open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
CCD

[ממוזער|200px|CCD שפותח במיוחד לצילומי [אולטרה סגול.]]
**CCD**, ראשי תיבות של **Charge Coupled Device**, (בעברית: **הַצַ"ם**, ראשי תיבות של **התקן צְמוּד-מִטְעָן**) הוא חיישן אלקטרואופטי שמכיל מעגל משולב ובו מערך ("מטריצה") של רכיבים בעלי קיבול, שהמטען הנצבר בהם ניתן להזרמה ולקריאה. 

השימוש הנפוץ ב-CCD הוא כגלאי במצלמות וידאו (אנלוגיות או דיגיטליות) או למצלמות סטילס דיגיטליות. ברכיבים אלה יש מערך של תאים פוטואלקטריים שכל אחד מהם ממיר את הספק האור המוקרן עליו לזרם חשמלי. פיקסלים שאליהם מגיע הספק גבוה פולטים זרם גבוה יותר מאחרים, כך ניתן להבחין בין אור לחושך וגם להבחין בין רמות אפור שונות, מספר הגוונים נקבע לפי ביצועי ה-CCD (רגישות התאים וכמות הרעש שנוצרת בהם) והאלקטרוניקה שקוראת אותו. איכות התמונה המתקבלת תלויה כמובן גם במספר הפיקסלים (הנע בין כמה מאות אלפים במצלמות באיכות נמוכה כמו ב-טלפונים סלולריים עד מעל ל -20 מיליון במצלמות מקצועיות).

שמאל|ממוזער|150px|מטריצת באייר
בצילום דיגיטלי מחליף ה-CCD את סרט הצילום הכימי. נתוני העוצמה של הפיקסלים השונים נשמרים בפורמט דיגיטלי. כדי לאפשר צילום בצבע יש להרכיב לפני הפיקסלים מסנני צבע מתאימים, בדרך כלל לאדום, לירוק ולכחול. ברוב המצלמות נמצאים על פני כל אלמנט (פיקסל) של ה-CCD מסננים אופטים זעירים, המאפשרים רק לאור בצבע המתאים להגיע לפני השטח של החיישן. צורת הסידור הנפוצה נקראת מטריצת באייר , בשיטה זו אל מחצית מהפיקסלים מגיע רק אור ירוק, אל רבע אור אדום ואל הרבע הנותר מגיע אור כחול (הסיבה להפרשים היא שהעין האנושית רגישה יותר לאור הירוק, וכך מתקבלת רזולוציה גבוהה תוך שימור תחושת הצבע). במצלמות איכותיות במיוחד נמצאים שלושה רכיבי CCD שונים, שהאור המגיע מפוצל ביניהם בעזרת מנסרה או מראות דיכרואיות. המידע המגיע מכלל הפיקסלים מורכב באופן דיגיטלי לתמונה צבעונית יחידה. שיטה נוספת זכתה לכינוי FOVEON ובה נעשה שימוש בשלושה חיישני CCD זה מעל זה. החיישנים רגישים לצבע מסוים ושקופים לשאר הצבעים.

## ראו גם
* צילום דיגיטלי
* האפקט הפוטואלקטרי
* אלקטרואופטיקה
* מתמר
* CMOS  ו- Rolling shutter

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:התקני קלט
קטגוריה:ציוד צילום
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
פז"ם

בניהול משאבי אנוש, **פָּזָ"ם** (ראשי תיבות: **פרק זמן מזערי** או **מינימלי**) הוא פרק הזמן שחייב לעבור טרם קידומו של עובד לדרגה הבאה או לתפקיד בכיר יותר במסלול הקידום שלו.

המושג נמצא בשימוש נרחב בצה"ל, שבו קיים פז"ם לקידומו של חייל בדרגה, וכן בשירות המדינה.

## פז"ם בצה"ל

קיימים מסלולי קידום שונים לחיילים במערכים השונים, באופן כללי לוחמים מקודמים מהר יותר (פז"ם קצר יותר) מתומכי לחימה, ואלו בתורם מקודמים מהר יותר מיתר החיילים.

למשרתי הקבע קיימים מסלולי קידום ייעודיים, המאפשרים קיצור פז"ם בין דרגות או הארכתו בהתאם למסלול. לנגדים מדרגת רס"ל ומעלה שיצאו לקצונה קיים קיצור פז"ם המאפשר הענקת דרגת רס"ן בתוך חמש שנים מקבלת הדרגה, ובכל מקרה מקבלים נגדים מדרגת רס"ל (עם ותק של שנה, לפחות) ומעלה דרגת סגן בעת מינויים לקצינים, במקום סגן משנה.

מניין משך הפז"ם מוקפא אם חייל נעדר משירות סדיר שלא ברשות, מרצה עונש מאסר (זמן המכונה "תקופה בלתי נמנית" או "תב"ן שלילי") או שנמצא בדחיית שירות (תקופה המוגדרת כ"תב"ן חיובי"). כמו כן, חייל שנכלא לא מקודם בדרגה למשך שנה מתאריך המשפט. חייל הנמצא בשבי, או שהוא מוגדר כנעדר מקודם בדרגות כאילו לא נעדר מן השירות, על פי מסלולו.

חיילי מילואים ממשיכים לצבור פז"מ לפי ימי המילואים שבוצעו בפועל.

### הווי
למרות שעל פי המספרים האישיים לא ניתן לקבוע את מספר החיילים בצה"ל בכל עת נתונה, הרי שחיילי החובה יכולים לאמוד את הוותק של חייל ("הפז"ם") ואת מחזור הגיוס שלו לפי מספרו האישי.

מהמשמעות הרשמית של המושג "פז"ם" נוצרו ביטויים בסלנג הצה"לי. כשם עצם, משמשת הטיית המילה פז"ם על מנת לתאר ותק. לדוגמה, "פז"מניק" הוא חייל ותיק ביחידה מסוימת, שכבר עברה תקופת הזמן בה הוא נחשב כחייל חדש ("צעיר"). הפועל "התפזם" פירושו התעמרות של חייל ותיק ב"צעירים". פז"ם משמש גם כשם תואר לחפצים כמעט בלויים, שעברו הרפתקאות ותלאות. בקרב מרבית הלוחמים בחטיבות וביחידות השונות בצבא - ״ותיק״, הוא חייל בעל ותק של שנתיים מיום גיוסו, ומעליו - ״עתיק״, הוא חייל מהמחזור הקרוב ביותר לשחרורו ובכך בעל ותק של שנתיים וארבעה חודשים.

## בשירות המדינה
עובדים בתפקידים שונים בשירות המדינה צריכים פז"מ כדי לקבל קידום בתפקידם, הנקבע בנציבות שירות המדינה. במקרים חריגים ניתן להגיש בקשה לקיצור הפז"מ, בתנאים הדרושים.

עובדי מדינה המשרתים במילואיםמקבלים עדיפות בקידום ובקיצור הפז"מ לקבלת דרגה.

## ראו גם
* ותק
* קידום מקצועי

## קישורים חיצוניים
* אפליקציה לניהול פז"מ לשימוש חילי צה"ל.

## הערות שוליים

קטגוריה:משאבי אנוש
קטגוריה:סלנג בצה"ל
קטגוריה:שירות בצה"ל
קטגוריה:ראשי תיבות וקיצורים
אמיל שארטייה

**אמיל אוגוסט שארטייה** הידוע יותר תחת השם **אלן** (**Alain**), (בצרפתית: **Émile Chartier**; 3 במרץ 1868 – 2 ביוני 1951), פילוסוף ועיתונאי צרפתי.

## חייו
שארטייה נולד בכפר מונטאן-או-פרש שבחבל נורמנדי לאב שהיה וטרינר. בהיותו בן שלוש עשרה שנה נכנס לבית ספר תיכון בעיר אלנסון שבחבל מולדתו, שם למד במשך חמש שנים. ב-1892 קיבל תואר של מוסמך בפילוסופיה, ואחר כך שימש כמורה לפילוסופיה בבתי ספר תיכוניים בערים לוריינט ופונטיבי שבחבל ברטאן, בעיר רואן בירת חבל נורמנדי, ובפריז. החל מ-1903 פרסם מאמרים בעיתונות שהופיעו במדור שבועי בשם העט "אלן". ב-1906 החל לפרסם מאמרים קצרים על נושאים ספרותיים ומדיניים, שעסקו ברובם בהתנגדות למלחמה ולכוחה של המדינה.

למרות התנגדותו למלחמה התגייס לצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה כדי למלא את חובתו כאזרח, ושימש כמפקד בחיל התותחנים. הוא השתחרר ב-1917 אחרי שנפצע ברגלו, וב-1921 פרסם את חיבורו "המלחמה אשמה" שכתב בהשפעת מוראות המלחמה שחזה מבשרו. אמיל שארטייה השתייך לחוגים שצידדו בממשלה עממית, ובשנות השלושים לחם נגד הפשיזם שהרים ראש באירופה.

מחשבתו הפילוסופית הושפעה מאפלטון, רנה דקארט, עמנואל קאנט ואוגוסט קונט. מטרתה של פילוסופיה זו הייתה לחשוב באופן הגיוני ולהימנע מכל דעות קדומות. הוא לא השתייך לאסכולה פילוסופית כלשהי, אך חשב שעלינו לטפל בבעיותינו באופן מעשי ואמר: " אנו יכולים להוכיח כל מה שאנו רוצים, אך הקושי האמיתי הוא לדעת מה אנו רוצים להוכיח."

ב-1936 לקה אמיל שארטייה בשיתוק, ומאז היה מרותק לכיסא גלגלים. הוא נפטר ב-1951 בעיירה לה וזינה שממערב לפריז, ונקבר בבית העלמין פר לשז.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:נכים צרפתים
קטגוריה:בוגרי אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1868
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1951
הרם

250px|ממוזער|קבר פרהיסטורי על האי
**הרם** (באנגלית: **Herm**) הוא הקטן שבאיי התעלה הפתוח לציבור. האי מהווה חלק מהביליוויק של גרנזי.

