open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סרט (אתר אינטרנט)

**סרט** (באנגלית: **Seret**) הוא אתר אינטרנט ישראלי הגדול בישראל המוקדש בלעדית לקולנוע וטלוויזיה. האתר מציע מידע על סרטים, סדרות טלוויזיה, בתי קולנוע ואנשי התעשייה, במאים ושחקנים וכן חדשות קולנוע וטלוויזיה, מדורים קבועים, סקירות מפסטיבלי קולנוע, ראיונות עם יוצרי ושחקני קולנוע וטלוויזיה וטריילרים לסרטים ולסדרות טלוויזיה.

גולשים רשומים יכולים לדרג סרטים, לכתוב ביקורות ולרכוש כרטיסים. האתר עורך הקרנות טרום בכורה ומחלק כרטיסים במבצעים מיוחדים.

## היסטוריה
ב-4 במרץ 2000, נפתח האתר לראשונה כפורטל סרטים ישראלי הכולל סיקורי סרטים והמלצות עורכים. האתר הכיל אז שתי קטגוריות: 'חדש בקולנוע' ו'עשרת הגדולים\הגרועים'.

בשנת 2002 הושקה באתר אפשרות למכור כרטיסים בשיתוף בתי הקולנוע, והצטרף למדור ביקורות הקולנוע באתר המבקר יאיר הוכנר, במאי קולנוע ומייסד פסטיבל הקולנוע הגאה.

בשנת 2006 החל האתר במכירת סרטים למכשירי הדי.וי.די הביתיים, לסיקורי הסרטים התווספו טריילרים של סרטים ואף נוספה האפשרות לביקורת הסרט מטעם המשתמשים.

בשנת 2013 הושק לראשונה באתר מדור סדרות טלוויזיה.

בשנת 2014 הושקה אפליקציית Seret - המאפשרת למצוא בתי קולנוע / סרטים בקרבת מקום וגם לפי שעות ההקרנה הקרובות.

החל משנת 2014 משמש אלעד שלו כעורך האתר ואף הגיש פינת המלצות קולנוע קבועה מטעם האתר בתוכנית הבוקר "דני רופ עד 10".

בשנת 2017 הושקה טבלת המבקרים של אתר "סרט" הכוללת את מבקרי האתר וחמישה ממבקרי הקולנוע המובילים בישראל מכלי תקשורת מובילים. הטבלה היא היחידה בישראל שמכילה הן את ציוני הגולשים והן את ציוני המבקרים.

בשנת 2018 פתח האתר קטגוריית סדרות נרחבת המציגה מידע אודות אלפי סדרות, לרבות סדרות חדשות וסדרות ישראליות, כוללת ביקורות סדרות מהארץ ומהעולם ומשירותי הסטרימינג השונים, מאפשרת כתיבת ביקורות סדרות, מציגה טריילרים סדרות ועוד. האתר אף חנך שני מדורי טלוויזיה בשם "שובר מסך" ו"חדשות הסטרימינג".

בשנת 2020 השיק האתר פרופיל אישי מתקדם לחברי המועדון של האתר (רישום חינם) המאפשר שמירה וניהול רשימות צפייה של סרטים וסדרות טלוויזיה, סרטים וסדרות טלוויזיה מועדפים, שחקנים מועדפים, רשימת הביקורות של חבר המועדון ועוד.

## לוגואים קודמים

קובץ:Seret_Website_First_Logo.png| לוגו האתר הראשון (2000)
קובץ:SECOND_LOGO_-_SERET.png| לוגו האתר השני (2002)
קובץ:Seret_logo_-_shlishi.gif| לוגו האתר השלישי (2005)
קובץ:Seret_Website_Last_Logo.png| לוגו האתר הנוכחי


## ראו גם
* סרטים (אתר אינטרנט)
* יעל מבקרת בקולנוע
* ספר הקולנוע הישראלי
* IMDb

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר "סרט" - פורטל הסרטים הישראלי
* עמוד הפייסבוק הישן של מדור הסדרות של אתר סרט
* אתר Seret מעלה מדד סרטים פופולריים המבוסס על נתוני חיפוש צפייה ביז-פורטל

קטגוריה:אתרי קולנוע ישראליים
קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראלים שהושקו ב-2000
יעקב מכלוף

**יעקב מכלוף** הוא איש ציבור שהיה ראש המועצה המקומית בית שאן, משנת 1963 עד שנת 1970. הוא ניצח בבחירות פעמיים, אך באמצע הקדנציה השנייה שלו, הוא הוחלף בראש ועדה קרואה.

## קורות חיים
יעקב עלה מטריפולי שבלוב ואחרי שחרורו מצה"ל שימש כמורה בעיירה. כראש מועצה, הוא טיפל בנושאי תעסוקה, שיכון וביטחון - בעת מלחמת ההתשה. בשנת 1965, שימש דוד לוי כסגנו של מכלוף.

בנו עמוס מכלוף התמודד על ראשות העיר נתניה בבחירות המיוחדות שם ב-2026.

רחוב יעקב מכלוף, בבית שאן, קרוי על שמו.

## קישורים חיצוניים
* , 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת בית שאן
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם המפד"ל
קטגוריה:ישראלים ילידי לוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
תמיר שאבי

**תמיר שאבי** (נולד ב-1950 בעיראק) היה ראש עיריית אור יהודה בין השנים 1993–1998, והראשון שכיהן כהונה שלמה מאז שהוכרזה כעיר. כלכלן בהכשרתו ואיש בנייה ונדל"ן בעיסוקיו הפרטיים.

## ראשית חייו
משפחתו של שאבי עלתה לישראל מעיראק כשהיה בן שנה. המשפחה התגוררה באור יהודה, שהייתה אז מעברה (היא תוגדר כיישוב קבע רק ב-1955).

בנעוריו היה אתלט מצטיין בריצת 800 מ', בעל שיא אישי של 1:57.4 ד' באליפות ישראל באתלטיקה 1969, בה זכה במדליית הכסף. מאמנו היה מנחם קורמן.

## שירות במערכת הביטחון ופעילות אקדמית
בשירותו הצבאי הגיע לדרגת סרן בחטיבת הצנחנים. שירת בשב"כ בשנים 1975-1972.
למד לתואר ראשון במדע המדינה ובכלכלה וסיים תואר שני ביחסים בינלאומיים. בשנים 1980-1978 שימש מרצה באוניברסיטת תל אביב.

## כאיש ציבור
בשנים 1982-1980 שימש כמנהל המתנ"ס באור יהודה.
בין השנים 1993-1982 היה אחראי פרויקט שיקום שכונות באור יהודה, והעירייה זכתה בפרס קפלן על ההישג.

בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1993 התמודד על ראשות העיר אור יהודה וזכה. בתקופתו נבנתה שכונת נווה סביון. בבחירות 1998 הפסיד לראש העיר הקודם יצחק בוכובזה, ונשאר באופוזיציה.

כיום מתגורר בגני תקווה, מכהן כחבר דירקטוריון במספר חברות הנסחרות בבורסה ונחשב למומחה בדיוני ועדת גבולות מוניציפליים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:ראשי עיריית אור יהודה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:גני תקווה: אישים
בד קשמיר

200px|ממוזער|שמאל|צעיף מקשמיר
**בד קשמיר** הוא בד המיוצר מסיבי צמר טבעי של עזי הקשמיר הגדלות בחבל קשמיר אשר בצפון הודו, בטיבט ובמונגוליה. 

## סגולות
סיב הקשמיר הוא סיב טבעי דקיק ביותר ועוביו לא עולה על 16 מיקרון (לצורך השוואה עובי השיער האנושי נע בין 17 ל-18 מיקרון), מה שמקנה לו קלות ואווריריות רבה. 

הבד ידוע כאיכותי בזכות היותו בעל מרקם רך ונעים, וכן מונע הזעה וכמבודד חום. 

בנוסף, בניגוד לרוב סוגי הצמר או הבד המופקים מסיבים מהחי, ניתן לכבס אותו בכביסה ידנית ואין צורך בניקוי יבש.

מחירו הגבוה של הקשמיר נובע הן מסגולותיו המיוחדות וכן ממגבלות התפוקה: עז בוגרת מספקת בשנה כמות שיער המספיקה ליצור חוט לסריגת שליש סוודר או לאריגת צעיף אחד בודד. כמות הקשמיר השנתית המיוצרת בעולם נעה בין 15,000 ל-20,000 טון.

## גלגוליו ההיסטוריים
במאה השלוש עשרה הביא מרקו פולו את הקשמיר לאיטליה שם הוא הפך למוצר יוקרה המזוהה עם האריסטוקרטיה. משם התפשט השימוש בו אל שאר חלקי אירופה תוך שימור מעמדו היוקרתי, כשחוטי האריג והקשמיר מועברים בדרכי הרים מסוכנות בתוואי הידוע של דרך המשי לשוקי אירופה.
## קישורים חיצוניים

* 

קשמיר
קטגוריה:צמר
אבי אסרף

**אָבִי אַסְרַף** (נולד ב-1958) הוא איש ציבור שכיהן כראש עיריית אופקים בין השנים 2003–2007.

## קריירה ציבורית
בתקופת כהונתו של אסרף, הוגשו נגדו תלונות שונות על אי סדרים. מתנגדי אסרף דרשו משר הפנים למנות ועדת בדיקה לתפקודו. ועדת הבדיקה של משרד הפנים מצאה כשל תפקודי-תקציבי, בהנהלתו של אסרף, כמו גם אי-ביצוע תוכנית הבראה ופיטורי עובדים והעסקתם שלא כדין.

