero (Call Me by Your Name)" של ליל נאז X, אותו הפיק יחד עם טייק א דייטריפ . השיר היה לשיר השני בהפקתו של פדי שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. באותו היום, יצא אלבום הבכורה של 24kGoldn, ''El Dorado'', אותו הפיק. בשבוע זה, הוביל את מצעד המפיקים המוזיקליים של מגזין הבילבורד.

ביולי 2021 יצא לאור השיר "Stay" של דה קיד לארוי ביחד עם ג'סטין ביבר.

באוקטובר 2025 יצא לאור הסינגל "Die on This Hill" בביצוע הזמרת הבריטית סיינה ספירו, שפדי חיבר בשיתוף ספירו ומייקל פולק, והפיק בשיתוף פולק ובלייק סלטקין. הסינגל הפך ללהיט ודורג במצעדים במדינות רבות בעולם. בין השאר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי ב־21 בנובמבר 2025.

### חיים אישיים
פדי בזוגיות עם כוכבת הטיקטוק אדיסון ריי מאז 2021.

## דיסקוגרפיה

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גיטריסטים ישראלים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2000
ג'ון סמיברט

**ג'ון סמיברט** (באנגלית: **John Smibert**; 1688 – 1751) היה אמן אמריקאי-סקוטי שנולד באדינבורו, סקוטלנד, ומת בבוסטון, מסצ'וסטס, אמריקה הבריטית.

## קריירה
סמיברט החל ללמוד ציור באדינבורו. כשעבר ללונדון בשנת 1709 עבד כנהג מרכבה וכמעתיק.

1713-1716, למד אצל גודפרי נלר באקדמיה הגדולה של קווין סטריט, ואז חזר לאדינבורו, וחיפש עבודה כצייר דיוקנאות. לאחר מכן הוא נסע לאיטליה בין השנים 1719 ל-1722 כדי להעתיק ציורים של הציירים הגדולים, וחזר והתיישב בלונדון ועבד כצייר פורטרטים בין השנים 1722–1728.

סמיברט הפך לחבר ב"מועדון הוורד והכתר" וערך סקיצה לציור קבוצתי של חברי המועדון, כולל ג'ורג' ורטו, ג'ון ווטון, תומאס גיבסון, ברנרד לנס ואמנים אחרים.

בין הדיוקנאות שלו בלונדון ניתן למצוא את אחד הבישופים שנקרא ג'ורג' ברקלי , שבשנת 1728 פיתה את סמיברט להתלוות אליו לאמריקה, מתוך כוונה להיות פרופסור לאמנויות יפות במכללה שברקלי תכנן להקים בברמודה. אולם המכללה מעולם לא הוקמה, וסמיברט התיישב בבוסטון, שם נישא בשנת 1730. הוא גר בפינת רחוב בראטל וקווין סטריט. הוא השתייך לאגודת הצדקה הסקוטית של בוסטון.

בשנת 1728 החל לצייר את הציור "ג'ורג' ברקלי ומשפחתו", שנקרא גם "קבוצת ברמודה", בגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל. הציור כולל קבוצה של שמונה דמויות. נראה כי האדם הרחוק משמאל הוא למעשה האמן עצמו. הוא צייר דיוקנאות של ג'ונתן אדוארדס והשופט אדמונד קווינסי (במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון), גברת סמיברט, פיטר פייני והמושל ג'ון אנדקוט (באגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס), ג'ון לובל (אוניברסיטת הרווארד). דוגמאות נוספות ליצירותיו הן בבעלות אוניברסיטאות הרווארד וייל, בידי קולג' בואדווין, באגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס ובאגודה ההיסטורית והגניאלוגית בניו אינגלנד.

בשנת 1734 פתח סמיברט חנות בה מכר צבעים, ציוד לאומנים אחרים והדפסים. בסטודיו שלו מעל החנות הוא הציג העתקים של האומנים הגדולים שצייר באירופה. אוסף זה, אותו כינה ריצ'רד סונדרס "גלריית האמנות הראשונה באמריקה", סיפק חלק ניכר מההשכלה האמנותית המוקדמת לצ'ארלס וילסון פיל, גילברט סטיוארט וג'ון טרומבול.

בנו נתנאל היה גם צייר.

סמיברט נקבר בקבר לא מסומן באדמת הקבורה בבוסטון.

