open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ריצ'רד הל

**ריצ'רד הל** (באנגלית: **Richard Hell**; נולד ב-2 באוקטובר 1949, בלקסינגטון, קנטקי), בעבר **ריצ'רד מאיירס**, הוא זמר אמריקאי.

## ביוגרפיה
הל הוא אחת הדמויות המשמעותיות ביותר בסצנת הפאנק בניו יורק ואחד הפאנקיסטים הראשונים (הוא נהג ללבוש בגדים קרועים). 

ב-1974 הקים את להקת הנאון בויס עם טום ורליין, וכעבור זמן קצר שונה שמה של הלהקה לטלוויז'ן. הוא עזב את הלהקה ב-1975, ומיד הקים את להקת ההרטברייקרס עם ג'וני ת'נדרס וג'רי נולן מניו יורק דולס. גם את הלהקה הזאת עזב לאחר זמן קצר, והקים את להקת הליווי שלו, הווידוידס (Voidoids). יחד עם הלהקה הזו הוציא ב-1977 את אלבום הבכורה שלו, Blank Generation. אלבומו הבא, Destiny Street, יצא רק ב-1982, ולאחריו התעסק הל בשירה ובתפקידים קטנים בסרטים בשנות ה-80, ובהם "**אין פיקניק**", סרטו העצמאי של פיליפ הארטמן, לצד סטיב בושמי ולואיס גוזמן. ב-1992 חזר למוזיקה כחבר בלהקת הדים סטארס, יחד עם חברים מסוניק יות', שהוציאה אלבום יחיד על שמה. ב-1995 הוציא דיסק בו הוא קורא את סיפורו "Go Now", והמשיך לעסוק בשירה, להוציא ספרי שירה ולקרוא באירועים ציבוריים. ב-2000 איחד את הווידוידס להקלטת שיר חדש, "Oh".

בין שיריו המוכרים: "Blank Generation", "Love Comes in Spurts", "Chinese Rocks", "The Kid with the Replaceable Head"

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
רב-סמל

**רב-סמל** ובראשי תיבות **רס"ל** היא אחת מדרגות אנשי כוחות ביטחון בישראל שאינם קצינים.
סמל ראשון

**סמל ראשון** ובראשי תיבות **סמ"ר** היא אחת מדרגות אנשי כוחות ביטחון בישראל שאינם קצינים. לדרגה זו קיימות דרגות מקבילות בצבאות זרים.
רב-אלוף

**רב-אלוף** (בראשי תיבות: **רא"ל**) היא דרגת קצונה צבאית בכירה, הגבוהה ביותר בסדר ההיררכי בצבא ההגנה לישראל. הדרגה מקבילה ללוטננט גנרל בצבאות מערביים (סימול נאט"ו: OF-8), ונושאה היחיד בשירות סדיר הוא הרמטכ"ל.

הדרגה נוצרה עם הקמת צה"ל בשנת 1948, והראשון שנשא בה היה יעקב דורי, הרמטכ"ל הראשון. מאז ועד היום כל הרמטכ"לים של צה"ל נשאו דרגה זו במהלך כהונתם. 

בעוד שבחלק מהצבאות קיימות דרגות גבוהות יותר (כגון גנרל ארבעה כוכבים או מרשל), בצה"ל אין דרגת קצונה גבוהה מרב-אלוף, וגם לאחר סיום כהונת הרמטכ"ל לא נשמרת הדרגה לצמיתות אלא נחשבת חלק מהשירות הפעיל בלבד. עם פרישתו, הקצין נחשב לרב-אלוף (מיל').

בצה"ל קיימת הבחנה ייחודית בכך שכל דרגות הקצונה הבכירות כוללות את השם "אלוף": סגן-אלוף (סא"ל), אלוף-משנה (אל"ם), תת-אלוף (תא"ל), אלוף, ולבסוף רב-אלוף.

### רב-אלוף בזרועות השונות
עד כה, חוץ מדני חלוץ, כל הרמטכ"לים שמונו היו מזרוע היבשה, ובעיקר מחיל הרגלים או חיל השריון. דני חלוץ הוא הרמטכ"ל היחידי עד כה, שמקורו בזרוע האוויר והחלל.

מעולם לא היה רב-אלוף מזרוע הים. היחיד שהיה קרוב למינוי היה אלוף יואב גלנט, אך מינויו בוטל בעקבות "פרשת בית גלנט".

## ראו גם
* גנרל
* דרגות צה"ל
* צה"ל
* ראש המטה הכללי

## הערות שוליים

רב-אלוף
יאסונרי קאוובטה

שמאל|ממוזער|250px|יאסונרי קאוובטה
**יָאסוּנָארִי קַאווָבָּאטָה**, (ביפנית: **川端 康成**, **Kawabata Yasunari**; 14 ביוני 1899 – 16 באפריל 1972) היה סופר יפני וזוכה פרס נובל לספרות לשנת 1968.

קאוובטה הוא היפני הראשון והאסיאתי השלישי (אחרי רבינדרנת טאגור וש"י עגנון) שזכה בפרס נובל לספרות.

קאוובטה נולד באוסקה, יפן וידע יתמות ושכול. בגיל שנתיים התייתם מאביו, גדל עם הסבים ועם אחותו, כשבגיל 7 נפטרה גם סבתו. בגיל 9 נפטרה אחותו ובגיל 14 איבד גם את סבו. בשלב זה עבר קאוובטה לעיר הולדתה של אימו. הוא למד באוניברסיטה האימפריאלית של טוקיו (כיום אוניברסיטת טוקיו) וסיים בשנת 1924.

בנוסף לכתיבתו הספרותית, קאוובטה היה גם כתב של העיתון היומי "מאיניצ'י שימבון" (毎日新聞, Mainichi Shinbun) באוסקה ובטוקיו. מלחמת העולם השנייה ואובדן יקיריו בילדותו, השפיעו מאוד עליו ועל יצירתו.

בשנת 1972 שלח יד בנפשו. הועלו בנושא זה מספר תאוריות שגרסו, בין היתר, מחלה קשה או השפעת התאבדותו של יוקיו מישימה שעוררה הדים רבים ביפן, אך העדר הסבר כתוב לגבי מניעיו הותיר בעינו את המסתורין האופף את הסתלקותו.

## מיצירותיו
* 1926 伊豆の踊り子 Izu no odoriko הרקדנית מאיזו
* 1935-1937, 1947 雪国 Yukiguni ארץ השלגים
* 1951-4 名人 Meijin מייג'ין
* 1949-52 千羽鶴 Senbazuru אלף עגורים
* 1949-54 山の音 Yama no oto קולות ההר
* 1962 古都 Koto הבירה הישנה
* 掌の小説 Tenohira no Shousetsu סיפור כף היד
* 1972 美しさと哀しみと Utsukushisa to kanashimi to יופי ועצבות

## ספריו שתורגמו לעברית
* **הנאהבים הצעירים**, תרגום מגרמנית - צבי ארד, עם עובד, תשל"ב 1972.
* **יופי ועצבות**, תרגום מאנגלית - שרונה עדיני, כנרת, 1987.
* **האגם**, תרגום מיפנית - שונית שחל-פורת, עקד/גוונים, תשנ"ה 1994.
* **בית היפהפיות הנמות וסיפורים אחרים**, תרגום מיפנית - שונית שחל-פורת, כתר, 1999.
***אני בן יפן היפה**, מיפנית: איתן בולוקן, לוקוס, 2020

## קישורים חיצוניים

* Hanami Web - Kawabata Yasunari
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים יפנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:מתאבדים: סופרים
קטגוריה:זוכי פרס נובל יפנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:מעוטרי מסדר התרבות
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1899
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1972
יער צלב הקרס

**יער צלב הקרס** (בגרמנית: **Hakenkreuzwald**) הוא קבוצה של כמאה עצי ארזית שנשתלו ביער כדי ליצור צלב קרס ענק בתוכו. העצים כיסו כ-3.6 דונם, ביער אורנים ליד צרניקוב שבגרמניה. סיבת שתילתם של העצים אינה ברורה. קיימת השערה לפיה העצים נשתלו על ידי תושבי המקום בשנת 1937 כדי להראות את תמיכתם בשלטון הנאצי לאחר שאיש עסקים מקומי נלקח למחנה ריכוז אחרי שנתפס כשהוא מקשיב ל-BBC. תאוריה אחרת אומרת שהיערות נשתלו על ידי קבוצה של ילדי הנוער ההיטלראי כדי לחגוג את יום הולדתו של היטלר.
 
במשך מספר שבועות באביב, צבעם של עלי הארזית משתנה לצהוב, ועומד בניגוד לירוק של עצי האורן. היער נראה בבירור רק מהאוויר, והתופעה נמשכת רק זמן קצר. מסיבה זו, ועקב היעדר טיסות מטוסים באזור, התופעה לא הורגשה במהלך כל התקופה שבה נשלטה גרמניה המזרחית על ידי ברית המועצות.

## היסטוריה
ב-1992 הורתה ממשלת גרמניה המאוחדת על סריקה אווירית של כל המזרח, ומיד זוהה העיצוב.

ממשלת האזור, שחששה מתדמית האזור ומאנשים ימנים קיצוניים שעלולים לרצות לשמר אותו, ניסתה להרוס את העיצוב על ידי כריתת 43 מתוך 100 העצים ב-1995. הצורה נשארה מטושטשת עם 57 העצים שנותרו, אך מובחנת. בשנת 2000, לאחר שצהובונים גרמניים פרסמו תמונות אוויריות של היער, אף על פי שהבעלות על השטח כבר התחלקה לשניים, הסכימו כל המעורבים בדבר לכרות 25 עצים נוספים. ב-1 בדצמבר 2000 נכרתו העצים והצורה נהפכה לבלתי ניתנת לזיהוי.

## קישורים חיצוניים
* יער גרמני מאבד צלב קרס, חדשות BBC, 4 בדצמבר 2000
* הצלב ביער (בגרמנית)

צלב קרס
קטגוריה:התעמולה הנאצית
קטגוריה:ברנדנבורג: גאוגרפיה
פרשת ילדי ראוניון

**פרשת ילדי ראוניון** היא פרשה שהתפרסמה בתחילת שנות ה-2000 בתקשורת הצרפתית והעולמית, בעקבות תביעה שהגישו אזרחים צרפתים כנגד ממשלת צרפת על הזנחה והתעללות בהם בילדותם. 