בשנת 2007 הודח אסרף מראשות העירייה בידי שר הפנים, מאיר שטרית, לאחר אשרור השר רפי איתן, ובמקומו מונתה ועדה קרואה. משזו סיימה את תפקידה, מונתה לעיר ועדה קרואה נוספת. אסרף הוא אחד המוחים הבולטים בעיר נגד הוועדות הקרואות, והוא אף עתר לבג"ץ נגד החלפתו בהן, אולם עתירתו נדחתה.

## קישורים חיצוניים
* הוועדה לבדיקת תפקוד העיר אופקים, סיכום, מסקנות והמלצות 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית אופקים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
סביאטוסלב פיודורוב

שמאל|ממוזער|180px|סביאטוסלב פיודורוב
**סביאטוסלב פיודורוב** (ברוסית: **Святослав Николаевич Фёдоров **; 8 באוגוסט 1927 – 2 ביוני 2000) היה רופא עיניים ומדען סובייטי. על תרומתו בתחום פיתוח רפואה הוענקו לו מספר עיטורים בהם גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1987. בשנת 1996 היה מועמד לנשיאות רוסיה.

## ביוגרפיה
סביאטוסלב פיודורוב נולד בעיר חמלניצקי (אז בברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחה איש הצבא האדום ממוצא רוסי. במהלך הטיהורים הגדולים אביו נאסר. עם תחילת מלחמת העולם השנייה המשפחה נמלטה לירוואן בו הוא סיים בית הספר. פיודורוב חלם על טייס והתקבל לבית הספר של חיל האוויר. בעקבות פציעה בשנת 1945 הוא שוחרר משרות צבאי.

פיודורוב סיים מכון לרפואה בעיר רוסטוב על דון והתמחה ברפואת עיניים. לאחר מספר שנים של עבודה במרפאות בעיר שדה בשנת 1958 פיודורוב עבר לעיר צ'בוקסרי והתחיל לעבוד במכון לחקר מחלות עיניים. בשנת 1960 הוא לראשונה בברית המועצות ביצע ניתוח להחלפת קרנית. הנהלת המכון פיטרה אותו בטענה שניתוחים שהוא ביצע לא הוכנו כראוי ובוצעו ללא הוכחה מדעית מספקת. אומנם לאור החלמת המנותחים וההד הציבורי פיודורוב הוחזר לעבודה.

בשנים 1961–1967 עמד פיודורוב בראש קתדרה למחלות עיניים במכון לרפואה בארכנגלסק. בשנת 1967 פיודורוב הועבר למוסקבה והועמד בראש קתדרה למחלות עיניים במכון לרפואה ה-3 במוסקבה. בתקופה זו הוא פיתח מספר שיטות חדשות לניתוחי עיניים שנמצאות בשימוש עד היום. פיתוחים שלו קיבלו הכרה בינלאומית.

בשנת 1974 הוא הועמד בראש מעבדה לניתוחי עין שבשנת 1980 אורגנה למכון לניתוחי עיניים ופיודורוב מונה למנהל המכון. לאור הצלחות גדולות ופיתוחים רבים של המכון בשנת 1986 הוחלט על פתיחת סניפי המוסד בערי ברית המועצות. בסך הכול נפתחו 11 סניפים.

עם תחילת הפרסטרויקה סביאטוסלב פיודורוב החל בפעילות ציבורית ופוליטית ענפה. הוא היה בין תומכיו של בוריס ילצין ובאוקטובר 1991 היה אף מועמד לתפקיד ראש הממשלה אך סירב לקבלו. במהלך תחילת שנות ה-90 פיודורוב היה בין מקימי מספר ארגונים ציבוריים אך בכל פעם היה עוזב אותם עקב חילוקי דעות בנושאים שונים. בינואר 1995 פיודורוב הקים מפלגה חדשה - "מפלגת שלטון עצמי של העובדים" (Партия самоуправления трудящихся). פיודורוב התנגד למדיניות כלכלית של הממשל ודגל בכלכלה חופשית אך שימוש ברגולציה ממשלתית, ניצול מושכל של משאבי טבע ופיתוח הדרגתי של המדינה. בשנת 1995 המפלגה השתתפה בבחירות לדומה וזכתה במקום בודד. בשנת 1996 פיודורוב העמיד את עצמו כמועמד המפלגה למשרת נשיא רוסיה. במהלך הבחירות הוא זכה בכ-700 אלף קולות ולא עבר לשלב השני.

לאחר בחירות 1996 פיודורוב התרחק מפעילות פוליטית וחזר במלוא המרץ לפעילות מדעית. במהלך עבודתו פיודורוב פרסם מעל 500 מאמרים, 7 ספרים מדעים וקיבל 108 פטנטים על המצאותיו בתחום רפואת עיניים.

פיודורוב נהרג בתאונה אווירית ב-2 ביוני 2000 כאשר חזר במסוק מכנס מדעי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מדענים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:רופאים רוסים
קטגוריה:מדענים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:פוליטיקאים רוסים
קטגוריה:רופאי עיניים
קטגוריה:רופאים סובייטים
קטגוריה:מועמדים לנשיאות רוסיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1927
קטגוריה:נפטרים ב-2000
פיני קבלו

**פיני קבלו** (נולד ב-16 באוקטובר 1952, בבית שאן) כיהן כראש המועצה האחרון של בית שאן, בשנת 1998 וכראש עיריית בית שאן, משנת 1999 עד שנת 2003, מיד לאחר שבית שאן קיבלה מעמד של עיר. קבלו כיהן לאחר שלמה בן לולו ולפני ז'קי לוי - שני יריבים ותיקים על ראשות מועצת ועיריית בית שאן במשך יותר משלושה עשורים. קבלו עמד בראש רשימה עצמאית לראשות העירייה, שהייתה מקורבת למפלגת העבודה.

בתקופתו של קבלו היה משבר בתעשייה הישראלית. מפעל כיתן בעיר נסגר ומפעל עוף טוב עמד בסכנת סגירה. בנוסף לזאת, קיבוצי האזור נאלצו לפטר עובדים, תושבי בית שאן והמתיחות בין תושבי העיר לקיבוצים גדלה. קבלו ראה את הרגעת הרוחות כחלק מתפקידו ויזם אירועים משותפים לתושבי העיר והקיבוצים. מלבד האירועים המשותפים, קבלו שיתף פעולה עם המועצה האזורית בקעת בית שאן, בראשות יעל שאלתיאלי במיזם פינוי אשפה ובהקמת גן תעשייה בשם "פארק צבאים".

קבלו קידם את הספורט והבריאות באזור. הוא הקים בבית שאן מרכז רפואי ויזם קנייה של ניידת טיפול נמרץ לעיר, כך שתושבי העיר והאזור לא יהיו תלויים בשירותים רפואיים המצויים בעפולה. הוא גם הקים בעיר בית ספר לכדורגל, שמשרת את תושבי עמק בית שאן כולו.

קבלו יזם את הקמת שכונת רבין בעיר ולצורך זה, עיריית בית שאן קנתה קרקע משני קיבוצים באזור. הקיבוצים, באותה תקופה היו חייבים לבנקים כסף רב וקבלו דאג שכספי רכש הקרקעות לא יעוקלו על ידי הבנקים.

לפני שעמד בראש הרשימה הוא כיהן כמזכיר מועצת הפועלים בבית שאן ואחרי שירותו כראש העיר הוא תפס מקום חשוב במרכז השלטון המקומי. מאז 2003 הוא יו"ר סיעת העבודה בהסתדרות ומכהן כסגן יו"ר ההסתדרות.

קבלו נשוי ואב לארבעה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מזכירי מועצות פועלים
קטגוריה:ראשי עיריית בית שאן
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף כללי אורט בית שאן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
אוריול רומאו

**אוריול רומאו וידאל** (בספרדית: **Oriol Romeu Vidal**; נולד ב-24 בספטמבר 1991) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר האחורי בסאות'המפטון מהצ'מפיונשיפ.

## קריירה
רומאו נולד בעיירה אוידקונה שבקטלוניה והחל לשחק בלה מאסיה, אקדמיית הנוער של מועדון הכדורגל ברצלונה, לאחר שהגיע אליה ב-2004 מהנוער של היריבה העירונית אספניול. במשך חמש שנים התקדם באקדמיה וב-2009 החל לשחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בהפסד 1–3 לסביליה במשחק הראשון של הסופר קאפ הספרדי 2010, בו זכתה לבסוף ברצלונה. רומאו שותף במשחק לה ליגה אחד של ברצלונה, במאי 2010, ובקיץ 2011 עבר לצ'לסי מהפרמייר ליג עימה זכה בליגת האלופות ב-.

ב-12 ביולי 2013 הושאל לוולנסיה הספרדית לעונה אחת, וב-4 באוגוסט 2014 הושאל לשטוטגרט מהבונדסליגה.

ב-13 באוגוסט 2015 חתם רומאו לשלוש שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג עבור 5 מיליון יורו, ושיחק במדיה במשך שבע עונות.

ב-1 בספטמבר 2022 חתם בז'ירונה, וב-9 בספטמבר כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על ריאל ואיאדוליד.

ב-19 ביולי 2023 חזר לקבוצת נעוריו ברצלונה וחתם לשלוש שנים.

