open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
המכון הבריטי ללימודי עיראק

**המכון הבריטי ללימודי עיראק** (BISI) (בעבר נקרא **בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק**) הוא הגוף היחיד בממלכה המאוחדת שמוקדש למחקר התרבויות והשפות העתיקות של מסופוטמיה.

## היסטוריה
בית הספר רשום כארגון צדקה והמשרדים שלו שוכנים באקדמיה הבריטית במבנה קרלטון האוס טראס (Carlton House Terrace) בלונדון.

בית הספר נוסד בשנת 1932 כזיכרון לחייה ועבודתה של גרטרוד בל, אזרחית בריטית שהייתה מעורבת בהקמת מדינת עיראק, וייסדה את המוזיאון הלאומי של עיראק. מטרת הקמת המוסד הייתה לעודד, לתמוך ולבצע מחקרים ארכאולוגיים בעיראק ובמדינות השכנות. המחקרים עסקו בטווח הזמן מהתקופות הקדומות ביותר ועד שנת 1700 לספירה.

מאז 1934 המוסד מפרסם כתב עת בשם **Iraq **המפורסם כעת אחת לשנה בחודשים נובמבר/דצמבר.
[250px|ממוזער|שמאל|[שנהב בלבנט הקדום|שנהב לבנטיני מכלח, עם מוטיב האישה בחלון]]
250px|ממוזער|שמאל|לוח שנהב לבנטיני מעוצב ביצור כלאיים
בית הספר ערך חפירות ארכאולוגיות בעיראק לפני מלחמת העולם השנייה. פעילותו התחדשה ב-1948 והוא המשיך להיות פעיל בחפירות עד 1990. מסיבות פוליטיות הפסיק בית הספר לבצע מחקרים באתרים בעיראק. המוסד שמר על קשרים עם מחלקת העתיקות של עיראק, וביקורים באתרים נעשו על בסיס פרטי.

בתקופה שלאחר מלחמת עיראק שהתרחשה ב-2003, בית הספר הקדיש משאבים כספיים כדי לסייע בשיקום המורשת של עיראק. המכון מקבל מימון מממשלת בריטניה. בנוסף מקבל מימון ממקורות פרטיים. יש לו כ-650 חברים, והגוף מנוהל על ידי מועצה שנפגשת בלונדון אחת לשנה. חבריה נבחרים אחת לשנה על פי התקנון הקיים מאז 1932.

ב-12 בדצמבר 2007, החליט המוסד לשנות את שמו לשם הנוכחי המכון הבריטי ללימודי עיראק (לזכרה של גרטרוד בל).

## שנהבים מאשור

בבעלות המכון היה אוסף של 6,000 שנהבים שנחפרו בכלח בעיראק שתוארכו למאות ה-7-9 לפנה"ס. שנהבים אלה התגלו בין השנים 1963-1949 בחפירות ארכאולוגיות שנוהלו על ידי מקס מלוואן. בשנת 2011 מכר המכון שליש מאוסף שנהבי כלח  שהיו ברשותו. האוסף נמכר למוזיאון הבריטי תמורת סכום של 1.7 מיליון ליש"ט. שליש נוסף נתרם למוזיאון הבריטי מתוך הכרה על כך שהמוזיאון אחסן את האוסף מעל 24 שנים. השליש האחרון מתוכנן להיות מוחזר בעתיד לעיראק. מבחר מאוסף השנהבים הוצגו במוזיאון הבריטי בשנת 2011.

## מנהלי המכון
* מקס מלוואן מ-1947 - ?
* דייוויד אוטס (David Oates) בין השנים 1969-1965
* ניקולס פוסטגייט (Nicholas Postgate) בין השנים 1981-1975
* רוג'ר מתיוס (Roger Matthews) בין השנים 1995-1988

## קישורים חיצוניים
* 

* British School of Archaeology in Iraq - A new organisation for a new era

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ארכאולוגיה
קטגוריה:עיראק: תרבות
קטגוריה:ארגוני תרבות
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ארגונים
ואט פרה קוו

**ואט פרה קוו** (בתאית: วัดพระแก้ว, בתרגום לעברית: "מקדש הבודהה מאמרלד") הוא מקדש בודהיסטי (ואט) בבנגקוק הנחשב לקדוש ביותר בתאילנד. פסל בודהה מברקת (אמרלד) ממוקם במבנה המרכזי בתוך מתחם המקדש, והוא נחשב דמות מגינה על החברה התאית, וסמל דתי-פוליטי. המקדש ממוקם במרכז ההיסטורי של בנגקוק, בתוך מתחם הארמון הגדול.
## המבנה
המבנה המרכזי במתחם המקדש הוא קודש הקודשים, בו ממוקם פסל הבודהה ובו מתפללים המאמינים. על פי האגדה, מקורה של דמותו של בודהה האמרלד הוא בהודו, בה החכם הבודהיסטי נגסנה (בערך בשנת 150 לפני הספירה), ניבא כי הבודהה מאמרלד יביא שגשוג ודומיננטיות לכל מדינה בה הוא יוצב. כך הפכה דמותו לדמות המגינה על תאילנד, על פי האמונה. עם זאת, על פי ממצאים ועדויות היסטוריות, הפסל התגלה בצ'אנג ראי במאה ה-15, ולאחר מספר מקומות בהם שכן, הוא הועבר במאה ה-18 לבנגקוק, שם מוקם בוואט פרה קוו ב-1782, במהלך תקופת מלכותו של ראמה הראשון, מלך תאילנד.

פסל הבודהה עשוי מברקת ירוקה-כהה, בגובה 66 סנטימטרים, והוא עוצב מאבן ברקת שלמה אחת. הדמות בפסל נמצאת בתנוחת מדיטציה, בסגנון אסכולת "לאנה" מצפון תאילנד. מלבד מלך תאילנד, איש לא רשאי לגעת בפסל. המלך מחליף את הגלימה העוטפת את הפסל שלוש פעמים בשנה, בהתאמה לעונות הקיץ, החורף, והעונה הגשומה, בטקס חשוב שנועד להבטיח מזל טוב למדינה לאורך העונה הקרובה.

## גלריה

Wat Phra Kaew by Ninara TSP edit crop.jpg|ואט פרה קוו, במתחם הארמון הגדול בבנגקוק
Emerald Buddha Photo D Ramey Logan.jpg|פסל הבודהה מאמרלד במבנה המרכזי במקדש


## קישורים חיצוניים

* 

* Eric Roeder, Explorations in Southeast Asian Studies: The Origin and Significance of the Emerald Buddha. A Journal of the Southeast Asian Studies Student Association. 1999.
* Wat Phra Kaew, Bangkok. Sacred Destinations


קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאילנד: תרבות
קטגוריה:בנגקוק: מקדשים בודהיסטיים
ברנד דורנברגר

**ברנהארד "ברנד" דורנברגר** (בגרמנית: **Bernhard "Bernd" Dürnberger**; נולד ב-17 בספטמבר 1953 בקירשנשורינג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק בעמדת הקשר האחורי בבאיירן מינכן.