## היסטוריה
האי הרם היה מיושב החל מהתקופה הפרהיסטורית. באי התגלו שרידי קבר מהתקופה הנאוליתית.

התיעוד הראשון של התיישבות באי הרם הוא מהמאה השישית בה שימש האי מרכז למגורי נזירים. ישנה סברה כי מקור השם "הרם" במילה הנורדים ל"נזיר". לפי סברה אחרת מקור שם האי במילה "ארם" (*erm*) שמשמעה "יד" - בשל צורת האי. 

הנזירים שהתגוררו באי סבלו מפגעי מזג האוויר. מכתבי התקופה עולה כי סופה סחפה בשנת 709 את חלק האי המחבר בינו לבין האי ג'ת'ו.

בשנת 933 סופח האי, יחד עם יתר איי התעלה לדוכסות נורמנדי, והפך למושבת כתר בשנת 1204 עם חלוקת נורמנדי. לאחר המעבר של האי לשלטון הבריטי עזבו הנזירים את האי. בין השנים 1570–1737 שימש האי אתר ציד למושלי גרנזי.

במאה ה-19 החל תיעושו של האי בעקבות הקמת מחצבות גרניט. הגרניט נחצב לצורך בניית ביצורים באיי התעלה. האי נחכר על ידי הממשלה הבריטית והכניסה אליו נאסרה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה האי נכבש על ידי הנאצים.

לאחר מלחמת העולם החלטה המועצה של גרנזי לקנות את האי מהממשלה הבריטית ולהפוך אותו לאתר נופש. גרנזי משכירה את האי לחוכר המנהל את האי עבור מבקרים.

## שפה
בדומה לשאר איי התעלה, בעבר השפה הרשמית באי הייתה צרפתית. ככל הנראה, בדומה לאיים השכנים, תושבי האי דיברו בינם לבין עצמם עגה נורמנית כלשהי אולם לא נותרו לזו שרידים.
כיום השפה המדוברת באי היא אנגלית.

## תחבורה
תנועת רכבים באי אסורה, בדומה לאי השכן סרק, אולם לעומת סרק - בהרם אסורה גם תנועת אופניים. תושבי האי רשאים לנסוע בטרקטורים.

## גאוגרפיה
אורכו של האי ½2 ק"מ ורוחבו 0.8 ק"מ. האי מוארך בצורתו ומשתרע מצפון לדרום. בחלקו הצפוני של האי מצויים חופי ים חוליים המהווים אתר תיירות פופולרי. חופיו הדרומיים צוקיים.

דרומית לאי נמצא איון ג'ת'ו אשר הפולקלור המקומי מספר שהיה מחובר לאי המרכזי ברצועת אדמה שנשטפה בסופה חזקה שאירעה בשנת 709.

## כלכלה
עיקר כלכלת האי מתבסס על ענף התיירות. הכנסות נוספות מקורן בגידול ירקות, בבולים המודפסים באי ונמכרים לאספנים. מקור נוסף של הכנסה הוא אגרות של חברות הנרשמות באי בשל היותו של האי מקלט מס.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איי התעלה
קטגוריה:גרנזי
קטגוריה:אזורים ללא מכוניות
שער עצמי

ממוזער|245x245 פיקסלים|רגעים אחרי שער עצמי במשחק בגביע הליטאי
**שער עצמי** הוא אירוע במשחקי ספורט שונים בו שחקן מכניס את הכדור לשער של קבוצתו, ובכך מעניק ניקוד ליריב. לעיתים קרובות השערים העצמיים מגיעים כתוצאה משגיאה של השחקן המבקיע, אך בענפי ספורט מסוימים הם נעשים מדי פעם מסיבות אסטרטגיות.

## כדורגל
בכדורגל, שער עצמי מתרחש כאשר שחקן גורם לכדור להיכנס לשער קבוצתו, וכתוצאה מכך הוא מעניק ניקוד ליריבה. כובש השער העצמי לעיתים קרובות מסתובב מאחורי כדורים מסוכנים לאחר בעיטות עונשין, או כאשר מגיע כדור לרוחב המגרש, מטרתו של המגן היא להעניק קרן במקום לתת לשחקני התקפה הזדמנויות להבקיע, וכתוצאה מכך הכדור חודר לשער קבוצתו, במיוחד אם הוא נמצא תחת לחץ מצד שחקני התקפה שעשויים להבקיע אם לא ירחיק את הכדור בעצמו. בעוד ששחקן ההגנה שכבש את השער העצמי "זוכה" אישית לשער כחלק מהתמצית הסטטיסטית של המשחק (עם ההערה "(og)" כדי לציין את אופיו), שערים עצמיים אינם מתווספים לסטטיסטיקה של השחקן.

השער העצמי הידוע ביותר לשמצה היה זה של אנדרס אסקובר, שחקן נבחרת קולומביה במונדיאל 1994 אשר הפסידו במשחק נגד ארצות הברית דבר אשר הדיח את קולומביה מהטורניר. כעבור שבוע, אסקובר נורה למוות בקולומביה על ידי חבר כנופיית הסמים שהבוס שלו הפסיד בהימור על המשחק.

ההערכה היא כי השער העצמי המהיר ביותר בהיסטוריה הושג על ידי מגן טורקי יונייטד, פאט קרוזה, כשמונה שניות בלבד לאחר שריקת הפתיחה במשחק נגד קיימברידג' יונייטד בינואר 1977.

## כדורסל
סל עצמי הוא כאשר קולעים בטעות לסל שאליו הקבוצה היריבה קולעת (המקבילה בכדורסל ל"שער עצמי"). תרחיש טיפוסי של סל עצמי מתרחש כאשר שחקן מנסה לחסום זריקה לסל של שחקן יריב אך בסופו של דבר הוא דוחף את הכדור לסלו הוא.

## ראו גם

* שער (ספורט)

## הערות שוליים

עצמי
קטגוריה:משחקי כדור
בורהו

**בורהו** (באנגלית: **Burhou**) הוא אחד מאיי התעלה. האי מצוי כ-2 ק"מ צפון מערבית לאולדרני. באי לא מתגוררים תושבים קבועים והוא מהווה שמורת קינון לציפורים, ועל כן אסורה כניסת מבקרים לאי בתקופת הקינון (15 במרץ - 27 ביולי). 

בשנת 1820 נבנתה באי בקתת מחסה לדייגים ומלחים, אולם זו נהרסה במהלך מלחמת העולם השנייה - החיילים הנאצים ששלטו באי השתמשו בבקתה כמטרה לאימוני ירי.

הבקתה נבנתה מחדש בשנת 1953.

במהלך ההיסטוריה נעשו ניסיונות לגדל באי צאן. הניסיון האחרון היה ניסיון של זוג צרפתי בשנת 1900, אולם ניסיון זה נכשל בשל היעדר מי שתייה מתוקים באי במרבית ימי השנה (למעט לאחר תקופת הגשמים).

## קישורים חיצוניים

*האי בורהו

קטגוריה:איי התעלה
קטגוריה:אולדרני
אורי שולביץ

**אורי שׁוּלֶביץ** (27 בפברואר 1935 - 15 בפברואר 2025) היה צייר, גרפיקאי, מאייר וסופר ישראלי. שולביץ התגורר בארצות הברית, וכתב באנגלית.

## ביוגרפיה

אורי שולביץ נולד בוורשה שבפולין למשפחת פועלים, אביו היה פועל בניין, וכשהיה בן ארבע, פלשו הנאצים לפולין, כבשו את ורשה והוא נמלט עם הוריו. כל שנות המלחמה הסתתר הילד עם משפחתו מפני הגרמנים, בנדודים בלתי פוסקים ממקלט למקלט, ברוסיה האסיאתית, וממקום מחבוא למקום מחבוא.

בתום המלחמה היגר שולביץ, עם הוריו לפריז שבצרפת. על פי עדותו, בפריז היה מפגשו הראשון עם עולם הציור, עם עולם הספרים ועם עולם סרטי הקולנוע. הוא החליט כבר אז, כילד, להקדיש את חייו לאמנויות האיור והציור, עשיית הספרים והסרטים.

בשנת 1949 עלה אורי שולביץ עם משפחתו לישראל, סיים את לימודיו התיכוניים בעיר תל אביב, והשתלם בסמינר 'שיין' למורים בפתח תקווה, ובמכון אבני לציור. הוא היה בין השאר תלמידו של הצייר יחזקאל שטרייכמן. שולביץ התגייס לשירות בנח"ל, ובשנת 1956 היה בגרעין המייסדים של קיבוץ עין גדי, לחוף ים המלח. בקיבוץ צייר הגדה לפסח, ובחטיבת הנח"ל שימש כעורך הגרפי של "במחנה נח"ל".

בשנת 1959 יצא אורי שולביץ לארצות הברית להשלמת לימודי האמנות שלו. הוא השתקע בעיר ניו יורק, בווילג', והיה למאייר ספרים מצליח, וסופר ילדים מוכר. בנוסף על אלה ארגן וניהל סדנאות לציור לאיור ולאמנות. חרף שנות ישיבתו הארוכות בניו יורק, שולביץ רואה עצמו כישראלי, ומתמיד בביקוריו התכופים בארץ. שולביץ זכה במדליית קולדקוט פעם אחת, ושלוש פעמים בציון לשבח של פרס קולדקוט. בשנת 1999 הוא זכה במלגה היוקרתית על שם גוגנהיים.

אורי שולביץ נפטר בניו יורק ב-15 בפברואר 2025.