רומאו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ספרד מאז גיל 17, זכה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 והשתתף בין היתר פעמיים בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ובטורניר הכדורגל באולימפיאדת לונדון (2012).

## תארים
;ברצלונה
* הסופר קאפ הספרדי - 2010
* אליפות ספרד: 
* ליגת האלופות: 

;צ'לסי
* גביע ה-FA: 2011/2012
* ליגת האלופות: 
* הליגה האירופית: 

;עם 
* אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2009
** מקום שני: 2010

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:קשרי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה אתלטיק
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני ולנסיה
קטגוריה:כדורגלני שטוטגרט
קטגוריה:כדורגלני סאות'המפטון
קטגוריה:כדורגלני ז'ירונה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:ספורטאים ספרדים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים ספרדים בגרמניה
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1991
פאלאספורט מנס סאנה

**פאלאספורט מנס סאנה** (באיטלקית: **Palasport Mens Sana**; בעבר **היכל פאלאסטרה**, **PalaEstra**) הוא אולם ספורט השוכן בעיר סיינה שבטוסקנה, איטליה. האולם הוקם בשנת 1976 ובעל תכולה של 6,000 מקומות ישיבה.

## היסטוריה
מאז הקמתו משמש האולם כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל המקומית מנס סאנה, לשעבר מונטפסקי סיינה ששיחקה בליגת העל האיטלקית וביורוליג. מונטפסקי זכתה 6 פעמים באליפות איטליה (שתי אליפויות נוספות בוטלו על ידי פדרציית הכדורסל האיטלקית). בנוסף, האולם שימש בעבר גם את קבוצת הכדורסל וירטוס סיינה  וקבוצת כדוריד מקומית.

היכל הספורט נקרא תחילה "פאלאספורט מנס סאנה" אך ב-21 באוקטובר 2010 הוסב שמו לפאלאסטרה על שם הספונסר "אסטרה" (Estra) שהיא חברת אנרגיה. כחלק משיתוף פעולה בין חברה זו לבין חברה אחרת, הותקנו פנלים פוטו-וולטאים (פנלים סולאריים) על גגו של האולם.

בשנים 2000, 2004, 2007, 2008, 2009 ו-2010 אירח האולם את הסופר קאפ האיטלקי בכדורסל (La Supercoppa italiana di pallacanestro maschile) המפגיש בכל שנה לפני פתיחת עונת הכדורסל בין הזוכות של ליגת העל האיטלקית ושל הגביע האיטלקי בעונה הקודמת.

ב-1979 שימש האולם כאחד מאולמות אליפות אירופה בכדורסל.

המתקן משמש גם לקיום קונצרטים.
ממוזער|ימין|אוהדי מונטפסקי סיינה באולם

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אולמות כדורסל באיטליה
קטגוריה:מנס סאנה סיינה
קטגוריה:סיינה: מבנים
אולג יפרמוב

**אולג יפרמוב** (ברוסית: **Олег Ефремов**; 1 באוקטובר 1927, מוסקבה – 24 במאי 2000, מוסקבה) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה שלוש פעמים פרס ברית המועצות (עבור בימוי הצגות תיאטרון) ובשנת 1976 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון הוא קיבל מספר עיטורים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1987.

## ביוגרפיה
אולג יפרמוב נולד במוסקבה למשפחת פקיד במערכת גולג. חלק מילדותו הוא העביר ביחד עם אביו במחנות עבודה בו הכיר את העולם התחתון. הוא אהב תיאטרון ונרשם לחוג תיאטרון לילדים. בשנת 1945 הוא התקבל ללימודים בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1949 לאחר סיום לימודי משחק יפרמוב לא התקבל לתיאטרון אמנותי אך קיבל הזמנה לתיאטרון לילדים העירוני. כישלון לכאורה זה הפך להצלחה כי בתקופתו תיאטרון לילדים התפתח לתיאטרון פופולרי של העיר. בתיאטרון זה יפרמוב עבד עד לשנת 1957 כאשר כבר בשנת 1955 הוא ביים את הצגתו הראשונה.

במקביל לעבודה בתיאטרון יפרמוב לימד בבית הספר למשחק בו למד מספר שנים קודם לכן. תוך זמן קצר התגבשה סביבו קבוצה של שחקנים צעירים (אולג טבקוב, גלינה וולצ'ק, יבגני יבסטיגנייב ועוד) שהיו מעוניינים להקים תיאטרון חדש. בשנת 1956 הקבוצה הציגה את המחזה הראשון בבימוי אולג יפרמוב. לתיאטרון לא היה בניין קבוע ולכן הם נדדו בין במות שונות. התיאטרון קיבל את השם "סוברמניק" (בן זמננו). בשנת 1961 הוקצב לתיאטרון החדש בניין ישן בכיכר מאיאקובסקי. זה היה מקרה נדיר שתיאטרון חדש הוקם על ידי השחקנים ולא על ידי החלטת השלטונות. בשנת 1970 יפרמוב העלה על במת התיאטרון שהוא הקים את ההצגה האחרונה. 

בסוף שנות ה-60 התיאטרון האמנותי במוסקבה היה במשבר קשה ואולג יפרמוב קיבל הזמנה לבוא לתיאטרון בתוך מנהלו. באותה תקופה היו בתיאטרון כ-150 שחקנים (לעומת כ-36 ב"סוברמניק" ממנו יפרמוב בא) שחלקם לא שיחקו כבר מספר שנים. תוך מספר שנים יפרמוב הצליח לשנות את מצב התיאטרון ועם פרוץ השינויים מספר שחקנים פופולריים הסכימו להצעת יפרמוב להגיע לתיאטרון. יפרמוב היה נוהג להזמין במאים בולטים דוגמת אנטולי אפרוס ולב דודין לביים הצגות בתיאטרון. אומנם הגעת שחקנים חדשים החזירה לתיאטרון את הקהל, אך היא גם הגדילה עוד יותר את להקת התיאטרון. יפרמוב הצליח להחזיר לבמה את השחקנים של הדור הוותיק וכן לעלות הצגות עם השחקנים הצעירים, אך עם דור הבינים של השחקנים הוא לא הצליח למצוא שפה משותפת. בשנת 1987 המשבר בתיאטרון התפרץ מחדש והוא התפצל לשני תיאטראות נפרדים. יפרמוב המשיך להוביל את ה"תיאטרון האמנותי על שם צ'כוב" עד סוף חייו.

במקביל לעבודה בתיאטרון יפרמוב הצטלם בעשרות סרטי קולנוע החל משנת 1955 ועד לשנת 1998. הוא השתתף במספר סרטים פופולריים אצל במאים כמו אלדר ריאזנוב (הזהר מהמכונית), סרגיי בונדרצ'וק ורולאן ביקוב.

בנו מיכאיל יפרמוב גם הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ידוע.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:במאי תיאטרון רוסים
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:אמני העם של ברית המועצות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1927
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2000
TeamViewer

**TeamViewer** היא תוכנת מחשב המאפשרת שליטה מרחוק, שיתוף שולחן העבודה, שיחות ועידה באינטרנט והעברת קבצים בין מחשבים. זו תומכת במערכות ההפעלה ווינדוס, לינוקס, OS X, iOS ואנדרואיד. ניתן אף לגשת למחשב בו פועלת התוכנה באמצעות דפדפן אינטרנט. למרות מטרתה העיקרית של התוכנה לשליטה מרחוק, תכונות נוספות כלולות בה.

## יצירת חיבור
ניתן להתקין את התוכנה באמצעות הליך התקנה, אם כי ישנה גרסה ניידת שאינה כוללת חילוץ של קובצי ההתקנה על המחשב. על מנת להתחבר למחשב אחר, יש להפעיל את התוכנה על שני מחשבים. על מנת להתקינה יש צורך בגישת מנהל המערכת ואישורו, אולם ניתן להפעילה על ידי כל משתמש. עם הרצתה על המחשב, משתמש המערכת מקבל מספר פרטנר בדומה לשם משתמש רנדומלי, וזאת בצירוף קבלת סיסמה. אלו הם פרטי נגישות באמצעותם ניתן יהיה ליצור חיבור עם אותו משתמש דרך מחשב אחר באמצעות הזנת פרטי זהות.

ישנה אפשרות ליצור פגישה מקוונת, כלומר חיבור קבוצתי ממספר מחשבים, זאת ניתן לעשות באמצעות הגרסה המלאה או על ידי התחברות לאתר התוכנה ושם להקיש את קוד הזיהוי.

## שימוש בלינוקס
TeamViewer למערכת לינוקס מתבסס על מערכת ווינדוס וניתן לשימוש באמצעות יישום Wine אשר מאפשר הרצת תוכנות שנכתבו בעיקרם למערכת ווינדוס על מערכות אחרות. 
קישור להפעלה: *exec "$TV_BINDIR"/wrapper "c:\XXX\TeamViewer\Version$tv_ver\TeamViewer.exe" "$@"*, זאת בהתאם למיקום התקנת התוכנה על המערכת.

## אבטחה
TeamViewer עושה שימוש בהצפנת RSA באמצעות שימוש באלגוריתמים שונים וחילופם, כמו כן ישנו שימוש בתשתית מפתח ציבורי המצפינה כל פעולה קודמת.

כברירת מחדל, התוכנה עושה שימוש באחד משרתי אתר האינטרנט שלה ובכך מקשרת בין לקוח מקומי לבין המארח, ומנתבת אותם. מלבד זאת, נוצר חיבור ישיר באמצעות UDP/TCP.