## קריירה
### קריירת מועדונים
דורנברגר העביר בבאיירן מינכן את כל קריירת הבוגרים שלו, שנמשכה 13 עונות. הוא שיחק 375 משחקים והבקיע 38 שערים, ונמצא במקום השביעי ברשימת שיאני ההופעות בבאיירן מינכן בכל הזמנים (נכון ל-2015). דורנברגר היה חלק מבאיירן מינכן שזכתה בשלושה טורנירים רצופים של גביע אירופה לאלופות בין השנים 1974-1976, ולזכותו חמש אליפויות בבונדסליגה ושני גביעים. דורנברגר זכה בנוסף בטורניר הגביע הביניבשתי עם באיירן מינכן בשנת 1976, לאחר ניצחון מצטבר 2-0 במפגש כפול מול קרוזיירו הברזילאית.

### נבחרת לאומית
דורנברגר שיחק בנבחרות הצעירות ונבחרות החובבים של גרמניה הבוגרת, אך מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה המערבית הבכירה. עובדה זו מקנה לו שיא במשותף עם שוער העבר הגרמני של אייאקס אמסטרדם היינץ סטוי.  שניהם זכו ב-11 תארים קבוצתיים מבלי לשחק ולו משחק אחד בנבחרת.

## תארים
* בונדסליגה: 1972/73, 1973/74, 1979/80, 1980/81, 1984/85
* הגביע הגרמני: 1981/82, 1983/84
* גביע אירופה לאלופות: 1973/74, 1974/75, 1975/76
* הגביע הביניבשתי: 1976

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1953
דליה (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לנשים
קטגוריה:שמות פרטיים שמקורם בצמחים
כתב נוער

**כתב נוער** הוא ילד או נער המשתתף בכתיבת עיתון ילדים או עיתון נוער. המונח "כתב נוער" (בראשי תיבות: כ"נ) שימש בשבועון "מעריב לנוער", ובעיתוני ילדים אחרים היו מונחים דומים. כך למשל, המקבילה ב"הארץ שלנו" הייתה "עיתונאי קטן" (ע"ק), ב"ראש אחד" - "כתב צעיר" (כת"צ), וב"כולנו" - "עיתונאי צעיר" (ע"צ). גם בטלוויזיה, בתוכניות אקטואליה לילדים (למשל בתוכנית האקטואליה "חמש וחצי" ששודרה בערוץ הילדים), משתתפים לעיתים כתבים צעירים.

בשבועון "מעריב לנוער" כתבו במרוצת השנים מאות כתבי נוער, וחלקם המשיכו לעולם התקשורת או התפרסמו בתחומים אחרים. ביניהם ניתן למנות את אורי אלוני, חנן עזרן, צחי הנגבי, עמנואל רוזן, יוסי ביילין, שרה נתניהו, אופיר אקוניס,  מנחם בן, יעקב אילון, יואל אסתרון, יגאל גלאי, יאיר בן-דוד, יקיר אביב,אמיר גבע, אבשלום קור, עופר טלר, עופרה עופר, טובי סופר, סמדר שיר, שמואל בן-טובים, רפי מן, ירון פריד, גיא בכור, אורן ציבלין, אילן שחורי, יגאל רביד, גולן יוכפז, גדעון אלון, גיל שוחט, גבי ניצן, ג'קי חוגי, גפי אמיר, רפי רוזנפלד, ליאת ברטוב-שדה, יוסף אלון, עמוס גלעד, יעל גלוברמן, נריה קראוס, יעקב גלעד, חגי בן-ארצי, הילה טימור, יצחק פטרבורג, איילת צברי, וכן את האחים בלפור והרצל חקק.

כתבי הנוער במדינת ישראל מאוגדים תחת "ארגון העיתונאים הצעירים", הדואג לזכויותיהם.

## לקריאה נוספת
* סיון רהב, **המדריך לעיתונאי הצעיר של ערוץ הילדים**, הוצאת כתר, 1998

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

*
*
קטגוריה:עיתוני ילדים ונוער
קטגוריה:ילדות
קטגוריה:נוער
גרשום לוינסון

**גרשם (גרגור) לוינסון** (ד' בטבת, תש"ן, 1 בינואר 1900 – י"ט בסיון התש"כ, 14 ביוני 1960) היה מבכירי הוועד הפועל בהסתדרות העובדים ושימש כגזבר ההסתדרות בפועל שנים ארוכות.

## ביוגרפיה
לוינסון נולד בלודז' שבפולין למשפחה ציונית, ועלה לארץ בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. מספר שנים לאחר עלייתו ארצה, התמנה למנהל הכספים ושימש כגזבר בפועל של הוועד הפועל של ההסתדרות, תפקיד בו כיהן עד לסמוך למועד פטירתו. במסגרת עבודתו פעל רבות להקמת מפעלי התיישבות, כלכלה, תעשייה, עבודה ואמנות בארץ. במהלך תפקידו עבד תחת דוד בן-גוריון.

מרבית משפחתו של לוינסון נספתה בשואה. אחיו, שעלה לארץ כמה שנים אחריו, היה המשורר, הסופר וההיסטוריון אברהם לוינסון.

לוינסון היה נשוי לדבורה (דולי) פינקלשטיין; לבני הזוג נולד בן אחד, יעקב לוינסון (1932), לימים מנכ"ל בנק הפועלים. לאחר מותה של רעייתו הראשונה בשנת 1943, נשא לאישה את שושנה וילנאי לבית ליטוין, ונולדו להם שני ילדים, דוד לוינסון (1946), בנקאי, ויואב לוינסון (1950), עורך דין ומשפטן.

גרשם לוינסון נפטר בשנת 1960 בדרך לקונצרט, בגיל 60, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.

לאחר פטירתו הציעה הסתדרות העובדים להנציח את שמו בשמו של אצטדיון הכדורסל שהוקם ברחוב אוסישקין בתל אביב (לימים "אולם אוסישקין"), אך משפחתו סירבה. לימים בית התרבות בקיבוץ ראש הנקרה נקרא על שמו של לוינסון.

## לקריאה נוספת
* אריה אבנרי, **[http://www.avneri-a.co.il/books/character_assassination.pdf רצח אופי: חייו ומותו של יעקב לוינסון]**, הוצאת זמורה ביתן, 1985 

## קישורים חיצוניים
* הודעת פטירתו, באתר הספרייה הלאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1960
אנדרטת גדוד 55 גבעתי

250px|ממוזער|שמאל|גדוד 55 בקו עיינות-נטעים
**אנדרטת גדוד 55** של חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות נמצאת בגינה קטנה במפגש הרחובות שדרות ח"ן והרצל ברחובות.