## ספרים שכתב
### בעברית
***מעשה באוצר** סיפר וצייר אורי שולביץ, תרגמה רוני גבעתי, הקיבוץ המאוחד, 1981
***מעשה במקל**, מאת זינא רבינוביץ', הציורים מאת אורי שולביץ, ניו יורק, 1960
***סדנת הפרוזה**, המדריך לכתיבה עצמית, מאת אהוד בן עזר, בהשתתפות חיים באר ואורי שולביץ, אסטרולוג, 2000
***שחר**, כתב וצייר אורי שולביץ, משכל, תל אביב, 1996

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:זוכי מדליית קולדקוט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2025
תאוגניס

**תאוגניס** (ביוונית: **Θέογνις**), משורר יווני קלאסי בן המאה השישית לפנה"ס. נולד במגארה אשר ברצועת האיסתמוס הקורינתי. תאוגניס התפרסם בעיקר בשל יצירותיו האלגיות. עד התקופה ההלניסטית, זו המכונה בעגה הספרותית בשם "דור אלכסנדריה", לא התחרה בו ולו משורר אלגי אחד ביוון הארכאית.

היצירות האלגיות הידועות שלו היו אלה ששוגרו לקירנוס, ידיד צעיר עמו רקם תאוגניס קשרים והדריכו לא פעם בנתיבי חייו.

תאוגניס חווה את ההתפתחות הדמוקרטית החשובה במרכז יוון וזו השפיעה היטב על יצירותיו.

ביצירותיו לא נמצא עומק מחשבתי מזה וכתיבה מעודנת מזה. עם זאת היא רוויה בהיגיון בריא המוצא ביטויו בטורים מאוזנים, מקוצרים ופשוטים, בפשטות, ועד למידה כזו שהיו שאמרו כי לו חי מאה אחת מאוחר יותר היה בוודאי כותב את יצירותיו בפרוזה ולא בשירה.

יצירתו המפורסמת הייתה "תאוגנידאה". זו מכילה פתגמים ומימרות וכן קינות על ההידרדרויות שחלו בתקופתו, צער העוני, תוכחות אישיות, אתגרים, קריאה לעזרת האלים. ביצירתו נמצאים גם שירי אהבה לנערים.

## קישורים חיצוניים

* , בתרגום שלמה שפאן
* 
* 

קטגוריה:משוררי יוון העתיקה
קטגוריה:להט"בים בעת העתיקה
יהדות גיאנה

**ההיסטוריה היהודית ב[[גיאנה]]** מתחילה ככל הנראה כבר במאה ה-17. מאז ומתמיד היה במדינה בת פחות ממיליון התושבים, מספר נמוך מאד של יהודים. עד שנות ה-30 של המאה העשרים לא הייתה קהילה יהודית מאורגנת וגם לא בית כנסת בעיר הבירה ג'ורג'טאון. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כמה משפחות יהודיות היגרו לגיאנה הבריטית מארצות ערב כדי להימנע מרדיפות ולהרחיב הזדמנויות עסקיות.

## היסטוריה
### לפני המאה ה-20
התיעוד הקדום ביותר של יהודים בגיאנה היה באמצע שנות ה-1600, כאשר מתיישבים יהודים הגיעו למושבה ההולנדית אסקיבו. בשנת 1658 נתנה ממשלת הולנד אישור לדוד כהן נאסי  להקים מושבה של יהודים על נהר פומרון. המושבה פרחה והפכה לנחלה מוערכת של ההולנדים, עד להשמדתה בשנת 1666 בעקבות פלישה של האנגלים מברבדוס בפיקודו של מייג'ור ג'ון סקוט. יהודי פומרון נמלטו בעקבות השמדת המושבה בעיקר לסורינאם, שם הוענקו להם חירויות דת חסרות תקדים.

### המאה ה-20
לפני מלחמת העולם השנייה נידונו מספר אפשרויות ליישוב יהודים בגיאנה אך תוכניות אלו לא יצאו אל הפועל בגלל הקושי המצופה על יהודי אירופה להתיישב באזור טרופי כמו גיאנה. וינסטון צ'רצ'יל העלה את האפשרות להעביר עד 250,000 יהודים לגיאנה הבריטית, אך הצעתו נדחתה על ידי ראש הממשלה דאז נוויל צ'מברלין. בתחילת 1939, 165 פליטים יהודים שנסעו ב-SS קניגשטיין מאירופה סורבו להיכנס לגיאנה וזמן קצר לאחר מכן סירבה הממשלה להגירה.

לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, הסכים הממשל הבריטי האחראי על גיאנה לספק מחסה ל-50 פליטים יהודים שנמלטו מאירופה דרך ספרד. פליטים אלו היגרו לאחר המלחמה.

### המאה ה-21
כיום יש קהילות יהודיות ספורות בג'ורג'טאון .

## אנשים בולטים
[ממוזער|241x241 פיקסלים|[ג'נט ג'אגן, ראש הממשלה והנשיאה היהודייה הראשונה של גיאנה]]
ג'נט ג'אגן, יהודייה ילידת אמריקה הנשואה לאזרח הגיאני, צ'די ג'אגן  כיהנה כראש ממשלה מ-17 במרץ 1997 עד 19 בדצמבר 1997, וכנשיאת גיאנה מ-19 בדצמבר 1997 עד 11 באוגוסט 1999. עם זאת, ג'אגן הפחיתה מחשיבות אמונתה, ואמרה לעיתונאי בראיון בשנת 2000 ש"יהדות לא הייתה גורם משמעותי בחיי". ג'אגן גם הוסיפה כי נכון לשנת 2000, "אין קהילה יהודית בגיאנה".

## ראו גם
* יהדות סורינאם

## הערות שוליים

גיאנה
ג'ת'ו

**ג'ת'ו** (באנגלית: **Jethou**) הוא אחד מאיי התעלה. האי אינו פתוח לציבור. האי נמצא דרומית להרם ושטחו כ-180 דונם. משני צידי האי, ממזרח וממערב לו ישנם שני איונים קטנים.

על פי תעודות מימי הביניים, האי היה מחובר ברצועת אדמה לאי הרם אולם סופה חזקה בשנת 709 סחפה רצועת אדמה זו. בשנת 1416 הפך האי לחלק מאחוזתו של הנרי החמישי, מלך אנגליה, והרצועה הייתה בבעלות בית המלוכה הבריטי עד המאה ה-20 - עת האי נרכש על ידי ממשלת גרנזי. 

נכון ל-2020, מתגורר באי רק תושב קבע אחד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:איי התעלה
קטגוריה:גרנזי
בריאן לאודרופ

**בריאן לאודרופ** (בדנית: **Brian Laudrup**; נולד ב-22 בפברואר 1969 בווינה שבאוסטריה) הוא אחד משחקני הכדורגל הבולטים בהיסטוריה של דנמרק.
## קריירה
לאודרופ היה שותף לזכייתה ההיסטורית של נבחרת דנמרק ביורו 1992, וכמו כן היה לו חלק ארי בשליטתה של קבוצת גלאזגו ריינג'רס בליגה הסקוטית במהלך שנות ה-90.

ב-4 במרץ 2004, בעת חגיגות ה-100 לפיפ"א, קיבל בריאן לאודרופ מקום של כבוד בין 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. חבר נוסף ברשימה מכובדת זו הוא אחיו, המפורסם לא פחות, מיכאל לאודרופ.

בספטמבר 2010 אובחן לאודרופ כחולה במחלת הסרטן עקב גידול בבלוטת הלימפה. כעבור שלושה חודשים דווח כי החלים מהמחלה.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל

קטגוריה:כדורגלנים דנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל דנים
קטגוריה:כדורגלני ברונדבי
קטגוריה:כדורגלני אורדינגן 05
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני גלאזגו ריינג'רס
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קופנהגן
קטגוריה:כדורגלני אייאקס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת דנמרק
קטגוריה:כדורגלני יורו 1992
קטגוריה:כדורגלני גביע פהד 1995
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1969
יהדות גואטמלה

[שמאל|ממוזער|250px|פסל מגן דוד בכיכר ישראל ב[גואטמלה סיטי, תרומת הקהילה היהודית בעיר]]
**יהדות גואטמלה** היא אחת מהקהילות היהודיות במרכז אמריקה.

## היסטוריה
על פי עדויות רשומות עולה כי היהודים הראשונים שנחכו בגווטמלה היו היהודים האנוסים שברחו מן האינקוויזיציה, אך קהילה זאת כמעט "והוחלפה" כליל בידי הגירתם של קהילות שיבוע אחרי כן. והיהודים הראשונים שהתיישבו בגואטמלה בשנת 1870, רובם מטורקיה, סוריה ומצרים. לפני ובזמן מלחמת העולם השנייה הגיעו יהודים רבים מאירופה לגואטמלה. ליהודים בגואטמלה חיי קהילה פעילים, הכוללים כמה בתי כנסת בעיר הבירה, כשהגדולים הם "שערי בנימין" האשכנזי (ברובע 9), ו-"מגן דוד" הספרדי (ברובע 2), את תנועת הנוער מכבי, גן ילדים, מרכזי לימוד העשרה בנושאי יהדות וציונות, וכן סניפים של ויצו, בני ברית, קרן היסוד וקק"ל. קיים בית חב"ד פעיל המהווה בית כנסת ומאפשר למטיילים לבקר בו בתקופת החגים והוא מהווה מרכז כינוס לרבים מהישראלים המתגוררים בעיר. בבית הקהילה פועל כלבו המאפשר רכישת אוכל כשר. בית הקהילה הורחב בשנת 2009 ונוספו לבית הכנסת מסעדה המציעה אוכל ישראלי טיפוסי וגן רחב ידיים המאפשר קיום מופעים ואזור משחק לילדים. הרחבה זאת התאפשרה הודות לתרומת החברים בקהילה.