## גלריה

File:John Smibert - Bishop George Berkeley - Google Art Project.jpg |הבישוף ברקלי

File:The Bermuda Group Dean Berkeley and his Entourage by John Smibert.jpeg | משפחת ברקלי

File:John Smibert - Benjamin Moreland, High Master of St. Paul's School - Google Art Project.jpg | בנג'מין מורלנד

File:1729 ElizabethDavenport byJohnSmibert MFABoston.jpeg | אליזבת דוונפורט


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:ילידי 1688
קטגוריה:נפטרים ב-1751
הבחירות הכלליות באוגנדה 2001

**הבחירות הכלליות ב[[אוגנדה]]** התקיימו ב-12 במרץ 2001. יוורי מוסווני הנשיא המכהן זכה ב-69% מהקולות. כל המועמדים היו פוליטיקאים עצמאים, שכן מפלגות פוליטיות נאסרו באותה תקופה באוגנדה. אחוז ההצבעה היה 70.3%.

## מועמדים
יוורי מוסווני התמודד על כהונתו השנייה לתפקיד בשנת 2001. הוא התמנה לראשונה בשנת 1986 לאחר שהדיח את הנשיא לשעבר טיטו אוקלו. היריב העיקרי של מוסווני היה קיזה בסיג'ה, שהיה הרופא האישי של מוסווני וקצין צבאי.

## תוצאות
### נשיא

### פרלמנט
**הבחירות לפרלמנט של אוגנדה** התקיימו באוגנדה ב־26 ביוני 2001. באותה תקופה החוקה אסרה על כל המפלגות הפוליטיות, ולכן כל החברים נבחרו כפוליטיקאים עצמאים. 214 מתוך 295 מושבים בפרלמנט עמדו לבחירה, כאשר שאר המושבים שמורים לצבא , נוער ונשים.

#### תוצאות

## אירועים לאחר הבחירות
בסיגייה ביקש לספור רשמית מחדש את ההצבעה בשל חשש זיוף קולות בבחירות. מוסווני גם טען כי יש זיוף קולות, אם כי לטובתו של בסיגייה. הוא גם העיר שהוא היה אמור לזכות ב-75% מהקולות. קבוצת פיקוח הבחירות מצאה זיוף מזערי בקלות. אך בהחלטת הרוב דחה בית המשפט העליון את עתירתו של בסיגייה לספירת קולות חוזרת. זמן קצר לאחר שנבחר לקדנציה שנייה כנשיא, התחייב מוסווני להתפטר לפני הבחירות  הבאות, אך לאחר מכן חזר בהבטחתו.

## הערות שוליים

2001
קטגוריה:2001 בפוליטיקה
פרס ג'יין פוריי

**פרס ג'יין פוריי** (באנגלית: The **June Foray Award**) הוא פרס המוענק ליחידים כהוקרה על השפעה משמעותית ומיטיבה על אמנות ותעשיית ההנפשה. הפרס ניתן על ידי האגודה הבין־לאומית לסרטי הנפשה בטקס פרסי אנני השנתי מאז 1995. הפרס נקרא על שם השחקנית הקולית ג'יין פוריי . הפרס הוא אחד מחמישה פרסים בקטגוריית פרסי השופטים (הפרסים הנוספים הם: פרס וינזור מקיי, פרס אב אייוורקס, פרס הישגים מיוחדים בהנפשה ופרס תעודת הצטיינות).

## זוכי הפרס
להלן רשימת הזוכים, נכון לשנת 2020: (**הערה:** השנה בטבלה מציינת את התקופה שבגינה ניתן הפרס)

## קישורים חיצוניים
* אתר האינטרנט של פרס ג'יין פוריי **(באנגלית)**
* ביוגרפיה של ג'יין פוריי **(באנגלית)**
* ראיון עם ג'יין פוריי באתר פרס אנני **(באנגלית)**
## הערות שוליים

קטגוריה:פרס אנני
קטגוריה:פרסי הנפשה
ארמון גולסתאן

**ארמון גּוֹלְסְתָאן** (בפרסית: **کاخ گلستان**) היה ארמון מלוכני לשעבר, ששימש את השושלת הקאג'ארית בטהראן, בירת איראן. הארמון השוכן במרכז העיר הוא אתר מורשת עולמית לפי אונסק"ו.