## ראו גם
*פרוטוקול VNC לשליטה מרחוק
*שרת לקוח
*פרוטוקול התקשורת ושימושיו
*NetBus

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2005
הצבע הכי יפה בעולם

**הצבע הכי יפה בעולם** הוא ספר ילדים מאת פאול קור. הספר יצא לאור על ידי הוצאת דביר. הספר מכיל 26 עמודים. הספר שייך לקטגוריית ילדים 0-3.  

## עלילה
הספר מתאר תחרות יופי בין צבעים שונים כאשר בתפקיד השופט נמצא "השחור". כל אחד מן הצבעים תיאר את נפלאותיו והילל את עצמו, בטוח מאוד כי הניצחון יהיה שלו. אף על פי שסופר על היותם "כל צבעי הקשת" למעשה היו שם גם צבעים שלא מופיעים בה. 

השופט לא בחר מנצח אחד מסוים. הוא הודיע למתחרים שכולם, ללא יוצא מן הכלל, יפים. לא מצא-חן בעיניו שיהיה ריב בין הצבעים. בסוף הסיפור הצבעים חולמים יחדיו חלום משותף כאשר קשת בענן מופיעה בחלומם.

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי פאול קור
קטגוריה:ספרי הוצאת דביר

## קישורים חיצוניים

* הספר "**[https://simania.co.il/bookdetails.php?item_id=17272#/google_vignette הצבע הכי יפה בעולם]**", באתר "סימניה"
בית הגמלים

**בית הגמלים** או **בית שמואל לוי** הוא בית מגורים ברחוב נחלת בנימין 13 בתל אביב, המעוטר באריחי קרמיקה שיוצרו בבצלאל, ועליהם איורים המאפיינים את אסכולת ארץ ישראל שרווחה באותה העת, כגון רועי צאן ואורחות גמלים, שהעניקו לבית את שמו. המבנה כולל אלמנטים נוספים האופייניים לסגנון האקלקטי, כגון תבליטים מעוטרים, מעקות מסוגננים וחלונות בעלי סיומת בצורת קשת.
הבניין מיועד לשימור.

הבניין נבנה בשנת תרפ"ו (1926) על פי תכנונו של האדריכל דב הרשקוביץ.
בעלי הבניין היו פורטונה ושמואל לוי שהגיעו ארצה מפלובדיב שבבולגריה. לוי התפרנס ממחצבת חצץ שניהל באזור הר-טוב. לזוג לוי היו שני ילדים ויחד איתם גרו בבית גם הוריו של שמואל.
הרשקוביץ בנה את הבניין בצורת האות ח, עם פתח בחזית אשר שימש קיצור דרך להולכי רגל מרחוב נחלת בנימין  לרחוב אלנבי וממנו לרחוב בלפור. הרשקוביץ קרא לכך פסאז', וכיאה לו נפתחו חנויות משני צידיו וזכה לשם "פסז' לוי".

לבניין שלוש קומות וגג שטוח. קומת הקרקע משמשת למסחר, כמרבית הבתים ברחוב, והיא מופרדת בכרכוב משתי הקומות העליונות, שבהן דירות למגורים.

בשתי הקומות העליונות שבחזית, הפונה לרחוב נחלת בנימין, ישנם שני אגפים בולטים סימטריים. בכל אחד מהם נקבע חלון מלבני (בקומה השנייה), מעליו תמונה באריחי קרמיקה ומעליה (בקומה השלישית) חלון בעל סיומת מעוגלת; אלה יוצרים בכל צד יחידה חזיתית אחת, שקצה הגג בה מודגש על ידי בָּלוּסטרָדות (מעקות עמודים). פנימה מן היחידות החזיתיות ישנן שתי מרפסות בעלות מעקה ברזל מסוגנן, וביניהן, מעל הכניסה הראשית, משובצת תמונת קרמיקה מלבנית מוארכת.

עבודות הקרמיקה הבולטות מתוצרת "בצלאל" (בעיצובו של זאב רבן, שאחרות כמותן עיטרו בשנות ה-20 את בתיה של תל אביב הקטנה), מעניקות לבית צביון מזרחי. נושאיהן שאובים מהנוף הארצישראלי.
באריחי קרמיקה שנקבעו משני צדי החזית מצוירות תמונות זהות של רועה צאן בסגנון הצלליות הבצלאלי נוסח ליליֶין או רַבָּן, עם אורנמנטיקה מזרחית כעיטור משני.
במרכז החזית, מעל הכניסה הראשית, קבוע האריח המרכזי, ועליו כתובת הבניין: "בית לוי – תרפ"ו" (שם בעל הבית ושנת הבנייה). משני צדיו מונחים באופן סימטרי אריחי קרמיקה שעליהם מצוירת אורחת גמלים וחמורים, המעוטרת בדגם של רימונים.
בעורפו של הבניין היה במקור מגרש ריק, אולם כבר בשנת 1931 הוקם בו מבנה שקיבל את הכתובת אלנבי 74 וכיוון שבכך נחסם המעבר, נסגר גם המעבר בחזית בית הגמלים והפך לחנות נוספת.
לוי מכר את הבניין בשנת 1933 ליעקב אברמוביץ וב-1936 נמכר שוב לאריה מסינג.
את הנכס רכשה ברגו מקבוצת ברגו הון השקעות בע"מ, חברה יזמית המתכוונת לבצע שימור מקיף למבנה.

## לקריאה נוספת
* נתן הרפז, 'מ'בתי חלומות' ל'בתי קופסאות' - המהפך האדריכלי של שנות השלושים בתל-אביב', בתוך: מרדכי נאור (עורך), **[[תל-אביב בראשיתה: 1934-1909|תל אביב בראשיתה: 1909–1934]]**: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ד 1984, עמ' 99.
* בתיה כרמיאל, בהשתתפות עדינה מאיר-מריל ואליק מישורי, **אריחים מעטרים עיר: קרמיקה "בצלאל" בבתי תל-אביב, 1923–1929**, תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, תשנ"ז 1996, 137.
* יעקב שביט וגדעון ביגר, **ההיסטוריה של תל-אביב**, כרך א: **משכונות לעיר (1909-1936)**, תל אביב: רמות - אוניברסיטת תל אביב, תשס"א 2001, עמ' 238.

## קישורים חיצוניים
* פרטים על הבית

קטגוריה:נחלת בנימין
קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי מגורים
קטגוריה:הסגנון האקלקטי בארץ ישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
מיכאיל אוליאנוב

**מיכאיל אוליאנוב** (ברוסית: **Михаил Ульянов**; 20 בנובמבר 1927, מחוז אומסק– 26 במרץ 2007, מוסקבה) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס לנין ופרס ברית המועצות ובשנת 1969 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון הוא קיבל מספר עיטורים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1986.

## חייו
מיכאיל אוליאנוב נולד בכפר במחוז אומסק למשפחת יושב ראש הקולחוז המקומי. בשנת 1942 מיכאיל החל להשתתף בחוג לתיאטרון שארגנה קבוצת שחקנים שנמלטו משטח שנכבש על ידי הגרמנים. בשנת 1944 הוא התחיל ללמוד משחק בסטודיו ליד התיאטרון העירוני של אומסק. לאחר שנתיים של לימודים הוא החליט לנסוע למוסקבה והתקבל לבית הספר למשחק ליד תיאטרון וכטנגוב. בשנת 1950 לאחר סיום קורס לימודים אוליאנוב התקבל ללהקת התיאטרון. בתיאטרון וכטנגוב אוליאנוב פעל כל השנים ובשנת 1987 אף התמנה למנהל האמנותי של התיאטרון.

במקביל לעבודה בתיאטרון, החל משנת 1954 אוליאנוב היה מלמד בבית הספר למשחק ליד התיאטרון.

בשנת 1953 אוליאנוב לראשונה השתתף בסרט קולנוע. בשנת 1966 הוא גילם תפקיד ראשי של יושב ראש קולחוז בסרט "היושב ראש" (Председатель). על תפקיד זה אוליינוב זכה בפרס לנין. בשנת 1969 הוא השתתף בסרט של איוואן פירייב "אחים קרמזוב". לאחר פטירת הבמאי, אוליינוב ביחד עם קיריל לברוב השלימו את בימוי הסרט.

בשנת 1968 אוליאנוב גילם בסרט השחרור את דמות של גאורגי ז'וקוב. הוא גילם תפקיד זה גם בהמשך, בסך הכול ב-15 סרטים. במהלך הקריירה אוליינוב השתתף ב-69 סרטים (אחרון בשנת 2004).

אוליאנוב היה פעיל בחיים הציבוריים. הוא מונה למספר תפקידים במנגנון איגוד עובדי תעשיית הקולנוע, איגור עובדי התיאטרון וכו'. בהיותו חבר מפלגה פעיל הוא אף נבחר לחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.

אוליאנוב הפסיק להופיע על במת התיאטרון בשנת 2005. מיכאיל אוליאנוב נפטר ב-26 במרץ 2007 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

התיאטרון העירוני באומסק נקרא על שמו וכל שנה במחוז אומסק מוענק פרס על שמו עבור פעילות בתחום התיאטרון.

[שמאל|ממוזער|250px|קברו של מיכאיל אוליאנוב ב[בית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.]]