בשנות השישים והשבעים הובאו לצרפת אלפי ילדים, רובם ממוצא קריאולי, מהאי ראוניון, שהוא טריטוריה צרפתית. על פי ההסברה הצרפתית, הילדים הועברו לצרפת מסיבות הומניטריות ובתיאום עם שרותי הרווחה באי ראוניון, על מנת לספק לאותם ילידים, אשר לכאורה באו מחיי עזובה ומסביבת חיים נחשלת, תרבות וסביבה אירופאית, מודרנית ותומכת, ובכך לשפר את איכות חייהם ואת עתידם.

לא היה מדובר בחטיפה בהקשר פלילי, אלא בהעברה בהסכמה של ילדים שהוריהם חתמו על הסכמה בכתב, או שגדלו בראוניון ללא הורה אחראי. גורמים רשמיים שיקרו להורים כדי לשכנע אותם להיפרד מילדיהם. רבים בסופו של דבר עבדו כשכירי משק או כמשרתים עבור משפחות צרפתיות.

תוכנית היישוב מחדש הייתה פרי מוחו של מישל דברה, פוליטיקאי צרפתי בולט שמילא תפקיד מרכזי בכתיבת החוקה של הרפובליקה החמישית והפך לראש הממשלה הראשון שלה. הוא שימש כסגן מושל ראוניון בין השנים 1963–1988. דברה האמין כי צמיחתו המהירה של האי מהווה איום על עתידו. הפתרון שלו היה פשוט דיו: ליישב מחדש אנשים מהאי המרושש ביבשת.

התביעה עסקה בעוול שנגרם לילדים. הם נותקו מסביבתם הטבעית, הועסקו בעבודות כפיים ללא תמורה, ובניגוד להבטחות, הפכו בבגרותם לעובדי צווארון כחול. בשנת 2014 הצביעה האספה הלאומית בעד החלטה להעלאת המודעות לשערוריית היישוב מחדש ולעשות "כל שביכולתה כדי לסייע למחלקות לשעבר [של המדינה] לשחזר את ההיסטוריה האישית שלהם."

## ראו גם
* הדור הגנוב - לקיחת הילדים האבוריג'ינים מידי משפחותיהם

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ראוניון
קטגוריה:חיברות בכפייה: ילדים
קטגוריה:צרפת: העת החדשה
פארק אוסטרלי

ממוזער|300px|אחוזת פארק אוסטרלי
ממוזער|300px|שרטוטים של רוברט אדם עבור עיטורים אטרוסקים לאחוזה.
**פארק אוסטרלי** (באנגלית: **Osterley Park**) הוא פארק גדול ובו בניין אחוזה בפרווריה המערביים של העיר לונדון. בעת בניית בניין האחוזה היה האזור כפרי ומרוחק ושימש אזור נופש לעשירי לונדון. 

הפארק הוא האזור הפתוח הרחב ביותר במערב לונדון.

## היסטוריה
בניין האחוזה הניצב בפארק נבנה עבור הבנקאי תומאס גרשם במאה ה-16. המלכה אליזבת לנה באחוזה פעמיים.

במהלך השנים הוזנח בניין האחוזה עד שהגיע לבעלותו של סר פרנסיס צ'יילד, צורף ובנקאי, ובשנת 1761 שכר צ'יילד את האדריכל רוברט אדם על מנת שייעצב מחדש את הבניין. רוברט עיצב את בניין הלבנים האדומות עם צריחים בארבעה קצותיו. הוא עשה אמנם שימוש בבניין המקורי אולם ההרחבות הובאו לתוצאה סופית שונה ביותר.

העיצוב הנאו קלאסי של אדם זכה לפרסום רב באותה תקופה. החדרים עוטרו בקישוטי גבס עשירים בתמות נאו קלסיות, בסגנון יווני ובסגנון אטרוסקי.

בשנת 1949 נתרם הבית לקרן הלאומית לאתרים בעלי חשיבות היסטורית או יופי טבעי, המנהלת אותו עד היום. כיום מבנה האחוזה פתוח לקהל.

## הפארק בקולנוע
הסרט "הדשא ירוק יותר" (The Grass Is Greener) בכיכובם של קרי גרנט ודברה קר צולם בחלקו באחוזת פארק אוסטרלי.

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע על פארק אוסטרלי באתר הקרן הלאומית
* פארק אוסטרלי - תיאור הגנים
* תצלומי אוויר של הפארק
* תמונות ותרשימים

קטגוריה:האונסלו
אוסטרלי
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
קטגוריה:מבנים שתכנן רוברט אדם
חילופי שטחים

**חילופי שטחים** הוא מונח המציין העברת שטחים הנמצאים בשליטתה של מדינה אחת לאחרת, תמורת שטחים אחרים המועברים מן המדינה השנייה לראשונה. לעיתים אחד הצדדים אינו מדינה אלא ישות אחרת השולטת בשטחים.

חילופי שטחים יכולים להיעשות בהסכם בין שתי מדינות, או על פי החלטה של ממשלה השולטת על שתי טריטוריות המהוות ישויות נפרדות - למשל, שינוי גבולות בין שתי מושבות, או שטחי מנדט של מעצמה אימפריאליסטית.

חילופי שטחים נעשו בעבר בהיסטוריה. כך, למשל, קבע חוזה מדריד משנת 1750 בין ספרד ופורטוגל כי בחילופי שטחים בין שתי האימפריות ינטשו הפורטוגלים את קולוניה דל סקרמנטו שעל גדת ריו דה לה פלטה באורוגוואי דהיום, תמורת העברת שטחים ממזרח לנהר אורוגוואי, ובהם 7 מיסיונים ישועיים, לידיהם.

## חילופי שטחים במזרח התיכון
בהיסטוריה המודרנית נעשו מספר חילופי שטחים במזרח התיכון, ביניהם:
* חילופי שטחים בין תחום המנדט הבריטי על ארץ ישראל ובין תחומי המנדט הצרפתי על סוריה ולבנון, עליהם סוכם בין בריטניה לצרפת, שנעשו לאחר קביעת ראשונית של הגבול בסיום מלחמת העולם הראשונה.
* חילופי שטחים לאחר תום מלחמת העצמאות בין ישראל וירדן. תמורת שטחים באזור הר חברון שהועברו לירדן, קיבלה ישראל שטחים בוואדי עארה (נחל עירון). 
* חילופי שטחים בין ירדן לערב הסעודית בשנת 1965: ירדן ויתרה על שטחי מדבר נרחבים בפנים היבשה, תמורת רצועת חוף של מספר קילומטרים ליד העיר עקבה.
* חילופי שטחים בין ירדן לסוריה שנעשו בשנת 2004 ושמו קץ לסכסוך גבולות ממושך.
חילופי שטחים מוצעים בין ישראל לרשות הפלסטינית:
* "תיקוני גבול קלים" בהסדר מוצע : בתוכניות השונות להסדר בין ישראל למדינה פלסטינית המבוססות על גבולות 1967 מדובר בתיקוני גבול קלים. אם מקבלים את העיקרון של גבולות 1967, מהווים התיקונים המוצעים חילופי שטחים, שכן מדובר בהעברת שטחים בין מדינת ישראל (שהונח שהטריטוריה המקורית שלה היא בגבולות 67) ובין המדינה הפלסטינית.
* תוכניתם של עוזי ארד, גדעון ביגר ושמואל בר, לפיה ישראל תפנה חלק מרמת הגולן ותשאיר חלק ממנה בשליטתה, ירדן תעביר לסוריה חבל ארץ בגבול ביניהן, וישראל תעביר לירדן שטח בערבה.
* תוכנית חילופי השטחים של אביגדור ליברמן.

## קישורים חיצוניים
* שאול אריאלי, דובי שורץ והדס תגרי, עוון ואיוולת: על ההצעות להעביר יישובים ערביים מישראל לפלסטין, בהוצאת מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, 2006

## הערות שוליים

קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:יחסים בין-לאומיים
ניקולא מלבראנש

**ניקולא מלבראנש** (בצרפתית: **Nicolas Malebranche**; 6 באוגוסט 1638 - 13 באוקטובר 1715) היה איש כנסייה (ממסדר האוראטוריאנים) ופילוסוף צרפתי שהושפע מהתורה הקארטזית. הוא מאבות האוקזיונליזם (תורת ההזדמנות).

## ביוגרפיה

מלבראנש נולד בפריז. אביו היה משריו של לואי השלושה עשר מלך צרפת, ואמו הייתה אחותו של המשנה למלך צרפת החדשה (קנדה של היום). מלבראנש היה הצעיר מבין ילדיהם הרבים.

הוא סבל מחוליים רבים, ובכללם עמוד שדרה מעוות וחולשה של הריאות. את חינוכו קיבל בבית בגלל מצב בריאותו הרעוע. בגיל שש עשרה החל ללמוד פילוסופיה בקולז' דה לה מרשה (אנ') ואחר כך למד תאולוגיה בקולז' דה סורבון (שני הקולז'ים היו חלק מאוניברסיטת פריז). בשנת 1660 עזב את האוניברסיטה והצטרף למסדר האוראטורי שחבריו אינם כבולים לנדרים כלשהם. הוא הקדיש עצמו ללימוד היסטוריה כנסייתית, בלשנות, כתבי הקודש וכתבי אוגוסטינוס. ב-14 בספטמבר 1664 הוסמך מלבראנש לכמורה.

באותה שנה נפל לידיו החיבור "מסכת על האדם" (*Traité de l'homme*) שהוצא מעזבונו של דקארט. הדברים שמצא בחיבור זה שבו את ליבו, ומאז ואילך הקדיש את עצמו לפילוסופיה. לאחר עשר שנים שבהן למד את כתבי דקארט, פרסם את עבודתו שלו "חקירת האמת" (*Recherche de la vérité*). חיבור זה ואלו שבאו אחריו עוררו הדים רבים ומחלוקות רבות לא פחות.