בניית המבנה החלה במאה ה-16 בהוראת שאה תהמאספ הראשון אך צורת הארמון נבנתה רק במהלך התקופה הקאג'ארית (לאחר שאע'א מוחמד ח'אן קאג'אר הכריז על טהראן כבירתו) והמשיך לשמש מרכז של אירועים וטקסים מלוכניים במהלך שלטונו של רזא ח'אן, מייסד שושלת פהלווי.

ארמון גולסתאן המפואר הוא יצירת מופת של העידן הקאג'ארי, המגלם שילוב מוצלח של עבודת יד ואדריכלות איראנית מוקדמת עם השפעות מערביות. הארמון המוקף חומה, שהוא חלק מאחת מקבוצות הבניינים העתיקות ביותר בטהראן, הפך למושב הממשלה של משפחת קאג'אר, שעלתה לשלטון בשנת 1779 והפכה את טהראן לבירת המדינה. הארמון נבנה סביב גן עם בריכות כמו גם שטחים נטועים, ומבין הקישוטים העשירים ביותר של הארמון מהמאה ה-19. הארמון הפך למרכז האיחוד בין האדריכלות האיראנית המסורתית רבת שנות הפיתוח והאדריכלות המודרנית אשר השפעותיה החלו מבצבצות מעבר דרכי הסחר עם אירופה במהלך המאה ה-18.

## המבנה
ממוזער|217x217 פיקסלים|הארמון ממבט חוץ בערב
ארמון גולסתאן שוכן במרכז הליבה ההיסטורית של טהראן. מתחם הארמון הוא מהעתיקים ביותר בעיר, שנבנה במקור בתקופת השושלת הספווית בין החומה ההיסטורית של העיר. בעקבות הרחבות ותוספות, הארמון פותח והחל עניין רב סביבו כאשר מתחם הארמון נבחר כבית המגורים המלכותי ומושב הכוח על ידי השושלת הקאג'ארית.

נכון להיום, מתחם ארמון גולסתאן מורכב משמונה מבני ארמון מרכזיים המשמשים בעיקר כמוזיאונים ומכל צידיהם גנים מפוארים המוקפים בחומה חיצונית ובה שערים. המתחם לא רק שימש כבסיס השלטון של מלכי קאג'אר, אלא גם תפקד כמתחם פנאי ומגורים ומרכז ייצור אמנותי במאה ה-19.

ארמון גולסתאן מייצג עדות ייחודית ועשירה לשפה האדריכלית ולאמנות דקורטיבית בתקופת קאג'אר, המיוצגת בעיקר במורשת נאסר א-דין שאה קאג'אר. מתחם הארמון הוא דוגמה חשובה למיזוג האמנות והארכיטקטורה הפרסית עם סגנונות ומוטיבים אירופיים והתאמת טכנולוגיות הבנייה האירופיות, כגון שימוש בברזל יצוק בפרס. ככזה, ארמון גולסתאן יכול להיחשב דוגמה יוצאת דופן לשילוב מזרח-מערב באמנויות מונומנטליות, פריסה אדריכלית וטכנולוגיית בניין, שהפכה למקור השראה לאמנים ולאדריכלים איראניים מודרניים.

לאורך המאה ה-19, כאשר החברה האיראנית הייתה נתונה לתהליכי מודרניזציה, עבר הארמון שינויים המייצגים את פיתוחו. התפקיד המשפיע על הערכים האמנותיים והאדריכליים של פרס העתיקה, כמו גם על ההשפעות העכשוויות של המערב על האמנות והארכיטקטורה שולבו בסוג חדש של אמנות וארכיטקטורה בתקופת מעבר משמעותית.

נכון להיום אין איומים חריפים לקיום הארמון, במיוחד כאלה שעלולים לפגוע בפרספקטיבות החזותיות ובצפיית הנוף הרחב יותר מתוך מתחם הארמון (בשונה משהיה זמן קצר לאחר המהפכה האיראנית אשר היו רדיקלים ודרשו להשמיד את המוסד המלוכני ה"מושחת" לפיהם).

במרץ 2026 ניזוק הארמון מגלי הדף במהלך מבצע שאגת הארי.

## קישורים חיצוניים

* 
* ארמון גולסתאן, באתר הרשמי של אונסק"ו

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אסיה: ארמונות
קטגוריה:איראן בימי שלטון השושלת הקאג'ארית
קטגוריה:טהראן: מבנים
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1976

**טקס פרסי איגוד תיאטראות וסט אנד לשנת 1976** נערך בדצמבר 1976 בלונדון. זה היה הטקס הראשון שנערך על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. השם הוחלף ל"פרס לורנס אולבייה" בטקס של 1984.