## קישורים חיצוניים

* 

* [אתר לזכרו (ב[רוסית])]
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון רוסים
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:אמני העם של ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1927
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2007
עמיהוד ארבל

**עמיהוד ארבל** (20 ביוני 1920 – 28 במאי 1987) היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין בישראל.

## קורות חייו ופועלו

ארבל נולד ב-1920 ביפו לבן ציון אידלננט ולאה לבית מאירוביץ, משפחה ותיקה בארץ ישראל. האב נבחר לחבר ועד העיר יפו בשנת 1922, ובהמשך שנות ה-20 עברה המשפחה לחיפה לרחוב בן יהודה. מאוחר יותר שינו בני המשפחה את שם משפחתם לארבל. כנער, גילה עניין בצילום. במלחמת העולם השנייה התנדב לבריגדה היהודית ושירת בגדוד תותחי השדה מספר 200. גדוד זה סייע ליחידות הבריגדה בלחימה בגרמנים בצפון איטליה. בתום הקרבות המשיך עם חיילי הבריגדה בחיפוש ניצולים ממחנות ההשמדה. ארבל היה גם חבר במערכת 'החיל', ביטאונה של הבריגדה. 

כאשר שב לארץ ישראל בשנת 1946, היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין. בשנים 1948–1950 היה ראש מדור מחקר, לימים חטיבת המחקר של צה"ל. בשנת 1954 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן והחל לעבוד במערכת הביטחון הישראלית.

ארבל כתב את הספר "תותחים על הסניו - רשימות תותחן עברי" העוסק במערכה על נהר סניו בחזית איטליה במלחמת העולם השנייה שבה לחמה הבריגדה היהודית.

הוא גם תרגם ספרים רבים, בעיקר בנושאי צבא, בהם ספרו של פילדמרשל ארצ'יבלד ויוול, "מסעי המלחמה בארץ ישראל", בהוצאת מערכות שראה אור לראשונה בעברית ב-1951. בהמשך תרגם ספרים נוספים, בהם "מסע לאיכטלאן" של קרלוס קסטנדה, רוב רוי על הירדן, "המהגרים" ו"הדור השני" של הווארד פאסט "המסכה של דמטריוס" של אריק אמבלר ו"במדינה חופשית" של וידיאדר סורג'פרסאד נייפול.

ארבל נפטר ב-1987 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

## לקריאה נוספת
* 
* עמיהוד ארבל, **תותחים על הסניו**, הוצאת מערכות, 1948
* צ'ארלס נורדהוף וג'ימס נורמן הול, **קורות מלחי הבאונטי** (עברית: א. עמיהוד), תל אביב: הוצאת ספרים נ' טברסקי, תש"ז (5 כרכים)

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:רבי-סרנים בצה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
בלה שיקי

**בלה שיקי** (בהונגרית: **Siki Béla**; 21 בפברואר 1923 – 29 באוקטובר 2020) היה פסנתרן הונגרי.

## ביוגרפיה
שיקי נולד בהונגריה ולמד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט אצל לאו ויינר וארנסט פון דוהנאני. בשנים 1942 ו-1943 ניצח בתחרות הפסנתר ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בשנת 1945 עבר לשווייץ, שם למד אצל דינו ליפאטי וניצח בתחרות ז'נבה בשנת 1948. הקריירה הבינלאומית שלו כסולן הובילה אותו להופיע בכל חמש היבשות עם מנצחים ותזמורות מן השורה הראשונה.

בשנת 1965 עבר שיקי לארצות הברית והחל ללמד באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. בין 1980 ל-1985 לימד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת סינסינטי ובשנת 1985 חזר לסיאטל, שם המשיך ללמד עד פרישתו ב-2001. שיקי הוציא הקלטות אחדות. לעיתים קרובות הוא הוזמן לשבת בחבר השופטים בתחרויות מוזיקה בינלאומיות, בין השאר בלידס (אנגליה), בז'נבה ובבולצאנו (איטליה).

נפטר ב-29 באוקטובר 2020.

## פרסומים (רשימה חלקית)
* שיקי, בלה, "רפרטואר לפסנתר: מדריך לפרשנות וביצוע", ספרי שירמר, 1981,  .

## לקריאה נוספת
* פרנק דואס, "בלה שיקי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן, 1980 

## קישורים חיצוניים

* בלה שיקי, באתר אוניברסיטת וושינגטון

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים הונגרים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1923
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-2020
ויקיטיול

**ויקיטיול** (באנגלית: **Wikitravel**) הוא אתר אינטרנט העוסק בטיולים ופועל על פלטפורמת ויקי אשר נוצר במקור על ידי אוון פרודרומו ומישל אן ג'נקינס בשנת 2003. בשנת 2006 חברת Internet Brands רכשה את האתר ובעקבות הרכישה החלה להציג פרסומות בדפי האתר. מהלך זה נתקל בהתנגדות ניכרת מצד קהילת המשתמשים כאשר עורכי המהדורה האיטלקית והמהדורה הגרמנית של האתר החליטו לרכז את הפעילות ואת כל התוכן שפיתחו עד אז באתר חדש. זאת, בהתאם לרישיון החופשי של האתר בו פעלו, שאפשר לעורכים לבצע "פיצול" מעין זה. כתוצאה מכך, ב-10 בדצמבר 2006 הושק האתר "ויקימסע", בעודו מופעל ונמצא בבעלות עמותה גרמנית בשם , שהוקמה לשם מטרה זו.

בשנת 2007 קיבל האתר פרס וובי בקטגוריית אתר התיירות הטוב ביותר לשנה זו. באותה שנה מייסדי ויקיטיול החלו מיזם בשם "Wikitravel Press" אשר במסגרתו החברה פרסמה מדריכי טיולים מודפסים המבוססים על תוכן האתר. המדריכים המודפסים הראשונים פורסמו ב-1 בפברואר 2008.

בשנת 2012, לאחר זמן רב בו קהילת העורכים של המהדורה האנגלית של "ויקיטיול" לא היו שבעי רצון משירות האירוח של האתר, גם הם החליטו לבצע "פיצול" דומה לזה שעשו העורכים במהדורות האיטלקית והגרמנית לפניהם. כתוצאה מכך, במהלך אותה שנה, כל הקהילות בשפות השונות של האתר, כוללים המייסדים, ביצעו "פיצול" ומיזוג עם ויקימסע, אשר בינואר 2013 הושק מחדש כמיזם של קרן ויקימדיה.

## ראו גם
* תיירות
* ויקימסע

## קישורים חיצוניים

* 

* wikitravel.org

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2003
צ'נטיקו

[שמאל|ממוזער|האלה צ'נטיקו מתוך [קודקס ריוס.]]
**צ'נטיקו** היא אלת האש הביתית והאח, וכן אלת האוצרות במיתולוגיה האצטקית.

על פי המיתולוגיה האצטקית, צ'נטיקו אוכלת פפריקה ודגים צלויים.

מסופר במיתולוגיה האצטקית כי צ'נטיקו נענשה על ידי האל טונאקאטקוטלי שהפך אותה לכלבה כעונש על אכילת פפריקה ביום צום.

האלה מתוארת כלובשת כתר עשוי קוצי קקטוס רעילים, ולעיתים מתוארת בצורת נחש אדום.

## קישורים חיצוניים

*האלה צ'נטיקו

קטגוריה:אלות אצטקיות
קטגוריה:אלות אש
יוסף פצנובסקי

הרב **יוסף פצנובסקי** (תרל"ה, 1875 - ב' בסיוון תש"ב, 18 במאי 1942) הוא מחבר הספר פרדס יוסף על חמישה חומשי תורה.

## חייו
נולד בפולין למשה יהודה ובלומה לאה לבית מיזליש. היה מצאצאי ה"נתיבות המשפט". את השכלתו התורנית רכש במחיצת בן-דודו הרב יחיאל מיכל הכהן בעיר זאקראטשין (פלך וורשה). בספריו ציטט פעמים רבות מדברים שכתב בנערותו. נישא לרוחמה, בתו של צבי הירש הלוי מלאסק. נמנה עם חסידי גור. לאחר נישואיו התגורר בפאביניץ. הוא עסק בסחר בעצים, אך את עיקר זמנו הקדיש ללימוד תורה ולכתיבת ספריו. בהקדמה לספרו פרדס יוסף על חומש בראשית כתב: "כל באי בצל קורתי וחנותי ראו זאת כי תמיד לא שקטתי ולא נחתי, רק הגיתי במצולות ים התלמוד. וכל הימים לרבות הלילה כי גם בלילה לא שכב ליבי. ויהי בבוקר והנה היא לאה-ליאות ויגיעות רבות".

רבי מנחם מנדל אלתר כתב עליו: "הנמצא כזה איש אשר הנהו טרוד על המחיה ועל הכלכלה ונמנה בין סוחרי ארץ. עם כל זאת יוסף הוא השליט ברוחו פי שניים, לקבוע עיתים לתורה ולחדש חידושים, לעשות ציצים ופרחים לתורה, ויגעת ומצאת תאמין".

פצנובסקי כתב וערך מספר ספרים, שהבולט שבהם הוא פרדס יוסף על התורה, המכיל ליקוט רחב של פירושים, שאלות ותשובות וחידושים על סדר פרשיות התורה. בשנים 1930–1939 הביא לדפוס בלודז' ובפיטרקוב את הכרכים על החומשים בראשית, שמות וויקרא. מלחמת העולם השנייה מנעה ממנו להשלים את הדפסת הכרכים על חומש במדבר ודברים.