מלבראנש (ובמקביל ובנפרד ארנולד חלינקס) ניסה להתמודד עם הבעיה הפסיכו-פיזית שהותיר אחריו דקארט, בדבר הקשר שבין עולם הרוח לעולם החומר. מלבראנש שלל את פתרונו של דקארט, שמצא כביכול חיבור בין העולמות. לפי מלבראנש, כל גוף חומרי באשר הוא מוגבל במרחב-זמן ונקשר רק עם גופים חומריים. ובהתאמה, כל עצם רוחני באשר הוא מוגבל לפעולה בעולם הרוחני. אין חיבור בין שני העולמות ללא האל. אלוהים, שאינו מוגבל לעולם החומרי או הרוחני, הוא המחבר ביניהם. כל פעולה בודדת בעולם החומרי היא **הזדמנות** עבור האל ליצור חיבור בין העולמות ולגרום לפעולה מקבילה בעולם הרוחני. וכך גם להפך. אלוהים הוא שאחראי על ההרמוניה ביקום, ומשום טובו הוא יפעל תמיד, בכל פעולה בודדת, לחיבור בין העולמות (חיבור הנראה לנו כתהליך של סיבה ותוצאה החוצה את שני העולמות). פתרונו של מלבראנש לבעיה הפסיכו-פיזית (המקביל לפתרונו של ארנולד חלינקס) נקרא תורת ההזדמנות או האוקאזיונליזם.

כמו רוב המטאפיזיקאים של המאה ה-17, מלבראנש עסק גם במתמטיקה ובמדעי הטבע. בשנת 1699 הוא התקבל כחבר של כבוד באקדמיה למדעים של צרפת.

מלבראנש הואשם בפנתאיזם על ידי מלומדים שזיהו דמיון בין כתביו לאלה של ברוך שפינוזה. אולם הוא הכחיש זאת בתוקף וטען כי דעותיו היו ונותרו נאמנות לנצרות הקתולית.

מלבראנש בילה את חייו בתא שלו במנזר ושם כתב את ספריו. שמו נישא למרחקים, וכל משכיל אירופאי שביקר בפריז הגיע לבקרו במנזר. הוא מת בפריז ב-1715 לאחר ויכוח פילוסופי חריף ונרגש עם ג'ורג' ברקלי, שבא לבקרו במנזר.

## קישורים חיצוניים

* מלבראנש באנציקלופדיה לפילוסופיה של אוניברסיטת סטנפורד
* 
* 

קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1638
קטגוריה:נפטרים ב-1715
פארק אחוזת מורדן

שמאל|ממוזער|250px|פארק אחוזת מורדן
**פארק אחוזת מורדן** (באנגלית: **Morden Hall Park**) הוא פארק המנוהל על ידי קרן הנאמנות הלאומית. הפארק ממוקם בשכונת מורדן ברובע מרטון של העיר לונדון, על גדת הנהר ונדל.

## היסטוריה
הפרק נבנה בשנות ה-70 של המאה ה-18 ובו פני שטח מגוונים הכוללים "פארק איילים", מדשאות ואזור ביצה. בשטח הפארק מצויים מספר בניינים היסטוריים ובהם אחוזה וטחנת מים שבה נהגו לטחון טבק וליצור טבק הרחה.

בית האחוזה המקורי נבנה על ידי משפחת גארת' (Garth). בשנות ה-70 של המאה ה-19 נמכרה האחוזה לסוחר הטבק גיליאט האטפילד (Gilliat Hatfeild). בנו, גיליאט האטפילד הבן, הוריש את האחוזה לקרן הלאומית בשנת 1941.

על מרבית שטחי האחוזה המקוריים הוקמו שכונות מגורים ואזורי תעשייה, ורק חלק קטן ממנה מהווה את הפארק הנוכחי.

## קישורים חיצוניים

* 
* מהדורת חדשות קולנועית משנת 1948 על אירוע שנערך בפארק אחוזת מורדן

קטגוריה:מרטון
מורדן
ג'ון ג'יימסון

**ג'יי ג'ונה ג'יימסון השלישי** (באנגלית: **J. Jonah Jameson III**), הידוע כ**ג'ון ג'יימסון** (**John Jameson**), הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *The Amazing Spider-Man #1* ממרץ 1963, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.

ג'ון ג'יימסון הוא הבן של עורך ה"דיילי ביוגל" ג'יי ג'ונה ג'יימסון ומשמש כאסטרונאוט בכיר בנאס"א ביקום הבדיוני של מארוול. לרוב הוא מופיע בתוכניות הקשורות בספיידרמן (כולל בסרטים). דמותו גולמה בסרט הלייב אקשן "ספיידרמן 2" בידי דניאל גיליס.

## היסטוריה פרסומית
ג'ון ג'יימסון הופיע לראשונה בחוברת הקומיקס *The Amazing Spider-Man #1* בתור אסטרונאוט שיצא למשימה בכוכב לכת בחלל, ככל הנראה הירח, כדי לחקור את נוזלי החיים שבו ומגלה את צורת החיים החדשה והמסוכנת שנקראת "סימביוט" בתוך סלע.

הוא מחליט להביא את היצור לבדיקה בנאס"א אך בעת השיגור לכדור הארץ היצור מחבל בטיסה והחללית מתרסקת בגשר שער הזהב. ספיידרמן שהיה בסביבה קפץ כדי לחלץ את הפצועים ומגלה בתוך החללית את הסימביוט, שבא עמו במגע ויוצר את "העכביש השחור" - גרסה אפלה של ספיידרמן המונעת על ידי שנאה וכעס של הסימביוט, וגורמת לספיידרמן להתנהג מוזר גם לאלה הסובבים אותו כפיטר פארקר. הסימביוט השתלט מאוחר יותר על יריבו של פארקר ב"דיילי ביוגל", אדי ברוק, שנודע כנבל-העל ונום.

## אזכור במדיות אחרות
בסדרת האנימציה של ספיידרמן משנות ה-90 (1994-1998), ג'ון ג'יימסון מופיע בפרק שביעי שנקרא "סאגת החליפה החייזרית: חלק א', בתור אסטרונאוט שמביא את הסימביוט החייזרי לכדור הארץ, דבר שלבסוף יוצר את האויב החזק ביותר של ספיידרמן, ונום. דובב בישראל על ידי מיכה מורים.

בסדרת האנימציה "ספיידרמן ללא גבולות" (1999-2001) הוא יוצא לכוכב חדש דמוי כדור הארץ שנקרא הארץ הנגדית בתור אסטרונאוט בכיר במסע לכוכב שבו ונום וקארנג' משבשים את טיסתו. הוא מתרסק בכוכב ונחטף על ידי הוד התפתחותו ואבירי ונדגור לטירתו, שבה נערכו עליו ניסויים ונגנבה ממנו חלליתו לצורך מחקר של האבירים. בסוף הניסויים הוא מסומן כתושב הארץ הנגדית ונהפך לאיש זאב חייתי. לאחר שהצליח לברוח מטירתו של הוד התפתחותו הוא עובר לקבוצת המורדים שפועלים למען חופש הכוכב משלטונם של הוד התפתחותו ואנשי החיה שלו, ומתמנה למנהיגם לאחר שהבטיח שלא יעזוב את הכוכב מבלי לשחרר את בני האדם לחופשי. בשונה מהסדרה, ג'יימסון הצעיר נשלח בקומיקס למשימה סודית בירח, ובזמן שהוא אוסף דוגמיות סלע הוא מוצא אבן חן אדמדמה ומסתורית, אותה הוא עונד כתליון, והיא משנה אותו בעת ירח מלא לאיש הזאב. דובב בישראל על ידי עמי מנדלמן.

בספיידרמן המדהים משנים 2008–2009, כשהוא חוזר מן הכוכב הוא מקבל תופעות לוואי מוזרות ביניהם סופר חוזק, סופר חוסן ויכולת קפיצה מדהימה, ד"ר קונורס בונה לו חליפה שמווסתת את כוחותיו על פי קצב הלב שלו וכך נוצר קולונל יופיטר, בהתחלה הוא עזר לספיידרמן אך בהמשך קצב הלב שלו התערער והוא הפך לנבל על. לאחר שספיידרמן ניצח אותו ג'ון ג'יימסון נכנס לבית משוגעים.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:ספיידרמן: דמויות
ג'יימסון, ג'ון
אקדמיה למוזיקה

**אקדמיה למוזיקה** (מכונה גם "בית ספר למוזיקה", "קונסרבטוריון" או "קונסרבטוריום") היא מוסד להשכלה גבוהה בתחום המוזיקה, לרוב במוזיקה קלאסית, אם כי באקדמיות רבות ישנן מחלקות בתחומי מוזיקה אחרים, כגון ג'אז, מוזיקה ערבית ועוד.

במחלקות המוזיקה הקלאסית נלמדים כל מקצועות היסוד של המוזיקה: תאוריה, סולפג', הרמוניה, תולדות המוזיקה, ספרות המוזיקה, קונטרפונקט, קומפוזיציה.

מעבר לכך, נלמדים מקצועות נוספים על פי המגמות השונות (מגמת תאוריה וניצוח / מגמת ביצוע) ומקצועות הרחבה על פי בחירה / מסלול.

מוסדות אלו מיועדים לרוב לבוגרי בית-ספר ויכולים להיות עצמאיים או חלק מאוניברסיטה. רוב הקונסרבטוריונים היו במקור מרכזי אימון מקצועיים המיועדים למי שעתיד להיות מוזיקאי מקצועי, לרוב מחוץ למבנה האקדמאי המקצועי. מוסדות אלו הדגישו בעבר את הביצוע, ומסגלים כיום גישה אקדמאית-פורמלית יותר. מצד שני, ישנן אוניברסיטאות אשר מחלקות המוזיקה שלהן שמו במקור דגש על לימודי מוזיקה אקדמאיים, וכיום הן שמות יותר דגש על ביצוע. ישנה כיום חפיפה בין שתי קבוצות אלו יותר משהייתה בעבר, בעוד הדגש הספציפי משתנה ממוסד למוסד.