## זוכים ומועמדים

## הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
הפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
* 6: "הנרי הרביעי"
* 5: "הנרי החמישי"
* 4: *Donkeys' Years*, *Funny Peculiar* ו-*Old World*
* 3: *Confusions* ו"המלט"
* 2: *For King and Country*, *Tamburlaine the Great*, *The Bed Before Yesterday* ו-*The Family Dance*

ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
* 2: *Donkeys' Years*, "הנרי הרביעי" ו"הנרי החמישי"

## קישורים חיצוניים
* פרסי אוליבייה לשנת 1976

קטגוריה:טקסי פרס אוליבייה
קטגוריה:1976 בממלכה המאוחדת
אחותי איילין (סרט, 1955)

**אחותי איילין** (באנגלית: **My Sister Eileen**) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1955 בבימויו של ריצ'רד קווין, עם ג'נט לי, בטי גארט, ג'ק למון ובוב פוסי בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על המחזה "אחותי איילין" מאת ג'וזף פילדס וג'רום חודורב שהועלה בברודוויי ב-1940. המחזה מבוסס על סיפורים קצרים אוטוביוגרפים של הסופרת והעיתונאית רות מק'ני  שפורסו בניו יורקר. המחזה תורגם לעברית והועלה בתיאטרון הקאמרי ב-1953 בבימויו של שמואל בונים, עם חנה מרון ואורנה פורת.

המחזה עבר עיבוד קולנועי ב-1942 בכיכובה של רוזלינד ראסל וכן עיבוד למחזמר "עיר נפלאה" עם מוזיקה של לאונרד ברנשטיין. ב-1960 הופקה גם סדרת טלוויזיה.

השירים בסרט נכתבו על ידי ג'ול סטיין (מנגינה) ולאו רובין (מילים).

הכוראוגרפיה היא של בוב פוסי שגם משתתף כשחקן.

## תקציר העלילה
רות שרווד (בטי גארט) ואחותה איילין (ג'נט לי) מגיעים לעיר הגדולה ניו יורק מקולומבוס (אוהיו) כדי למצוא את מזלם. רות רוצה להיות סופרת ואיילין רוצה להיות שחקנית. הן מחפשות דירה ופוגשות בפאפא אפופולוס (קורט קסנר) שמציע להם דירת "מציאה" בבניון הדירות שברשותו. מתברר שהדירה נמצאת מתחת למדרכה וכל מי שעובר יכול להציץ וכן קו של רכבת תחתית עובר בסמוך ומרעיד את הקירות המתקלפים. מחוסר ברירה הן משלמות "לחודש ניסיון".

רות פוגשת את עורך העיתון "מנהטר" בוב בייקר (ג'ק למון) ומוסרת לו מספר סיפורים שכתבה. הוא ממהר לחופשה אך מייעץ לה לכתוב על חוויותיה בעיר ולא סיפורים דמיוניים. היא כותבת לפי עצתו על אחותה איילין ובוב מפרסם זאת וגברים רבים רוצים להתקשר ולקבוע פגישה עם איילין. לבוב היא מספרת שאיילין אינה קיימת והיא מספרת זאת על עצמה.

איילין נדחית בקבלה להצגה. היא נכנסת לסניף של וולגרינס ופוגשת שם את המוזג פרנק ליפינקוט (בוב פוסי) ואת הכתב צ'יק קלארק (טומי ראל), שניהם מחזרים אחריה. כאשר פרנק מוצא לה הצגה לאודישן, שניהם מצטרפים אליה אך היא בורחת משם כי נאמר לה שעליה להתפשט. בינתיים פרנק וצ'יק רוקדים בחוץ.

לבסוף יוצאים פרנק, צ'יק, רות ואיילין לבלות במסעדת "אל מרוקו" שם רואה רות את בוב עם צעירה ומשתדלת להתחמק ממנו. הארבעה עוזבים את המסעדה ושרים ביחד "תנו לי תזמורת". השכן האתלט שלהם, טד לומיס (דיק יורק) גר עם חברתו הלן וכאשר אמה באה להתארח הוא מבקש לגור אצל האחיות.

בוב מזמין את רות לדירתו ומנסה להתחיל אתה אבל היא מתחמקת ממנו.