נפטר בשנת תש"ב והוא בן 67. ארבעה ימים לפני פטירתו הלכה לעולמה אשתו רוחמה. נקבר בלודז'. רוב בני משפחתו הוכחדו בשואה.

באייר תשע"ט אותרה מצבתו בבית הקברות בלודז'.

## חיבוריו
* **פרדס יוסף** על התורה, בראשית (פיטרקוב תרצ"א), שמות (לודז' תרצ"ז), ויקרא (לודז' תרצ"ט)
* **גן יוסף**, **לקט יוסף**, נדפסו יחד בבני ברק תשנ"ח
* **פרי יוסף** - חיבור קצר על מסכת גיטין, נדפס בסוף הספר חשרת מים מאת הרב יחיאל מיכל הכהן, פיטרקוב תרס"ד

## קישורים חיצוניים
* הצער היותר גדול שאח ירדה באחיו, מאתר הרב יוסף פצנובסקי הי"ד, אתר תורתך לא שכחתי

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי 1875
קטגוריה:חסידי גור
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:מחברי ספרי חידושים על התורה
קטגוריה:נפטרים ב-1942
מסר (חברה)

**מסר ב.א.ב. בע"מ** היא חברת בת של דפוס בארי ובר שיווק והפצה, העוסקת בהפצה של דואר כמותי. החברה מעסיקה 600 עובדים, לחברה מרכז לוגיסטי ראשי בראשון לציון, ו-45 מרכזי הפצה בפריסה ארצית.

## היסטוריה
ממוזער|שמאל|הסמליל הראשון של חברת מסר, שהיה בשימוש עד ל-2010
"מסר" הוקמה במרץ 2001 במטרה להתחרות בחברת דואר ישראל בשוק הדואר הכמותי (דואר הנשלח בכמויות גדולות על ידי בנקים, חברות אשראי, חברות תקשורת וכדומה). החברה החלה לפעול ולשווק באופן מסחרי את שירותיה בתחילת 2002. דפוס בארי הוא גורם מרכזי בתחום ההדפסה והעיטוף של דואר כמותי, וחברת "מסר" משלימה את פעילותו בתחום זה. החברה הוקמה על בסיס כתב הרשאה שקיבלה חברת "אביב שיגור" במרץ 2001 לחלק מכתבים עבור לקוחות מתחומי התקשורת והאשראי המופקים על ידי דפוס בארי. זאת על בסיס רישיון שניתן בשנת 1978, על ידי שר התקשורת, מאיר עמית, ל"אביב שיגור" לפעול בתחום חלוקת החבילות. אולם אחר כך החליט משרד התקשורת לבטל את כל ההיתרים לחלוקת דואר שניתנו עד אז. ומנכ"ל משרד התקשורת, אורי אולניק, דרש מהמיזם להימנע מהרחבת פעילותו בתחום חלוקת הדואר הכמותי הממוין, עד סיום הבירור שעורך המשרד בנושא. הסיבה לביטול הייתה תוכנית לפתוח את שוק הדואר בישראל לתחרות באופן מסודר. ביולי 2003 פנתה רשות הדואר לבית המשפט המחוזי בתל אביב בבקשה להוציא צו מניעה זמני, האוסר על "מסר" לעסוק בחלוקת דואר כמותי. ובספטמבר 2003 עובדי רשות הדואר התלוננו במשטרה כנגד "מסר" בטענה לביצוע פעילות לא חוקית של חלוקת דואר פיראטית. במקביל באותה עת נערכו דיונים בכנסת על פתיחת שוק הדואר לתחרות ועל הפרטת הדואר.

ביולי 2004, אישרה ועדת הכלכלה, לקראת הצבעה בקריאה שנייה ושלישית, הצעה כי שוק הדואר הכמותי ייפתח לתחרות באופן הדרגתי החל ב-31 בינואר 2006, ושלבים נוספים יבוצעו ב-2007; עד 2009 ייפתח לתחרות 70% מהשוק, וב-2010 תישקל פתיחה מלאה של שוק הדואר לתחרות.

במרץ 2006 נפתח לבסוף שוק הדואר הכמותי לתחרות, וחברת "מסר" קיבלה בחודש זה רישיון לחלוקת דואר כמותי, שהחליף את הרישיון של אביב שיגור שבאמצעותו פעלה החברה עד אותה עת.
מהלך זה אפשר לחברת מסר לבסס את פעילותה. עם זאת, בעקבות לחץ של עובדי רשות הדואר הוחלט כי דואר ישראל עדיין יישאר מונופול מוחלט בתחום הדואר הפרטי הלא כמותי. תוך מספר שנים הפכה "מסר" למתחרה העיקרית של דואר ישראל.

בסוף 2020 הודיעה חברת "מסר" כי תגיש הצעה לרכישת חברת דואר ישראל, במסגרת תוכנית ההפרטה שלה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: דואר
קטגוריה:חברות תקשורת ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2002
אהקטל

[ממוזער|שמאל|250px|אהקטל מתוך [קודקס בורג'ה]] 
[ממוזער|שמאל|250px|[מזבח המוקדש לאהקטל. המזבח התגלה בעת בניית תחנת הרכבת התחתית מטרו פינו סוארז במקסיקו סיטי בשנת 1967. המזבח ממוקם בסמוך למעבר המוביל בין קו 1 לקו 2.]]
**אהקטל** או **אהקאטל** (eʔˈeːkatɬ) הוא אל הרוח במיתולוגיה האצטקית.

אהקטל מתואר כנחש בעל נוצות ולעיתים מכונה **אהקאטל [[קצלקואטל]]**. בשל אופיו - כאל הרוח, הוא יוצג לרוב כפסל בעל שני ראשים שפיהם מקושרים ודרכם יכלה רוח לנשוב.

סיפור הבריאה האצטקי מספר כי כאשר השמש הרביעית הושמדה (על מנת להשמיד את בני האדם), התאספו האלים בטאוטיווקאן, שם קפצו נאנאהואצין וטקיזטקאטל לתוך מדורה, והפכו להיות השמש והירח. הם נותרו נייחים במקומם עד שאהקטל נשף עליהם והתחיל את תנועתם בשמיים.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* אהקטל באתר "המיתולוגיה האצטקית"
* 

קטגוריה:אלים אצטקיים
קטגוריה:אלי השמיים ומזג האוויר
זולטאן סקיי

**זולטאן סֶקֶיי** (בהונגרית: **Székely Zoltán**; 8 בדצמבר 1903 – 5 באוקטובר 2001) היה כנר ומלחין הונגרי.

## ביוגרפיה
זולטאן סקיי נולד בקוץ', אז בקיסרות האוסטרו-הונגרית. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, כינור אצל ינה הובאי והלחנה אצל זולטאן קודאי. בכתיבתו המוזיקלית התמקד בעיקר במוזיקה קאמרית. סקיי היה ידידו של בלה בארטוק. הקונצ'רטו השני של בארטוק לכינור ותזמורת נכתב לבקשתו, והוא היה מושא הקדשתו ומי שניגן אותו בביצוע הבכורה במרץ 1939, בניצוח וילם מנגלברג. ההופעה שודרה בשידור חי ורדיו הילוורסום ההולנדי הקליט אותה על תקליט 78, אמצעי ההקלטה המקובל ביותר בימים ההם. 

בשנת 1937 הצטרף זולטאן סקיי לרביעיית המיתרים ההונגרית, שמייסדה, שאנדור וג, ויתר למענו על כס הכנר הראשון. בתקופת מלחמת העולם השנייה מצאה עצמה הרביעייה תקועה בהולנד, שם נשארה עד לסיום המלחמה וניצלה את הזמן ללימוד מקיף של רביעיות המיתרים של בטהובן. בתקופת שהותו בהולנד, בשנים 1942-1940 היה הכנר הראשון של תזמורת הקונצרטחבאו  עם מנצחה וילם מנגלברג. ב-1950 עבר סקיי עם רביעיית המיתרים שלו לארצות הברית, שם המשיך לנגן עמה עד להתפרקותה בשנת 1972. בשנת 1981 ניתן לו התואר פרופסור של כבוד באקדמיה ע"ש פרנץ ליסט, לציון יובל המאה של בארטוק.
 
סקלי עיבד את יצירתו של בארטוק, "מחולות רומניים", לכינור ופסנתר.

זולטאן סקיי מת בבאנף, אלברטה, קנדה.

## קישורים חיצוניים

* Székely obituary  הספד לזולטאן סקלי

קטגוריה:כנרים הונגרים
קטגוריה:מלחינים הונגרים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1903
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-2001
טונאקאטקוטלי

ממוזער|ימין
**טונאקאטקוטלי** (באצטקית: "אל הקיום") הוא אל הפריון במיתולוגיה האצטקית.

על פי המיתולוגיה האצטקית, טונאקאטקוטלי אחראי על פריון האדמה, ועל היבולים. במיתולוגיה האצטקית טונאקאטקוטלי הפריד בין האדמה לבין הים בעת בריאת העולם, ולאחר הפרדה זו ברא את אומטקוטלי ואומקיהואטל.

המיתולוגיה האצטקית מספרת כי טונאקאטקוטלי הפך את האלה צ'נטיקו לכלבה כעונש על אכילת פפריקה בזמן צום.

על פי המיתולוגיה האצטקית טונאקאטקוטלי נשוי לאלה טונאקאקיהואטל, והם מתגוררים באומיוקן (בשמיים העליונים).

