open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
כביש אגרה

שמאל|ממוזער|250px|הסמל לכביש אגרה בשילוט דרכים בישראל
[ממוזער|שלט המציג את האגרה הצפויה ללא עומס תנועה [הנתיב המהיר בכביש 1|בנתיב המהיר בכביש 1]] 
[שמאל|ממוזער|250px|שער לגביית אגרה באופן אלקטרוני ב[כביש 6]]
שמאל|ממוזער|250px|תחנה לגביית אגרה בספרד
[ממוזער|שמאל|כניסה לכביש אגרה ב[הרפובליקה העממית של סין|סין]]

**כביש אגרה** הוא כביש שהשימוש בו כרוך בתשלום. האגרה הנגבית מכלי הרכב העושים שימוש בכביש, משמשת, לבדה או ביחד עם אמצעי מימון אחרים, לתחזוקתו של הכביש ולפיתוחו, או לשם השבת ההשקעה שהשקיע מפעיל הכביש בהקמתו, במסגרת שיטת בנה-הפעל-העבר. בדומה לכבישי אגרה קיימים גם גשרים ומנהרות שהשימוש בהם כרוך באגרה, וכן אזורים, כמו מרכזי ערים, שהכניסה אליהם בכלי רכב מחייבת תשלום אגרה (לדוגמה בלונדון, סטוקהולם, בולוניה ובברגן). כביש אגרה הוא אחת השיטות למימון הקמתו ו/או הפעלתו של קטע כביש, בדרך כלל בעל איכויות של כביש מהיר, והרעיון העומד בבסיסה, הוא שנטל מימונו של הכביש מוטל באופן ישיר על אלה שעושים בו שימוש בפועל. שיטה אחרת למימון הקמתם ותחזוקתם של כבישים היא האגרה התקופתית הנוהגת במדינות מסוימות באירופה, לדוגמה באוסטריה, שווייץ ובצ'כיה, והמכונה וינייט (מצרפתית Vignette). אגרה זו נגבית מכל כלי הרכב הרשומים במדינה, או מחלקם, בין כחלק מאגרת הרישוי ובין כאגרה נפרדת, וכן מכלי רכב זרים הנכנסים אליה לראשונה דרך כביש מהיר או עושים בו שימוש. במדינות אחרות ממומנת הקמת כבישים מהירים ותחזוקם מהתקציב הכללי, בדומה לכל פעולה ממשלתית אחרת.

בישראל מופעלים מספר כבישי אגרה: כביש 6, מנהרות הכרמל והנתיב המהיר בכביש 1.

## גביית האגרה
גביית האגרה נעשית באופן אלקטרוני או ידני בנקודות הכניסה והיציאה אל הכביש המהיר ("השיטה הסגורה"), או במחסומים ו/או על ידי חיישנים אלקטרוניים המוקמים לשם כך לרוחבו של הכביש ("השיטה הפתוחה"). האגרה עשויה להיות מחושבת בהתאם למרחק הנסיעה ולסוג הרכב, או להיות מורכבת מתשלום קבוע שאינו מושפע מאחד משני נתונים אלה או משניהם, או מורכבת מסכום משתנה בהתאם לנתונים קבועים שונים - למשל שעות היום, או דינמית בהתאם לעומס בכביש. בכבישי אגרה מסוימים קיימים מסלולי תשלום שונים התלויים ברישום מוקדם, ולעיתים גם בהתחייבות כלשהי של בעל הרכב, כמו הנכונות להתקין ברכבו מכשיר משדר/מקלט אלקטרוני, רכישת כרטיס תשלום מיוחד הפועל ככרטיס אשראי, הסכמה מראש לחיובו באמצעות כרטיס אשראי רגיל או תשלום סכום מסוים מראש ("pre-paid"). בשיטת החיוב האלקטרוני הפועלת בכביש 6 ובמספר כבישים מהירים נוספים בעולם, נשלחת דרישת התשלום עבור השימוש בכביש, או אישור התשלום, אם ניתן מראש, לכתובתו הרשומה של בעל הרכב בשלב מאוחר יותר, דבר החוסך עיכובים בתנועה בכביש.

## ביקורת
כבישי אגרה זכו גם לביקורת. בין היתר נטען, בעיקר כנגד גביית האגרה הידנית המסורתית, כי היא גורמת לבזבוז זמן ולהעלאת הוצאות תפעול כלי הרכב, וכן כי מנגנון הגבייה עצמו יקר ועשוי לכלות עד שליש משיעור האגרה. עוד נטען כי מנגנוני האכיפה אינם יעילים וכי ההשתמטות מתשלום האגרה קלה יחסית. בנוסף נטען כי כבישי אגרה מעודדים את השימוש בכלי רכב פרטיים, וכי הם גורמים לפערים חברתיים בגלל שהאגרה איננה פרוגרסיבית. עם זאת, בישראל קיימת מגמה של עידוד תחבורה ציבורית ולכן בכבישי אגרה חדשים, דוגמת הנתיב המהיר בכביש 1, תחבורה ציבורית פטורה מתשלום אגרה.

## קישורים חיצוניים

[ימין|ממוזער|150px|ה[תמרור המודיע על תחנה לגביית אגרה באיטליה]]

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אגרות
קטגוריה:כלכלת תחבורה
הבחירות לנשיאות ישראל (1973)

**הבחירות השמיניות ל[[נשיאות ישראל]]** נערכו בכנסת ב-10 באפריל 1973.

הנשיא הנבחר היה מיועד להחליף את הנשיא המכהן זלמן שזר, אשר לא יכול היה להתמודד לכהונה שלישית ברציפות, בשל הסייג לכך בחוק יסוד: נשיא המדינה, אשר נחקק בכנסת בתקופת כהונתו כנשיא המדינה (ב-15 ביוני 1964).

## סקירה כללית
בתחילת 1973 דווח דן פתיר על השמות שנשקלו במפלגת העבודה למועמדות להחליף את זלמן שזר במאי 1973 בתפקיד נשיא המדינה. אלו כללו את יו"ר הקרן הקיימת יעקב צור, השופט אליהו מני ואת יושב ראש הכנסת ישראל ישעיהו. בתחילת פברואר 1973 הציגו יוצאי רפ"י במפלגה את שמו של יצחק נבון. בתחילת פברואר 1973 עלה גם שמו של אפרים קציר.

זאב שרף, אז שר השיכון, פגש את סגן יו"ר הכנסת יצחק נבון (אותו הכיר אישית מימיו במחיצתם של בן-גוריון ושרת) ודרבן אותו להתמודד על נשיאות המדינה. בדומה לפעולותיו כשהתמודד למועמד המערך לראשות הכנסת, בירר נבון בצמרת המפלגה האם יקבל תמיכה מספקת די לבחירתו. תחילה התייצב אצל שר התעשייה והמסחר, פנחס ספיר, שהבטיח לו שלא יתערב בבחירות. לאחר מכן פנה אל שמחה דיניץ, מזכירה של ראש הממשלה דאז גולדה מאיר, וביקש ממנו לברר עמה אם היא לא תתנגד למועמדותו לנשיאות. כעבור זמן מה שב דיניץ לנבון וסיפר לו כי גולדה אמרה לו שהיא לא תתערב.

משהבין נבון כי בכירי המפלגה לא יתערבו או יסכלו את מועמדותו, הסכים נבון להצעתו של שרף ונכנס באורח רשמי למירוץ לנשיאות. יממה לאחר הגיעה לביתו משלחת מטעם מזכירות המפלגה שבירושלים למען הפגנת תמיכה במועמדותו. בשעה שהמשלחת ומצדדים אחרים של נבון הגיעו לחגוג את הכרזת מועמדותו, הגיע לבית אהרן ידלין, מזכיר המפלגה. פניו היו חמורות סבר, וזה אמר לו במבוכה: "גולדה מציעה... שלא תתמודד". נבון ההמום שאל מדוע זאת, הרי היא הבטיחה שלא להתערב בבחירות, והלה השיב לו כי הפרופסור אפרים קציר מועמד מטעם המפלגה לנשיאות. בדיעבד נתברר לנבון כי שרי אחדות העבודה - פועלי ציון, יגאל אלון וישראל גלילי, הכשילו את המינוי ושכנעו את גולדה לא להותיר לנבון להתמודד על הנשיאות, בטענה שאם הוא - איש רפ"י - יבחר ויהיה לנשיא, יטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על משה דיין איש רפ"י. יום לאחר מכן, ב-23 במרץ, התכנס מרכז המפלגה על מנת לבחור בין נבון לקציר. בתום הכינוס נבחר קציר, וגם בתום מערכת הבחירות עצמה נבחר לנשיאות המדינה. ב-26 במרץ שלח ראש הממשלה לשעבר בן-גוריון מכתב מיוחד לנבון, ובו ניחם אותו על אי-בחירתו.

## המועמדים
*אפרים קציר: ביופיזיקאי, חתן פרס ישראל למדעי החיים, חבר האקדמיה הישראלית למדעים, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, והחברה המלכותית הבריטית.
*אפרים אלימלך אורבך: פרופסור למדעי היהדות באוניברסיטה העברית, חבר האקדמיה ללשון העברית, נשיא האקדמיה הישראלית למדעים, וחתן פרס ישראל בתחום היהדות, הרוח והחברה.

## תוצאות הבחירות
הבחירות הוכרעו בסיבוב הראשון, בעקבות זכייתו של קציר ברוב מוחלט מבין חברי הכנסת, והוא הושבע לתפקיד ב-24 במאי באותה השנה.