בעולם ישנם אף בתי ספר למוזיקה המיועדים לתלמידי בתי ספר, אשר משלבים לימוד מוזיקלי אינטנסיבי עם חינוך אקדמי כללי.

בישראל קיימות שתי אקדמיות למוזיקה שמעניקות תואר ראשון, תואר שני ותואר אמן: האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (לשעבר ע"ש רובין) בקמפוס האוניברסיטה העברית שבגבעת רם בירושלים (בחסותה גם בית-ספר תיכון באותו הקמפוס), ובית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.

בישראל המונח "קונסרבטוריון" מתייחס למוסד לימוד מוזיקה במסגרת החינוך הבלתי פורמלי, המיועד לילדים ובני נוער, בשעות אחר הצהריים.

## קישורים חיצוניים

* אתר האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים
* אתר בית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בתל אביב

*
קטגוריה:מוסדות מוזיקליים
מוזיקה
מוחמד (פירושונים)

**מוחמד** הוא שם פרטי וכן שם משפחה שמקורו בערבית (محمّد). הגרסה הטורקית לשם היא "מהמט".

קטגוריה:שמות פרטיים ערביים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה ערביים
פארק אלכסנדרה

[ממוזער|שדרת עצי [טיליה בפארק אלכסנדרה]]
**פארק אלכסנדרה** הוא פארק ציבורי ברובע הארינגיי של העיר לונדון. 
הפארק נמצא על גבעה, הסמוכה לגבעת מאזוול ולקראוץ' אנד. בפארק נמצא ארמון אלכסנדרה.

בפארק מצוי אגם המשמש אתר קינון לציפורי מים כמו כן בפארק חיים איילים.
## היסטוריה
חוק של הפרלמנט הבריטי משנת 1900 הקים את הקרן לשימור ארמון אלכסנדרה ופארק אלכסנדרה. הקרן מנהלת ומשמרת את הפארק והארמון הפתוחים לקהל.

## תחבורה
בעבר היו בקרבת הפארק תחנת רכבת ותחנת חשמלית. עם ביטול רשת החשמליות של לונדון וסגירת תחנת הרכבת הפכה הגישה נוחה פחות, ופחתו המבקרים בפארק.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הארינגיי
אלכסנדרה
קונכיות האף

ממוזער|שמאל|250px|קונכיות האף השמאליות, במבט משמאל, חתך. הקונכיות הן שלושת המדפים האופקיים.
שמאל|ממוזער|250px|תמונת CT בחתך קורונלי קדמי של חללי האף והסינוסים. ניתן לראות את המבנה הקונכייתי של שלושת זוגות קונכיות האף, במיוחד התחתונות והאמצעיות.

**קונכיות ה[[אף]]** הן רקמות בשרניות מריירות, הבנויות על מדפי עצם מוארכים (המגולגלים כלפי פנים כקונכייה) ומכאן שמן "קונכיות". קונכיית האף ידועה בלטינית כ-Concha, ובאנגלית רפואית כ-Turbinate. הן פרושות לאורך מעבר האוויר של האף ולמעשה מסדירות את משטר זרימת האוויר דרך האף, את הוספת הלחות לאוויר, את חימומו וסינונו.

## מבנה
קונכיות האף עשירות מאוד בכלי דם בגדלים שונים (כולל עורקים), בבלוטות לימפה ובלוטות להפרשת ריר האף. לרקמות הללו תכונות כיווץ והתרחבות, שאין שני להן, למעט באיברי המין. הן מהוות אחוז נכבד ביותר מרקמת האף המחממת, המריירת, החשה, המלחלחת והמסננת של האף. על ידי הסדרת מעברי האוויר הצרים, דואגות הקונכיות לכך שהאוויר הנשאף יבוא במגע עם מקסימום של רקמת האף הייחודית הזו.

בחללי האף יש שלושה זוגות קונכיות, הידועות גם בשם – "טורבינות", בכל צד של האף (שני צידי האף, או הנחיריים, או חללי האף) המופרדים על ידי מחיצת האף. בכל צד יש: קונכייה תחתונה, קונכייה אמצעית וקונכייה עליונה.

הקונכיות, כשאר רקמת האף והסינוסים, מצופות בשכבה דקה של תאים ריסיים, המסננים מהאוויר את החלקיקים המזהמים ומנטרלים אותם (אם הם חיידקים או נגיפים) בעזרת הפרשת הריר האפי העשיר בתאי מערכת החיסון ובחומרים קוטלי חיידקים. ה"שמיכה" הריסנית נעה באופן גלי ריתמי (כמה מאות פעמים בשנייה) ודוחפת את הפסולת המעובדת אל עבר הלוע האפי, שם מחליקה הפסולת לגרון ונבלעת בקיבה, בדרך כלל מבלי שנשים לכך לב. אדם בריא בסביבה נורמלית בולע כמעט חצי ליטר של ריר ביום. הרקמה המריירת והריסנית, שעמה בא האוויר במגע, נקראת "אפיתליום נשימתי" (Respiratory Epithelium).

האף אחראי לספק לריאות אוויר באיכות מסוימת והיא: 98% לחות, טמפ' הקרובה לטמפ' הגוף התקינה, אוויר מסונן מחלקיקים הגדולים מ-3 מילי-מיקרון. כמו כן, על האף ליצור מעברים מידתיים צרים, בעלי יכולת השתנות בגודלם בהתאם לצורכי הגוף המשתנים בכל רגע נתון, כדי לאפשר מצד אחד זרימה תקינה ומסודרת של אוויר, בכיוון ישר אל עבר הלוע, במהירות ובלחץ המותאמים לקנה הנשימה ולריאות, ומצד שני מקסימום חשיפה ומגע עם הרקמות המריירות, המלחלחות, המסננות והחשות. על כל אלה אחראיות קונכיות האף. קונכיות האף עשירות גם ברצפטורים עצביים (של העצב הראשי הגולגולתי החמישי, הטריגמינאלי), הרגישים ללחץ ולטמפרטורה, והחיוויים שהם קולטים ושולחים נקלטים ישירות במרכזי הנשימה של גזע המוח. הקונכיות האמצעיות ובמיוחד הקונכיות העליונות מעוצבבות ברצפטורים רבים גם של עצב הריח.

אובדן של כמות גדולה מרקמת הקונכייה (ובעיקר מעצם הקונכייה), כתוצאה מחבלה, מחלה, או ניתוח, עלולה לגרום לפגיעה בלתי הפיכה בתפקודי האף השונים וליובש כרוני של רקמות האף הנותרות. (ראו: "סינדרום האף הריק").

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מערכת הנשימה
קטגוריה:אף
שוקולד פרה

**שוקולד פרה** הוא מותג שוקולד של חברת עלית. יוצר לראשונה בשנת 1934 תחת השם "שמנונית", ומשנות ה-50 מכונה באופן עממי ובלתי רשמי "שוקולד פרה" על שם הפרה שעל העטיפה.
למרות שמו העממי, חברת עלית לא רשמה מעולם את המונח **שוקולד פרה** על חפיסות השוקולד.

## היסטוריה
### המוצרים
שמאל|ממוזער|250px|קוביות שוקולד פרה
בשנת 2002 התפתח מותג הפרה. על קוביות השוקולד הופיעה הפרה כמותג לראשונה, קובייה גדולה במרכז השוקולד, לצד קוביות השוקלד הקטנות שהיו עד כה, שגם בהם מופיעה הפרה במרכז הקובייה. הוא החל להופיע על גבי ממרחים, חטיפים מתוקים ובונבוניירות בנוסף לחפיסות השוקולד הרגילות, כמו כן, הפרה שעל האריזות עברה שינוי בעיצוב ושינתה את דמותה. שוקולד פרה מיוצר במגוון של סוגים: שוקולד חלב, שוקולד מריר, שוקולד לבן, שוקולד ממולא, בתוספת שברי בייגלה, אגוזים, סוכריות קופצות, מילוי תות, קרם נוגט, ועוד.

בשנת 2013 יצאה עלית עם קו מוצרים חדש לשוקולד פרה, שלווה בקמפיין פרסום ברחבי הארץ. בקו המוצרים החדשים ניתן למצוא שוקולד פרה בטעמי חטיפים אחרים של עלית: טורטית, טעמי, קפה נמס ומסטיק בזוקה. בעשותה כן, יצרה עלית לראשונה שוקולד לבן בצבע ורוד. בשנת 2017 יצרה עלית סוג שוקולד חדש. בחברה קראו לו בלונדי בשל צבעו הלבן צהבהב, שטעמו הוא טעם של שוקולד לבן וקרמל, שכן למעשה מדובר בשוקולד לבן שהסוכר בו התקרמל.

### עיצוב האריזה
במשך השנים, כמעט ולא נעשו שינויים בעיצוב דמות הפרה. ב־2002 היא עוצבה באופן צעיר יותר ורזה יותר, וניתנה לה הבעה חמה ואנושית.

מבנה טבלת השוקולד עצמה ייחודי בעולם בכך שבמרכז הטבלה ישנה קובייה גדולה וסביבה קוביות קטנות, וזאת בניגוד למקובל אצל יצרני השוקולד בעולם.

## קישורים חיצוניים

* האתר של שוקולד פרה באתר עלית

## הערות שוליים

קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:מותגי מזון
קטגוריה:עלית: מוצרים
קטגוריה:פרות בתרבות
Every Good Boy Deserves Fudge

**Every Good Boy Deserves Fudge** ("לכל ילד טוב מגיע פאדג'") הוא אלבומה השני של להקת הגראנג' מאדהאני. הוא יצא בתקופה שבה שקלו חברי הלהקה לחתום בחברת תקליטים גדולה, אך הם החליטו לבסוף שהוא ייצא בחברת סאב פופ. מבקרי מוזיקה אחדים ביקרו את עטיפתו העליזה והכמעט ילדותית של האלבום (שהייתה מנוגדת באופייה למוזיקה שעסקה ברובה בסקס, סמים ורוקנרול). הגיטריסט סטיב טרנר טען כי אלבום זה הוא המועדף עליו ביותר כיצירה שלמה מבין כל אלבומיה של מאדהאני, וגם מבקרים רבים גרסו כי הלהקה הגיעה לשיא אומנותי באלבום זה.