## רקע היסטורי
ב-15 במאי 1948 הטיל שמעון אבידן על רפאל ורדי שהיה מפקד הלה"ד (לשכת ההדרכה) החטיבתית, להקים תוך 24 שעות גדוד חמישי בחטיבה שייקרא גדוד 55 שתפקידו יהיה למלא את החלל בגזרה הצפונית של מרחב החטיבה (נפת "אפרים") נגד הצבא המצרי. הגדוד הורכב ממגויסי רחובות, נס ציונה, וראשון לציון וכן ממדריכי לה"ד. אבידן נפגש עם ראשי היישובים בנפה ושכנע אותם, לא בקלות, למסור את הנשק שברשותם לגדוד החדש.

הגדוד החדש החזיק וייצב את החזית בקו עיינות- נטעים, שלט על כך נמצא בכניסה לעיינות. ביחד עם גדוד 51 השתתף בכיבוש יבנא. השתתף במבצע יואב לפריצת הדרך לנגב. לוחמי הגדוד נכנסו ראשונים ליד מרדכי. כן השתתף הגדוד במצור על כיס פלוג'ה.

ב-12 בדצמבר 1948 פורק הגדוד ופלוגותיו פוזרו בחטיבה. פלוגה אחת השתתפה בכיבוש משלטי רמת הכובש והדפה את התקפות העיראקים, רוב חללי הגדוד הם מקרבות אלה.

## אתר ההנצחה
בהתחלה היה האתר מורכב רק מסלע שחם אדום עליו חקוקות המילים **גדוד 55** ופירוט הקרבות בהן השתתף הגדוד: זרנוגה, קוביבה, מע'אר, גזר, יבנה ברקה, בית דראס, איסדוד, חתה, כרתיה, כאוכבה פלוג'ה, עיראק אל מנשיה, עיראק סואידן, ברברה, יד מרדכי. 

לאחר מכן נוספו לוחות זיכרון עם פירוט הקרבות וכן שמות הנופלים.

## לקריאה נוספת
*מרדכי בר-און, **'גבעתי' כמו כולם: קורות גדוד 55 במלחמת העצמאות**, העמותה לחקר כוח המגן על שם ישראל גלילי, 2009
***חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות**, הוצאת מערכות, עמ' 554–556, 1959.
## קישורים חיצוניים

* גדוד 55 – באתר "גבעתי"
* 

גדוד 55
קטגוריה:אנדרטאות חטיבת גבעתי (תש"ח)
קטגוריה:אנדרטאות חטיבה 5
קטגוריה:רחובות: מבנים
חטיבת התכנון (זרוע היבשה)

**חטיבת התכנון** (בשמה המלא: חטיבת תכנון והתעצמות) בזרוע היבשה היא חטיבה שאחראית לתכנן וליישם את התכנון של עבודת זרוע היבשה, לרכז את עבודת המטה של הזרוע ולנהל את התקציב של זרוע היבשה. בראש החטיבה עומד ראש מטה זרוע יבשה.

## מבנה ארגוני

## מפקדי החטיבה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:זרוע היבשה
ג'וש הופקינס

**ויליאם ג'ושוע הופקינס** (באנגלית: **William Joshua Hopkins**; נולד ב-12 בספטמבר 1970) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בין היתר מתפקידיו בתור ריימונד מילברי בעונה האחרונה של הסדרה "אלי מקביל" (2001–2002), בתור גרייסון אליס בסיטקום "קוגר טאון" (2009–2015), ובתור ליאם או'קונור בסדרה "קוונטיקו" (2015–2016).

## ביוגרפיה
הופקינס נולד בלקסינגטון, קנטקי. בנם של קרוליין פניבייקר ולארי ג'יי. הופקינס (אנ'), איש עסקים וחבר קונגרס לשעבר. יש לו גם שתי אחיות, טארה ושיי.

לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון סייר (אנ'), למד הופקינס באוניברסיטת אובורן באלבמה.

## קריירה
בשנת 1995 שיחק לראשונה בסרט הדרמה הלהט"בי "*Parallel Sons"* לצדו של גבריאל מאן. שנה לאחר מכן הופיע בתפקיד אורח בסדרה "חוק וסדר", וב-1997 גילם תפקיד משנה בסרט "ג'י איי ג'יין".

ב-1998 קיבל לראשונה תפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה, כשלוהק לתפקיד הבלש אלק סטון בעונה הרביעית והאחרונה של סדרת הדרמה המשטרתית "*New York Undercover*" של רשת פוקס. בין 1998 ל-1999 השתתף גם במספר פרקים של הקומדיה "ג'ק וג'יל". בשנת 2000 גילם תפקיד משנה בסרט "הסערה המושלמת".

בשנת 2001 השתתף בסרט "One Eyed King". באותה שנה קיבל תפקיד ראשי נוסף בסדרת טלוויזיה, כשהצטרף לעונה החמישית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה "אלי מקביל", בה גילם את דמותו של ריימונד מילברי. ב-2002 השתתף במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "פשע מן העבר", וב-2004 השתתף בכמה פרקים של אופרת הסבון "החוף הצפוני". ב-2006 גילם את דמותו של שדרן הטלוויזיה צ'ארלי באבקוק בסדרה הקומית "פפר דניס" של רשת The WB, שירדה מהמרקעים לאחר עונה אחת. באותה שנה השתתף גם במספר פרקים של סדרות הטלוויזיה "נעלמים" ו"אחים ואחיות". ב-2008 גילם את דמותו של רוג'ר תומפסון בסדרה "עיר ההוללות" של רשת CBS, שאף היא ירדה מהמרקעים לאחר עונה אחת. בנוסף, בשנה זו שיחק בסרט "אנשים יפים מכוערים".

בשנת 2009 לוהק הופקינס לסדרה הקומית "קוגר טאון" של רשת ABC. הוא גילם את אחת הדמויות הראשיות, גרייסון אליס, במשך כל שש העונות בה שודרה הסדרה, עד ירידתה מהמרקעים בשנת 2015, וכן ביים שניים מפרקי הסדרה. לאחר ירידה הסדרה, לוהק לתפקיד ראשי בעונה הראשונה של הסדרה "קוונטיקו" של רשת ABC, בתפקיד סוכן ה-FBI ליאם או'קונור.

בשנת 2014 שיחק בסרט "המין השני" ובתפקיד קטן בסרט הביוגרפי "קומו על הרגליים" אותו חיו של ג'יימס בראון, ושיחק בסיטקום "הלוזרים" ב-NBC בתפקיד אורח.