## קישורים חיצוניים
* ידיעות מאתר עיתונות יהודית היסטורית:
** 10 באפריל 1973:
*** ; 
*** 
*** 
** 11 באפריל 1973:
*** ; 
*** ; 
*** 
*** 

## הערות שוליים

1973
קטגוריה:1973 בישראל
קטגוריה:1973 בפוליטיקה
קטגוריה:אפרים קציר
נרסיס לוון

**נרסיס לוון** (בצרפתית: **Narcisse Leven**; 1833–1915) היה עורך דין ופעיל חברתי יהודי-צרפתי.
## ביוגרפיה
למד בפקולטה למשפטים בפריז. היה מזכירו של אדולף כרמיה במשך חמש שנים, ואחד הפעילים בקבוצת האופוזיציה נגד נפוליאון השלישי. בתקופת מלחמת צרפת–פרוסיה שימש כמזכיר הכללי של משרד המשפטים הצרפתי אך עזב עם פרישתו של השר אדולף כרמייה ומאז סירב לכל משרה ממשלתית.

ב-17 במאי 1860 ייסד יחד עם אישים נוספים, בהם: קרל נטר, איזידור כאהן, ז'ול קארוואלו, אז'ן מנואל  ואלי-אריסטיד אסטרוק , את ארגון "כל ישראל חברים" (כי"ח); ושימש כמזכיר כללי, סגן נשיא (1883–1898) וכנשיא מ-1898 עד מותו. 

היה גם נשיא מועצת המנהלים של יק"א.

הכפר נרסיס שבמניטובה שבקנדה קרוי על שם נרסיס לוון, מכיוון שסמוך לו הייתה נקודת התיישבות יהודית בשם "בנדר המלט", שהוקמה בידי יק"א, כחלק מההתיישבות היהודית בערבות קנדה בשנים 1880–1910. לזכרו חילק כי"ח את "פרס נרסיס לוון".

בנו ז'ורז' לוון גם שימש כנשיא "כל ישראל חברים" עד מותו ב-1941.

נכדו היה גוסטב לוון, שעמד בראש חברת פרייה והקים את קרן רש"י.

## קישורים חיצוניים

* אוספו הפרטי של נרסיס לוון, מאוספי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כל ישראל חברים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1833
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1915
כיכר קים איל סונג

ממוזער|כיכר קים איל-סונג
[ממוזער|כיכר קים איל-סונג. המבנה בימין התמונה הוא [ארמון הלימוד העממי הגדול]]
ממוזער|הכיכר ומגדל ג'וצ'ה, מעבר לנהר
**כיכר קים איל-סונג** היא כיכר עירונית גדולה במרכז העיר פיונגיאנג, בירת הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה, קוריאה הצפונית. הכיכר קרויה על שמו של קים איל-סונג, המנהיג המייסד של המדינה. הכיכר הוקמה ב-1954 כחלק מתוכנית אב לשיקום הבירה, לאחר ההרס הכבד שחוללה מלחמת קוריאה, ונפתחה באותה שנה. 

הכיכר מתוכננת בדומה לכיכר טיאננמן בבייג'ינג, ומשמשת למטרות דומות: עצרות, מצעדים צבאיים, ריקודים ואירועים ממלכתיים שונים המתקיימים בה לעיתים קרובות. שטחה של הכיכר הוא כ-75,000 מטרים רבועים, והיא הכיכר ה-37 בגודלה בעולם. שטחה הגדול מאפשר להכיל עצרת של 100,000 איש ויותר, והאירועים העצומים המתרחשים בה לעיתים קרובות נותנים לה את חשיבותה התרבותית הרבה.

הכיכר ממוקמת לרגלי גבעת נאמאסאן, על הגדה המערבית של נהר טאדונג. למרות שהכיכר תוכננה, כאמור, במתכונתה של כיכר טיין-אן-מן שבסין, מיקומה על גדת הנהר מעדן את עיצובה האדריכלי. הכיכר ממוקמת הישר ממול למגדל ג'וצ'ה המונומנטלי שבצידו השני של הנהר; מרכזה של הכיכר נמוך מעט מגדת הנהר, וכך נוצרת אשליה אופטית אצל העומד בכיכר כאילו המגדל צמוד לכיכר, בעוד שהוא נמצא, כאמור, מצידו השני של הנהר. 

סביב הכיכר מספר מבני ממשל, שבעבר היו עליהם דיוקנאות של מרקס לנין, עד שהוחלפו באלו של קים איל-סונג ומאוחר יותר גם של קים ג'ונג-איל. ובצידה המזרחי והדומיננטי ביותר, ארמון הלימוד העממי הגדול. מעל מדרגות הכניסה אל מבנה בית הלימוד נמצאת עמדת ישיבה וצפייה של מנהיגי צפון קוריאה בעת קיום מצעדים וחגיגות בכיכר.

כיכר קים איל-סונג היא נקודת ה"קילומטר אפס" של קוריאה הצפונית ממנה נמדדים כל מרחקי הכבישים הלאומיים.

## קישורים חיצוניים

*תמונות של הכיכר 

קטגוריה:פיונגיאנג
קים איל סונג
יורם רותם

**יורם רותם** (ולורט) (נולד ב-30 בספטמבר 1961) הוא עורך מוזיקלי ושדרן רדיו ישראלי. משמש כעורך המוזיקה הראשי של תחנת הרדיו גלי צה"ל.

## ביוגרפיה
רותם נולד בקיבוץ דגניה א'. הוצב בגלי צה"ל במסגרת שירותו הצבאי ב-1980. שירת בתחנה כעורך מוזיקלי, ומשנת 1999 מנהל את מחלקת המוזיקה של התחנה. בעל תואר ראשון של אוניברסיטת תל אביב בקולנוע וטלוויזיה ולימודים כלליים במדעי הרוח. נשוי ואב לשלושה, מתגורר בראש העין.

## פעילותו בתחום הזמר העברי
יורם רותם מזוהה יותר מכל עם התוכנית "ארבע אחרי הצהריים" שאותה הוא עורך החל מ-1980. כמו כן הוא עורך ומגיש את התוכנית "בוא שיר עברי" וערך את התוכניות "בילוי נעים עם מולי שפירא", "עוד לא שבת" עם שלמה ארצי ו"ציפורי לילה" ותוכניות רבות נוספות. שישה אלבומים משולשים של שירים מ"ארבע אחרי הצהריים" יצאו לאור בעריכת יורם רותם ודלית עופר.

רותם שותף בכתיבת ערכי הזמר העברי באנציקלופדיית האינטרנט המוזיקלית "MOOMA". הוא ערך את הספרים "שירים+" של שלמה ארצי (הוצאת מודן) ו"עוף גוזל ובכלל" (הוצאת ידיעות אחרונות), וכן תקליטורים ואלבומי אוסף רבים ליוצרים ומבצעים, בהם נעמי שמר, אהוד מנור, מתי כספי, הגבעטרון, בעז שרעבי, יורם טהרלב, יאיר רוזנבלום, חיים חפר, בני אמדורסקי, יעקב רוטבליט, יעקב שבתאי, רחל שפירא, ג'וזי כץ ויהודה עמיחי.

רותם ערך עשרות אלבומים ואוספים למיטב היוצרים בארץ שהפכו לרבי-מכר וביניהם "הרעות", "גדלנו יחד", "תחת שמי מוסקבה" ו"החיטה צומחת שוב".

הוא עורך ומנחה מופעי זמר, מרצה בתחום הזמר העברי ומשמש כיועץ מוזיקלי לתוכניות טלוויזיה.

בשנת 2020 זכה רותם בפרס מיוחד מטעם דירקטוריון אקו"ם על פועלו לקידום ושימור הזמר העברי ויוצריו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דגניה א': אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:עורכים מוזיקליים ברדיו הישראלי
קטגוריה:פעילים במדורי המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:ראש העין: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
קרב דרטוסה

**קרב דֶרְטוֹסָה** (בלטינית: **Dertosa**) ניטש באביב 215 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית השנייה, ליד העיר דרטוסה (טוֹרְטוֹסָה) שבהיספניה (ספרד). היה זה הניסיון הכושל השני של המצביא הקרתגי עזרובעל להדוף את חילות הרומאים מהיספניה, בסיס האספקה והתגבורות של חניבעל, שנלחם אותו זמן באיטליה. לניצחונם המצביאים הרומים פובליוס קורנליוס סקיפיו ואחיו גנאיוס סקיפיו הייתה השפעה חשובה על המשך המלחמה, משום שבעקבות אובדן הצבא בקרב נמנע מהקרתגים לסייע לחניבעל מהיספניה, והם אף נאלצו לשלוח להיספניה תגבורות גדולות שנועדו במקורן להישלח לצבאו באיטליה.

## רקע
המלחמה הפונית השנייה פרצה בשנת 218 לפנה"ס בספרד, כאשר חניבעל ברקה, המפקד הראשי של צבא קרתגו, תקף את העיר סגונטו, שהייתה בעלת בריתה של רומא, והביא להכרזת מלחמה. חניבעל מיהר להעביר את המלחמה לאיטליה במסע הנועז שלו דרך הרי האלפים, אך בכל זאת נפתחה זירה בחצי האי הספרדי. בתחילת המלחמה נשלח הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו עם שני לגיונות לספרד כדי לחסל את המושבות הקרתגיות שם. אומנם סקיפיו עצמו חזר לאיטליה עוד לפני שהגיע לספרד כדי להתמודד עם חניבעל, אך הלגיונות הגיעו לספרד בפיקודו של אחיו, גנאיוס סקיפיו. גנאיוס הביס את הקרתגים בקרב קיסה ובקרב טראקו ופלש אל תוך חצי האי. בסתיו 217 לפנה"ס, לאחר שהובס בידי חניבעל בקרבות טיקינוס וטרביה, הגיע פובליוס סקיפיו לעזרת אחיו לספרד ועימו תגבורת של 8,000 חיילים, וביחד הם פלשו שוב דרומה והגיעו עד סגונטו. באותו זמן מרדו השבטים הטורדאנים בספרד ועזרובעל, אחיו של חניבעל והמפקד הקרתגי של ספרד, נאלץ לעסוק בדיכוי המרידה ולא נתפנה להגיב תגובה ראויה לפלישה הרומאית. 