המקור לשם האלבום הוא אמצעי עזר לזיכרון מפתחות מוזיקליים (EGBDF) שסטודנטים למוזיקה משתמשים בו (קיימים מספר אמצעי עזר נוספים, למשל "Every good book deserves finishing").

## רשימת השירים
# Generation Genocide (1:13)
# Let It Slide (2:35)
# Good Enough (3:25)
# Something So Clear (4:14)
# Thorn (2:10)
# Into The Drink (2:08)
# Broken Hands (6:02)
# Who You Drivin' Now? (2:21)
# Move Out (3:32)
# Shoot The Moon (2:27)
# Fuzzgun '91 (1:52)
# Pokin' Around (3:30)
# Don't Fade IV (3:58)
# Check-Out Time (3:07)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי גראנג'
יהדות סורינאם

[250px|ממוזער|בית-הכנסת "צדק ושלום" משוחזר שהוקם בשנת 1736 בפַּרַמַריבּוֹ בירת סורינאם. כיום ב[מוזיאון ישראל]]
**יהדות סורינאם** היא אחת מהקהילות היהודיות בדרום אמריקה במושבה ההולנדית לשעבר-סורינאם.

היהודים הראשונים שהגיעו לדרום אמריקה היו אנוסים מספרד ופורטוגל. רובם ישב בברזיל וחלקם ישבו באזור שנחשב בעבר לחלק מצפון ברזיל, שהוא אזור סורינאם של היום. היהודים שהגיעו לדרום אמריקה העדיפו את השלטון ההולנדי שאהד את היהודים ונתן להם יותר זכויות מאשר הספרדים והפורטוגזים. יהודים מהולנד ואיטליה ישבו בפרמריבו, הבירה במאה ה-17. ההולנדים נתנו זכויות ליהודים ולכן הם העדיפו את שטחי שלטונה ובכך נמלטו מהאינקוויזיציה שהייתה נהוגה בשאר שטחי דרום אמריקה.

בשנת 1644 הגיעו גלים המוניים של יהודים יוצאי ספרד ופורטוגל וכן יהודים אנוסים מברזיל מהשטחים שהיו בשליטת הולנד ואשר נכבשו על ידי פורטוגל. היהודים פיתחו לעצמם אזור אוטונומי בשם "יודן סוואנה" ובו פיתחו יישוב בשם "יודן דורף" אשר היה יישוב משגשג שנפגע בשריפה בשנת 1832 ולאחר מכן הדלדל ונעזב.

האיסור על סחר בעבדים שהוטל על ידי ממשלת הולנד פגע כלכלית ביהודים, למרות שעדיין נשארו ברובם במעמד מבוסס. בשנת 1835 הושוו זכויות היהודים לשאר בני המושבות. בשנת 1836 נמנו בסורינאם 684 יהודים פורטוגזים ב-217 בתים. מהם 178 בפרמריבו, 8 ביודן סוואנה ו-31 ברחבי המדינה. בנוסף עליהם הייתה בפרמריבו קהילה אשכנזית שמנתה כ-800 נפשות.

כיום יש בסורינאם כ-200 יהודים, אשכנזים וספרדים החיים בעיקר בעיר הבירה פרמריבו. בשנת 2005 בית הכנסת הפעיל היחיד בסורינאם החליט להצטרף לאיגוד העולמי ליהדות מתקדמת ובעזרת סיוע התנועה הליברלית (רפורמית) ההולנדית עבר תהליך של רפורמציה קהילתית המותאמת ליהדות המקומית.

## קישורים חיצוניים
* יהודי סורינאם
* אתר על יהודי סורינאם
* jodensavanne אתר פרויקט השימור של jodensavanne - סאוונה היהודית.
* 
* 

## הערות שוליים

סורינאם
קטגוריה:סורינאם: דמוגרפיה
קטגוריה:יהדות אמריקה הלטינית
פיגמים

ממוזער|180px|שמאל|פיגמים אפריקאים לצד פרופסור פי. קיי. מורפי
**פִּיגְמים** הם קבוצת כל העמים, שבהם גובהו של גבר בוגר הוא פחות מ-1.5 מטר בממוצע. עמים אלה מצויים ביערות משווניים-טרופיים במערב אפריקה, מזרח אפריקה, אינדונזיה ואיים שבקרבת אינדונזיה. לא ברור אם הפיגמים האינדונזיים הם ממוצא דומה לזה של האפריקנים וסביר שהם הפכו דומים אלו לאלו באבולוציה מתכנסת.

מעבר להיותן של קבוצות הפיגמים נמוכות בהרבה משאר קבוצות בני האדם, יש לכלל הקבוצות האלה תכונות שונות של מערכת החיסון ולפחות לאחדות מהקבוצות יש סוג דם ייחודי משלהן.

הפיגמים חיים ביערות טרופיים ומכלכלים עצמם, כחברה נודדת של ציידים-לקטים. קיימת סברה בין אנשי המדע, כי ממדי גופם מותאמים, אבולוציונית, לאורח חיים זה. הן תרבותית והן גנטית, הם מבודדים מחברות אחרות של בני האדם והאוכלוסיות שלהם מבודדות גם זו מזו. הם חיים בקבוצות של מאה איש או יותר. רק מעטים מהם משנים את חייהם, מתיישבים במגורי קבע, ושולחים את ילדיהם לבית ספר. אולם, למרות הבידוד התרבותי, כמעט כל הפיגמים, הן באפריקה והן באסיה, מדברים בשפות של העמים השכנים להם. לבד מן הילידים של איי אנדמן (שבקרבת אינדונזיה ובשליטת הודו), המדברים בשפות משלהם, אשר אינן קרובות לאף קבוצה לשונית אחרת בעולם. אולם, אין עדות על פיתוח שפה מקורית בידי הפיגמים.

כיום חיים כ-180,000 פיגמים, מרביתם ביערות הטרופיים של מרכז אפריקה ודרום-מזרח אסיה. הפיגמים האפריקאים נקראים נגרילים (Negrillos) והם חיים באזורים מסוימים בבורונדי, קמרון, גינאה המשוונית, קונגו (שבט האקא), גבון ורואנדה. סמנים גנטיים מורים כי כלל אוכלוסיית הפיגמים האפריקנים נפרדה משאר אוכלוסיית האדם לפני כשישים אלף שנים ושתחילת הליך בידוד קבוצות הפיגמים זו מזו התחיל לפני כעשרים אלף שנים.

הפיגמים באסיה נקראים "נגריטים" (Negritos) והם חיים במספר אזורים בפיליפינים, חצי האי המלאי (מלזיה ותאילנד) ובאיי אנדמן (הודו). נראה כי בעבר היה תחום המחיה של הפיגמים רחב הרבה יותר, אך הם נדחקו על ידי אוכלוסיות חזקות יותר – בעלות ממדי גוף גדולים יותר, יישובי קבע ופרנסה חקלאית-מסחרית.

קבוצת הפיגמים הנקראת Bambuti היא קבוצת הפיגמים המפורסמת והמתועדת ביותר. קבוצה זו היא גם הנמוכה ביותר – גובה ממוצע של גבר בוגר במבותי הוא 137 סנטימטרים.

## קישורים חיצוניים

* 
* African Pygmies Culture, photos and music
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עמי אפריקה
קטגוריה:עמי אסיה
קטגוריה:גובה האדם
גל פז

**גל פז** היא חברה המתמחה בהפצת מוזיקה יהודית (בעיקר מוזיקה חסידית וחזנות) וסרטי קולנוע חרדי.

החברה קמה לפני עשרות שנים על ידי חיים זילבר והחזן דוד ורדיגר והתחילה בהפצת תקליטים של הזמר מרדכי בן-דוד. כיום החברה מנוהלת על ידי הבנים הלל זילבר דני זילבר ויהודה זילבר והוציאה עד היום אלפי דיסקים במוזיקה החסידית. גל פז הייתה החברה המובילה בעולם בתחום זה.

החברה הוציאה לאור ומפיצה את אלבומיהם של רוב היוצרים החשובים במוזיקה החסידית, כגון מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי, משה לאופר, אוף שימחעס ועוד.

בנוסף החברה מתמחה בייצור ושיווק של קלטות סיפורי ילדים המתאימים למגזר החרדי בהם הסדרה "כה עשו חכמינו" חבורת מצוות ועוד, כמו כן סרטים ברוח הציבור החרדי.

לחברה כמה סניפים ברחבי העולם:
* ישראל: ירושלים, בני ברק ובית שמש (הסניף בבית שמש נסגר)
* ארצות הברית

בשנת 2007 הזמר מרדכי בן דוד תבע את החברה בטענה שהוציאה אלבום המכיל משיריו באופן לא חוקי (ללא קבלת רשותו). בן דוד ביקש פיצוי כספי של 720 אלף שקל ולבקשתו הוציא בית המשפט המחוזי בתל אביב צו מניעה להפצת הדיסק.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* גל פז באתר קול הלשון

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תקליטים ישראליות
קטגוריה:מוזיקה חסידית
קטגוריה:רחוב מלכי ישראל (ירושלים)
קטגוריה:יוצרי קולנוע חרדי
ארוכה הדרך הביתה (סרט, 2002)

**ארוכה הדרך הביתה** (באנגלית: **Rabbit-Proof Fence**) הוא סרט הישרדות אוסטרלי, המבוסס על סיפור אמיתי. הספר שעל פיו נכתב הסרט הוא ספר ביוגרפי שכתבה דוריס פילקינגטון, המתאר את סיפור חייה של אמה מולי.

הסרט מתמקד בסיפורה של משפחה אחת בפרשיית הדור הגנוב של ילדי האבוריג'ינים באוסטרליה.