## קישורים חיצוניים

* טונאקאטקוטלי

קטגוריה:אלים אצטקיים
קטגוריה:אלי פריון
קודקס ריוס

[שמאל|ממוזער|250px|ציור האל [טלאלוק מהמיתולוגיה האצטקית, בעמוד 20 של קודקס ריוס.]]
**קודקס ריוס** (בלטינית: **Codex Ríos**) הוא שמו של תרגום לאיטלקית של כתב היד הספרדי קודקס טייריאנו-רמנסיס אשר נכתב, ככל הנראה, על ידי פדרו דה לוס ריוס, נזיר דומיניקני שפעל באואחאקה ובפואבלה בין השנים 1547–1562.

התרגום (קודקס ריוס) נכתב ככל הנראה באיטליה בשנת 1566 לערך.

כתב היד מתאר את תרבות עמק טוואקאן (אזור פואבלה ואואחאקה).

כתב היד מחולק לשבעה חלקים, והוא מכיל 101 עמודים:
:# תיאור ארבע התקופות מהמיתולוגיה האצטקית.
:# לוח שנה המתאר את החלוקה ל-260 ימים.
:# לוח שנים המתאר את השנים 1558 ועד 1619 - בלא איורים.
:# לוח שנה בן 18 חודשים המתאר את החגים החלים בחודשים אלה, וציורי האלים השולטים בכל תקופה ותקופה.
:# תיאור מנהגים אצטקים. 
:# תיאור מלווה באיורים של השנים 1195–1549.
:# תיאור של אירועי השנים 1556 ועד 1562, בלא איורים. 

קודקס ריוס מוחזק בספריית הוותיקן. 

הקודקס מכונה גם **קודקס וטיקן A** או **קודקס וטיקנוס A** וכן **קודקס וטיקנוס 3738** (**Codex Vatican A**, **Codex Vaticanus A**, **Codex Vaticanus 3738**).


תמונה:Centeotl.jpg|קנטאוטל 
תמונה:Chalchiutlicue rios.jpg|צ'אלצ'יווטיקיו 
תמונה:Mayahuel 1.jpg|מאיאהואל 
תמונה:Patecatl.jpg|פאטקאטל
תמונה:Tepeyollotl 1.jpg|טפיולוטל 
תמונה:Tlaloc, Codex Rios, p.20r.JPG|טלאלוק 
תמונה:Xochiquetzal.jpg|שוצ'יקווצאל 


## ראו גם
*קודקס וטיקנוס B

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כתבי יד
קטגוריה:מיתולוגיה אצטקית
קטגוריה:קריית הוותיקן: תרבות
מדיניות הכלב האחד

**מדיניות הכלב האחד** היא מדיניות של הממשל בסין, לפיה כל משפחה יכולה לגדל לכל היותר כלב אחד. המדיניות גם מגבילה את גובה הכלבים - עד 35.5 סנטימטרים, ואוסרת על גידול כלבים פראיים ומסוכנים. בנוסף נאסר על נטישת הכלבים, ועל טיול עימם במקומות ציבוריים כגון שווקים ופארקים.

המדיניות מיושמת משנת 2006 בבייג'ינג. בהמשך הורחבה גם לערים גואנגג'ואו (מ-2009), צ'נגדו, ושאנגחאי (מ-2011).

המדיניות יושמה לראשונה ב-2006, לאחר שחלה עלייה במקרי המוות בעקבות הידבקות במחלת הכלבת - 2,651 מקרי מוות מהמחלה דווחו בשנת 2004; רק 3% מהכלבים בסין היו מחוסנים מפני המחלה. באזורים אחרים בסין, המדיניות הקיימת לרוב היא הטלת קנסות שונים על בעלי כלבים. ב-2006 נערך מבצע ממשלתי בו נטבחו בתוך חמישה ימים 50 אלף כלבים באזור יונאן לאחר מספר מקרי הידבקות בכלבת.

הטלת המגבלות הובילה למספר הפגנות מחאה מצומצמות בבייג'ינג. כן עלו תגובות מעורבות מצד ארגוני בעלי חיים שונים ברחבי העולם, כגון התנגדות מצד הארגון האמריקאי "Humane society" (שאנשיו טענו כי הפתרון להתפשטות הכלבת בסין הוא הגברת החיסונים לכלבים ולא הגבלת מספרם), לעומת הבעת תמיכה במדיניות מצד ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" (שאנשיו טענו כי הדבר אולי ימנע מאנשים לנסות לגדל יותר כלבים ממה שהם מסוגלים).

## ראו גם
* מדיניות הילד האחד

## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: היסטוריה
קטגוריה:כלבים בתרבות
קטגוריה:זכויות בעלי חיים
קטגוריה:סין: פגיעה בזכויות האדם
יוסף שאלתיאל

ממוזער|250px|פרט מוויטראז' בבית הכנסת בניר עציון
**יוסף שאלתיאל** (1931 – 8 בינואר 2016) היה צייר ואמן ויטראז' ישראלי.

## חייו
שאלתיאל נולד בעיר איזמיר ועלה לארץ ישראל ב-1947 בגיל 15 והתיישב בקיבוץ יגור שם למד ציור אצל ערי גלאס. לאחר שירותו הצבאי הצטרף לקיבוץ גן שמואל וחלק סטודיו יחד עם האמן יוחנן סימון. את הכשרתו כאמן קיבל בסמינר אורנים (בהמלצת יוחנן סימון) ולמד אצל מרסל ינקו עד 1956, באותה שנה נענה לקריאתו של מרסל ינקו והצטרף לכפר האמנים עין הוד שהוקם בשרידי הכפר עין חוד שבמורדות הר הכרמל. שנה לאחר מכן השתלם באקדמיה לאמנויות יפות בוונציה, וב-1963 סיים את האקדמיה למקצועות הוויטראז' "אוליבייה דה סר" בפריס. עבודת הוויטראז' הראשונה שיצר הוצבה במלון דן כרמל בחיפה ומאז יצר קרוב ל-70 ויטראז'ים בארץ ובעולם. ויטראז'ים שיצר מצויים בבית הנשיא בירושלים, בבית הכנסת אוהבי ציון בירושלים, בבית הכנסת היכל יהודה בתל אביב ובבית הכנסת במושב ניר עציון.

לאורך השנים זכה שאלתיאל במספר פרסים ובהם פרס אמנות מטעם אונסק"ו (1985), פרס מפעל חיים מטעם משרד החינוך (1982) ופרס שטרוק לאמנות מטעם עיריית חיפה (2011).

היה נשוי מאז 1956 לאמנית אורה להב-שאלתיאל, מרכזת המגמה של החטיבה לאומנות רעות בחיפה, ואב לשלושה. מת ממחלת הסרטן ב-8 בינואר 2016, והובא למנוחות בבית העלמין של עין הוד.

## קישורים חיצוניים

* 
* יוסף שאלתיאל באתר אמני עין הוד
* יורם מארק רייך: הדחף הפנימי, פרס שטרוק ליוסף שאלתיאל, 23.09.2011
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הכנסת במושב ניר עציון (ובו ויטראז' שיצר יוסף שאלתיאל), 24 במרץ 2013

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:זוכי פרס הרמן שטרוק
קטגוריה:ישראלים ילידי טורקיה
קטגוריה:עין הוד: אישים
קטגוריה:בוגרי אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
שני אטיאס

**שני אטיאס** (נולדה ב-21 באוגוסט 1991) היא שחקנית ישראלית.

## ביוגרפיה
אטיאס נולדה בחיפה, ליעל, מנהלת משרד עורכי דין, ולמרדכי, יבואן רהיטים. לה שני אחים הגדולים ממנה, מיכאל והשחקנית והדוגמנית מורן אטיאס. למדה בבית הספר היסודי אילנות ובתיכון חוגים. היא השתחררה מצה"ל בטרם עת, עקב דלקת קרום המוח, לאחר שירות של כחצי שנה בקורס מ"כיות.

אטיאס בוגרת בית הספר למשחק של לי סטרסברג בלוס אנג'לס.

## קריירה
הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בעונה השנייה של סדרת הנעורים "גאליס" שעלתה לשידור בדצמבר 2012, בה גילמה את דמותה של נטלי רואס/קידר – בת למשפחת פשע המגיעה למחנה הקיץ על מנת לנקום במירון (אלירז שדה), אחיו של ליעם (דניאל מורשת). המשיכה גם להשתתף בעונה השלישית.

בשנת 2014 השתתפה בתוכנית המציאות "הצילו! אני לא יודע לבשל" בשידורי קשת של ערוץ 2.

בשנת 2015 לוהקה לשחק בסרטו של שי כנות, "איביזה".

במקביל לקריירת המשחק בישראל, היא שיחקה גם במגוון תפקידים בארצות הברית: בסדרות טלוויזיה ביניהן: "NCIS", "חסרי בושה", "CSI סייבר" ו-"". אטיאס השתתפה בסרט "Lost Boy" משנת 2015 של רשת "Lifetime" לצד וירג'יניה מדסן.

בשנת 2017 גילמה את אמירה במספר פרקים במותחן הדרמה של רשת ABC "עשרה ימים בוואלי" לצד זוכת האמי קירה סדג׳וויק. בהמשך השנה שיחקה בסרט האימה העצמאי "Devil's Night". שיחקה גם בסרט הקצר "צבע אדום"; שעל תפקידה זכתה בפרס "השחקנית הטובה ביותר" בפסטיבל הסרטים בלוס אנג׳לס.