בשנת 215 לפנה"ס קיבל עזרובעל תגבורת מקרתגו והחליט לצאת לקרב מכריע כנגד האחים הסקיפיונים.

## מהלך הקרב
עזרובעל נפגש עם המצביאים הרומים סמוך לעיר דרטוסה, על הגדה הצפונית של נהר האברו. הוא ניסה להשתמש בטקטיקה אותה נקט חניבעל בקרב קאנאי, החלשת מרכז המערך של צבאו לטובת האגפים, כדי למשוך את הלגיונות הרומיים לעומק המערך הקרתגי, וניצול היתרון של פרשיו על יריביהם הרומיים כדי להביס את כנפות הפרשים של הצבא הרומאי, לתקוף אותו מעורפו ולכתר אותו. הרומאים ערכו את כוחותיהם בדרך המקובלת, כאשר הרגלים הוצבו בגוש גדול במרכז והפרשים באגפים. תוכנית הקרב של עזרובעל נכשלה משום שהמרכז של צבאו נשבר לפני שפרשיו הספיקו להביס את הפרשים הרומאים, והניצחון הרומאי היה מכריע. הצבא הקרתגי הושמד כמעט כולו ורק חלק קטן ממנו ואיתו עזרובעל עצמו הצליח להימלט משדה הקרב.

## תוצאות הקרב
לתבוסה הקרתגית בקרב דרטוסה היו תוצאות מרחיקות לכת, משום שהיא מנעה מחניבעל לנצל את ניצחונו הגדול בקרב קאנאי שנה קודם לכן. האפשרות של שליחת תגבורת לחניבעל מהיספניה בדרך היבשה הפכה לבלתי אפשרית, והדרך היחידה שנותרה לשלוח תגבורת לאיטליה הייתה דרך הים, בו שלטו הרומאים. בנוסף, כוח תגבורת גדול בפיקודו של אחיו מאגו ברקה, שנאסף כדי לתגבר את צבאו של חניבעל באיטליה, נשלח במקום זאת לספרד כדי למנוע את נפילת חצי האי האיברי כולו לידי הרומאים.

## לקריאה נוספת

* טיטוס ליוויוס, ספר 23 פסקאות 26-29. (לקריאה מקוונת)

דרטוסה
קטגוריה:ספרד הרומית
פובליוס ואלריוס פלאקוס

**פובליוס ואלריוס פלאקוס** היה מדינאי ומצביא רומאי, שפעל במלחמה הפונית השנייה. ב-218 לפנה"ס הוא נשלח יחד עם קווינטוס בייביוס טמפילוס (Q. Baebius Tamphilus) אל היספניה (ספרד), כדי למחות על תקיפת חניבעל את סגונטו. משם המשיך אל קרתגו, כדי להכריז על כוונותיה של רומא אם לא יעצור חניבעל את מהלכיו. ב-215 לפנה"ס שימש לגאטוס תחת פיקודו של הקונסול מרקוס קלאודיוס מרקלוס, והצטיין בקרב נגד חניבעל בנולה (Nola). זמן קצר אחר כך פיקד על שייטת בת 25 אוניות מלחמה שהוצבה בחוף קלבריה. כאן לכדו אנשיו את השליחים ששיגר חניבעל אל פיליפוס מלך מוקדון, כשבאמתחתם מכתבים ומסמכים מהם למדו הרומאים על תנאי הברית שנחתמה בין חניבעל לבין המלך. בעקבות זאת הוגדל הצי המלחמתי שבפיקודו, והוא נצטווה לא רק להגן על חופי איטליה, אלא גם לפקוח עין על הנעשה במוקדון עצמה. במהלך המצור על קפואה (Capua), בעוד חניבעל מתקדם אל עבר העיר רומא, יעץ פלאקוס שלא להסיר את המצור ולהסיג את כל הכוחות; דעתו נתקבלה ואומנם הוכחה כנבונה.

## מקורות
* ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהחיבור William Smith, ''Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology,'' 1867, הנמצא כיום ברשות הציבור.
## הערות שוליים

קטגוריה:רומאים במלחמה הפונית השנייה
קטגוריה:רומאים בתקופת הרפובליקה
רביעיית אמדאוס

ממוזער|משמאל לימין: לובט, בריינין, ניסל ושידלוף
**רביעיית אמדאוס** (אנגלית: **Amadeus Quartet**) הייתה רביעיית מיתרים בעלת שם עולמי, שהוקמה בשנת 1947.

## ייסוד
מוצאם היהודי של הכנרים נורברט בריינין וזיגמונד ניסל והויולן פטר שידלוף אילץ אותם לצאת בבהילות מווינה אחרי האנשלוס על אוסטריה בשנת 1938. בריינין ושידלוף נפגשו במחנה מעצר בריטי; שם נכלאו יהודים רבים על ידי הבריטים בתור "זרים ממדינה אויבת" בבואם לבקש מקלט בממלכה המאוחדת. בריינין שוחרר לאחר חודשים ספורים, אך שידלוף נשאר במחנה, שם פגש את ניסל. לבסוף שוחררו גם שידלוף וניסל ושלושתם התקבצו ללמוד אצל המורה לכינור מקס רוסטאל, שלימד אותם ללא תשלום. באמצעות רוסטאל פגשו את הצ'לן מרטין לובט. ובשנת 1947 הקימו יחד את **רביעיית בריינין**, ששמה שונה לרביעיית אמדאוס בשנת 1948. 

## פעילות
הקבוצה הופיעה לראשונה כרביעיית אמדאוס בלונדון, ב-10 בינואר 1948. הרביעייה הרבתה בסיורי קונצרטים ברחבי אירופה, קנדה, ארצות הברית, יפן ודרום אמריקה. רביעיית אמדאוס, שצוינה לשבח על סגנונה החלק והמתוחכם, נגינתה האחידה והמתואמת כהרכב והרגישות המאפיינת את פרשנותה המוזיקלית, הקליטה כ-200 תקליטים, ביניהם מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן, ברהמס ומוצרט. ההרכב שם אומנם דגש על הרפרטואר הקלאסי והרומנטי המקובל, אך ביצע גם יצירות משל מלחינים בני המאה ה-20 כמו בלה בארטוק ובנג'מין בריטן (שכתב את הרביעייה השלישית שלו במיוחד בשבילם).
הרביעייה התפרקה ב-1987 לאחר מותו של הויולן פטר שידלוף, שיתר חברי הרביעייה סברו שאין לו תחליף.

## הוקרה
רביעיית אמדאוס הייתה אחת מרביעיות המיתרים המהוללות ביותר במאה ה-20. חבריה עוטרו באותות כבוד רבים, ביניהם:

* אות מסדר האימפריה הבריטית, בידי המלכה
* תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות לונדון, יורק וקאראקס.
* הגבוה באותות הכבוד הגרמניים, "הצלב הגדול לשירות המצוין".
* צלב הכבוד האוסטרי לאמנויות ולמדעים.
## לקריאה נוספת


*Muriel Nissel, *Married to the Amadeus: Life with a String Quartet*, , Giles de la Mare Publishers Limited
'The Amadeus Forty Years in Pictures and Words' compiled by Suzanne Rozsa-Lovett available from beares1@btconnect.com


## קישורים חיצוניים

* 

אמדאוס
רביעיית אמדאוס
יוסטינוס מרטיר

**יוסטינוס מרטיר** (בלטינית: **Iustinus Martyr**; 100–165 לספירה) היה פילוסוף ומרטיר נוצרי.

## חייו
כל הידוע לנו על קורות חייו מקורו בכתביו. הוא נולד בפלוויה נאפוליס (היא שכם) ועל פי המסורת הנוצרית היה מרטיר (קדוש מעונה) שהוצא להורג ברומא ביחד עם שישה מתלמידיו בפקודת הקיסר מרקוס אורליוס.

יוסטינוס מכנה את עצמו "שומרוני", אבל אביו וסבו היו ככל הנראה יוונים או רומאים, והוא התחנך כעובד אלילים. כפילוסוף אפלטוני שהפך לנוצרי, הוא הגיע לרומא, הקים שם בית ספר לפילוסופיה נוצרית, והקדיש את כל ימי חיו הנותרים כדי ללמד את מה שהוא מכנה "הפילוסופיה האמיתית".

האפיפיור לאו השלושה-עשר ציווה לחבר לזכרו תפילה, ולהכניסה לספר התפילות היומיומיות של הנזירים של הכנסייה הקתולית, וקבע את יום חגו כקדוש ל-14 באפריל.

הסופר והתאולוג הנוצרי טטיאנוס מכנה אותו "יוסטינוס הנערץ עד מאוד", מצטט את דבריו ואומר כי הפילוסוף הציניקן קרסקנטיוס  טמן לו מלכודת. קרסנס היה יריבו המושבע של יוסטינוס שמתוך קנאה בהצלחתו גרם להרשעתו בדין. פרטי משפטו של יוסטינוס שרדו עד ימינו אלה, וזה המסמך המקורי היחיד שיש בידינו מרומא של המאה השנייה לספירה המדווח על פילוסוף נוצרי שהפך לקדוש מעונה. אירנאיוס, בישוף לוגדונום (כיום ליון שבצרפת) מדבר עליו כקדוש מעונה ואומר כי טאטיאנוס היה תלמידו. טרטוליאנוס, מאבות הנצרות, מתאר אותו כפילוסוף שהיה אחד מראשוני המוקיעים את אלה שכפרו בנצרות.