## עלילה
בסרט מתוארים חייהן של ילדות אבוריג'יניות, בשנות ה-20 של המאה ה-20, הנלקחות בכוח מידי אימן, לפי צו ממשלתי, כיוון שלפי הרישומים היה אביהן בן הגזע הלבן. לפי החוק הקיים, נדרשו הרשויות האוסטרליות, במקרים כאלה, "להציל" את הילדות מגורל החיים כאבוריג'יניות ולספק להן חינוך אירופאי, כפי ש"מתחייב" ממוצאן. הסרט עוקב אחר שלוש בנות (שתי אחיות ובת דודן), שנחטפות מידי אימן, ונשלחות למחנה לימוד בחווה מרוחקת, בקצה השני של אוסטרליה. בחווה זו אמורות הילדות לקבל חינוך ותרבות שיעצבו מחדש את דמותן. הן מצליחות להימלט מהמחנה, ברגע בו הממונים אינם שמים לב. רובו של הסרט עוקב אחר מסען המפרך בחזרה הביתה. מאחר שאינן מכירות את הדרך, אך יודעות כי הן מתגוררות בקרבת גדר הארנבים החוצה את אוסטרליה, הן הולכות במשך 9 שבועות, לאורך 2,400 ק"מ, בצידה של גדר הארנבים (ומכאן שמו המקורי של הסרט, "Rabbit-Proof Fence"). הסרט מתאר את צעידת הילדות הכרוכה בקשיים רבים, מעצם ההליכה המפרכת, מהיעדר מזון ומים בצורה מסודרת, ממפגשים עם אנשים שונים, ובעיקר מהתחמקות מהמשטרה ומנציגי הממשל, הדולקים בעקבותיהן, כדי לשוב לביתן.

## ניתוח
סרט זה, המבוסס על סיפור אמיתי, מתאר את טרגדיית הדור הגנוב שעבר העם האבוריג'יני באוסטרליה, עם תחילת התיישבותו של האדם הלבן ביבשת, ועד המאה ה-20. ילדים אבוריג'ינים, שנראו בהירי עור, באופן יחסי, או שאחד מהוריהם היה לבן, נלקחו ל"חינוך מחדש" על מנת שיחיו את חייהם כאדם לבן. כל זאת בחסות החוק האוסטרלי, תוך ניתוקם של אותם ילדים מהעולם המוכר להם, ממשפחתם, ומתרבותם.

באופן כללי, רוב הביקורות שיבחו את הסרט, שדן בהתייחסות הבעייתית והבלתי מוסרית, של האדם הלבן באוסטרליה כלפי האבוריג'ינים. למרות זאת, היו גם ביקורות שטענו כי "הסוף הטוב" של סיפור ספציפי זה, אינו במקומו, מאחר שאינו מייצג כלל את סיפור חייהם של עשרות אלפי ילדים אבוריג'ינים אחרים, שגורלם לא שפר עליהם. כאמור, פרט למקרים חריגים, רוב מוחלט של הילדים החטופים לא יכלו לברוח מהחוות והמעונות שבהם הושמו לפי החוק האוסטרלי, ובמרבית המקרים משפחתם אינה יודעת עד היום היכן הם, ולהם אין מושג כיום מי הם הוריהם ובני משפחתם והאם הם בחיים.

## פרסים
הסרט זכה בקטגוריית הסרט הטוב, ובקטגוריות נוספות, ב**תחרות האוסקר האוסטרלית** (פרס מכון הקולנוע).

בנוסף, זכה בפרסים הבאים:
בפרס הקהל ב**[[פסטיבל אדינבורו]]**,
בפרס השחקנית הטובה ביותר (לשחקנית אורלין סמפי) ובפרס הקהל, ב**פסטיבל דרבן** באוסטרליה,
בפרס הקהל ב**פסטיבל אספן** בקולורדו ארצות הברית,
בפרס הקהל ב**פסטיבל קלגרי** בקנדה,
ובפרס הקהל ב**[[פסטיבל רידינג ולידס|פסטיבל לידס]]** בבריטניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* ביקורת על הסרט, באתר "הבמה"
* פרס מכון הקולנוע האוסטרלי לסרט "ארוכה הדרך הביתה"
* ביקורת נוספת, מאת אורי ברייטמן

קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטים אוסטרליים
קטגוריה:סרטים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:חיברות בכפייה: ילדים
קטגוריה:זוכי פרס ACTAA: הסרט הטוב
קטגוריה:סרטים באנגלית
הדור הגנוב

**ה[[דור]] הגנוב** (באנגלית: "Stolen Generation") הוא מונח המתאר את הילדים האוסטרלים האבוריג'ינים, שהועברו מבתיהם וממשפחותיהם על ידי נציגי הממשלה האוסטרלית ונציגי הכנסייה, בשנים 1972-1900.

שמאל|ממוזער|200px|אבוריג'ינים
לפי הנתונים הממשלתיים, לפחות 35,000 ילדים הועברו מבית הוריהם. אולם מכיוון שבמקרים רבים לא נשמרו רישומים מסודרים על ידי הרשויות, כנראה שמדובר במספרים גדולים בהרבה. לפיכך, כיום מעריכים שבין 10% ל-30% מן הילדים בני העם האבוריג'יני, הועברו מבתיהם בשנים אלו.

## העברתם של הילדים
ילדים אבוריג'ינים אשר עורם היה בהיר באופן יחסי, או שאחד מהוריהם היה לבן, הועברו בחסות החוק האוסטרלי למשפחות אחרות, על-מנת שיחיו את חייהם כלבנים. הוריהם של הילדים לא נשאלו ולא שותפו בהחלטות, אלא התבקשו למסור את ילדיהם לרשויות. במקרים שבהם הייתה התנגדות אף נלקחו הילדים בסיוע משטרתי. לפי אופן המחשבה של המתכננים והמבצעים באותן שנים, פעולות אלה נעשו כדי להגן על הילדים. למרות זאת, כיום הן נחשבות כפגיעה חמורה בזכויות האדם של הילדים האבוריג'ינים ושל משפחותיהם, וניתוק הילדים ממשפחותיהם ומתרבותם נתפס כפעולה שלא הייתה ראויה.

אופן העברתם של הילדים, היקף התופעה, וההשפעה על הילדים שהועברו ועל העם האבוריג'יני כולו, הם מקור לכעס, עוינות וחוסר אמון מצד העם האבוריג'יני כלפי השלטונות האוסטרלים, שלא שככו עד היום.

## המחאה הציבורית והתנצלות ממשלת ראד
באפריל 1997, פרסמה האגודה האוסטרלית לזכויות הפרט דוח מקיף, לאחר שחקרה את הנושא. תגובתם של השלטונות האוסטרלים עם פרסום הדוח הייתה אמביוולנטית. מצד אחד, הביעה ממשלת אוסטרליה צער רב על העוול שנגרם לעם האבוריג'יני. מצד שני, טענה הממשלה, כי פעולותיה היו על פי חוק, ומתוך כוונות טהורות של דאגה לטובת הילדים, לפי הערכים שהיו נהוגים בעבר. מסיבה זו, סירב ראש ממשלת אוסטרליה באותה עת, ג'ון הווארד, להביע התנצלות פומבית.

פרשת הדור הגנוב ושאלת ההתנצלות עליו הפכה לנושא חשוב בפוליטיקה האוסטרלית. האבוריג'ינים, ארגוני זכויות אדם, ורבים מאזרחי המדינה דרשו שהממשלה תתנצל. יום מחאה שנתי, אשר זכה לכינוי "יום ההתנצלות", צוין ברחבי המדינה. בשנת 2000, בטקס הנעילה של אולימפיאדת סידני הובעה מחאה ובקשת סליחה יוצאת דופן, אשר לא תואמה עם המארגנים, כאשר חברי הלהקה האוסטרלית "Midnight Oil" הופיעו כשעל בגדיהם כתובה באנגלית המילה "SORRY" שתרגומה "סליחה".
[שמאל|ממוזער|300px|[קהל צופה בהתנצלותו של קווין ראד ל"דור הגנוב", בהקרנה על מסך ענק בכיכר הפדרציה, מלבורן. 13 בפברואר 2008]]

בסוף 2007 נבחר קווין ראד ממפלגת הלייבור האוסטרלית לראש ממשלת אוסטרליה, והחליף בתפקיד את ג'ון הווארד מהמפלגה הליבראלית. עם בחירתו של ראד, נסללה הדרך להתנצלות רשמית. בכינוס הפרלמנט החדש, ב-13 בפברואר 2008, נשא ראד נאום במעמד ראשי ממשלות קודמים ונציגים של "הדור הגנוב". בנאומו, הביע ראד את התנצלות ממשלת אוסטרליה בפני האבוריג'ינים ואנשי "הדור הגנוב". האופוזיציה הליברלית הצטרפה לבקשת הסליחה והפרלמנט הצביע פה אחד בעד הבעת ההתנצלות.

הנושא נדון בהרחבה בסרט העלילתי "אוסטרליה" (2008), אשר הרוב הגדול של יוצריו והשחקנים בו, בהם ניקול קידמן ויו ג'קמן, הם אוסטרלים.

## ראו גם
* יום ההתנצלות
* פרשת ילדי תימן
* פרשת ילדי ראוניון
* ארוכה הדרך הביתה (סרט, 2002)
* מערכת הפנימיות של האינדיאנים הקנדים

## קישורים חיצוניים

* דו"ח האגודה האוסטרלית לזכויות הפרט על "הדור הגנוב" 

## הערות שוליים

קטגוריה:אבוריג'ינים
קטגוריה:אוסטרליה: היסטוריה
קטגוריה:חיברות בכפייה: ילדים
קטגוריה:דורות סוציולוגיים
קטגוריה:התבוללות תרבותית
קטגוריה:פשע באוסטרליה
וילנב-לה-מגלון

**וילנב-לה-מגלון** (בצרפתית: **Villeneuve-lès-Maguelone**, באוקסיטנית: **Vilanòva de Magalona**) הוא כפר ומועצה מקומית במחוז ארו (Hérault) שבחבל אוקסיטניה בדרום צרפת. הוא נמצא בפאתי העיר מונפלייה, באזור עשיר בביצות, על שפת הים התיכון.