בשנת 2019 שיחק לצד לורן כהן בסדרה "וויסקי קוואליר" בתפקיד ריי פרינס, סוכן FBI.

הופקינס עובד כיום על פודקאסט בשם "The Rex Chapman Show", שעלה לראשונה ב-Basketballnews.com ב-16 במרץ 2021 עם שחקן ה-NBA לשעבר רקס צ'פמן.

## פילמוגרפיה

### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אובורן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
Widerstehe doch der Sünde, רי"ב 54

**Widerstehe doch der Sünde** (בעברית: עמוד נא בפני החטא), רי"ב 54, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר. התאריכים המדויקים של ההלחנה והביצוע הראשון שנויים במחלוקת, אבל מוסכם שהיה זה בין השנים 1713–1715. הקנטטה קצרה יחסית לשאר הקנטטות של באך, והיא בין הבודדות שנועדו לביצוע על ידי סולן יחיד.

## היסטוריה ומילים
הטקסט נכתב על ידי המשורר הגרמני גאורג כריסטיאן להמס (Georg Christian Lehms) לכבוד יום ראשון השלישי של התענית, ופורסם ב-1711. הוא מתמקד בהימנעות מהחטא ובחלקו השלישי ציטוטים מאיגרת יעקב ומאיגרת יוחנן הראשונה.

באך מונה למנהל המוזיקה בחצר הדוכס מוויימאר ב-2 במרץ 1714. על פי חלק מהסברות הוא ביצע את הקנטטה ביום ראשון השלישי של התענית בשנת 1714 או 1715. מועד זה ב-1714 חל יומיים לאחר מינויו לתפקיד, ועל כן מניחים שהוא הלחין אותה תקופה מסוימת לפני כן ורק ביצע אותה אז. הנחה אחרת היא שהוא ביצע אותה בשנה שלאחר מכן.

חוקרים אחרים ובראשם אלפרד דירר סבורים שהביצוע היה ביום ראשון השביעי שלאחר חג השילוש הקדוש, 1714 ומחשיבים אותה כקנטטה החמישית מתוך שמונה שהלחין באותה שנה לאחר רי"ב 182, רי"ב 12, רי"ב 172 ורי"ב 21. 

באך השתמש באריה הראשונה ביצירתו מרקוס פסיון (רי"ב 247).

## מבנה והרכב מבצע
הקנטטה נכתבה עבור הרכב מצומצם של סולן אלט אחד, שני כינורות, שתי ויולות ובאסו קונטינואו. בקנטטה שלושה חלקים:
# אריה: *Widerstehe doch der Sünde* (עמוד נא בפני החטא)
# רצ'יטטיב: *Die Art verruchter Sünden* (חטא נתעב נראה)
# אריה: *Wer Sünde tut, der ist vom Teufel* (כל מי שחוטא הוא איש השטן)

שתי האריות מבוצעות בסולם מי במול מז'ור.

## הקלטות
היצירה הוקלטה כ-50 פעמים על ידי מנצחים רבים, בהם הרמן שרכן (ב-1952), גוסטב ליאונהארדט (ב-1954), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1996) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).

## קישורים חיצוניים

* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

## הערות שוליים

קטגוריה:קנטטות מאת יוהאן סבסטיאן באך
חלק ממך

"**חלק ממך**" (או "**Now That You're Gone**" בגרסה האנגלית) הוא סינגל של הזמרת שירי מימון, איתו הופיעה על בימת MTV במסגרת טקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה לשנת 2008.

שתי הגרסאות שוחררו יחד ב-4 בנובמבר 2008 אל תחנות הרדיו וזכו להצלחה רבה. השיר היה לאחד מהשירים המושמעים ביותר בחודשים נובמבר ודצמבר 2008 ואף הגיע למקום ה-3 במצעד השבועי של גלגלצ ורשת ג'. בסוף שנת תשע"ט הגיע למקומות 29 ו-30 במצעדים השנתיים של גלגלצ ורשת ג' בהתאמה.

את הגרסה העברית חיברה שירי מימון עם דור דניאל (אשר כתב והלחין למימון בעבר את "אהבה קטנה"), שגם הלחין את השיר. על עיבוד הטקסט אחראית מיכל בכר. את המילים לגרסה האנגלית חיברו איתן בן חורין (שהלחין למימון בעבר את "ורציתי שתדעי") וג'וש סניידר (שכתב בעבר את הגרסה האנגלית לשיר "יותר טוב לסלוח" של מימון).

## היסטוריה
בתחילת 2008 הוציאה מימון את אלבומה השני "רגע לפני ש..." והייתה מועמדת לאמן הישראלי הטוב של השנה במסגרת MTV ישראל אשר רק החל את דרכו (Best Israeli Act). מימון זכתה בתואר ובנוסף זכתה להתמודד לתואר "האמן האירופאי של השנה" ("Favorite Act") במסגרת תחרות EMA של MTV.

כחודש לפני הטקס עצמו, נודע למימון שעלתה לחמישייה הסופית בקטגוריה זו וכן שתזכה להופיע על בימת הטקס.

לכבוד הטקס הוחלט להפיק שיר חדש בשפה האנגלית, להופיע איתו וכמו כן לשחרר לו גם גרסה בעברית לקהל בישראל. מימון עצמה הופיעה בסוף הטקס רגע לפני פרסום הזוכה בקטגוריה.

לבסוף, מימון דורגה במקום השלישי, לאחר שעקפה את ליאונה לואיס ודימה בילאן, זוכה האירוויזיון של אותה שנה.

בשנת 2011 נכלל השיר בעברית בגרסה אקוסטית לאלבום הופעה חיה של שירי מימון ושמעון בוסקילה.
מימון היא האמנית הישראלית היחידה שהופיעה בטקס זה ויחד עם עפרה חזה היא אחת משתי האמניות הישראליות היחידות שהופיעו ב-MTV.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:שירי שירי מימון
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים בעברית
ג'י הנליוס

**ז'נביב נייט הנליוס** (באנגלית: **Genevieve Knight Hannelius**; נולדה ב-22 בדצמבר 1998), הידועה כ**ג'י הנליוס** (באנגלית: **G Hannelius**) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. היא ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור אייברי ג'נינגס בסדרה "דוג בלוג" בערוץ דיסני, ובזכות תפקידה בתור רוזבאד מסדרת הסרטים "איירבאד".

## ביוגרפיה
ג'י הנליוס נולדה ב-22 בדצמבר 1998 בבוסטון, מסצ'וסטס. אביה הוא שוודי. היא עברה להתגורר בעיירה יארמאות', מיין בגיל 3 ולאחר מכן בגיל 9 עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.