יוסטינוס השתייך לתנועה של הנוצרים הראשונים שאנו מכנים "אפולוגטיקאים" והיה נציגה העיקרי במאה השנייה לספירה. אוסביוס מקיסריה מציג רשימה של כתבי יוסטינוס מרטיר הכוללת בין היתר את "האפולוגטיקה הראשונה"  (כתב הסנגוריה הראשון על הנצרות) שנכתבה בשנת 150, המיועדת לאנטונינוס פיוס, קיסר רומא, ואת "האפולוגטיקה השנייה"  שנועדה לסנאט הרומי. מטרתם של כתבי הגנה אלה היא להוכיח את אי הצדק שברדיפת הנוצרים, שהם נציגיה האמיתיים של הפילוסופיה והמאמינים האמיתיים באלוהים, שהוא בוראם של כל הדברים. חיבור נוסף שאוסביוס מציין הוא "הטפה אל היוונים", אולם כיום ידוע כי יוסטינוס לא היה מחברו.

## תורתו
על פי יוסטינוס מרטיר, ישו בן האלוהים הוא המורה הגדול של הנוצרים, שבתחייתו הם מאמינים. הוא מדגיש את הדוגמה הנוצרית של הלוגוס האלוהי, האל הבן שהפך לבשר ודם בדמותו של ישו הנוצרי, וטוען כי מה שמפריע לאמונה זו היא התערבותם של השדים. הוא עושה שימוש בדברי הנבואה שבתנ"ך כדי להוכיח כי ישו הוא בן אלוהים, ומתאר את אורח חייהם של הנוצרים הראשונים ואת טקס האוכריסטיה של אכילת הלחם ושל שתיית היין, ההופכים לבשרו ולדמו של ישו הנוצרי.

בספרו "דיאלוג עם טריפון היהודי"  מנסה יוסטינוס, שהכיר היטב את הפילוסופיה היוונית, להסביר את תורת הגאולה הנוצרית בהסתמך על יצירותיהם הפילוסופיות של אפלטון, של אריסטו ושל אנשי האסכולה הסטואית. הוא מספר כיצד בחן תורות גאולה שונות של עובדי אלילים, כיצד ומדוע נהה אחר תורותיהם של אריסטו ושל פיתאגורס בזו אחר זו, וכיצד הפך אחרי כן לחסיד נלהב של תורת אפלטון, לפני שהפך לנוצרי.

בהתאם לדברי יוסטינוס תורת הגאולה הנוצרית עולה בהרבה על זו של חכמי האסכולה הסטואית, מפני שהיא מבטיחה למאמיניה חיי נצח אישיים. כך כתב על הפילוסופים הסטואיים:

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופים נוצרים
קטגוריה:מרטירים
קטגוריה:נוצרים בארץ ישראל
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בארצות אירופה
קטגוריה:אבות הכנסייה
קטגוריה:פגנים שהתנצרו
קטגוריה:ילידי 100
קטגוריה:נפטרים ב-165
הבחירות לנשיאות ישראל (1988)

**הבחירות האחת-עשרה ל[[נשיאות ישראל]]** נערכו בכנסת בה' באדר ה'תשמ"ח, 23 בפברואר 1988, בעקבות סיום תקופת כהונתו הראשונה בת חמש השנים של חיים הרצוג.

הרצוג התמודד שוב על הכהונה, ולמרות שהוא נבחר בשעתו כמועמד מטעם המערך, הוחלט במפלגת הליכוד, שעמדה בראש הקואליציה באותה תקופה, לכבד את המסורת לפיה לא מציבים תחרות לנשיא מכהן, ולא להציג מועמד מטעמם. לפיכך לא התייצב נגד הרצוג כל מועמד נוסף, ולחברי הכנסת ניתנה האפשרות להצביע בעד בחירתו, או נגדה.

## תוצאות הבחירות
בשל העובדה כי רוב חברי הכנסת תמכו בבחירת הרצוג לכהונה שנייה, הושבע הנשיא הרצוג לכהונתו השנייה.

## קישורים חיצוניים

* 

1988
קטגוריה:1988 בישראל
קטגוריה:1988 בפוליטיקה
קטגוריה:חיים הרצוג
קצב נתונים

**קצב נתונים** (באנגלית: **Bit rate**) הוא מונח מתחום טכנולוגיית המידע ותקשורת מחשבים המציין כמות של ביטים העוברים תהליך כלשהו לאורך זמן מסוים. דוגמה לתהליך יכולה להיות דחיסת נתונים או העברת נתונים בקו תקשורת.

לרוב, קצב נתונים נמדד ביחידות ביט לשנייה (**bps** או bit/s) הנפוצה בהעברת נתונים טורית, או בית-לשנייה (**Bps** או Byte/s), השקולה ל-8bps, בהעברת נתונים מקבילית או העברת קבצים.

בדרך כלל יחידות אלה מצוינות בשילוב עם תחיליות במערכת היחידות הבין-לאומית כגון קילו (Kbps), מגה (Mbps) וכו'. שיטה אחרת לציין גדלים אלו היא בחזקות של 2, כמתואר בטבלה.

## קצבי נתונים נפוצים
### שמע
* 32kbit/s – איכות רדיו AM
* 64kbit/s – איכות טלפון
* 96kbit/s – איכות רדיו FM
* 128-160kbit/s – קידודי שמע נפוצים
* 192kbit/s – לרדיו דיגיטלי וקובצי MP3
* 1411kbit/s – איכות CD

### Video (MPEG2)&lrm;
* 1.25Mbit/s – VCD
* 5Mbit/s – DVD
* 15Mbit/s – HDTV
* 36Mbit/s – HD DVD
* 54Mbit/s – Blu-ray

### במחשבים
* 12Mbit/s – בממשק USB 1.1
* 480Mbit/s – בממשק USB 2.0
* 4.8Gbit/s – בממשק USB 3.0
* 2133MBit/s – בממשק AGP 8x
* Thunderbolt – 10Gbit/s בדור הראשון

### תקשורת נתונים

* 11Mbit/s – ב- Wi-Fi בתקן 802.11B
* 54Mbit/s – ב- Wi-Fi בתקן 802.11G
* 300Mbit/s – ב- Wi-Fi בתקן 802.11N
* 1.3Gbit/s – ב- Wi-Fi בתקן 802.11AC
* 7Gbit/s – ב- Wi-Fi בתקן 802.11AD
* 20Gbit/s – ב- Wi-Fi בתקן 802.11AY
* 10Mbit/s – ב-Ethernet
* 100Mbit/s – ב-Fast Ethernet
* 1Gbit/s – ב-Gigabit Ethernet
* 10Gbit/s – ב-10Gig Ethernet

## ראו גם
* באוד
* תקשורת מחשבים – מונחים

## קישורים חיצוניים

* המרת יחידות של קצבי נתונים
* 

קטגוריה:תקשורת מחשבים
קטגוריה:תורת האינפורמציה
הבחירות לנשיאות ישראל (1983)

**הבחירות העשיריות ל[[נשיאות ישראל]]** נערכו בכנסת ב-22 במרץ 1983, בעקבות סיום תקופת כהונתו בת חמש השנים של הנשיא החמישי יצחק נבון.

נבון החליט שלא להתמודד שוב על הכהונה, על מנת לנסות ולהתמודד על מנהיגות מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה. בכך היה לנשיא היחיד שחזר לפעילות פוליטית לאחר פרישתו מכס הנשיאות.

## המועמדים
*חיים הרצוג: אלוף בצה"ל, שגריר ישראל באו"ם לשעבר, עורך דין, וחבר הכנסת מטעם המערך.
*מנחם אלון: חוקר המשפט העברי וחתן פרס ישראל בתחום, משפטן ושופט מכהן בבית המשפט העליון בזמן ההתמודדות, מועמדה של הקואליציה לתפקיד.

## תוצאות הבחירות

למרבה ההפתעה גבר הרצוג על מועמד הקואליציה אלון בהפרש של ארבעה קולות, ונבחר לתפקיד. היו אלו הבחירות הצמודות ביותר בתולדות הנשיאות (משה קצב גבר על שמעון פרס בבחירות בשנת 2000 בהפרש של שלושה קולות בלבד, אך מכיוון שלא זכה ברוב מוחלט נערך סיבוב נוסף בו זכה ברוב גדול יותר). בעקבות ניצחונו הושבע הרצוג לתפקיד ב-5 במאי באותה השנה.

הרוחות בקרב תומכי אלון סערו לאחר ההפסד, ויושב ראש הקואליציה אברהם יוסף שפירא טען כי לפחות שבעה חברי כנסת "שיקרו במצח נחושה" בהצהירם כי יתמכו באלון, אך מנגד ראש הממשלה מנחם בגין ביקש להרגיע את הכעס בליכוד והכריז כי "אין צורך להעניש עריקים".

## קישורים חיצוניים

* 
* ; 

## הערות שוליים

1983
קטגוריה:1983 בישראל
קטגוריה:1983 בפוליטיקה
קטגוריה:חיים הרצוג
אביר (רכב)

ה**אביר** (M462) הוא רכב שטח שיוצר והורכב בשנים 1986–2005 על ידי תעשיות רכב נצרת עילית.
## היסטוריה
פיתוח הרכב בשיתוף עם צה"ל, כתחליף לקומנדקר M325 (שנקרא גם נ.נ. - נושא נשק) החל ב-1985, והרכב הראשון יצא מפס הייצור בפברואר 1986. החידושים שהוכנסו לאביר לעומת הקומנדקר היו: מנוע דיזל תוצרת ג'נרל מוטורס בנפח 6.2 ליטר, תיבת הילוכים אוטומטית והגה כוח. עם כושר נשיאה של 1,900 ק"ג. טווח נסיעה של 650 ק"מ (לעומת כ־400 בקומנדקר הישן) וצריכת דלק של 5 - 6 ק"מ לליטר.