כיום חיים בגואטמלה כ-900 יהודים, רובם מתגוררים בגואטמלה סיטי. יהודי גואטמלה מתחלקים כמעט שווה בשווה בין אשכנזים וספרדים. אחת הבעיות העומדות בפני הקהילה, בדומה לקהילות קטנות נוספות, היא ההתבוללות של הדור החדש והקושי להכיר בני זוג ולהקים משפחה. בשנים האחרונות מנהיגה הקהילה תוכנית היכרויות לבני נוער ובוגרים בגילאי העשרים והשלושים המסייעת להכיר קהילות יהודיות נוספות באזור, לדוגמה: מקסיקו, פנמה. כמו כן ישנה קהילה של כ-70 משפחות ישראליות באזור שחלקן הגיע לצורכי עבודה: שיכון ובינוי וחברות ביטחון עם פעילות ענפה במדינה. וחלקם ירדו מהארץ והיגרו לגואטמלה.
על אף גודלה הקטן יחסית, יהדות גואטמלה פעילה ומשפיעה על הפוליטיקה המקומית. הקהילה מקיימת קשרים ומסייעת לפעילות שגרירות גואטמלה ואל סאלבדור.

בשנת 2015 יוסף גרמון מונה לרב ראשי של הקהילה והוא כיהן בתפקיד חמש שנים.

## קישורים חיצוניים
*אתר הקהילה היהודית בגואטמאלה 
*על הקהילה היהודית בגואטמאלה אתר יד ושם 

## הערות שוליים

קטגוריה:גואטמלה: דמוגרפיה
גוואטמלה
גוואטמלה
גוואטמלה
ג'יימס פנימור קופר

**ג'יימס פנימור קופר** (באנגלית: **James Fenimore Cooper**; 15 בספטמבר 1789 - 14 בספטמבר 1851) סופר אמריקאי, אבי סיפורי ההרפתקאות האינדיאניים, מחבר "המוהיקני האחרון", שהוא המפורסם מבין סיפורי "פוזמק העור".

## חייו
נולד בברלינגטון, בניו ג'רזי. אביו, ויליאם קופר, היה שופט, ובמלאת לג'יימס שנה אחת עקרה המשפחה לעיירה קופרסטאון, שיסד האב לחוף אגם במדינת ניו יורק וקרא לה בשמו. הייתה זו תקופת החלוציות בתולדות ארצות הברית, ומילדותו ספג הבן את מראות נופי הערבה הפראיים ושמע סיפורי הרפתקאות על ההתנגשויות בין המתיישבים הלבנים לבין שבטי האינדיאנים. סיפורים אלה העלה על הכתב.

בגיל 16 הצטרף לצי ושירת כקצין על סיפון ספינה בימת אונטריו. לאחר מות אביו השתקע באחוזת המשפחה ושלח ידו בכתיבה. סיפוריו זכו מיד בהצלחה והתפרסמו ברחבי העולם. הוא היה הסופר האמריקאי הראשון שזכה בהצלחה בינלאומית. שבע שנים שירת קופר כקונסול כבוד של ארצות הברית בפריז, ובשובו לארצו כתב את הספר "הבית כפי שמצאתיו" אשר עורר ביקורת וגרר את מחברו למאבקים עם העיתונות.

אולם הספרים שבזכותם התחבב קופר על דורות של קוראים צעירים בעולם הם אלה העוסקים בהווי של ארצות הברית בראשית תקופת ההתיישבות. במיוחד זכו בפרסום חמשת ספרי "פוזמק העור", הוא כינויו של נתנאל במפו - צייד ישר לב וידיד האינדיאנים (הקרוי גם "עין הנץ"), שנקלע לסדרה של הרפתקאות מרתקות. הנודע שבספרי הסדרה הוא "המוהיקני האחרון", סיפור מלא חיבה לאינדיאנים ולאורחות חייהם, המתאר את מסעו של "עין הנץ" אל מצודה נצורה כדי להחזיר למפקדה את שתי בנותיו. סיפורו האחרון, "מבואות האלון", עוסק בכומר המגלה לשבט אינדיאני שבניו הם מצאצאי עשרת השבטים וכי עליהם לנסוע לארץ ישראל. 

רבים מספריו תורגמו לעברית. 

ספריו של קופר, כגון "אחרון המוהיקנים", "הגשש" ו"פוזמק העור", עסקו בתיאור מציאותי של התפשטות האדם הלבן למערב ארצות הברית ודחיקתם של האינדיאנים. נושא נוסף שבו עסקו ספריו היה ספנות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:חברי היכל התהילה לאמריקאים הגדולים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1789
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1851
מנדלסון

**מנדלסון** הוא שם משפחה שמקורו ביהודי אשכנז. פירושו ביידיש הוא בנו של מנדל, או בן-מנחם. מבין נושאי שם משפחה זה, יש כאלה ששם משפחתם כתוב ומבטא בגרמנית: מנדלסזון (Mendelssohn) ואחרים עם שמות כתובים ומבטאים מנדלזון (Mendelsohn או Mendelson).

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם מנחם
A Broken Frame

**A Broken Frame** (מסגרת שבורה) הוא אלבום האולפן השני של להקת המוזיקה האלקטרונית הבריטית דפש מוד, שיצא ב-1982.

זהו האלבום הראשון עם מרטין גור ככותב השירים הראשי של הלהקה (במקרה זה הוא כתב את כל האלבום). זאת בזכות עזיבתו של כותב השירים הראשי הקודם, וינס קלארק, מעט אחרי יציאת האלבום הקודם Speak & Spell.

לכבוד השקת הסינגל *[[#See You|See You]]* בינואר 1982, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי בן 39 הופעות, שנמשך עד מאי.

ב-4 באוקטובר 1982, כשבוע לאחר יציאת האלבום, שוב יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי. הפעם הסיבוב כלל 47 הופעות והוא הסתיים במאי 1983.

על אף שבכתיבת האלבום ובהקלטתו הוא לא השתתף, אלן ויילדר, שבעתיד יהיה חבר בלהקה, השתתף בסיבובי ההופעות הנ"ל. כמו כן, הוא הופיע בוידאו-קליפים של שלושת הסינגלים.

האלבום הגיע למקומות 8 ו-177 במצעדי האלבומים בבריטניה ובארצות הברית (בהתאמה).

זהו האלבום היחיד ששום שיר ממנו לא נכלל באלבום ההופעה מ-1989, *[[101 (אלבום)|101]]*, ובאלבום הרמיקסים מ-2004, *[[Remixes 81-04]]*.

## רשימת השירים

* *Shouldn't Have Done That* הוא דואט של דייב גהאן ומרטין גור. גהאן שר את כל השירים מלבד האינסטרומנטליים.

## סינגלים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי דפש מוד
קטגוריה:אלבומים באנגלית
דוד ורהפטיג

שמאל|ממוזער|250px|דוד ורהפטיג
**דוד ורהפטיג** (14 ביוני 1910 – 12 בפברואר 1987) היה איש בית"ר, נציבה האחרון של התנועה בלטביה, אסטוניה ופינלנד, אחיו הבכור של לוחם הלח"י, הרצל עמיקם וקרובו של הצייר אבל פן.

## חייו
דוד ורהפטיג נולד לזלמן ובלה ורהפטיג, בעיירה לודזה שבאימפריה הרוסית (כיום לטביה). בגיל 13 שמע לראשונה את רעיונות הציונות הרוויזיוניסטית בהרצאה של זאב ז'בוטינסקי בלודזה, ובעקבות כך הצטרף לאחר שנתיים לתנועת הנוער בית"ר ושימש שם כמדריך בקן המקומי.

ב-1927, עם סיום לימודיו בבית הספר העברי העירוני בעיירת הולדתו, עזב ורהפטיג את לוזדה ונרשם לאוניברסיטת לטביה בריגה. שם למד ורהפטיג בפקולטה להנדסה, ובמקביל המשיך בפעילותיו בתנועת הנוער ובתנועה הרוויזיוניסטית. במסגרת פעילות ציונית זו עבד ב-1933 כחבר מערכת העיתון הרוויזיוניסטי "אוונט פוסט".

בזמן זה החליט ורהפטיג לעלות לארץ ישראל, אך חש כי עליו למלא ראשית את שירות החובה בצבא הלטבי. ב-1934 התגייס לצבא המקומי והוצב כקשר בגדוד חי"ר. ב-1935, עם תום שירותו הצבאי, נתמנה לנציב בית"ר בלטביה, אסטוניה ופינלנד על ידי ראש בית"ר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר בריגה.

## אסיר ציון
ב-6 באוגוסט 1940 נעצר ורהפטיג בריגה על ידי שלטונות הכיבוש הסובייטי באשמת "פעילות ציונית חתרנית". ב-26 במרץ 1941, לאחר חקירה ממושכת, נשלח לשמונה שנים ב"מחנה עבודה לתיקון המידות", שהיה בפועל גולאג וורקוטקה המפורסם בצפון-מערב רוסיה. עם שחרורו בספטמבר 1948 מוורקוטקה הוגלה ורהפטיג לקרסנויארסק שבסיביר. בדצמבר 1955, לאחר כמעט שמונה שנים נוספות, טוהר מכל האשמות על ידי בית המשפט העליון של לטביה. כחצי שנה לאחר מכן, חזר ורהפטיג לריגה.

ב-19 בינואר 1966, בעקבות מאמצים כבירים מצד אחיו הרצל, קיבל היתר מיוחד מברית המועצות לעלות לישראל. ב-8 במאי, לאחר מספר חודשים, עלה ארצה. לאחר עלייתו פעל ורהפטיג רבות למען יהדות ברית המועצות ולעליית אסירי ציון, ובהם יעקב קדמי, גרישה פייגין וסילבה זלמנסון.