פרנק ואיילן רוקדים ושרים על אהבה אבל כשהוא רואה את טד מציץ מדירתם הוא מאשים את איילין שהיא "בוהמית" והיא מתרגזת ונפרדת ממנו.

האחיות מיואשות ומתחילות לארוז כדי לחזור לאוהיו.

צ'יק רוצה לבקר את איילין ולסלק את רות מהדירה. הוא מודיע לה על משימה עיתונאית - לסקר ביקור של אניית חיל הים הברזילאי. היא מתקבלת בתשואות על ידי המלחים שרצים אחריה ברחבי מנהטן ורוקדים "קונגה". היא מגיעה לדירה והמלחים אחריה. תושבים רבים מצטרפים למהומה. המשטרה אוסרת אותם והקונסול הברזילאי משחרר אותם ומעניק לרות ולאיילין אותות כבוד.

בוב מתוודה על אהבתו ומפרסם את סיפוריה ופרנק מביא לאיילין שוקלד והם מתפייסים. האחיות מחליטות להישאר בניו יורק.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

* קדימון לאחותי איילין, באתר יוטיוב
* ג'נט לי ובוב פוסי רוקדים ושרים באחותי איילין, באתר יוטיוב
* תנו לי תזמורת - ג'נט לי, בטי גארט, בוב פוסי, טומי ראל, באתר יוטיוב
* ריקוד לשניים - בוב פוסי וטומי ראן, באתר יוטיוב
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי ג'ק למון
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1955
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטי ריצ'רד קווין
פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר

**פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר** (באנגלית: **The** **Annie Award for Best Animated Feature — Independent**) הוא פרס אנני, שהוצג החל משנת 2015 ומוענק מדי שנה בקטגוריית הפרסים הראשיים. הקטגוריה החדשה נוצרה כדי לזהות סרטים באורך מלא שלא זוכים לחשיפה רחבה בארצות הברית, כמו עבודתם של אנימטורים עצמאיים ואולפנים בין־לאומיים. הפרס מוענק על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה בסניף אסיפ"א - הוליווד, קליפורניה.

כל הזוכים בקטגוריה זו מאז הקמתה מאוחר יותר קיבלו מועמדות לפרס האוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר. ב-2025, עם הזרם הפך לסרט האנימציה הראשון שזכה גם בפרס האנני לסרט העצמאי הטוב ביותר וגם בפרס האוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.

## הזוכים והמועמדים
להלן רשימת הזוכים והמועמדים, נכון לשנת 2025:

#### העשור השני של המאה ה־21

#### העשור השלישי של המאה ה־21

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרס אנני
דוגלאס לואיז

**דוגלאס לואיז סוארס דה פאבלו** (בפורטוגזית: **Douglas Luiz Soares de Paulo**; נולד ב-9 במאי 1998) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר באסטון וילה מהפרמייר ליג, בהשאלה מיובנטוס ובנבחרת ברזיל.

## קריירה
לואיז נולד בריו דה ז'ניירו. הוא גדל במחלקת הנוער של ואסקו דה גאמה ובאוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת.

ביולי 2017 עבר למנצ'סטר סיטי ומיד הושאל לז'ירונה מלה ליגה בספרד בה שיחק שתי עונות.

ביולי 2019 עבר לאסטון וילה. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק ב-36 משחקי ליגה וכבש 3 שערים. לאחר 5 שנים בהם היה שחקן מפתח בקבוצה, ביוני 2024 עבר ליובנטוס תמורת 50 מיליון יורו.

ב-22 באוגוסט 2025 הושאל לעונה אחת לנוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג.

ב-28 בינואר 2026 הושאל חזרה לאסטון וילה.

## קריירה בינלאומית
לואיז היה חבר בנבחרת ברזיל עד גיל 20. בנובמבר 2019 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול דרום קוריאה. הוא שיחק בסגל הנבחרת במהלך מוקדמות מונדיאל 2022.

נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר קופה אמריקה 2024.