במאי 2017 סיימה את לימודיה התיכוניים בבית ספר סיירה קניון בלוס אנג'לס.

### קריירה
התפרסמה לראשונה בשנת 2009 כאשר שיחקה בתפקיד אורח בעונה השלישית של הסדרה "האנה מונטנה" ששודרה בערוץ דיסני, ובכיכובה של מיילי סיירוס, וכאשר שיחקה בסדרה "תנו לסוני צ'אנס" באותו ערוץ ,שם גילמה את דמותה של דקוטה קונדור, ילדה בת 9 אשר מנצלת את מעמדה של אביה בתור מנהל האולפנים.

בשנת 2010 שיחקה בסרט "מדריך בהפרעה" סרט מקורי של ערוץ דיסני, וכן, שיחקה בסרט "החיפוש אחר הכפות של סנטה", גם הוא סרט של ערוץ דיסני.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## דיסקוגרפיה
### סינגלים
* 2011 – *Staying Up All Night*
* 2011 – *Two In a Billion*
* 2011 – *Just Watch Me*
* 2012 – *Sun In My Hand*
* 2012 – *Paper Cut*
* 2014 – *Moonlight*
* 2014 – *Stay Away*
* 2014 – *Friends Do* (מדוג בלוג)
* 2014 – *4:45*
* 2016 – *Lighthouse*

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערוץ דיסני: שחקנים ומנחים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא שוודי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1998
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1998
גיום מוסו

**גיום מוסו** (בצרפתית: **Guillaume Musso**; נולד ב-6 ביוני 1974) הוא סופר צרפתי, שכתב ספרים רבים, חלקם מסוגת הפנטזיה. רוב ספריו הפכו רבי מכר, ותורגמו לעשרות שפות. מוסו נחשב לאחד מהסופרים הצרפתיים הפופולריים ביותר בעולם .

## קורות חיים
מוסו נולד ב-1974 בעיר אנטיב, שבריביירה, דרום מזרח צרפת. אמו הייתה ספרנית ואחיו הצעיר ולנטין מוסו (נולד ב-1977), גם הוא סופר. האח ידוע בעיקר בשל ספרי הבלשים שלו.

בהיותו בן עשר כתב מוסו את סיפורו הקצר הראשון, סיפור רומנטי - פנטסטי, שזכה במקום הראשון בתחרות סיפורים קצרים שארגן מורה הכיתה בה למד.

לאחר סיום לימודי התיכון נסע גיום מוסו לארצות הברית וגר בניו יורק כמה חודשים, שם התפרנס כמוכר גלידה. חזר לצרפת ולמד וסיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת ניס, אף היא בריביירה הצרפתית, סמוך לעיר הולדתו. לאחר קבלת התואר החל ללמד כלכלה בבתי ספר תיכוניים.

## דרכו הספרותית
ב-2001, כשהיה בן 27 התפרסם ספרו הראשון, רומן מתח בשם "Skidamarink" בהוצאת "Anne Carrière", אז הוצאה פריזאית חדשה בת שנים אחדות בלבד. הספר לא זכה להצלחה מסחררת במיוחד ואת ספריו הבאים העביר מוסו להוצאה לאור אחרת.

זמן מה לאחר פרסום ספרו הראשון עבר מוסו תאונת דרכים קשה, בה כמעט נהרג. בהשפעת תוצאותיה של תאונה זו הוא כתב את ספרו השני, "Et après", על ילד החוזר מן המתים, ספרו הראשון בעל הגוונים הפנטסטיים. ספר זה, שפורסם ב-2004, בהוצאת "XO éditions" היה לרב-מכר כשתורגם ליותר מעשרים ושתיים שפות ונמכר ביותר משני מיליון עותקים ברחבי העולם. ב-2008 הוא אף עובד לסרט קולנוע קנדי - אמריקאי דובר אנגלית בשם "Afterwards", בכיכובם של ג'ון מלקוביץ' ואוונג'לין לילי. ב-2009 יצאה לסרט גם גרסה צרפתית.

הצלחתו של הספר סללה את המשך דרכו הספרותית של מוסו, שהפסיק לעבוד כמורה והיה לסופר במשרה מלאה, הכותב ומוציא לאור ספר חדש מדי שנה, כולם על ידי "XO éditions", אותה הוצאה לאור שהוציאה את ספרו השני, המצליח כל כך.

## סרטים בעקבות ספריו
שלושה מספריו עובדו לסרטים ולסדרות.

## פרסים והוקרה
* מאז 2004 זכה מוסו בפרסים ספרותיים אחדים
* 2012 אף הוכתר כאביר מסדר האמנויות והספרות הצרפתי.
* ספרו "החיים הסודיים של הסופרים", היה לספר הנמכר ביותר בצרפת בתקופת סגר הקורונה, ועמד על 400,000 עותקים

## ספריו

## לקריאה נוספת
*גיום מוסו, **[[מחר (ספר)|מחר]]**, כנרת, זמורה - ביתן, 2015 
*גיום מוסו, **קולו של המלאך**, כנרת, זמורה - ביתן, 2011
*גיום מוסו, **משחק על זמן**, ידיעות ספרים, 2007
*גיום מוסו**, סנטרל פארק,** כנרת, זמורה-ביתן, 2016
*גיום מוסו**, הנערה מברוקלין,** כנרת, זמורה-ביתן, 2017
*גיום מוסו, **דירה בפריז,** כנרת, זמורה-ביתן, 2018

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר של גיום מוסו (באנגלית)
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סופרי פנטזיה צרפתים
קטגוריה:מעוטרי מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:אנשי חינוך צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1974
ארסניוש רומנוביץ

[250px|ממוזער|[ורשאבה צנטראלנה]]
250px|ממוזער|תחנת הרכבת Warszawa Powiśle שחודשה והוסבה לאחרונה לבר שכונתי
**ארסניוש רומנוביץ** (בפולנית: **Arseniusz Romanowicz**; 30 באוגוסט 1910 – 9 בפברואר 2008) היה אדריכל פולני שהתפרסם בעיקר הודות לתכנון תחנות הרכבת בוורשה ובכלל זה התחנה המרכזית.

## ביוגרפיה
רומנוביץ נולד בהרוביישוב ללידיה וז'וזף שעבד ברשות המיסים הממשלתית. ב-1930 החל את לימודי האדריכלות בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה לטכנולוגיה בוורשה יחד עם פיוטר שימניאק שהפך בהמשך לשותפו המקצועי. עם השלמת לימודיו עבד כשכיר במספר משרדי אדריכלים. זמן קצר קודם לפרוץ המלחמה זכה יחד עם חברו שימניאק בתחרות לתכנון מסעדה בזאקופנה. עם פרוץ המלחמה והכיבוש הגרמני, עבדו השניים ברשות הרכבות הגרמנית בורשה ותכננו בין השאר את תחנת הרכבת המרכזית של העיר. 