דוד ורהפטיג נפטר חסר אישה וילדים ב-12 בפברואר 1987, והובא למנוחות בבית העלמין הדרום . במלאת שנה למותו, ספד לו מנחם בגין:

## ראו גם
* יהדות ברית המועצות
* העלייה מברית המועצות בשנות ה-70
* העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90

## לקריאה נוספת
* דוד ורהפטיג, **נקמת האסיר**. תרגם מרוסית בנימין צוקרמן, הוצאת יאיר ע"ש אברהם שטרן, 1989

קטגוריה:אסירי ציון בברית המועצות
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בברית המועצות
קטגוריה:פעילים ציונים בלטביה
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:נציבי בית"ר
קטגוריה:אסירי גולאג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לטביה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
יהדות קולומביה

**יהדות קולומביה** הייתה בעבר מהקהילות היהודית הגדולות בדרום אמריקה ומקום מושבה הוא באזור קולומביה של היום, אך יהודים רבים עזבו אותה מאז המאה העשרים.

היהודים הראשונים שהגיעו לקולומביה היו אנוסים מספרד שהגיעו אליה במהלך המאה ה-16 עם התיישבות הספרדים הראשונים באזור.  בשנת 1618 הוקם בקולומביה, בעיר ברנקיה בית דין של האינקוויזיציה, כאשר קולומביה עוד נקראה "גרנדה החדשה" והיו בה רק קהילות של אנוסים בברנקיה וקרטחנה. 

בשנת 1811 בוטלה לכאורה האינקוויזיציה בקולומביה אך היא עוד המשיכה לפעול וחוסלה סופית רק עם עצמאותה של קולומביה.

הקהילה הראשונה שהוקמה בקולומביה היא הקהילה היהודית בברנקיה שהוקמה בשנת 1874 אך כל היהודים בה התנצרו לאחר זמן מה.

בשנת 1935 היו בקולומביה כ-2,000 יהודים, רובם יהודים שהגיעו אליה לאחר מלחמת העולם הראשונה, בעיקר ממזרח אירופה.  לפני מלחמת העולם השנייה וגילויי האנטישמיות באירופה הגיעו לקולומביה יהודים רבים מגרמניה לקראת סוף שנות ה-30.

בשנת 1974 היו בקולומביה כ-12,000 יהודים מהם כ-7,500 בעיר הבירה בוגוטה.

נכון לתחילת המאה ה-21 מתגוררים בקולומביה כ-3400 יהודים, והירידה הדרסטית במספרם היא בעיקר בגלל עליית יהודים רבים מקולומביה למדינת ישראל במשך השנים.

הרבנים הראשיים של קולומביה בעבר היו הרב דוד שרבני, והרב אלפרדו גולדשמיט, כיום משמש בתפקיד הרב דוד משען.

## קישורים חיצוניים

*
קולומביה
קולומביה
קטגוריה:קולומביה: דמוגרפיה
מונגאסקית

השפה ה**מונגאסקית** (במונגאסקית: **Munegascu**, בצרפתית: **Monégasque**) היא שפה המדוברת בנסיכות מונקו, אך איננה שפתה הרשמית של מדינה זו (השפה הרשמית בה היא צרפתית).

מונגאסקית היא אחד הניבים הליגוריים המדוברים גם באיטליה ובצרפת. היא מדוברת כשפת אם על ידי מיעוט התושבים במונקו. במאה ה־20 השפה כמעט יצאה מכלל שימוש בחיי היומיום, אך מאז 1970 נעשו מאמצים להחיות אותה, ובהם לימוד חובה בבתי הספר במדינה. היא נכתבת על-פי כללים המבוססים על איטלקית, עם כמה הבדלים, כגון:
*האות ü נשמעת כמו ü בגרמנית או u בצרפתית;
*האות œ נשמעת כמו é בצרפתית;
*האות ç, שאיננה קיימת באיטלקית, נשמעת כמו ç בצרפתית, כלומר, כ-ס'.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מונקו: תרבות
קטגוריה:שפות ליגוריות
נחום איש גמזו

**נחום איש גמזו** היה תנא בן הדור השני לתנאים ואחד מרבותיו של רבי עקיבא. התפרסם בעיקר בזכות הסיפור על מנהגו לומר על כל דבר "גם-זו לטובה".

## תורת הגמול
[שמאל|ממוזער|250px|[מצבה|מצבת הקבר המיוחסת לרבי נחום איש גמזו, הניצבת ברחוב גמזו בעיר צפת. 2007]]
ממוזער|251x251 פיקסלים|מראה מבנה הקבר מבחוץ. 2013
באגדה נעשה קישור ברור בין **נחום איש גמזו** לשאלת ההשגחה הפרטית, ולעניין השכר ועונש, אשר מבטא את היחס בין האל לברואיו (המודגש בי"ג עיקרים לרמב"ם). כך חייו של נחום איש גמזו, מתוארים בצורה הבאה:

לעומת תיאור טרגי זה, מתייחס התלמוד אף לכך שנחום איש גמזו היה צדיק גמור (מה שמעלה את השאלה הידועה של "צדיק ורע לו"):

תשובתו של נחום איש גמזו עונה על שאלת "צדיק ורע לו" בצורה אופיינית לחז"ל:

מתשובתו זו עולה תפיסה (הנמצאת גם במקומות נוספים אצל חז"ל) המאמינה שהרעות המגיעות לצדיקים מקורן בחטאים שחטאו, אף אם היו זעירים לכאורה. זאת, ככל הנראה בשילוב עם התפיסה ש"הקב"ה מדקדק עם הצדיקים כחוט השערה".
ממוזער|צילום הקבר מצידו 2024

## שמו
### מקור השם "גמזו"
בתלמוד הבבלי מבואר מדוע נקרא שמו "נחום איש **גמזו**":

כדוגמה לאירוע שעליו אמר "גם זו לטובה" מובא המקרה הבא (בתרגום מארמית):

לעומת זאת, כבר רבנו חננאל וכן רבי נתן מרומי כתבו שנקרא בשם זה על שם עיר מגוריו – "גמזו". מקום זה נזכר גם בתנ"ך, בספר דברי הימים ב':

שמו השתמר בשם הכפר הערבי ג'ימזו.

## דרכו בהלכה
ממגוון המקומות בהם מופיע נחום איש גמזו, ניתן לצייר את דרכו בהלכה. אולם לצורך בירור תפיסותיו מרכזית ביותר היא הידיעה שדרכו של רבי עקיבא נלמדה במישרין מנחום איש גמזו, והוא היה רבו במדרש ההלכה; כך מובא בתוספתא:

## זיהויים נוספים
יש המזהים את נחום איש גם זו עם נחמיה העמסוני. לעומת זאת יש החולקים, וסוברים שנחמיה העמסוני לא היה רבו של רבי עקיבא, אלא תלמידו.

מספר חוקרים (כגון שמואל ספראי) מזהים את נחום איש גמזו כ"נחום המדי", המופיע בספרות התנאים כמה פעמים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* נחום איש גמזו באתר פשיטא
* נחום איש גמזו ולקיחת אחריות-יוני לביא
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור השני לתנאים
קטגוריה:נכים יהודים
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-2
פסטיבל גליינדבורן

ממוזער|התיאטרון החדש, 31 ביולי 2007
פסטיבל האופרה השנתי של גליינדבורן, אחד הפסטיבלים החשובים ביותר בעולם**,** מתקיים מאז 1934 בגליינדבורן, במזרח אסקס, אנגליה. הפסטיבל עובד בצמוד עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון (מאז 1964) ועם תזמורת עידן הנאורות. מדי שנה הוא מציג מופע אופרה בלונדון כחלק מהפרומס. 

## היסטוריה
ג'ון כריסטי רכש בית כפרי בגליינדבורן בשנת 1920. הוא היה בעליה של חברת היל, נורמן וברד בע"מ לבניית עוגבים, והחל להתאים את אולם המוזיקה של גליינדבורן, שאורכו 24 מטרים, לחדר עוגב, כך שיתאים לאחד העוגבים הגדולים ביותר באנגליה, שאיננו בקתדרלה.

אהבת המוזיקה של כריסטי הביאה אותו לקיום ערבי אופרה לחובבים בחדר זה. באחד הערבים האלה פגש את אשתו לעתיד, אודרי מילדמיי, הייתה זמרת מקצועית, והוזמנה לשוות נופך של מקצועיות למופע. במהלך ירח הדבש שלהם, שכלל ביקורים בפסטיבל זלצבורג ובפסטיבל ביירוית, עלה בדעתם של כריסטי ואשתו הרעיון להביא אופרה מקצועית אל גליינדבורן.

הם בנו תיאטרון עם אולם בן 300 מושבים ובור תזמורת גדול.

### הפקה ראשונה
כריסטי הזמין את המנצח פריץ בוש ואת הבמאי קרל אברט, שניהם גולים מגרמניה הנאצית, והעלה את ההפקה הראשונה ב-28 במאי 1934.

### התפתחות
התיאטרון המקורי של ג'ון כריסטי, שנבנה לצד הבית, הורחב ושופר פעמים רבות מאז הקמת המבנה המקורי, ובראשית שנות ה-90' הוקף מכלול מבני-עזר - מסעדות, חדרי הלבשה, מחסן ושאר מתקנים.

בשנת 1992 אירח התיאטרון הישן את הפסטיבל האחרון שלו.

### בית אופרה חדש
בשנת 1994 הושלמה בגליינדבורן בנייתו של תיאטרון חדש וחדיש, שבו אולם בן 1200 מושבים, בעלות של כ-34 מיליון לירות שטרלינג, שנאספו בתרומות מן הציבור.