## מבנה ונתונים טכניים
האביר בעל הנעה כפולה, תיבת הילוכים אוטומטית ומנוע דיזל. הודות למרכב פשוט וקל, האביר התאים לשמש כרכב מנהלה לסיוע בלחימה (למשל לאספקת תחמושת ללוחמים). מרכבים אחרים התאימו אותו ליעודים אחרים כגון אמבולנס צבאי. חלקו האחורי היה מכוסה בבד ברזנט או בפלסטיק לשימושים בעלי אופי מנהלתי, ובמפרט כבד וממוגן לשימושים מבצעיים. נבנה להובלת 13 לוחמים או 1800 ק"ג מטען וכן קדמי וצידי למקלע.
האביר סבל מרמת בטיחות נמוכה בנסיעה בכבישים ועבר שינויים ושיפורים במבנהו. בשל כך צה"ל הכניס במקומו לשירות את רכב ההאמר.

## מפעילים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## גלריה

קובץ:Abir2.jpg
קובץ:Abir 1.jpg
קובץ:AIL abir Ambulance.jpg
קובץ:AIL abir rhino.jpg
קובץ:AIL abir upper.jpg
קובץ:Militar auto Colombia.JPG|אביר של צבא קולומביה
קובץ:Ve utl abir m1.jpg|אביר עם משגר טיל טאו


## ראו גם
*בט"שית
*קומנדקר M325
*זאב

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי רכב צבאיים
קטגוריה:אמצעי לחימה ישראליים
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1986
קטגוריה:כלי רכב שיוצרו בישראל
תיק עבודות

**תיק עבודות** (**פורטפוליו**) הוא תיק אישי אשר מכיל עבודות קודמות נבחרות של איש מקצוע, ונועד להציג יכולות ביצוע למוסדות לימודים או למעסיקים פוטנציאליים. תיקי העבודות משמשים בעיקר אנשי מקצוע העוסקים בתחום העיצוב החזותי (מעצבים גרפיים, אדריכלים, מעצבים תעשייתיים, מעצבי פנים, צלמים, אנימטורים וכו').

תיק העבודות מורכב מעבודות נבחרות שהאומנים יכולים לקחת עמם ולהציג בראיונות עבודה, בכנסים, או בכל הזדמנות אחרת בה הם יכולים להציג את עבודותיהם ולתת לאחרים רעיון כללי מה הסגנון ומה הרמה של העבודות שהם יוצרים. אומנים מסוימים מחזיקים מספר תיקי עבודות שונים אשר מציגים מיומנויות שונות, והם מציגים אותם בהתאם לעבודה הרלוונטית.

תיק העבודות המסורתי הוא בדרך כלל ספר שחור או כורכן (binder) גדול. תיקי העבודות יכולים להיות במגוון רחב של גדלים. 

במהלך עשרים השנים האחרונות תיקי העבודות עברו דיגיטציה, וכיום ניתן לצפות בתיקי עבודות באתרי אינטרנט, על גבי תקליטורים, או ב-DVD. אנימטורים בדרך כלל משתמשים במדיה כגון תקליטור או DVD כתיק העבודות העיקרי שלהם במקום או בנוסף לתיק העבודות המסורתי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:עיצוב
ולטר ג'ון

**ולטר יון** (בגרמנית: **Walter John**) (ינואר 1879, טורון - דצמבר  1940, ברלין), שחמטאי גרמני.

נולד בטורון, פולין (אז חלק של גרמניה.

יון הגיע שני, אחרי קורט פון ברדלבן בתחרות **Cafe Kerkau**, והגיע למקום הרביעי בתחרות ברלין 1902 (ניצח: אוסיפ ברנשטיין). יון ניצח בתחרות הנובר 1902 (דרג ב'). בשנת 1904 חלק מקום 11 - 12 בתחרות קובורג (ניצחו: קורט פון ברדלבן, קרל שלכטר ורודולף סוידרסקי). בשנת 1905 חלק מקום 7 - 10 בתחרות ברמן (ניצחו: דוד ינובסקי וגזה מארוצי).
 
בשנת 1907 חלק ג'ון מקום 10 - 11 בתחרות אוסטנדה (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1908 הגיע למקום הרביעי בתחרות דיסלדורף (ניצח: פרנק מרשל). בשנת 1910 הגיע למקום ה-16 בתחרות המבורג (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1914 חלק מקום 10 - 11 בתחרות מנהיים (ניצח: אלכסנדר אלכין).

ג'ון חלק מקום ראשון-שני בתחרות ברלין 1917 עם פאול יונר. ג'ון ניצח בתחרות ברסלב 1918, הגיע למקום החמישי בתחרות גטבורג (ניצח: פאול יונר), ניצח בתחרות ברלין 1921 והגיע למקום הרביעי בתחרות המבורג 1921 (ניצח: ארהרדט פוסט).
 
ג'ון סיים בתיקו דו-קרב  עם ז'ק מיזס +1 -1 =3 בלייפציג. (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)
 
באליפות גרמניה השנייה שהתקיימה בבאד אכן בשנת 1934 סיים במקום ה-11. https://web.archive.org/web/20101215163822/http://www.rogerpaige.me.uk/tables5.htm
 
נפטר בשנת 1940 בברלין.

## משחקים מפורסמים

### לבן: [[קרל שלכטר]] שחור:  ולטר ג'ון  [[ברמן]] 1905

במשחק זה עושה שלכטר ניצול של ערוגות ה5, ו6 ו-ח6. בשתי האחרונות הוא ממקם את כליו, ושולט באגף המלך בצורה ברורה, ב-ה5 משתמש שלכטר כנקודת זינוק לכלים שונים, שני הפרשים, המלכה והרגלי. בסופו של דבר גם המלך הלבן מתקרב לערוגה זו להכרעה הסופית של המשחק.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה ותמונה של ג'ון (בגרמנית), hessischer-schachverband.de
* מידע כללי

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1879
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1940
ליאו פליישמן

**ליאו פליישמן (פורגאץ')** (בהונגרית: מקודם **Fleischmann Leó** לאחר שינוי שמו **Forgács Leó**; 5 באוקטובר 1881 – 17 באוגוסט 1930) היה שחמטאי יהודי-הונגרי, אלוף הונגריה בשחמט לשנת 1907.

## ביוגרפיה
פליישמן נולד בבודפשט, בירת הונגריה. החל את הקריירה הבינלאומית בשנת 1904, עת השתתף בתחרות מונטה קרלו, שם הגיע למקום השישי בתחרות גמביט רייס. באותה שנה הגיע למקום העשירי בתחרות קובורג (ניצחו: קורט פון ברדלבן, קרל שלכטר ורודולף סוידרסקי). בשנת 1905 ניצח פליישמן בתחרות ברמן (דרג ב') והגיע למקום החמישי בתחרות וינה (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1906 חלק מקום 3–4 בתחרות נירנברג (ניצח: פרנק מרשל). בשנת 1907 הגיע למקום החמישי בתחרות אוסטנדה (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1907 ניצח פליישמן באליפות הונגריה שהתקיימה בבודפשט.

בשנת 1908 שינה פליישמן את שמו לפורגץ' ושיחק תחת שמו החדש. בשנת 1909 הגיע למקום ה-14 בתחרות סנקט פטרבורג (ניצחו: עמנואל לסקר ועקיבא רובינשטיין). בשנת 1910 חלק מקום 9–10 בתחרות המבורג (ניצח: קרל שלכטר). בשנת 1911 הגיע למקום השלישי בתחרות סן רמו (ניצח: הנס פארני). בשנת 1912 הגיע למקום ה-13 בתחרות סן סבסטיאן (ניצח: עקיבא רובינשטיין). בשנת 1912 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט (ניצח: מילן וידמר). בשנת 1913 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט (ניצח: רודולף שפילמן).

נפטר בברטיופאלו שבהונגריה.

## ממשחקיו הבולטים

*Leo Fleischmann vs Rudolf Swiderski, Monte Carlo 1904, King's Gambit Accepted, Rice Gambit, C39, 1-0
*Aron Nimzowitsch vs Leo Fleischmann, Barmen 1905, Masters B, Scotch Game, Schmidt Variation, C47, 0-1
*Leó Forgács vs Savielly Tartakower, Sankt Petersburg 1909, French, C13, 1-0
*Richard Réti vs Leó Forgács, Budapest 1913, Ruy Lopez, Morphy Defense, Tarrasch Variation, C77, 0-1


### לבן:  ליאו פליישמן  שחור: [[עקיבא רובינשטיין]] [[סנקט פטרבורג]] 1909

 

## קישורים חיצוניים

* מידע כללי

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים הונגרים
קטגוריה:אלופי הונגריה בשחמט
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1881
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1930
אנדרטת הרמן

**אנדרטת הרמן** (בגרמנית: **Hermannsdenkmal**), היא אנדרטה מונומנטלית במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה, בדרום יער טויטובורג. האנדרטה עומדת על גבעה מיוערת בגובה 386 מטר, בתוככי מבצר מעגלי הנקרא גרוטנבורג.
    
האנדרטה מנציחה את ארמיניוס, ראש שבט הכֿרוסקים הגרמאני ואת קרב יער טויטובורג, בו הוא הוביל את השבטים הגרמאניים לניצחון מוחץ מול שלושה לגיונות רומיים, בפיקודו של וארוס.

על חרבו של ארמיניוס באנדרטה חרוטה הכתובת:

## הרקע ההיסטורי
שמאל|ממוזער|200px|פסלו של ארמינוס, חרבו באורך שבעה מטרים
האנדרטה נבנתה על רקע האירועים הפוליטיים בגרמניה של המאה ה-19. כתגובה להפסדים חוזרים ונשנים מול הצרפתים ולאור הפירוד בין מדינות גרמניה השונות, הגרמנים החלו בתהליך של חזרה לגרמניה העתיקה כמקור לגאווה לאומית. הניסיון להחזיר את הגאווה הלאומית בא לידי ביטוי במספר אנדרטאות ברחבי גרמניה, ביניהם מקדש ולהאלה ליד רגנסבורג ופסלו של ארמיניוס. האנדרטה לא הושלמה עד לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה ואיחוד רוב גרמניה בשנת 1871 תחת ביסמרק, כך שהיא מהווה גם סמל לגרמניה המתחדשת.