## חיים אישיים
לואיז נמצא במערכת יחסים עם הכדורגלנית אלישה להמן.

## תארים
;נבחרת ברזיל
* מדליית זהב: אולימפיאדת טוקיו 2020

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ז'ירונה
קטגוריה:כדורגלני ואסקו דה גאמה
קטגוריה:כדורגלני אסטון וילה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2021
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2024
קטגוריה:אלופים אולימפיים ברזילאים: כדורגל
קטגוריה:ספורטאים ברזילאים בספרד
קטגוריה:ספורטאים ברזילאים באנגליה
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1998
קטגוריה:כדורגלני נוטינגהאם פורסט
מועדון הוורד והכתר

**מועדון הוורד והכתר** (באנגלית: **Rose and Crown Club**) היה מועדון לאמנים, אספנים ואנשי תרבות באמנות בתחילת המאה ה-18 בלונדון, אנגליה.

## היסטוריה
מועדון הוורד והכתר הוקם בשנת 1704, על ידי החרט ג'ורג' ורטו. בזמן קיומו, המועדון היה בין המועדונים החשובים ביותר לאמנים ולאנשי התרבות. בתחילה המועדון היה "אספה גרועה של אמנים צעירים שנפגשו מדי שבוע" וכנראה קיימו את פגישותיהם בבית מרזח "הוורד והכתר". בנוסף לוורטו, החברים כללו את ברנרד לנס השלישי, כריסטיאן פרידריך זינקה, ויליאם הוגארת', פיטר טילמנס, מרסלוס לארון הצעיר ומייקל דאהל, ג'ון סמיברט.

חברי המועדון היו ידועים כ'רוזקורוניאניים'. ציור וירטואוזי שלא הסתיים המצוי במוזיאון באוקספורד, המיוחס לצייר הסקוטי גוון המילטון (חבר נוסף), של אספת חברים, מציג קבוצה של חמישה-עשר גברים, כולל שמונה שמזוהים בתחריט של הציור. התחריט נעשה על ידי ר. קופר, פורסם ב 1829, והוצע כי מדובר בפורטרט קבוצתי של חברי המועדון. הקבוצה כוללת את המילטון עצמו, מייקל דאהל, ג'ון ונדרבנק, האדריכל ויליאם קנט וג'ון מייקל ריסברק הפסל. ורטו רשם את הצייר והחרט גרהרד בוקמן כחבר בשנת 1724.

המועדון היה מקושר היטב עם המועדון הוותיק של סנט לוק (בערך 1689–1743), ולעיתים מבלבלים ביניהם, אף שהשני היה מועדון פחות יוקרתי.

מועדון הוורד והכתר נותר קיים עד 1745 וקיים את פגישתו האחרונה בטברנת "חצי ירח". בינג'מיני מציין בספרו על ג'ורג' ורטו כי המפגשים והמסיבות השנתיות של סנט לוק ושל מועדון הוורד והכתר הגיעו לסיומם הסופי בשנת 1745.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים בריטים
פרסי המוזיקה הלטינית של בילבורד

**פרסי המוזיקה הלטינית של בילבורד** התפתחו מתוך פרסי המוזיקה של בילבורד של מגזין "בילבורד". פרסי בילבורד הם הפרס הוותיק ביותר של תעשיית המוזיקה הלטינית. טקס הפרס הראשון החל בשנת 1994. בנוסף לפרסים הניתנים על בסיס הצלחה במצעדי הבילבורד, הטקס כולל את פרס "רוח התקווה" על הישגים הומניטריים ופרס מפעל חיים, וכן פרסים של הגוף המשדר. המוזיקאי אנריקה איגלסיאס זכה ב-49 פרסים, הזמרת הקולומביאנית שאקירה זכתה ב-41 פרסים. טקס הפרסים כולל משתתפים מארצות הברית, אמריקה הלטינית וספרד, אם כי אמנים ממדינות אחרות זכאים להגיש מועמדות אם האמן מבצע מוזיקה לטינית.

"בילבורד" גם מעניק שלושה פרסים מיוחדים במהלך הטקס: "רוח התקווה" לאמנים שהקדישו את הקריירה שלהם לפילנתרופיה, פרס מפעל חיים כדי להכיר בקריירה של אמן בתעשיית המוזיקה הלטינית, ומדי פעם היכל התהילה של המוזיקה הלטינית על מנת לכבד אישיות מוזיקלית שתרמה במידה רבה לז'אנר המוזיקה הלטינית.

## טקסים

## ראו גם
* פרס המוזיקה של בילבורד

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי
* אתר הטקס הרשמי של Telemundo

## ביאורים

## הערות שוליים

לטינית
בילבורד
קטגוריה:מוזיקה לטינו-אמריקאית