## מנהלים מוזיקליים של הפסטיבל
* פריץ בוש (1934 – 1951)
* ויטוריו גואי (1952 – 1963)
* ג'ון פריצ'רד (1964 – 1977)
* ברנרד הייטינק (1978 – 1988)
* אנדרו דייוויס (1989 – 2000)
* ולדימיר יורובסקי (2001 – 2013)
* רובין טיקיאטי (2014 – ממשיך)

## ניהול הפקות אופרה בפסטיבל
מנהל ההפקות בפסטיבל בין השנים 1994 ל-2000 היה במאי האופרה סר גרהם ויק, אשר הלך לעולמו בגיל 67 לאחר שחלה בקורונה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
גליינדבורן
גליינדבורן
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אופרה
ימים של אהבה (אלבום)

**ימים של אהבה** הוא אלבומה השני של הזמרת מאיה בוסקילה.

האלבום ממשיך את הקו אותו יצרה באלבומה הראשון, סיפור מכור.
האלבום יצא במרץ 2006 ויצאו ממנו הסינגלים "ימים של אהבה" (כשם הסרט "ימים של אהבה", בכיכובה), "חופים", "רק אל תגיד", "רק אותך רוצה" ו"בלעדיך".

בדיסק חידשה בוסקילה את השיר "חופים", במקור של צוות הווי הנח"ל, בביצוע שהוקלט לכבוד מצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' בשנת 2004. כבונוסים צורפו לאלבום שלושה שירים שמבצעת בוסקילה בשפה האנגלית וגרסת רמיקס לשיר "רק אל תגיד".

## רשימת רצועות
# "ימים של אהבה"
# "רק אל תגיד"
# "רוצה לחזור לנעוריי"
# "רק אותך רוצה"
# "בלעדיך"
# "מי קורא לך"
# "ציפור אל הרוח"
# "תאהב תמיד לנצח"
# "היה לי מקום"
# "סוקרטס"
# "חופים"
בונוסים:
# "I'll Be Alright"
# "Say That You Will"
# "The Only One For me"
# "רק אל תגיד" (גרסת רמיקס)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי מאיה בוסקילה
קטגוריה:אלבומים בעברית
יומטוב

**יומטוב** היה אירוע התרמה טלוויזיוני לילדים ונוער ביוזמת שידורי קשת וציונות 2000, אשר שודר בשנים 2002–2008 בערוץ 2. את האירוע מנחים כוכבי טלוויזיה ישראלים, שביניהם היו רפי רשף, אלי יצפאן, אסי כהן וגדי סוקניק.

## היסטוריה
האירוע הראשון של יומטוב התקיים ב-19 בדצמבר 2002 והשיר לאירוע היה חידוש לשיר "היום היום" שביצעה שרית חדד.

את האירוע ב-2003 הנחה איל קיציס.

את האירוע ב-2004 הנחו אושרת קוטלר וריטה והשיר לאירוע היה השיר "כמו כולם" בביצוע אלי פיניש ונינט טייב.

באירוע "יומטוב" שהתקיים ב-27 באפריל 2006 נאספו כ-19,000,000 ש"ח.

ב-2008 "יומטוב" התקיים ב-8 באפריל. השיר שליווה את המשדר היה "עד שתגיע", שנכתב על ידי ברק פלדמן והולחן על ידי יוני בלוך. שרה אותו נינט טייב, שביצעה בשיתוף עם אלי פיניש גם את שיר הנושא ליומטוב 2004 – "כמו כולם".

אחד המופעים הזכורים מאירוע זה היה "לא נפסיק לצחוק" אשר כלל קטעי סטנדאפ ומערכונים על במה של אומנים, שחלקם היו בתחילת דרכם וחלקם מוכרים, כגון שחר חסון, אורי חזקיה, רועי לוי, שגיב פרידמן, שלישיית מה קשור, אסי וגורי, יובל שם טוב, חיים אתגר, ירון ברלד, אייל קיציס וטל פרידמן.

## קישורים חיצוניים
*יומטוב 2004

## הערות שוליים

קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:זוכי פרס מסך הזהב: תוכניות וסדרות
קטגוריה:אירועים בישראל
קטגוריה:התרמה
לחץ טורגור

שמאל|ממוזער|375px|צמחים בסביבות חיצוניות שונות
**לחץ טורגור** (באנגלית: **Turgor pressure**) או **מִלְחָץ** הוא הלחץ של קרום התא כנגד דופן התא הקשיח. לחץ טורגור הוא מקרה פרטי של **[[לחץ אוסמוטי]]** (לחץ זה מוכר בעיקר בפיוניות הנמצאות בצמח) ומופעל על ידי תמיסה בחלל המוגבל על ידי קרום חדיר למחצה.

כאשר תא נמצא בסביבה היפוטונית, כלומר התא מכיל ריכוז מלחים גבוה יותר מן הסביבה, מים זורמים אל התא וגורמים לו להתנפח. דופן התא בתאי צמח מגבילה את ההתפשטות וכך נוצר לחץ תוך-תאי הוא לחץ טורגור.

לחץ זה מונע ממים נוספים להיכנס לתא וכך נוצר שיווי משקל בין הלחץ להשוואת מפל הריכוזים לבין הלחץ הפיזיקלי המופעל על ידי הקרום או הדופן. שיווי המשקל מונע מהתא להפוך לאיזוטוני ביחס לסביבתו.

תאים שאינם מותאמים לעמוד בסביבות היפוטונית, כמו רוב התאים ביונקים, אינם יכולים לעמוד בלחצי טורגור חזקים ולכן מתפוצצים כאשר הם נחשפים לתמיסה היפוטונית.

בתאים צמחיים החלולית מתמלאת בנוזלים (במצב הנקרא דהפלסמוליזה), וכך מפעילה החלולית לחץ טורגור תוך-תאי. לחץ זה מקנה לצמחים גבעוליים (חסרי גזע) את יציבותם המבנית. 
## ראו גם
נקודת כמישה

## קישורים חיצוניים
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיולוגיה של הצמח
טורגור
אברהם שכטרמן

**אברהם** (**אַבּרָשָה**) **שכטרמן** (3 בדצמבר 1910 – 17 בדצמבר 1986, ט"ו בכסלו תשמ"ז) היה פעיל בית"ר והאצ"ל, מחלוצי התעופה העברית בארץ ישראל, סגן ראש עיריית תל אביב (1957–1959) וחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד בין השנים 1969–1977.

## קורות חייו
שכטרמן נולד באודסה ב-1910, בנם של מרים לבית פרידמן וצבי שכטרמן, עסקן ציבור, מראשי תנועת המזרחי וגואל קרקעות בארץ.
למד בגימנסיה העברית בקישינב, ועם עלייתו ארצה כנער, במאי 1924, למד בהגימנסיה העברית "הרצליה". היה מחברי סניף בית"ר בארץ ישראל מיום הקמתו בשנת 1927 ומפעילי מפלגת הצה"ר. למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת גנט בבלגיה. בעת לימודיו היה מדריך בסניף בית"ר באנטוורפן ויושב ראש ארגון הסטודנטים היהודים בגנט.

לאחר חזרתו לארץ היה פעיל התיישבות בכפר יעבץ, בין השנים 1932–1934. בשנת 1936 הצטרף להגנה בפלג המקורב לבית"ר, ובשנת 1938 עבר לאצ"ל. בשנת 1938 נתמנה לעורך המדיני של עיתון "המשקיף". שכטרמן פעל להקמת בית הספר לטיסה של האצ"ל בשנת 1939 והיה מפקד הקורס הראשון בו. היה גם יושב ראש ארגון הטייסים של תל אביב בין השנים 1939–1945. בין השנים 1943–1946 ניהל את מפעל האשלג בים המלח. בזמן מלחמת העצמאות יצא לצ'כוסלובקיה לרכוש נשק ואמצעי לחימה.

כיהן כחבר מועצת עיריית תל אביב בין השנים 1955–1965, וכסגן ראש עיריית תל אביב בשנים 1957–1959. במסגרת תפקידו פעל לפיתוח ושיקום יפו העתיקה, הפיכתה למרכז תיירות והקמת רובע האמנים שבה. תרם להקמת מתקני ספורט, בריאות ורווחה. מיום הקמת תנועת החרות היה מפעיליה, והיה ליו"ר הנהלתה ומרכז התנועה. היה חבר הכנסת בכנסת ה-7 ובכנסת ה-8 מטעם גח"ל והליכוד. יצר קשרים בין הכנסת למועצת אירופה לפני שכונן הסכם כלכלי בין ישראל לבין מדינות השוק האירופי המשותף. כיהן כיו"ר ועדת הכלכלה בכנסת השביעית, יו"ר ועדת החינוך בכנסת השמינית וחבר ועדת הכנסת.
שימש בתפקידים ציבוריים נוספים, בהם חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני וציר לקונגרסים ציוניים, חבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב, חבר הנהלת בית התפוצות ומועצת יד יצחק בן-צבי. התפקיד האחרון שמילא היה יו"ר חברת הים התיכון – ים המלח (תעלת הימים).

שכטרמן נפטר בדצמבר 1986, בגיל 76. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הניח את אשתו השנייה וילדיו.
על שמו נקרא גן הפסגה (המכונה גם "גן אברשה") שביפו העתיקה. ובית הספר הממ"ד "שכטרמן" בכפר יעבץ.

באמצע שנות ה-30 נישא לשרה לבית דובובסקי (ילידת 1912). השניים היו הורים ליצחק שכטרמן (מהנדס ימי), אלינוער רבין (כותבת ספרי בישול), תמי שכטרמן-גור (אשת תיאטרון).
ב-1948 נהרגה אשתו בהתרסקות מטוס.
ב-1962 נישא בשנית, ליהודית (ג'ודי) זיו, בתו של ישראל משה זיו.