בשנת 2019 שיחקה בתפקיד אורח בעיבוד המחודש לסדרה "מקגיוור" בה גילמה את דמותה של הנסיכה זאהרה מממלכת בחריין. בהמשך השנה התארחה בסדרה "הטובות למשטרת אל איי" לצד ג'סיקה אלבה.

עוד בשנת 2019 אטיאס לוהקה לסרט "נתראה בשמחות" שצולם בלוס אנג'לס לצד מיכאל אלוני, לירז חממי ומייק בורשטיין, הסרט יצא לאור ב-12 באוגוסט 2021.

בשנת 2023 שיחקה בפרק של סדרת המשטרה האמריקאית "" של רשת CBS.

בשנת 2025 שיחקה בארבעה פרקים של סדרת הדרמה הרפואית האמריקאית "הפיט" של רשת HBO Max.

אטיאס השתתפה בפרסומות בינלאומיות של  "טויוטה", "סמסונג", רשת התכשיטים הענקית "Kay Jewelers", הבנק הלאומי של מקסיקו – "Banamex", חברת הביטוח וההשקעות "Pacific Life".

## חיים אישיים
באוגוסט 2017 התארסה אטיאס לבן זוגה איש העסקים הישראלי-אמריקאי טום שלום, וב-26 ביוני 2018 התחתנו הזוג בישראל. השניים הורים לבת ולבן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גאליס
קטגוריה:משתתפי הצילו! אני לא יודע לבשל
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון חוגים
קטגוריה:בוגרי תיכון חוגים
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1991
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1991
קבוצת בורג'ה

[שמאל|ממוזער|300px|העמוד הראשון של [קודקס פג'רווארי-מאייר.]]
**קבוצת בורג'ה** הוא שמה של קבוצת כתבי יד, מרביתם פרה-קולומביאניים המתארים את המיתולוגיה האצטקית.

קבוצה זו כוללת את:
* קודקס בורג'ה - על שמו קרויה קבוצת כתבי היד. וקודקס זה נקרא על שם החשמן סטפנו בורג'ה.
* קודקס קוספי
* קודקס פג'רווארי-מאייר
* קודקס לאוד
* קודקס וטיקנוס B

לעיתים כוללים בקבוצה גם את קודקס פורפיריו דיאז.

## קישורים חיצוניים

* קודקס בורג'ה באתר המכון לקידום לימודים מזו-אמריקאיים

*
קטגוריה:כתבי יד
קטגוריה:מיתולוגיה אצטקית
חוף השלדים

[250px|ממוזער|שמאל|מפת [נמיביה. חוף סקלטון הוא אזור החוף הגובל באוקיינוס האטלנטי במערב, ובקאוקולנד ודמרלנד במזרח.]]

**חוף השלדים** (באנגלית: **Skeleton Coast**) הוא החלק הצפוני שברצועת החוף של נמיביה. גבולותיו הם מנהר קוננה בצפון ועד לנהר סווקופ בדרום, והוא שוכן לחופי האוקיינוס האטלנטי. לעיתים משתמשים במנוח "חוף השלדים" על מנת לתאר את כל החוף של מדבר נמיב. הבושמנים שבפנים הארץ קוראים לאזור - "האדמה שהאל ברא בכעסו", בעוד המלחים הפורטוגזים שהגיעו לחוף במסעם כינו את המקום - "שערי הגיהנום".

מזג האוויר בחוף נשלט בעיקר על ידי זרם בֶּנְגֶלָה הקר המגיע מן האוקיינוס האטלנטי, וגורם לכמות משקעים קטנה ביותר (לעיתים רחוקות למעלה מ-10 מ"מ) ולערפל תדיר (לאורך כמעט כל השנה). 

250px|ממוזער|שמאל|חלקי ספינה טרופה בחוף סקלטון
חוף השלדים נקרא כך כיוון שבעבר היה מכוסה החוף בעצמות לווייתנים וכלבי ים שניצודו ("Skeleton" - שלד באנגלית), אם כי כיום החוף מכוסה דווקא בשלדות אוניות שנטרפו וטבעו - למעלה מ-100 כלי שיט בגדלים שונים שרועים לאורך חוף זה. חוף השלדים מכיל באופן כללי חול רך, אשר לעיתים מופיעים בו מחשופי סלע. בחלקו הדרומי, חוף השלדים משופע בחצץ, לעומת חלקו הצפוני שם הדיונות הן סוג האדמה הדומיננטי. 

בעבר הרחוק החוף הוחזק על ידי קבוצת הסטרנדלופר (בשפת קויסן - ציידים-לקטים), ועדויות לכך נמצאות בערימות צדפות שנמצאות במספר חלקים של החוף.

האירופאי הראשון שדרך על אדמת נמיביה היה הפורטוגזי דיוגו קאו, שעצר בחוף זה ב-1486. הוא הציב שם פדראו (Padrão), עמוד אבן, שהחליף את צלבי העץ בהם נהגו עד אז להשתמש הפורטוגלים, על מנת לקבוע חזקה פורטוגלית על הקרקע.

נמיביה הכריזה על מרבית החוף, 16,000 קמ"ר, כפארק לאומי חוף השלדים, כאשר חלקו הצפוני של הפארק יועדו כשטחים פתוחים. החוף שימש אתר צילומים למספר סרטי תעודה על חיות הבר במקום, בייחוד בנוגע להסתגלותם של החיות למזג האוויר הצחיח.

## קישורים חיצוניים

* חוף סקלטון

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נמיביה: גאוגרפיה
וינדזור פארק

**וינדזור פארק** (באנגלית: **Windsor Park**) הוא אצטדיון כדורגל בבלפסט, צפון אירלנד. האצטדיון הוא המגרש הביתי של לינפילד ושל נבחרת צפון אירלנד. משחקי גמר הגביע האירי וגביע הליגה האירית  נערכים בו אף הם. האצטדיון נפתח לראשונה בשנת 1905 אך בשנות ה-30 של המאה ה-20 עבר שיפוץ מקיף שתוכנן על ידי אדריכל סקוטי ידוע ארצ'יבלד לייטץ', שתכנן אצטדיוני כדורגל רבים בממלכה המאוחדת: ביניהם אולד טראפורד במנצ'סטר; אייברוקס והאמפדן פארק בגלאזגו; אנפילד בליברפול; והייבורי וסטאמפורד ברידג', בלונדון.

היציע שידוע כיום כיציע הדרומי היה בעבר בעיקרו היציע היחיד שהכיל מקומות ישיבה, השאר היו יציעי עמידה. עד לשיפוצים נוספים הכיל האצטדיון מקום ל-60,000 צופים אך עם התקנת מקומות ישיבה חדשים, תכולתו פחתה עד מאוד. עד 2015 הכיל האצטדיון בין 13,000 ל-15,000 מקומות, כולל מקומות ישיבה זמניים למשחקים בינלאומיים. 

באוקטובר 2016 הושלם שיפוץ כללי מקיף של "וינדזור פארק" בהשקעה של 28.75 מיליון פאונד. תכולת האצטדיון הוגדלה ל-18,614 מקומות ישיבה כשהיציע הצפוני שמר על עיצובו המקורי מלבד רענון פנים של החלפת המושבים בעוד שלושת היציעים האחרים הורחבו ושודרגו מלבד החלפת הכיסאות גם בשדרוג החללים, הוספת יציעים פינתיים וגג חדש. היציע הדרומי למעשה נבנה מחדש. המושבים האדומים של האצטדיון בעבר הוחלפו במושבים בצבעי כחול-ירוק-לבן בסידור רנדומלי היוצר דוגמה "מפוקסלת".

## קישורים חיצוניים

* 


* England Beat Ireland 1950 (video), British Pathé website

* מידע באתר מועדון הכדורגל לינפילד 

## הערות שוליים

קטגוריה:צפון אירלנד: כדורגל
קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בממלכה המאוחדת
קטגוריה:בלפסט: ספורט
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אצטדיונים ומתקני ספורט לאומיים
Wonderbook

**Wonderbook** (בתרגום חופשי: **ספר פלא**) הוא ספר מציאות מדומה לפלייסטיישן 3. המשתמש מחזיק אובייקט דמוי ספר וחפצים וסיפורים קמים לחיים על מסך הטלוויזיה שאליו מחובר הפלייסטיישן 3. סוני הודיע על המשחק במסיבת עיתונאיים בכנס בידור אלקטרוני 2012.

## פיתוח
הספר פותח על ידי SCE אולפני לונדון ועלילתו נכתבה על ידי הסופרת ג'יי קיי רולינג והמשחק מבוסס על הארי פוטר. ספר זה נועד לשימוש עם מצלמת ה-Playstation Eye ושלט ה-Playstation Move. סלוגן המשחק הוא "ספר אחד אלף סיפורים".

הספר עשוי שבכול דף יהיה ברקוד וכשהמצלמה תקלוט אותו ואז הסיפור "מתעורר לחיים".

שלט ה-Playstation Move הוא משמש כשרביט הקסמים של המשתמש וה-Playstation Eye מצלם את המשתמש קולט את השלט והופך את השלט בטלוויזיה שכדי שיראה כשרביט קסמים.

## קישורים חיצוניים
* Wonderbook באתר של הפלייסטיישן 
* 
* 

קטגוריה:התקני קלט
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן 3
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2012
קטגוריה:מציאות רבודה