לאחר המלחמה, הצטרפו רומנוביץ ושימניאק המאמץ הלאומי ועבדו על חידוש העיר שנהרסה כמעט כליל במהלך המלחמה. ב-1946 זכו השניים בפרס הראשון בתחרות לתכנון התחנה המרכזית של העיר. הפרויקט נבנה בסוף רק בתחילת שנות השבעים והושלם ב-1976, אך עד אז תכננו את שאר שבע התחנות לאורך הקו. במקביל תכננו גם מספר מבנים שאינם קשורים לתחום הרכבות, כמו מרכז לספורט ימי עבור ימק"א ומתחם מגורים (שניהם בורשה). ב-1967 נפטר לפתע שימניאק ורומנוביץ המשיך לעבוד, תוך שהוא מתמקד בהמשך השלמת פרויקט תחנות הרכבת וכן כיועץ בתחום תכנון מתקני רכבות בפולין ובשאר מדינות באירופה. 

בניין התחנה המרכזית בורשה (ורשאבה צנטראלנה) שנחנך ב-1976 לאחר עיכובים רבים, הוא נקודת ציון עירונית בבירת פולין ומרכז תחבורתי המשלב תחנות רכבת ארציות ופרבריות. מאז זכייתם בתחרות, עברה התוכנית שינויים משמעותיים, אך העיצוב הסופי נותר נאמן להצעה האחרונה שהספיקו השניים להציג, קודם לפטירתו של שימניאק. מאז פתיחתה חלו מספר שינויים בבניין, אך הם לא פגעו בצורתו החיצונית. עליית ערך הקרקע במרכז העיר הביא ליוזמות להריסת הבניין, אך התחזקות המודעות למורשת האדריכלית הפולנית פסלו את היוזמות והבניין נחשב היום לאחד מהמבנים הייצוגיים ביותר לאדריכלות הפולנית של המאה העשרים.

ב-2008 הוא ניפטר.

## קישורים חיצוניים

* מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת של בניין  תחנת הרכבת ורשבה פובישלה בורשה, באתר 'חלון אחורי', 25 בנובמבר 2015

קטגוריה:אדריכלים פולנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1910
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-2008
צ'וגה מאמי

**צ'וגה מאמי** (בפרסית: **چغامامی**, **چگامامی** ונוסחי כתיב נוספים, מ־**چگا**, **چغا**, או **چیا**, "גבעה" בניבים פרסיים מקומיים, בפרט במערב איראן ובדרום־מערבה, ו־**مامی**, שם פרטי של בעל הקרקע) הוא אתר ארכאולוגי במחוז דיאלא בדרום עיראק ליד העיר מנדלי (Mandali) על גבול איראן.

האתר משתייך לתרבות סאמרא, תרבות ארכאולוגית מהתקופה הנאוליתית שהתקיימה באלף השישי לפנה"ס. באתר זה נמצאו מערכת של תעלות השקיה הראשונות בעולם ובזה ייחודו. האתר שכן על דרך עתיקה שהובילה לפרס. מקור המים העיקרי של היישוב היו מי שיטפונות שזרמו מנחל גנגיר (Gangir river). האתר שוכן בגובה 137 מטר מעל פני הים.

האתר שוכן כ-125 ק"מ צפונית-מזרחית לבגדאד והוא תוארך לסוף האלף השישי לפנה"ס. באתר נמצאו מספר שלבי התיישבות מתקופת סאמרא ועד תקופת עובייד. באתר נמצאו מבנים מלבניים שנבנו מבלני בוץ, כולל מגדל שמירה בכניסה ליישוב. מערכת ההשקיה שימשה לגידול בעלי חיים מבויתים בקר, כבשים ועזים. בנוסף שימשה לחקלאות לגידול חיטה, שעורה ופשתן.

הממצאים שנמצאו באתר כוללים כלי קרמיקה צבועים מתרבות סאמרא וצלמיות נשים.

האתר נחפר במשך שלושה חודשים בין דצמבר 1967 ועד פברואר 1968 על ידי משלחת של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק בראשותו של הארכאולוג הבריטי דייוויד אוטס (David Oates) .

## קישורים חיצוניים
* EXCAVATIONS AT CHOGA MAMI, IRAQ דוח של הארכאולוג הבריטי דייוויד אוטס
* Samarran Irrigation Agriculture at Choga Mami in Iraq מאמר של Hans Helbae, פורסם ב-1972 בכתב העת Iraq
* Choga Mami, 1967–68: A Preliminary Report מאמר של Joan Oates.
* Choga Mami  באתר של צבא ארצות הברית
*  סרטון סיור באתר הארכאולוגי

## הערות שוליים

קטגוריה:עיראק: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אתרים ארכאולוגים נאוליתים
רביב שכטר

**רביב שכטר** (נולד ב-8 באוגוסט 1974) הוא עיתונאי ספורט ישראלי ונמנה בין מייסדי הפודקאסט 'צבע אדום'.

## ביוגרפיה
את דרכו בתקשורת החל שכטר ככתב ועורך במדור הספורט של אתר ynet. בשנת 2004 החל לעבוד במקומוני רשת שוקן, "העיר" בתל אביב ו"כל העיר" בירושלים שם ערך את מדורי הספורט ואת מדור "ציפורה". בשנת 2006 עבר ל-nrg שם שימש כעורך אשכול שכלל את מדורי הברנז'ה, התרבות, הרכילות ומדור בשם "סקסי" ובהמשך אף מונה לסגן עורך האתר תפקיד אותו מילא עד התפטרותו בחודש יוני. כעבור חודשיים מונה לעורך אתר ONE, וגם את התפקיד הזה מילא זמן קצר בלבד כשפוטר כעבור כחודשיים.

במרץ 2007 ייסד יחד עם העיתונאי עודד קרמר את הבלוג "עומדים בשער" שם ביקרו באנונימיות את תקשורת הספורט בישראל. השניים טענו מאוחר יותר כי האנונימיות הקלה עליהם, כעיתונאים פעילים, להשיג חומרים עבור הבלוג. לאחר חמישה חודשים הפסיקו השניים את הכתיבה בבלוג והעבירו את הבעלות עליו לעיתונאי שלמה מן, שכתב אף הוא באנונימיות. הבלוג נסגר בתחילת 2008 בעקבות תביעת דיבה שהגישה אופירה אסייג, ממושאי הביקורת העיקריים של הבלוג, נגד שכטר, קרמר ומן. בפברואר 2015 זכתה אסייג בתביעה ונפסק שקרמר ושכטר יחדיו ישלמו לה פיצוי של 30 אלף ש"ח בתוספת 10,000 ש"ח הוצאות משפט.