אחיו הצעיר של שכטרמן, הרצל שפיר, היה אלוף בצה"ל ומפכ"ל המשטרה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
*  (נקרולוג)

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:פעילים ציונים בבלגיה
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:טייסים ישראלים
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:סגל המשקיף
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:פעילי תנועת החרות
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:חברי הכנסת: תעשיינים
אברהם שכטרמן
קטגוריה:סגני ראש עיריית תל אביב-יפו
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:בוגרי בית"ר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גנט
קטגוריה:יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הכלכלה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:כפר יעבץ: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
ליהו

**ליהו** (**Lihou**) הוא המערבי שבאיי התעלה. הוא נמצא ממערב לאי גרנזי ומחובר אליו בשעת השפל במעבר בנוי מאבנים, המתכסה במים בשעת הגאות.

על האי שוכנים שרידי מנזר סנט מרי שהוקם במקום על ידי נזירים בנדיקטינים במאה ה-12. עד שנת 1415 היה האי בשליטת מון סאן מישל ולאחר מכן עבר לשליטת מכללת איטון עד הרפומציה, עת נסגר המנזר בהוראת מלך אנגליה הנרי השמיני. מרבית המבנים באי נהרסו בעת הכיבוש נאצי במלחמת העולם השנייה, מאחר שהחיילים הגרמניים השתמשו בהם כמטרות לאימוני ירי.
האי נקנה על ידי ממשלת גרנזי בשנת 1995. 

באי נהגו לקצור וליבש אצות ים. בשנת 1927 הוקם בו מפעל להפקת יוד מהאצות, שנהרס במהלך הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה.

כיום משמש האי לסיורים לימודיים בשל אתרי הקינון הרבים שבו.

## קישורים חיצוניים

* 
* ההיסטוריה של ליהו באתר BBC

קטגוריה:איי התעלה
קטגוריה:איים באוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:גרנזי
קטגוריה:איי גאות
ג'ייסון לי

**ג'ייסון לי** (באנגלית: **Jason Lee**; נולד ב-25 באפריל 1970) הוא קומיקאי ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, אשר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב. בנוסף הוא גולש סקייטבורד מקצועי.

## ביוגרפיה
לי נולד באורנג', קליפורניה. הוא למד בתיכון "Ocean View", אך לא סיים את לימודיו.
בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 היה לו סקייטר מקצועי בולט.

לי החל את קריירת המשחק שלו בתפקידים קטנים כמו בסרט "Mi Vida Loca". לאחר מכן, עזב לי את קריירת ההחלקה על סקייטבורד כדי לקדם את קריירת המשחק שלו.
התפקיד הראשי הראשון שלו היה בסרט של קווין סמית', "עכברי הקניון". לי הפך לחבר טוב של סמית' והופיע בסרטים נוספים שלו כמו: "דוגמה", "ג'יי ובוב השקט מכים שנית", "ג'רזי גירל" וכו'.

בשנים 2009-2005, שיחק לי במשך 4 עונות את התפקיד הראשי בקומדיית המצבים של רשת NBC, "קוראים לי ארל". לי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "שחקן הטלוויזיה של השנה" על משחקו בסדרה. לאחר מכן הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הבלשית "ממפיס ביט" ברשת הכבלים TNT. הסדרה בוטלה בשנת 2011 לאחר 2 עונות. בסתיו 2011 הצטרף לי לסדרה הקומית "ערים כל הלילה" ברשת NBC. בשנת 2014 שיחק בקומדיה "משתוללת" בכיכובה של סלינה גומז.

## חיים אישיים
לי היה נשוי לשחקנית והצלמת כרמן ליוולין מ-1995 עד 2001.
בשנים 2001–2007 היה בן זוגה וארוסה של בט רייסגרף. לשניים נולד בן ב-28 בספטמבר 2003.

ביולי 2008 נישא לקרן אלקאק בקליפורניה, וחודש לאחר מכן נולדה בתם הראשונה, קספר. ביוני 2012 נולד בנם סוני. בשנת 2017 נולד ילדם השלישי, בת ושמה אלברטה "בירדי". 

ג'ייסון לי הוא הסנדק של בתו של קווין סמית', הארלי. עד שנת 2016, לי היה סיינטולוג. לי הוא בעלים-שותף למסעדה "Barley and Board".

## פילמוגרפיה
### קולנוע
*חיי המטורפים (1993) 
*עכברי הקניון (1995) 
*לשרטט זבובים (1996)
*לרדוף אחרי איימי (1997)
*מקום טוב יותר (1997)
*כלי נשק של הסחת דעת המונית (1997) - סרט של HBO
*נשיקה בין חברים (1998)
*מטבח אמריקאי (1998)
*אויב המדינה (1998)
*דוגמה (1999)
*החברים של ממפורד (1999)
*כמעט מפורסמים (2000)
*שוברות הלבבות (2001)
*ג'יי ובוב השקט מכים שנית (2001) 
*ונילה סקיי (2001)
*צרה גדולה (2002) 
*לימודים גנובים (2002)
*קטע של בנים (2003)
*לוכד החלומות (2003)
*צרות של עשירים (2003) 
*ג'רזי גירל (2004)
*משפחת סופר-על (2004) - דיבוב 
*המתקפה של ג'ק ג'ק (2005) - דיבוב
*מוכרים בלבד 2 (2006) 
*מפלצת של בית (2006) - דיבוב 
*אנדרדוג (2007)
* אלווין והצ'יפמאנקס (2007)
*אלווין והצ'יפמאנקס 2 (2009)
*קופ אאוט (2010)
*אלווין והצ'יפמאנקס 3 (2011)
*כיכר קולומבוס (2012)
* משתוללת (2014)
* לספר (2014)
*הרחק ובחזרה (2015) - סרט טלוויזיה 
*אלווין והצ'יפמאנקס 4 (2015)
**Growing Up Smith* (2017)
*ג'יי ובוב השקט מכים שנית 2 (2019)
**The 4:30 Movie* (2024)
**Twilight of the Mallrats* (TBA)

### טלוויזיה
* קוראים לי ארל (2009-2005) 
*אבא אמריקאי (2006) - דיבוב 
*ממפיס ביט (2011-2010)
*לגדל את הופ (2013-2010)
* ערים כל הלילה (2011)
*גברים בעבודה (2013) 
*בא בדוב (2015-הווה) - דיבוב
*The Harper House (2021-הווה) - דיבוב
*המעון (2025)

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים




קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:סיינטולוגים
קטגוריה:גולשי סקייטבורד אמריקאים
קטגוריה:קליפורניה: ספורטאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
יהדות אורוגוואי

250px|שמאל
**יהדות אורוגוואי** היא אחת מקהילות היהודים בדרום אמריקה ומקום מושבה הוא באזור אורוגוואי של היום.

## תולדות הקהילה
היהודים הראשונים שהגיעו לאורוגוואי היו אנוסים שהגיעו אליה במאה ה-16 והקימו קהילה בסתר במונטווידאו. בשנת 1813 בוטלה האינקוויזיציה באורוגוואי אך היא חזרה לפעול וחוסלה רק עם עצמאותה של אורוגוואי.

עם תחילת המאה ה-20 החלה הגירה משמעותית של יהודים לאורוגוואי. לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיעו פליטים יהודים רבים מאירופה וכן לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה, אז הגיעו יהודים רבים ממרכז אירופה לאורוגוואי.

החל משנות ה-70 חלה ירידה במספר היהודים בקהילה כתוצאה מעליה לישראל, הגירה למדינות אחרות (בעיקר פנמה וקנדה) והתבוללות.

כיום מונה הקהילה כ-15,000 איש. רוב היהודים מתגוררים בעיר הבירה, מונטווידאו, אך יש מספר משפחות המתגוררות גם בפונטה דל אסטה, פייסנדו ורוצ'ה.

קהילת יהדות אורוגוואי היא הרביעית בגודלה בדרום אמריקה אחרי יהדות ארגנטינה, ברזיל וצ'ילה בהתאם.

### גודל הקהילה לאורך השנים

## מוסדות הקהילה
ממוזער|בית הכנסת הגדול (מעל 2000 מקומות) של הקהילה הספרדית במונטווידאו  (נוסד 1956). כיום סגור פרט לימי פעילויות קהילתיות מיוחדות
[ממוזער|בית הכנסת האורתודוקסי "אור ישראל" בראשות הרב [אריאל מילשטיין, במונטווידאו אורוגוואי]]
היישוב היהודי באורוגוואי מחולק לארבע קהילות: "קהילה" (אשכנזים), ספרדים, הונגרים ו-NCI (גרמנים, קונסרבטיבים).
קיים גוף נוסף, "יבנה", להם יש רב נפרד ובית כנסת נפרד אך הם אינם נחשבים באופן רשמי לקהילה כיוון שאין להם בית קברות.

בשנת 1916 נוסדה ה-"Kehila" כדי לספק את הצרכים של היהודים באורוגוואי.

ב-1917 נוסד בית הקברות היהודי היחיד באורוגוואי, בעיירה לה פאס. והוא מחולק למספר מתחמים על פי המוצא של היהודים: אשכנזי, ספרדי, גרמני, הונגרי ועוד.

באורוגוואי שני בתי ספר יהודיים: "יבנה" (דתי) ו"אינטגרל".

באורוגוואי פעילות שמונה תנועות נוער יהודיות: השומר הצעיר, הבונים דרור, הנוער הציוני, חזית הנוער, מכבי, בית"ר, בני עקיבא וישראל הצעירה.

כמו כן קיים ארגון אוניברסיטאי, "הלל", המיועד ליהודים בני 18–30.

ב-2017 הוקמה במונטווידאו קהילת "אור ישראל" (Or Israel) המפעילה מקווה טהרה, בית כנסת, שיעורי תורה, שחיטה כשרה, ומסעדה כשרה.

בשנות ה-60 של המאה ה-20 יצא לאור העיתון היידי "היינט" שהוא גם הראשון שבו הוכנס מדור בשפה העברית. כך חוזק הקשר עם השפה העברית ועם ישראל.