## היסטוריה
וילנב-לה-מגלון הייתה אחת משבע הערים (יחד עם הערים אלן, אג'ד, נרבונה, לודב, בזייה, ונים), שהיו כנראה המקור לשם "ספטימניה" (Septimania, מהמילה Sept, שבע) אשר ניתן לחבל ארץ זה על ידי הרומאים. בשנת 462 עברה הפרובינקיה לשליטתם של הוויזיגותים.

תחילה הייתה מגלון למעוזו של אציל ויזיגותי, על אדמה המוגנת על ידי לגונות. בהמשך הפכה למקום מושבו של בישוף. לאחר מלחמות רבות אשר צמצמו את מספר התושבים באזור, החזיר אליה בישוף בשם ארנו (Arnaud, 1030–1060) את הדיוקסיה, בנה מחדש את הכנסייה שנהרסה והקים גשר כדי לחבר ולאחד את מגלון לאזור החדש אשר נשא את השם וילה נובה (Villeneuve, "עיר חדשה"). בהמשך הוקמה שם קתדרלה בסגנון רומאי, אשר נושאת את השם סן פייר דה מגלון.

## אתרים
***בעיר:**
**כנסיית סנט-אטיין מהמאה ה-7
***באזור החוף:**
**קתדרלת סן פייר (פטרוס) וסן פול (פאולוס)
**חוף ציבורי המשתרע מפלאוואס-לה-פלו  עד חופי העיר הסמוכה פרונטיניאן 
***סביב העיר:**
**הריסותיה של קפלת סן-בודיי (Saint-Baudille) על הר מדלן (Madeleine) ומצבת אבן המנציחה את לוחמי המחתרת הצרפתיים שנהרגו במלחמת העולם השנייה

## קישורים חיצוניים

* 
ממוזער|right

קטגוריה:צרפת: ערי חוף
קטגוריה:לנגדוק-רוסיון: ערים
שדולה (הכנסת)

[ממוזער|250px|ישיבת "השדולה לתחבורה בת קיימא" [הכנסת ה-19|בכנסת ה-19, שבראשות חברי הכנסת תמר זנדברג (מרצ) ויריב לוין (הליכוד - ישראל ביתנו)]]

בכנסת או בממשלה, **שְׁדֻלָּה** (או **לוֹבִּי**) היא קבוצה של חברי הכנסת, לאו דווקא מאותה סיעה, הפועלת לשם קידום רעיון מסוים. לשדולות אין מעמד רשמי, מה שמאפשר לה חופש פעולה מסוים שמנותק מסדר יומה של הכנסת על כן, לצד היתרון בחופש הפעולה, מדובר בהתארגנות ללא כלים פרלמנטריים שעומדים לרשותה, ולפיכך ללא סמכות פורמלית.

בכנסת ה-16 נמנו כ-44 שדולות, בכנסת ה-17 מעל 50 שדולות ובכנסת ה-20 קיימות כ-180 שדולות.

שדולה היא התארגנות וולנטרית של חברי כנסת. סדר היום של שדולה והאג'נדה שלה, לצד תדירות פעולותיה, היוזמות ושיתופי הפעולה שהיא יוצרת, כל אלו תלויים ברצון ובמטרת השדולה. לאורך השנים נושאים רבים נבחרו לקבל קידום על ידי שדולות. בין השאר, נוצרו שדולות למען אזורים גאוגרפיים: הנגב והגליל, יש"ע, ירושלים, הגולן, תושבי תל אביב, ראשון לציון, חיפה והקריות, אשדוד ובקעת הירדן; וכן שדולות למען קבוצות אוכלוסייה: שדולה חקלאית, למען הבדואים בנגב, הגמלאים, המאבטחים, יוצאים בשאלה, אנשים עם מוגבלויות, נוער עולה וענף הבנייה. יקיימות גם שדולות שממוקדות בנושאי ליבה, בין השאר למאבק בבעיית יוקר המחיה בישראל, למען חוקה, נגד קזינו, מאבק בתאונות דרכים, מאבק בסמים, טיפול בחיילי המילואים ודאגה לבריאות הציבור.

חלק מהשדולות הן בעלות חברים רבים (מעל חמישה).

בכנסת ה-16, לדוגמה, היו בעלות חברים רבים "השדולה לקידום היחסים עם הקהילות הנוצריות בעולם" (אשר המשיכה עם חברים רבים גם בכנסת ה-17), ו"השדולה להשכלה גבוהה" [אשר בכנסת ה-17 היה בה רק חבר בודד (מנחם בן ששון)].

בכנסת ה-17 היו חברים רבים בשדולה "הסביבתית-חברתית", ובשדולה "למען ירושלים".

פעמים רבות יש לשדולות כמה יושבי ראש, ולעיתים השדולה מונה כמה יושבי ראש, ללא חברים נוספים.

רוב השדולות בכנסת הן בעלות חבר אחד בלבד ואינן אלא מצג של שדולה המשמש ככלי הצהרתי של חבר כנסת לגבי חשיבות נושא מסוים בעיניו.

יש אף מקרים שבהם שתי שדולות עוסקות בנושא אחד. כך למשל, בכנסת ה-16 הייתה שדולה לצרכנות של דני יתום, והשדולה להגנת הצרכן של אורית נוקד. בשני המקרים הם היו החברים היחידים בשדולתם.

## קישורים חיצוניים

* שדולות בכנסת, באתר הכנסת
* רשימת שדולות, באתר הכנסת

## הערות שוליים

*
קטגוריה:הכנסת
קרל שטאמיץ

**קרל שטאמיץ** (בגרמנית: **Karel Stamic**; 7 במאי 1745 – 9 בנובמבר 1801) היה מלחין בוהמיאני, הבולט ביותר בדור השני של מה שכונה אסכולת מנהיים.

## ביוגרפיה
קרל נולד במנהיים. תחילה למד נגינה בכינור אצל אביו, יוהאן שטאמיץ, מייסד אסכולת מנהיים. אחרי מות האב, בשנת 1757, המשיך בלימודיו אצל תלמידו, כריסטיאן קאנאביך, שגם תפס את מקומו של יוהאן שטאמיץ בתזמורת מנהיים הנודעת. קרל ניגן בתזמורת במנהיים משנת 1762 ובשנת 1770 עבר לפריז, שם נודע ככנר. משנת 1772 התגורר בוורסאי, שם חיבר את יצירתו התוכניתית הראשונה, "תהלוכה מלכותית". בשנת 1779 עבר להאג, הולנד, שם, בחצר המלך וילהלם החמישי מאורניה, חיבר 28 קונצ'רטי.

בשנים הבאות הרבה במסעות ועבר בשטרסבורג, לונדון, סנקט פטרבורג, נירנברג וליבק, בין השאר. בשנת 1786 ניצח על האורטוריה "המשיח" מאת הנדל בקתדרלה של ברלין. את שנותיו האחרונות עשה שטאמיץ כמנצח ומורה למוזיקה באוניברסיטת מנהיים.

שטאמיץ כתב יותר מחמישים סימפוניות וכמספר הזה בערך קונצ'רטי לכלים שונים, כמו גם יצירות קאמריות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מן התקופה הקלאסית
קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
קרל
קטגוריה:ילידי 1745
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1801
אסכולת מנהיים

ממוזער|חצר ארמון מנהיים
**אסכולת מנהיים** (**Mannheim school**) מתייחסת הן לטכניקה התזמורתית שחלוצה לה הייתה תזמורת החצר של מנהיים במחצית השנייה של המאה ה-18 והן לקבוצת מלחינים, שכתבה מוזיקה כזאת לתזמורת מנהיים ולתזמורות אחרות.

חצר האלקטור קרל פיליפ עברה מהיידלברג אל מנהיים בשנת 1720, כשברשותה כבר תזמורת גדולה מזו שבכל אחת מן המדינות שסביבה. התזמורת גדלה עוד יותר בעשורים הבאים ובמשך הזמן החזיקה כמה מטובי הווירטואוזים של זמנה. יוהאן שטאמיץ, הנחשב בדרך כלל למייסד אסכולת מנהיים, הצטרף לתזמורת בשנים 1741–1742 והיה למנהלה בשנת 1750.

הראויה ביותר לציון בין הטכניקות המהפכניות של תזמורת מנהיים הייתה טיפולה העצמאי יותר בכלי הנשיפה והקרשנדו המפורסם שלה, שהקיף את כל התזמורת והיה לסימן ההיכר העיקרי של האסכולה. עוד חידושים היו הסמיך (אפוג'אטורה) ופתרונו ו"זיקוקית מנהיים", מערך של אקורדים משולשים בתבנית עולה, שדוגמה לו אפשר למצוא בפתח הסימפוניה בסול מז'ור, אופוס 3 מס' 1 של יוהאן שטאמיץ. סגנון שטורם אונד דראנג במוזיקה התפתח מאוד במנהיים, והשפיע על דור שלם של מלחינים קלאסיים ואף רומנטיים מוקדמים.

חברי אסכולת מנהיים כללו את יוהאן שטאמיץ, פרנץ קסאפר ריכטר, קרל שטאמיץ וכריסטיאן קאנאביך, והייתה לה השפעה ישירה מאוד על הרבה מלחיני סימפוניות של התקופה, ביניהם יוזף היידן וליאופולד הופמן. קאנאביך, אחד ממנהלי התזמורת אחרי מותו של יוהאן שטאמיץ, היה גם ידידו הקרוב של וולפגנג אמדיאוס מוצרט מאז שמוצרט ביקר במנהיים בשנת 1777. לתזמורת מנהיים הייתה השפעה עצומה על מוצרט, שהתוודע שם לראשונה אל הקלרינט. מוצרט התרשם מאוד מתזמורת מנהיים וכמה מן הסימפוניות והאופרות שלו נכתבו עבורה, במיוחד לאחר שהתזמורת והחצר כולה עברו למינכן ב-1779, עם עלייתו של האלקטור קרל תאודור לכס המלוכה בבוואריה. גם בכמה מן הסונאטות של מוצרט לפסנתר פטישים ניכרת השפעת האסכולה (ומוצרט, כמתברר ממכתביו, היה מודע לכך).