באופן אירוני, ארמיניוס הוא שם בלטינית שראש השבט סיגל לעצמו בתקופה ששירת בצבא הרומי. שמו הגרמאני המקורי אינו ידוע. רק מאוחר יותר בהיסטוריה הוא קיבל את השם הגרמני - הרמן.

## האנדרטה
תכנון הפסל על ידי ארנסט פון בנדל החל ב-1819. הבנייה החלה בשנת 1841 אך הושלמה רק ב-1864 בעזרת תקציב נוסף שהועבר מפרוסיה, והועמד ביער טויטובורג בשנת 1875 לאחר הניצחון על צרפת וכינון קיסרות גרמניה.

לאנדרטה שני חלקים עיקריים: 
#מבנה הבסיס, הבנוי מאבן חול מקומית אשר הובאה משתי מחצבות פתוחות באזור.  
#הפסל, הבנוי על שלד ברזל שאליו חוברו 200 לוחות נחושת. בניית האנדרטה נמשכה 37 שנים. הקמת בסיס האבן החלה בשנת 1838 והסתיימה בשנת 1846. העבודה על שלד הברזל של הפסל הסתיימה בשנת 1862 והתקנת לוחות הנחושת ויצירת הדמות נמשכו עד 1875.

### ממדים
*גובה הבסיס: 27.16 מטר
*גובה הפסל עד קצה החרב: 24.82 מטר
*גובה הפסל עד קצה הקסדה: 16.06 מטר
*אורך החרב: 7 מטר
*גובה המגן: 10 מטר
*גובה כולל של האנדרטה: 53.44 מטר
*משקל כל פלטת נחושת: 2-3 ק"ג
*עובי כל פלטת נחושת: 2-3 מ"מ
*משקל החרב: 550 ק"ג
*משקל המגן: 1150 ק"ג
*משקל הפסל: 11,850 ק"ג

## תיירות
שמאל|ממוזער|150px|אנדרטת הרמן במינסוטה
האנדרטה היא אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר בגרמניה ופוקדים אותה למעלה מ-130,000 מבקרים בשנה. ניתן לטפס על בסיס האנדרטה עד לגובה בו הפסל עומד ומשם להשקיף לנוף המיוער.

אנדרטה דומה  נמצאת בעיירה ניו-אולם במינסוטה שיושבה על ידי מהגרים גרמנים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: מבנים
קטגוריה:גרמניה: אנדרטאות
קמפו מרציו

[שמאל|ממוזער|250px|ה[ארה פאקיס]]
**קמפו מרציו** (באיטלקית: **Campo Marzio**) הוא הרובע השלישי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.

הרובע נקרא על שם שדה מרס (בלטינית: "Campus Martis",
קמפוס מרטיס) - אזור בעיר רומא בתקופת האימפריה הרומית, אף שהרובע נמצא רק בקצהו הצפוני של אזור זה.

מקור סמלו של הרובע - חצי סהר כסוף על רקע כחול - אינו ידוע.

## היסטוריה
בתקופת הרפובליקה הרומית היה אזור שדה מרס בלתי מיושב, ושישמ בעיקר לאימונים צבאיים ולספורט (ומכאן שמו - שדה המוקדש למרס - אל המלחמה). בתקופת האימפריה הרומית יושב הרובע והפך לחלק מהרובע השביעי מבין 14 רובעי העיר רומא. את הרובע חצתה הויה לאטה הקדומה (כיום הויה דל קורסו) שהיוותה עורק תחבורה ראשי. הרובע שימש פרוור יוקרתי ונבנו בו וילות רבות של עשירי העיר.

בתקופת ימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע פרוטסרולה (=השערים) וסנקטי לורנטי אין לוצינה (=כנסיית לורנטי הקדוש)" (Regio Posterule et Sancti Laurentii in Lucina), על שם השערים (posterulae) בחומת אורליאנוס שעבר בצפונו של הרובע, וכן על שם כנסיית סן לורנצו אין לוצ'ינה שנבנתה במאה החמישית בבית אישה בשם לוצ'ינה.

ברובע היה ממוקם נמל הנהר השני של רומא ה-"ריפטה" (Ripetta) שפעל משלהי ימי הביניים ועד אמצע המאה ה-18. נמל זה שימש כנמל סחורות שהובאו מצפון, ממעלה נהר הטיבר. הנמל נבנה מאבני טרוורטין שנלקחו מהקולוסיאום. הנמל נהרס בראשית המאה ה-20 עת שנבנו רציפי הטיבר, במטרה למנוע מהנהר להציף את העיר.

## אתרים בעלי חשיבות
ברובע ממוקמת הפיאצה דל פופולו ("כיכר העם") שהיוותה הכניסה הצפונית לעיר רומא, וכן ממוקמת ברובע הפיאצה די ספניה (כיכר ספרד) ובה המדרגות הספרדיות, וסמוך להם מזרקת הספינה של פייטרו ברניני. את הרובע חוצים שני רחובות עיקריים - הוויה דל באבואינו והוויה די ריפטה, ובמפגש רחובות אלה עם כיכר פופולו נמצאות הכנסיות התאומות סנטה מריה דאי מיראקולי וסנטה מריה אין מונטסאנטו.

ברובע נמצא רחוב הקניות הידוע, הוויה די קונדוטי.

על גדת הטיבר נמצא מאוזוליאום אוגוסטוס, בסמוך לארה פאקיס (מקדש השלום של אוגוסטוס).

## קישורים חיצוניים

* ההיסטוריה, תמונות ומפות של הרובע

*
קטגוריה:רומא: רבעים
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית

**הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית** (בארמנית: **Հայկական Սովետական Սոցիալիստական Հանրապետություն** - "הייקאקאן סובטאקאן סוציאליסטאקאן הנרפטותיון"; ברוסית: Армянская Советская Социалистическая Республика Armyanskaya Sovetskaya Sotsialisticheskaya Respublika) הייתה אחת מהרפובליקות, שהרכיבו לראשונה את ברית המועצות. הרפובליקה קמה ב-29 בנובמבר 1920, כשהמפלגה הקומוניסטית בארמניה טענה לשליטה במדינה. ב-1 בדצמבר 1920 השיג ראש הממשלה סימון וראטיסיאן שליטה במדינה. מאוחר יותר התקבל השם הרשמי של המדינה והיה "הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית". היא נקראת לעיתים גם בשם הרפובליקה הארמנית השנייה, אחרי שהרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה כונתה לפעמים הרפובליקה הארמנית הראשונה.

משנת 1828 ועד למהפכת אוקטובר שהתרחשה בשנת 1917, הייתה ארמניה חלק מהאימפריה הרוסית, וגבולותיה עברו במחוז המנהלי העתיק אריבן (אריבן גוברנט). על פי סעיף 4 בחוזה טורקמנאי, המחוז אריבן (אריבן קאנאט) המהווה היום את מרכז ארמניה ברובו שהיה שייך לפרס עבר לשליטת רוסיה בשנת 1828.

לאחר מהפכת אוקטובר הכריזה מפלגתו של המנהיג ולדימיר לנין שמיעוטים ברחבי האימפריה יהיו זכאים להכרזה עצמית. עם התמוטטות האימפריה הרוסית, הכריזו ארמניה, אזרבייג'ן, וגאורגיה על עצמן כיישויות מדיניות עצמאיות והחלו בהקמת רפובליקות עצמאיות. אחרי שספגו אבדות כבדות ברצח העם הארמני תחת שלטון האימפריה העות'מאנית ואחרי מלחמת טורקיה–ארמניה השטח הארמני ההיסטורי בגבולות האימפריה העות'מאנית היה הרוס לחלוטין. כשהבולשביקים פלשו לרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה בשנת 1920 היא הוכרזה רפובליקה סובייטית.

תחת השלטון הסובייטי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ארמניה שינתה את פניה ממדינה שעיסוקה העיקרי היה חקלאות למרכז חשוב בתחום התעשייה.

בדצמבר 1988 התרחשה רעידת האדמה בספיטק בעקבותיה נהרגו 25 אלף תושבים וכחצי מיליון נותרו ללא קורת גג. ממשלת ברית המועצות הפעילה תוכנית רחבה לשיקום.

ב-23 באוגוסט 1990 שמה שונה חזרה לרפובליקה הארמנית אך היא נותרה חלק מברית המועצות עד להכרזת העצמאות שלה ב-12 בספטמבר 1991.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ארמניה: היסטוריה
ארמניה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1920
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1991
פונטה

המילה **פונטה**, באיות **Ponte** משמעותה באיטלקית או בפורטוגזית גשר, ואילו באיות **Punta** משמעותה בספרדית חצי אי שצורתו מחודדת.
יעז

**יָעֵז** (שם מדעי: *Capra hircus X Capra nubiana*; שמו העברי הוא הלחם בסיסים בין המילים "יעל" ו"עז") הוא בן כלאיים, הנוצר מהכלאה בין יעל לבין עז הבית/הבר – שניהם מהסוג הזואולוגי יעל.

ההכלאה מתרחשת לעיתים בטבע, בישראל גודל עדר כזה לצורכי בשר אך הושמד עקב חשד למחלה.

## היסטוריה
במשך אלפי שנים נעשו הכלאות בין עיזים ויעלים על ידי רועים שצירפו לעדרי העיזים שלהם גורי יעלים.

בשל הכחדת יעל האלפים משווייץ נעשה ניסיון להחזיר לטבע יעזים שכן בהתחלה האיטלקים סירבו להעביר פריטים לשווייץ, רוב היעזים נכחדו בשל קור ומגפות. גם בברית המועצות ב-1955 בהשראת טרופים ליסנקו יצרו הכלאות של עיזים עם יעל סיבירי.