## הקשר לישראל
הקהילה באורוגוואי נחשבת לאחת הקהילות הציוניות ביותר בעולם והדבר מתבטא בשיעור עליה גבוהה, בהשתתפות של מרבית בני הנוער בתנועות הנוער ובהשתתפות בתוכניות שונות של הסוכנות היהודית כגון תגלית ומסע.

כמו כן הקהילה מציינת מדי שנה את יום הזיכרון לשואה ולגבורה, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום העצמאות של ישראל.

## ראו גם
* ממוזער|Holocaust Memorial אנדרטת מונטווידאו לשואה
* בית הקברות היהודי בלה פאס

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אורוגוואי: דמוגרפיה
אורוגוואי
אורוגוואי
יהדות קירגיזסטן

**יהדות קירגיזסטן** היא אחת הקהילות היהודיות במרכז אסיה ומקום מושבה הוא באזור קירגיזסטן של היום.

יהודים ראשונים ישבו באזור קירגיזסטן במהלך המאה ה-4 והיו אלו יהודים כוזריםאו יהודים מאוזבקיסטן השכנה ומאיראן. יהודים סוחרים ישבו בקירגיזסטן משום שדרכה עבר אחד מנתיבי המסחר בין איראן ואוזבקיסטן למזרח אסיה ומרקו פולו אף מספר על קהילות יהודיות באזור זה.

היהודים הראשונים היו יהודים מבוכרה אשר נקראו בפי המתיישבים המקומיים "האנשים בעלי העיניים הצבעוניות". לאחר חקירה של מספר חוקרים עולה כי בתקופת המאה ה-10 היו ברוב אזורי קירגיזסטן יותר יהודים מאשר נוצרים. היהודים היו באותה התקופה פרסיים ולא היו באזור זה יהודים אשכנזים או ספרדים.

בסוף המאה ה-18 הורשו יהודים מהאימפריה הרוסית לשבת באזורי קירגיזסטן, שהייתה תחת שליטת רוסיה. לאחר כיבוש מרכז אסיה על ידי רוסיה במאה ה-19 הגיעו יהודים אשכנזים לשטחים אלו, גם לקירגיזסטן בעיקר בגלל המחסור במקצועות רבים בהם עבדו יהודים רבים.

בקירגיזסטן לא התערבבו קהילות האשכנזים והמזרחים ובעת שהמזרחים גרו ברובעי העיר הישנים והעניים גרו האשכנזים ברובעי העיר ה"אירופיים" ביחד עם הרוסים והטטרים. בשנת 1898 חיו רוב יהודי קירגיזסטן באוש שכן הרוסים הטילו צו על כל היהודים שגרו בכפרים בקרבת העיר לעבור אליה.

בשנת 1905 הרשו הרוסים ללא-נוצרים לשבת בכמה אזורים משטחי רוסיה, ביניהם גם בקירגיזסטן, ולכן יהודים רבים מליטא, פולין, איראן ועיראק היגרו לאזור זה. הקהילה גדלה עם השנים וכן גדלה הקהילה היהודית בבישקק שעתידה להיות גדולה עוד יותר מקהילת אוש.

בשנת 1910 מנה הנציב הראשי על אזור קירגיזסטן כ-800 יהודים באוש וכ-250 בבישקק, בכך כמעט ומתמצה ישיבת היהודים במדינה, למעט מספרים מועטים בעיירות קטנות וכפרים.

בזמן מלחמת העולם הראשונה החלו גלי הגירה גדולים מאירופה לקירגיזסטן ואז היה מספר האשכנזים בקהילה גדול ממספר המזרחים. יהודים רבים, שחששו מפני הפגיעה בהם על ידי הרוסים במהלך המלחמה נמלטו לאפגניסטן השכנה. באותה התקופה גם נשלחו יהודים רבים משטחי האימפריה הרוסית לאזורי קירגיזסטן לעבודות כפייה לשירות הממשל.

הקהילות היהודית לאחר מלחמת העולם הראשונה התרכזו בעיקר באוש, בישקק וג'לאל-אבאד. בתקופת מלחמת העולם השנייה ישבו בקירגיזסטן כ-20,000 יהודים שנמלטו מאזורי הכיבוש של גרמניה הנאצית.

הקהילה היהודית בבישקק קיבלה הכרה אך ורק בשנת 1945. בבישקק פעל בעיקר בעיקרון רק בית כנסת אחד, אשכנזי, אך בשנות ה-90 החל לשרת גם את יושבי בישקק המזרחים.

לאחר התפרקות ברית המועצות היגרו יהודים רבים מקירגיזסטן וכיום יש בה כ-950 יהודים בלבד, רובם בבישקק הבירה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קירגיזסטן
קירגיזסטן
קירגיזסטן
קטגוריה:קירגיזסטן: דמוגרפיה
השושלת הטימורית

**השושלת הטימורית** מיסודו של טימור לנג שלטה על אימפריה גדולה אשר התקיימה בין 1370 לבין 1506. האימפריה הטימורית שכנה בחלק מרכזי הדרום-מערבי של יבשת אסיה והשתרעה מהודו ועד גאורגיה. האימפריה נוסדה על ידי הכובש המונגולו-טורקי הגדול **טימור לנג** יליד העיר שאחריסאבז אשר כבש את מרבית שטחי מרכז ודרום-מערב אסיה ושלט באימפריה מ-1370 ועד מותו בפברואר 1405.

## עלייתו של טימור

האימפריה החלה לקרום עור וגידים לאחר שטימור החל לנצח את נסיכי האזור בו גדל ועבר להילחם בשבטים השכנים. כושר ההנהגה הצבאי שלו החל לבלוט יותר ויותר ושאיפותיו משכו אותו להילחם מעבר למולדתו וההתרחבות הטריטוריאלית שלו לא פסקה. טימור, הכובש הגדול, הרחיב את כיבושיו לכל עבר בצפון הוא הגיע עד מוסקבה, בדרום כבש את שטחי אפגניסטן ופקיסטן של ימינו, ובמערב הוא כבש את איראן, בגדאד, כורדיסטן, סוריה ואנטוליה תוך ניצחון על באיזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. את מותו מצא הכובש הגדול בפברואר 1405 בשנות השישים לחייו במהלך מסע המלחמה נגד סין, כאשר בדרך לשם הוא חלה בשפעת ומת.

האימפריה שלו התפרשה מנהר הוולגה, והמפרץ הפרסי ועד נהר האינדוס התחלקה בשנת 1406 ואולם לפני מותו הוא מינה את נכדו פיר מוחמד כיורש העצר שלו, אבל זה נפטר זמן קצר לאחר סבו ב-1406. את מושכות השלטון לקח בנו של טימור מיראן שאה אבל גם הוא נפטר ב-1407. בנו הצעיר ביותר של טימור והיחיד שנשאר בחיים שאה רוח' לקח את השלטון ושלט באימפריה עד מותו ב-1447.

בתקופת עלייתה של האימפריה הגיעה לשיאה טכניקת שימוש בצבע בארכיטקטורה. הטימורים בנו בתקופה זו מבנים מפוארים רבים, בעיקר למטרות הנצחה ודת, במגוון ערים, ובעיקר סמרקנד והראת.

[שמאל|ממוזער|250px|מפת הח'אנויות המונגוליות השונות. בסגול גבולות האימפריה הטימורית בשנת [1405]]

## שאה רוח'
כאשר תפס שאה רוח' את השלטון, הוא העביר את העיר הבירה מסמרקנד להראת. בנו הבכור אולוג בג מונה למושל סמרקנד ואילו בנו הצעיר בייסונקור שירת כווזיר בבירה החדשה. בשנת 1449 נרצח אולוג בג על ידי בנו עבד א-לטיף וזה מת בשנת 1450.

אבו סעיד נכדו של מיראן שאה שלט בטראנסאוקסאניה, אפגניסטן וצפון פרס. השליט החשוב האחרון של האימפריה הטימורית היה חוסיין באיקרא (מת ב-1506).

## נפילתה של השושלת הטימורית
כוחה של השושלת הטימורית במרכז אסיה הגיעה לסופה עם הופעתם של האוזבקים, השבטים הטורקים מהצפון. האוזבקים בראשותו של מוחמד שייבני כבשו את סמרקנד מידי באבור (צאצא של טימור) בשנת 1500 ושוב בשנת 1505. בשנת 1507 נכבשה הראת. בשנת 1527 ייסד באבור את הבסיס עליו תקום האימפריה המוגולית.

## שליטי השושלת הטימורית
# טימור לנג - 1370–1405
# פיר מוחמד בן ג'האנגיר - 1405–1407 
# ח'ליל סולטאן - 1405–1409 
# שאהרוח' - 1405–1447 
# אולוג בג - 1447–1449
# עבדול לטיף מירזא - 1449–1450 (טרנסאוקסניה)
# עבדאללה מירזא - 1450–1451 (טרנסאוקסניה)
# סולטאן מוחמד בן בייסונקור - 1447–1451 (הראת)
# אבו אל-קאסם באבור מירזא - 1451–1457 (הראת)
# סולטאן אחמד מירזא - 1469–1494 (בוח'ארה)
# סולטאן מחמוד מירזא - 1469–1495 (בלח')
# מירזא שאה מחמוד - 1457
# אבראהים מירזא - 1457–1459
# אבו סעיד מירזא - 1451–1469
# סולטאן חוסיין באיקרא - 1469; 1470–1506
# יאדגאר מוחמד מירזא - 1470 (6 שבועות)
# בדיע א-זמאן מירזא - 1506–1507

## ראו גם
*הפלישות הטימוריות לגאורגיה
*בוכרה
*אק קויונלו

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
טימור
קטגוריה:מדינות טורקיות לשעבר
קטגוריה:אוזבקיסטן: היסטוריה
קטגוריה:אפגניסטן: היסטוריה
קטגוריה:פקיסטן: היסטוריה
קטגוריה:איראן: היסטוריה
טימורית
טימורית
קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
טימורית