גם המוזיקולוג הבריטי צ'ארלס ברני התרשם מאוד מתזמורת מנהיים בביקורו בארמון הקיץ של הנסיך קארל תיאודור, כפי שתיאר במאמר "על המצב הנוכחי של המוזיקה בגרמניה ובארצות השפלה":
 ברני מציין לרעה רק פרט אחד, חוסר הניקיון בכלי הנשיפה, אך מסכים, שבעיה זו משותפת לכל התזמורות ששמע, אם כי מאנשים שקדנים ומוכשרים כנגני תזמורת מנהיים היה מצפה שיתגברו עליה.
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:התקופה הקלאסית
קטגוריה:מוזיקה קלאסית
קטגוריה:אסכולות מוזיקליות
קטגוריה:מנהיים
סוסי ים (סרט)

**סוסי ים** הוא סרט ישראלי עלילתי קצר משנת 1998.

"סוסי ים" הוא סרט הגמר של הבמאי והתסריטאי ניר ברגמן, בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים. סרט עטור פרסים, אשר נבחר כסרט בית הספר הטוב ביותר בכל הזמנים.

הסרט, שבמרכזו דרמה משפחתית בעלת קווים אוטוביוגרפיים לסיפורו האישי של ברגמן, היווה בסיס לכתיבת תסריט "כנפיים שבורות" (2002), סרט עלילתי באורך מלא, אותו ביים שנתיים אחרי גמר לימודיו.

עלילת הסרט מתארת את קורותיו של ילד בן 10 בשם נועם, שהוריו נפרדו לתקופת ניסיון, והוא עצמו בטוח כי בסופו של דבר אביו יחזור לבית המשפחה והכל ישוב להיות כפי שהיה.

שם הסרט נובע ממשאלתה של הבת הצעירה במשפחה שהאב יביא לה "סוסי ים" כשהוא יחזור להתאחד עם המשפחה.  בנקודת השיא של הסרט, בה לומד נועם שהוריו לא יחזרו אחד לשני, צופה הבת בסרט טבע בטלוויזיה על סוסוני ים, ובאופן אירוני נשמע הקריין מציין את תכונתם של זוגות סוסוני הים להיות נאמנים אחד לשני ביחסים מונוגמיים.

## פרסים
* פרס ראשון - פסטיבל לודז', פולין 1998;
* פרס הסרט המצטיין - פסטיבל מינכן לסרטי סטודנטים, 1998;
* פרס שני - פסטיבל תל אביב הבינלאומי, 1998;
* פרס איגוד הבמאים היווני - פסטיבל לאריסה, יוון 1999;
* צל"ש - פסטיבל פוטסדם, גרמניה, 1999;
* צל"ש - פסטיבל ברנו, צ'כיה, 1999;
* פרס הקהל - פסטיבל טייפה, טאיוואן, 1999;
* הסרט נבחר כ"סרט הטוב ביותר של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בכל הזמנים", במסגרת חגיגות יום ההולדת ה-15 לבית הספר.

## קישורים חיצוניים

* הסרט "סוסי ים" בערוץ היו-טיוב של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה

קטגוריה:סרטים ישראליים קצרים
קטגוריה:סרטי סטודנטים
קטגוריה:סרטי 1998
קטגוריה:סרטי ניר ברגמן
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1998
פרס בוקר

**פרס בּוּקר** (באנגלית: **Booker Prize**), שנקרא בעבר **פרס מאן בּוּקר** (באנגלית: **Man Booker Prize**), הוא הפרס הספרותי החשוב ביותר בבריטניה, ואחד הפרסים היוקרתיים בעולם בתחום הספרות.

## היסטוריה
הפרס, המוענק משנת 1968, נקרא עד 2001 בשם **פרס בוקר לסיפורת**, ובשנים 2002–2019 נקרא **פרס מאן בּוּקר**. הוא מוענק עבור ספר באורך מלא הכתוב באנגלית. בין הסופרים שספריהם זכו בפרס זה: ו. ס. נייפול, נאדין גורדימר, אייריס מרדוק, סלמאן רושדי, קאזואו אישיגורו, ג'ון מקסוול קוטזי (פעמיים), מרגרט אטווד (פעמיים), קירן דסאי, פנלופי פיצג'רלד, די.בי.סי פייר, אניטה ברוקנר, איאן מקיואן, ודאגלס סטיוארט.

בעבר, הפרס הוענק לסופרים מחבר העמים הבריטי, מאירלנד ומזימבאבווה.

החל משנת 2013, הפרס מוענק לכל מי שכותב באנגלית, בתנאי שהספר המועמד לפרס פורסם בבריטניה.

עצם היותו של סופר מועמד לפרס בוקר הוא גורם רב-משקל ויוקרה. מעבר לכבוד וליוקרה שבזכייה, מקבל הזוכה גם סכום של 50 אלף פאונד.

ביוני 2004, הוקם כהשלמה לפרס בוקר פרס בוקר הבינלאומי (באנגלית: International Booker Prize) הניתן לסופרים שאינם מחבר העמים הבריטי, מאירלנד או מזימבבואה. בפרס זה זכה בשנת 2017 הסופר הישראלי דויד גרוסמן.

## זוכים

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* Tears, tiffs and triumphs, מאחורי הקלעים של פרס בוקר, כתבה ב במלאת 40 שנה לפרס, 6 בספטמבר 2008 (באנגלית)

## הערות שוליים

*
*
*
קטגוריה:ספרות בריטית
בוקר
האומות האריות

ממוזער|טקסט=הלוגו של הארגון האנטישמי האומות האריות (Aryan Nations)|הלוגו של הארגון האנטישמי האומות האריות (Aryan Nations)
**האומות האריות** (אנגלית: **Aryan Nations**) הוא ארגון נוצרי אנטישמי המשתייך לקבוצת זהות נוצרית, הדוגלת בעליונות הגזע הלבן. הארגון הוקם בשנות ה-70 על ידי ריצ'רד גירנט באטלר.

## מקורות
מקור ההשראה של האומות האריות בא מתורתו של ד"ר וסלי סוויפט, אבי תורת "הזהות הנוצרית", אשר יצר גם את Church of Jesus Christ Christian, השייכת כיום לכנסיות האומות האריות. סוויפט ייסד את הכנסייה באמצע שנות ה-40 ואף קיבל תוכנית רדיו בשני העשורים שלאחר מכן. 
כיום, אחרי מותו של באטלר מהתקף לב בספטמבר 2004, מונהג ארגון האומות האריות על ידי ג'ונתן ויליאמס.

## תוכניות ודרכי פעולה
יש בארגון האומות האריות הדנים בגלוי בתוכנית להשתלט בכוח על חמש מדינות מארצות הברית - איידהו, מונטנה, אורגון, וושינגטון ווויאומינג כדי להקים "מדינה ארית" שתאסור כניסה ליהודים.

כמו קבוצות ימין קיצוני רבות, יצר ארגון האומות האריות קבוצות קטנות ואלימות. בוב מתיוס הקים קבוצה הנקראת "המסדר", שביצעה פעולות טרור רבות, כולל רצח. חברי הקבוצה תכננו לגרום למלחמת גזע. דניס מקגיפן הקים קבוצה שנקראת "הסדר החדש", אך זו נעצרה לפני שהספיקה לפעול. כמו כן קיימת הקבוצה הקיצונית כוהני פנחס שביצעה פשעים שונים, החל משוד בנקים ועד לפעולות שונות שנועדו להטיל אימה על "אויבי הגזע הלבן", אבל נראה שהם פועלים לבדם.

בין מנהיגי האומות האריות נמנה גם דייוויד ליין שמת בכלא בשנת 2007 בגלל מעורבותו ברצח של שדרן רדיו יהודי בשנת 1985.

לארגון האומות האריות יש קשרים עם הקו קלוקס קלאן, האחווה הארית, "האחווה הלאומית" ועוד ארגונים גזעניים ונאו נאצים אחרים.

## קישורים חיצוניים

*מידע בנושא האומות האריות וזהות נוצרית בכלל
*עוד מידע בסיסי. הזהות הנוצרית מוצגת כפסוודו-תאולוגיה 
*כנסייתו של ד"ר סוויפט
*מידע משטרתי על האומות האריות

קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:עליונות לבנה בארצות הברית
כוסות רוח

ממוזער|שמאל|200x200 פיקסלים|כוסות רוח מזכוכית לשימוש באמצעות אש
**כוסות רוח** הן שיטת טיפול גופני בכוסות ואקום, שהייתה נפוצה באירופה, אסיה, אפריקה ובחלקים נוספים בעולם, וכיום משמשת ברפואה הסינית, ברפואה המשלימה והאלטרנטיבית, ולעיתים כחלק מטיפולי עיסוי, פיזיותרפיה וכדומה. הטיפול נעשה לרוב על הגב ועל אזורי גוף חיצוניים אחרים. השיטה היא פסאודו-מדעית ואין מחקרים המוכיחים את יעילותה.

כוסות רוח עשויות לרוב מזכוכית, פלסטיק או סיליקון, כמו גם מבמבוק, או מקרני חיה.
שולי הכוס מעוגלים כדי למנוע פגיעה בעור המטופל. במהלך הטיפול נוצר תת-לחץ בחלל הכוס באמצעות אש או באמצעות משאבה. הכוס מונחת על גבי העור של המטופל ושואבת את העור והרקמות אשר מתחתיו אל תוך חלל הכוס ומשפיעה על זרימת הדם.

כוסות רוח משמשות בניסיון לטיפול בהתכווצויות שרירים, בשלבים הראשונים של הצטננות ובמגוון מצבים אחרים.

הטיפול בכוסות רוח משולב לעיתים בהקזת דם, כאשר חלק הגוף המיועד ליניקה מנוקב.

## כוסות רוח בתרבות
* הביטוי "כמו כוסות רוח למת" פירושו לעשות משהו חסר תועלת, בבחינת מעט מדי ומאוחר מדי.

## קישורים חיצוניים

*

קטגוריה:רפואה אלטרנטיבית
קטגוריה:רפואה סינית
קטגוריה:רפואה עתיקה
קטגוריה:כוסות