עם יציאתו לאור של "ישראל היום" מונה שכטר לסגן עורך מדור הספורט תחת אלי סהר ובין השנים 2011–2014 שימש עורך המדור.

ב-2016 שב לתקשורת והצטרף למחלקת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי אך לאחר כחצי שנה עבר למעריב שם הוא משמש כעורך מדור הספורט.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עיתונאי ספורט ישראלים
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל העיר
קטגוריה:סגל ONE
קטגוריה:בלוגרים ישראלים
קטגוריה:מבקרי תקשורת הספורט בישראל
קטגוריה:בוגרי תיכון אורט השומרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
גשר המלך פהד

[300px|ממוזער|שמאל|[תמונת לוויין של הגשר. במרכזו נראה אי הדרכונים]]
300px|ממוזער|שמאל|מראה חלקי של הגשר במבט מקצהו המערבי
**גשר המלך פהד** (בערבית: **جسر الملك فهد**) הוא מערכת של גשרים וסוללות נושאי כביש באורך של 25 קילומטרים המקשרת בין ערב הסעודית לבין בחריין, על פני מפרץ בחריין, מצר הים שבין שתי המדינות.

הגשר הוא חלק מכביש 80 ברשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק.

## הקמת הגשר
הרעיון להקים גשר בין ערב הסעודית לבחריין הועלה לראשונה בשנת 1954. בשנת 1968 הוקמה ועדה משותפת לשתי המדינות לבחינת ההיתכנות של הפרויקט ושל עלותו. ב-1975 השלים הבנק העולמי דו"ח מטעמו אודות הפרויקט המוצע.

ב-8 ביולי 1981 נחתם הסכם בין ערב הסעודית לבחריין לבניית הגשר. הבנייה החלה ב-11 בנובמבר 1981 וב-12 בנובמבר 1986 נפתח הגשר לתנועה.

הגשר נקרא על שמו של פהד, מלכה החמישי של ערב הסעודית.

בשנת 2010 עברו בגשר מדי יום 25,104 כלי רכב ו-52,450 איש בממוצע, ובסך הכל במהלך אותה שנה - 19.1 מיליון איש.

## מבנה הגשר
הגשר, שרוחבו 23 מטרים, הוא מערכת הכוללת סוללות, אי מלאכותי וחמישה גשרים שאורכם הכולל הוא 12,430 מטרים. הכביש על גבי הגשר כולל שני נתיבים לכל כיוון.

הגשר מורכב משלושה קטעים:
*מאל-עזיזיה מדרום לעיר ח'ובאר שבחוף ערב הסעודית עד לאי הדרכונים – אי מלאכותי שבמרכזו נמצא מעבר הגבול בין ערב הסעודית לבחריין;
*מאי הדרכונים לאי אום א-נעסאן שמול חופו המערבי של האי בחריין;
*מהאי אום א-נעסאן לאל-ג'סרה  שבחוף בחריין.

שטחו של אי הדרכונים (נקרא גם אי האמצע), הנחלק בין שתי המדינות, הוא 660 דונם. בנוסף לשתי תחנות גבול הכוללות מגדלים, הוקמו בו מתקני שירותים שונים ובהם שני מסגדים ושתי מסעדות על גבי מגדלים בגובה של 65 מטרים, שמהם נשקף נוף הגשר והמצר.

בבניית הגשר נעשה שימוש ב-350 אלף מטרים מעוקבים של בטון ו-47 אלף טון פלדה. עלות הבנייה, שמומנה על ידי ערב הסעודית, הגיעה ל-1.2 מיליארד דולר. הקבלן הראשי בפרויקט היה החברה ההולנדית בלסט נדם (Ballast Nedam).

ב-18 במרץ 2026, מהלך מבצע שאגת הארי, התקיפה איראן את הגשר וגרמה לו נזק שהשבית אותו.

## קישורים חיצוניים

* 
* הגשר, באתר Saudinf (באנגלית)
* הגשר, באתר Thebahrain (באנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מלך פהד
קטגוריה:מעברי גבול בין-לאומיים
קטגוריה:ערב הסעודית: מבני תחבורה
קטגוריה:בחריין: תחבורה
קטגוריה:המפרץ הפרסי
קטגוריה:גבול בחריין – ערב הסעודית
מלך פהד
תבה ע'אורא

**תבה ע'אורא** (בערבית: ** تبه غاورا**, מוכר גם בשם **טפה גאורה**, מטורקית – Tepe: גבעה או תל, ומכורדית – گه‌وره‌ או gewre: גדול, קרי "תל גדול") הוא אתר ארכאולוגי בצפון מזרח עיראק. אתר זה היה מיושב בין השנים 5000–1500 לפנה"ס.

## האתר
תבה ע'אורה שוכן ליד האתר של העיר העתיקה נינוה, 3.2 ק"מ מדור שרוכין ו-24 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר המודרנית מוסול. קוטרו של התל הוא 120 מטר, וגובהו 22 מטר.

בחפירות הארכאולוגיות התגלו 16 שלבי התיישבות שהראו שהתל היה מיושב משנת 5000 לפנה"ס לערך ועד 1500 לפנה"ס. באתר נמצאו קברים מהאלף ה-5 וה-4 לפנה"ס המתוארכים לתקופת אורוכ.

באתר נמצא המקדש הקדום ביותר שבו השתמשו ברכיב אדריכלי דמוי עמוד ובגומחות. אתר זה היה מיושב בתקופת חלף ולאחר מכן נמצאו בו השפעות של תרבות עובייד. באתר נמצא אקרופוליס מתקופת עובייד המאוחרת. הממצאים החשובים באתר היו מהקברים מתקופת אורוכ, האלף הרביעי לפנה"ס. בקברים נמצאו חפצי נוי מעוטרים בזהב, ראש זאב עשוי אלקטרום, קערות מגולפות עשויות שיש ואובסידיאן, מסרקים עשויים שנהב ולחות וחרוזים עשויים מלאפיס לאזולי. נמצאה כמות גדולה מאוד של טביעות חותם על חרס שמהוות מקור חשוב לתקופות אורוכ ועובייד.

התרבות שהתגלתה באתר בשכבות שתוארכו בין השנים 3500–2900 לפנה"ס, קיבלה את השם תקופת ע'אורה, על שם האתר.