הכלאות לא מכוונות נעשות בטבע באופן אקראי, יש עדויות על הכלאות של יעלי אלפים ועיזי בר באלפים הברניים ובאלפים היוליאניים, ארגונים מקומיים דואגים להסיר מעדרים אלו את ההכלאות בכדי לשמור על עדרי יעלי האלפים. בספרד נעשה ניסוי קצר של הכלאת יעל איברי עם עיזי בר אך הצאצאים דמו מאוד לעיזים ועל כן נשחטו. אותרו הכלאות אקראיות נוספות של יעל איברי והוסרו מהעדרים.

### בישראל
מקור היעז בישראל הוא בהזרעה מלאכותית, תוצר של מחקר ישראלי שהחל בשנות השבעים של המאה ה-20 על ידי היינריך מנדלסון וצוותו בגן החיות הניסיוני של אוניברסיטת תל אביב.

דן רטנר, ממייסדי קיבוץ להב לקח חמישה פריטים מגן החיות והחל לגדל עדר בקיבוץ להב, בין השנים 1972 ל-1982 המשיך רטנר להגדיל את העדר תוך שימוש בהכלאה של זני עיזים רבים במטרה ליצור שונות גנטית.

האינטרס של רטנר היה מתוך כוונה ליהנות מהשילוב של הבשר העדין בטעמו והדל בשומן של היעל לבין אפשרויות הביות הנוחות של עז הבית. במבחני טעימות שערך רוב המשתתפים העדיפו את טעם בשר היעז על פני בשר עז ובשר כבש.

גדיי היעזים גדלו בקצב איטי יותר מגדיי העזים, הם היו רגישים יותר למחלות. יש סבירות גבוהה שבתנאים טבעיים הייתה מתפתחת כנגדם סלקציה שלילית.

בשנת 1991 נמכר העדר, בשנת 1992 הוקפא תהליך הפיתוח של היעז וגודל העדר הועמד על 70 יעזים כדי שיהיה ניתן להמשיך בפיתוח בעתיד. בשנת 1996 העדר הושמד מחשש למחלת הברוצלוזיס. מאז אין עוד פרטים חיים של בעל-חיים זה.

## בהלכה
הן יעל והן עז מותרים באכילה, הכלאה אמנם אסורה לביצוע אך התוצר מותר באכילה. במענה לפרויקט של רטנר הרב מישאל דהאן הכשיר את היעז.

בהלכה יש הבדלים בן בהמה לחיה, שחיטת חיה מצריכה כיסוי דם וחלבה מותר, בהמה אינה צריכה כיסוי דם וחלבה אסור. הרבנות הראשית לישראל הצריכה הסרת החלב. לפי מרדכי כסלו יש לנהוג ביעז מנהג חיה ומנהג בהמה - אסור באכילת חלב ויש לכסות את הדם.

בגמרא הובאה דעה שהכוי הוא תוצר מהכלאה של צביה ותיש מרדכי כסלו כתב שמכיוון שהכלאה כזו אינה אפשרית להבאת צאצאים כוונת הגמרא להכלאה בין המוגדר חיה למוגדר בהמה מה שאפשרי רק ביעז.

## קישורים חיצוניים

* על יעזים ועל זוזים - "הדף הירוק", 14 באוקטובר 2010
* 
* כיצד יפוצה חקלאי שעדרו הושמד בשל חשד למחלה כשסוג העדר אינו מופיע בחוק? באתר פסקדין
* תמונות באתר קיבוץ להב
* 
* 
* דן רטנר, "יעז", בתוך: י' ארנון (עורך), **החי והצומח של ארץ ישראל**, כרך 12 הוצאת משרד הביטחון, עמ' 239 

## הערות שוליים

קטגוריה:יעלים
קטגוריה:חיות כלאיים
קטגוריה:ישראל: המצאות
קטגוריה:עיזים
הבחירות לנשיאות ישראל (1993)

**הבחירות השתים-עשרה ל[[נשיאות ישראל]]** נערכו במליאת הכנסת ב-24 במרץ 1993, ב' בניסן ה'תשנ"ג.
הנשיא הנבחר היה מיועד להחליף את הנשיא המכהן חיים הרצוג, שהשלים שתי תקופות כהונה רצופות ולא יכול היה להתמודד על תקופת כהונה נוספת.

## המועמדים
*עזר ויצמן: אלוף בצה"ל ומפקד חיל האוויר, לשעבר שר הביטחון וחבר הכנסת, מאדריכלי הסכם השלום עם מצרים. אחיינו של הנשיא הראשון חיים ויצמן. ויצמן נבחר לשמש כמועמד מפלגת העבודה לתפקיד לאחר שגבר בבחירות מקדימות על אריה אליאב ושלמה הלל.
*דב שילנסקי: פעיל האצ"ל באירופה, עורך דין, סגן שר ויושב ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת מכהן מטעם הליכוד בזמן הבחירות.

## תוצאות הבחירות

לאחר סיבוב ההצבעה הראשון נתגלה למרבה המבוכה כי נרשמו 124 קולות בקלפי. יושב ראש הכנסת שבח וייס התנצל על הטעות, והורה על עריכת סיבוב הצבעה נוסף, בו ניצח ויצמן. בעקבות ניצחונו הושבע ויצמן לתפקיד ב-13 במאי באותה השנה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* ; 

1993
קטגוריה:1993 בישראל
קטגוריה:1993 בפוליטיקה
קטגוריה:עזר ויצמן
וולאס סטיבנס

**ווֹלאס סטיבנס** (באנגלית: **Wallace Stevens**) (2 באוקטובר 1879 – 2 באוגוסט 1955), משורר אמריקאי, עורך דין, נולד בעיר רדינג שבפנסילבניה, מבכירי המשוררים האמריקנים במאה ה-20.

## ביוגרפיה
סטיבנס נולד ברידינג, פנסילבניה בשנת 1879 למשפחה לותרנית, בנו של עורך דין. סטיבנס למד בהרווארד והיה נטוע היטב בחיי המעשה, וניהל חברת ביטוח גדולה במשך שנים רבות. רוב חייו לא זכתה יצירתו להכרה רשמית. אמנם מבקרי שירה ומשוררים הכירו בכישרונו, אך רק בשנת מותו, 1955, זכה בפרס פוליצר. אוסף שיריו בספרו "הרמוניום", שראה אור ב-1923, נחשב למיטב השירה האמריקנית של המאה ה-20.

כתיבתו ההגותית חותרת אל שחרור מכבלי הקיום האנושי ויש לה זיקה לאוניברסליות. הוא נמנה עם מבשרי המודרניזם בשירה והושפע מאימג'יסטים כעזרא פאונד ומהסימבוליזם הצרפתי.

שיריו הידועים ביותר הם:
* Anecdote of the Jar
* On the Manner of Addressing Clouds
* The Emperor of Ice Cream
* The Idea of Order at Key West
* Sunday Morning
* Thirteen Ways of Looking at a Blackbird

עיקר יצירתו חוברה כאשר היה מבוגר יחסית. הוא פרסם שירים לראשונה בגיל 35, ומיטב שירתו חוברה לאחר שמלאו לו 50 שנה. המבקר הספרותי האמריקני הרולד בלום כינה אותו "המשורר הטוב ביותר בתקופתו".

## ספריו בעברית
* **האיש עם הגיטרה הכחולה ושירים אחרים**, תרגום: טובה רוזן, כתר 1985, הוצאה שנייה 2022
* **מטפיזיקון באפלה : מבחר שירים**, תרגום: עמוס אדלהייט. עמדה חדשה, 2014.
* **אדאגיה**, תרגום: יהודה ויזן. דחק, סדרת דרש לכתבי מופת בפואטיקה ואסתטיקה, 2022.

## לקריאה נוספת
* **קערה חתול ומקל-מטאטא** - מחזה. (מאנגלית: יהודה ויזן), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ב' 2012
* **שלוש מסות על שירה** (מאנגלית: ערן הדס), "דחק" - כתב עת לספרות טובה, כרך ד' 2014
* מתוך **הפרש האציל וצלילן של המילים** (מאנגלית: ישראל ברמה), 'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך ט', 2018.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
*      על אופן הפנייה אל העננים – שיר וניתוח
* ביוגרפיה מפורטת ומבחר משיריו
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: שירה
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים של ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1879
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1955
קארוי שטרק

**קארוי שטֶרק** (בהונגרית: **Sterk Károly**; צ'אקוואר, 19 בספטמבר 1881 – בודפשט, 10 בדצמבר 1946) היה שחמטאי יהודי-הונגרי.

## ביוגרפיה וקריירה
שטרק חלק מקום שני-רביעי בתחרות בודפשט 1909 (ניצח: ז'יגמונד ברס), שיחק בתחרות וינה 1909/10 (ניצח: ריכרד רטי), חלק מקום 3–5 בתחרות בודפשט 1911 (אליפות הונגריה השלישית, ניצחו: זולטן פון באלה וז'יגמונד ברס), חלק מקום 9–11 בתחרות באד פיסטיאן 1912 (ניצח: עקיבא רובינשטיין), הגיע למקום העשירי בתחרות טמסואר 1912 (אליפות הונגריה, ניצח: גיולה ברייר), הגיע למקום ה-12 בתחרות בודפשט 1913 (ניצח: רודולף שפילמן), חלק מקום שני עם ריכרד רטי בתחרות דברצן 1913 (אליפות הונגריה, ניצח: לאיוש אסטאלוש) וחלק מקום 2–3 עם ז'יגמונד ברס בתחרות בודפשט 1917 (ניצח: גיולה ברייר).

שטרק הפסיד בשני דו-קרבות לגזה מארוצי בשנת 1907 ובשנת 1917, בשניהם +1 -2 =3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).

לאחר מלחמת העולם הראשונה, שטרק שיחק בעיקר בבודפשט שם הגיע למקום העשירי בתחרות 1921 (ניצח: אלכסנדר אלכין, חלק מקום 8-9 בתחרות 1922, הגיע למקום השלישי והרביעי בשתי תחרויות בשנת 1924, חלק מקום ראשון והגיע למקום החמישי בשתי תחרויות בשנת 1925, חלק מקום 4-5, הגיע למקום השישי וניצח בתחרות נוספת בשנת 1926, חלק מקום 7-8 והגיע למקום העשירי בשתי תחרויות בשנת 1928, חלק מקום 6–7 בשנת 1929, ניצח וחלק מקום ראשון בשנת 1930, הגיע למקום השני בשנת 1931 (אליפות הונגריה, ניצח: לאיוש שטיינר), חלק מקום 12–13 בשנת 1932 (אליפות הונגריה, ניצח: גזה מארוצי) וחלק מקום 9–10 בשנת 1934 (ניצח: אריך אליסקסיס).

שטרק הגיע למקום התשיעי בתחרות בארדיוב 1926 (ניצחו: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר והרמניס מטיסונס), חלק מקום 3–4 בתחרות לונדון 1927, הגיע למקום ה-15 בתחרות אויפשט 1934 (ניצח: אנדור לילינטל), וחלק מקום 11–16 בתחרות טאטאטוורוש 1935 (אליפות הונגריה, ניצח: לאסלו סאבו).

שטרק שיחק באולימפיאדת פריז בשנת 1924 והשיג +2 =2 -1 במוקדמות ו +4 =1 -3 בגמר
שטרק שיחק באולימפיאדת בודפשט בשנת 1926
שטרק שיחק בלוח המילואים של הונגריה באולימפיאדת פראג 1931 והשיג +4 =2 -5

קארוי שטרק הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.

## קישורים חיצוניים

* מידע כללי

## הערות שוליים

קטגוריה:שחמטאים יהודים הונגרים
קטגוריה:נציגי הונגריה באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט
קטגוריה:ניצולי השואה: הונגריה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1881
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1946
הבחירות לנשיאות ישראל (1998)

**הבחירות השלוש-עשרה ל[[נשיאות ישראל]]** התקיימו בכנסת בו' באדר ה'תשנ"ח, 4 במרץ 1998, בעקבות סיומה הצפוי של תקופת כהונתו הראשונה בת חמש השנים של הנשיא המכהן עזר ויצמן.

ויצמן בחר להתמודד שוב על המשרה, ולמרות המסורת על פיה אין קוראים תיגר על נשיא מכהן, הוחלט בליכוד להעמיד מועמד נגדי מטעם המפלגה לתפקיד.

## המועמדים
*עזר ויצמן: הנשיא המכהן, אלוף בצה"ל ומפקד חיל האוויר, שר הביטחון וחבר הכנסת, מאדריכלי הסכם השלום עם מצרים. אחיינו של הנשיא הראשון חיים ויצמן.
*שאול עמור: ראש עיריית מגדל העמק במשך כעשרים שנה, חבר כנסת מכהן מטעם הליכוד, לימים שר בממשלה ושגריר ישראל בבלגיה.
[ימין|ממוזער|250px|[סטיקר המביע תמיכה במועמדותו של פרופ' ברנובר]]
בנוסף נעשה ניסיון מצד תנועת מנהיגות יהודית להריץ את הפרופסור לפיזיקה ואסיר ציון ירמיהו ברנובר כמועמד לכהונה, אך בהיעדר תמיכה של עשרה חברי כנסת כנדרש בסעיף 6 של חוק יסוד: נשיא המדינה, לא נכלל ברנובר לבסוף בהצבעה.

## תוצאות הבחירות

בעקבות ניצחונו הושבע ויצמן לכהונתו השנייה.

## לאחר הבחירות
על מנת למנוע מקרה נוסף בו יאלץ נשיא מכהן להתמודד על הארכת כהונתו, חוקק עוד באותה השנה תיקון לחוק יסוד: נשיא המדינה, אשר מונע מנשיא לכהן ביותר מתקופת כהונה אחת, אך מאריך את תקופת הכהונה הבודדת לשבע שנים, במקום חמש.

שנתיים לאחר הבחירות התפטר ויצמן מהתפקיד עקב חקירה שנפתחה נגדו בחשד לקבלת סכומי כסף לא מדווחים בעת שכיהן כחבר הכנסת ושר. עקב כך נערכו בחירות מוקדמות לנשיאות, בהן ניצח במפתיע מועמד הליכוד משה קצב את מועמד ישראל אחת שמעון פרס.

## הערות שוליים

1998
קטגוריה:1998 בישראל
קטגוריה:1998 בפוליטיקה
קטגוריה:עזר ויצמן
נבחרת גביע דייוויס של גרמניה

**נבחרת גביע דייוויס של גרמניה** היא נבחרת הטניס של גרמניה המשחקת בבית העליון של גביע דייוויס השנתי העולמי. הנבחרת מורכבת משחקני הטניס הבכירים שלה.

נבחרת גביע דייוויס של גרמניה זכתה בטורניר שלוש פעמים (1988, 1989, 1993).

גרמניה משתתפת בגביע דייוויס משנת 1913. נכון לשנת 2017 שיחקה גרמניה מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס ב-248 משחקים בינלאומיים, וניצחה ב-161. וילהלם בונגרט הוא השחקן בעל המספר ההשתתפויות הבינלאומיות הגדול ביותר, 82 בסה"כ, לעומת זאת בעל שיא הניצחונות במשחקים, 43 במספרם, הוא גוטפריד פון קראם.

נבחרת גרמניה נחשבת לנבחרת חזקה, אך היא לא זכתה בהישגים רבים בבית העליון בשנים האחרונות.

גרמניה משחקת בצבעים לבן ושחור. 

## קישורים חיצוניים

* נבחרת גביע דייוויס של גרמניה - דף הנבחרת מאתר גביע דייוויס
## הערות שוליים

גרמניה
טניס
טניס
מודל VSEPR

**מודל VSEPR** (ראשי תיבות באנגלית: **Valence shell electron pair repulsion** – **מודל הדחייה בין זוגות האלקטרונים ברמות הערכיות**) היא תאוריה המנבאת את הצורה הגאומטרית של המולקולות. תאוריה זו מתחשבת בעובדה שזוג אלקטרונים בלתי קושרים (שלא משמשים ליצירת קשר קוולנטי על ידי שיתוף אלקטרונים בין האטומים) דוחים זה את זה. המודל נקרא לעיתים מודל **[[רונלד גילספי|גילספי]]-[[רונלד סידני נייהולם|נייהולם]]**, על שם שני ההוגים העיקריים שלו.

תאוריה זו מסבירה בין היתר את צורתה הליניארית של המולקולה CO2 לעומת מולקולת H2O המכופפת (וזו הסיבה שהיא פולרית (קוטבית) ופחמן דו-חמצני אינו פולרי) מכיוון שלמים יש שני זוגות אלקטרונים שלא משתתפים ביצירת הקשר והם דוחים זה את זה ואת האלקטרונים הקושרים, ואילו בפחמן דו-חמצני אין אלקטרונים לא קושרים.

את מודל VSEPR מקובל להשוות עם תאוריית הקשר הערכי (Valence bound theory), אשר מתארת את צורת המולקולה על פי אורביטלים אשר זמינים אנרגטית לקשר, ובה מסווגים הקשרים לקשרי סיגמא ופאי. תאוריית האורביטלים המולקולריים היא מודל נוסף המסביר כיצד אטומים ואלקטרונים מרכיבים מולקולה.

ההנחה כי יש קשר בין הגאומטריה המולקולרית לבין מספר אלקטרוני הערכיות הוצגה עוד ב-1940 בהרצאת בייקר שנשאו נוויל סידג'ויק והרברט פאוול מאוניברסיטת אוקספורד. ב-1957 רונלד גילספי ורונלד סידני נייהולם מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון ניסחו זאת לכדי תאוריה מפורטת המאפשרת לבחור מבין מספר גאומטריות חלופיות.

## שיטת AXE
"שיטת AXE" של ספירת אלקטרונים היא נוסחה כללית המשמשת לעיתים קרובות בעת שימוש בתאוריית VSEPR. ה-*A* מייצג את האטום המרכזי והמספר המצוין תחתיו הוא תמיד אחד. ה-*X* מייצג את המספר של קשרי סיגמא בין האטומים המרכזיים לאטומים הקשורים אליהם. קשרים קוולנטים מרובים (כפולים, משולשים) נספרים כ *X* יחיד' (כיוון שבכל קשר קוולנטי הקשר הראשון הוא קשר סיגמא והקשרים הנוספים במידה וקיימים יהיו קשרי פאי). ה-*E* מייצג את מספר זוגות האלקטרונים הלא קושרים סביב האטום המרכזי. הסכום של *X* ו-*E*, ידוע כמספר סטרי (steric number), קשור גם במספר הכולל של האורביטלים המוכלאים המשמש את תאוריית הקשר הערכי (VB).

בהסתמך על המספר הסטרי והחלוקה של *X*'s ו-*E*'s, מודל VSEPR מנבא את צורת המולקולה כמובע בטבלאות הבאות. הגאומטריות נקראות על פי מיקומי האטומים בלבד, ולא על פי סידור האלקטרונים. למשל התיאור של AX2E1 כזוויתית מציין כי AX2 היא מולקולה זוויתית ללא התייחסות לזוג הלא קושר, על אף שהזוג הלא קושר מסייע בקביעת הגאומטריה של המולקולה.





## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סטריאוכימיה
קטגוריה:כימיה קוונטית
קטגוריה:כימיה: תאוריות