## המחקר הארכאולוגי
הארכאולוג הבריטי אוסטן הנרי לייארד חפר באתר חפירה קצרה לפני 1850. חפירות ממושכות יותר התקיימו ב-1927, 1931–1932 ו-1936–1937 על ידי משלחת בראשותו של הארכאולוג היהודי אמריקאי אפרים אביגדור ספייזר ומשלחת נוספת שחפרה בין השנים 1932–1936, ו-1937–1938 בראשות צ'ארלס באך (Charles Bache). המשלחות היו של אוניברסיטת פנסילבניה ובית הספר האמריקאי לחקר המזרח.

## קישורים חיצוניים

* EXCAVATING TEPE GAWRA IN THE ARCHIVES OF THE UNIVERSITY OF PENNSYLVANIA MUSEUM
* Archaeological site photographs at Oriental Institute
* Tepe Gawra באתר ספריית MIT
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיראק: אתרים ארכאולוגיים
דראפט ההרחבה של שנת 1995 ב-NBA

**דראפט ההרחבה של שנת [[1995]]** בליגת ה-NBA התקיים ב-24 ביוני 1995 בשל הצטרפותן הצפויה של 2 קבוצות לליגה: טורונטו ראפטורס ווונקובר גריזליס. טורונטו וונקובר היו 2 הקבוצות הראשונות בליגה המגיעות מקנדה, מאז טורונטו האסקיז, ששיחקה בליגה בעונת 1946/47. 

## כללי הבחירה
בדראפט הרחבה הקבוצות שמצטרפות לליגה יכולות לבחור שחקנים מתוך סגל הקבוצות הקיימות, למעט שחקנים "מוגנים". בדראפט ב-1995 כל אחת מקבוצות הליגה יכולה הייתה להגן על 9 שחקנים מתוך שחקני הסגל שלה. לפני קיום הדראפט נערכה הטלת מטבע על מנת לקבוע את סדר הבחירה של הקבוצות בדראפט ההרחבה ובדראפט הרגיל. הגריזליס זכו בהטלת המטבע, דבר שנתן לקבוצה את הזכות לבחירה הגבוהה יותר בדראפט הרגיל. בתמורה זכתה טורונטו בבחירה הראשונה בדראפט ההרחבה ובאפשרות לבחור בו 14 שחקנים לעומת 13 בחירות שניתנו לגריזליס.

## הבחירה
הראפטורס ניצלו את הבחירה הראשונה ובחרו בבי. ג'יי. ארמסטרונג, שזכה ב-3 אליפויות עם שיקגו בולס, אך השחקן סירב להצטרף לקבוצה ולבסוף הועבר לגולדן סטייט ווריירס תמורת 5 שחקנים. מתוך 14 השחקנים שבחרה הקבוצה בדראפט, 7 שחקנים הצטרפו לקבוצה ושיחקו בשורותיה בעונה הראשונה. רק 3 שחקנים שיחקו בעונה יותר מעונה אחת (ז'אן טבק, אייסי ארל ואוליבר מילר).

הגריזליס בחרו בבחירה הראשונה שלהם את גרג אנתוני מניו יורק ניקס. מתוך 13 השחקנים שבחרה הקבוצה בדראפט, 8 שחקנים הצטרפו לקבוצה ושיחקו בשורותיה בעונה הראשונה. רק 2 שחקנים שיחקו יותר מעונה אחת (גרג אנתוני ובלו אדוארדס). לפני ביצוע הדראפט ביצעה הקבוצה עסקה עם קבוצת אורלנדו מג'יק, במסגרתו התחייבה הקבוצה לבחור ברודני דנט, תמורת בחירת סיבוב שני עתידית בדראפט.

## שחקנים שנבחרו בדראפט

## הערות שוליים

קטגוריה:דראפט הרחבה: NBA
קטגוריה:1995 בספורט
קטגוריה:1995 בארצות הברית
טניה מרקוס

ממוזער|250px|בול דואר אוקראיני שהופק לזכרה של טניה מרקוס**טטיאנה יוסיפובנה מרקוס** (ברוסית: **Татья́на Ио́сифовна Ма́ркус** ; (21 בספטמבר 1921 - 29 בינואר 1943) הייתה לוחמת יהודייה במחתרת האנטי-נאצית שפעלה בעיר קייב בברית המועצות במלחמת העולם השנייה.

## קורות חיים
טניה מרקוס נולדה למשפחה יהודית בעיר רומני ב-1921. כעבור כמה שנים עברה משפחתה לקייב. למדה במחזור ט' של בית ספר מס' 44. בשנת 1938 החלה לעבוד כמזכירת מחלקת כוח אדם של שירות הנוסעים של מסילת הברזל הדרום-מערבית, וביולי 1940 שובצה מרקוס לעבודה בעיר קישינב על ידי המפלגה הקומוניסטית.

## פעילות במחתרת
בתחילת המלחמה חזרה לקייב ולאחר כיבוש העיר בידי הנאצים, הצטרפה למחתרת העירונית בקייב. היא פעלה בזהות בדויה של בת נסיך גרוזיני בשם מרקוסידזה אשר נרצח על ידי הבולשביקים. מרקוס קנתה את אמונם של הגרמנים, עבדה איתם, הסתובבה בחברתם, והעבירה את המידע שאספה לידי המחתרת. מרקוס ארגנה פעולות חבלה והביאה לחיסולם של מספר קצינים גרמנים, ובעצמה חיסלה כמה ממחזריה הנאצים ביריות אקדח. בפעם אחרת, במהלך מצעד, היא השליכה רימון מוסווה כזר פרחים לעבר שיירה של חיילים גרמנים.

ב-22 באוגוסט 1942 בפקודת הוועד העירוני חיסלה אדם בשם מירונוביץ, ולפי עדויות אחרות היה זה קצין גרמני בשם קארל שטוקרט, והשאירה בכיס המעיל שלו פתק בו חתמה בשמה: "טניה מרקוסידזה". באותו יום הפליגה על סירה עם שני פעילי המחתרת לעיר אוסטר, שם הייתה אמורה לחבור לקבוצת פרטיזנים בשם "להגנת המולדת". אך הגרמנים כבר ניהלו חיפושים אחריה, ובהמשך הצליחו לתפוס אותה. הגרמנים עינו אותה באכזריות בסניף גסטפו בקייב, ברחוב ולדימירסקיה 33, הרביצו לה, אנסו אותה ותלשו את שערותיה. על אף העינויים, היא לא מסרה את שמות חבריה למחתרת. לבסוף, ב-29 בינואר 1943, הוצאה להורג בירייה.

במחתרת של קייב פעלו יהודים רבים ביניהם שמעון (סמיון) ברוז (Bruz), בוריס סונדק (Sondak), וגולדה איזרלביץ'. טניה מרקוס הייתה אחת מיהודים אלו, אך בפרסומי המחתרת היא מופיעה בזהותה הבדויה ללא אזכור מוצאה היהודי.
## מורשתה

* לוח זיכרון בבית ספר קייב מס' 44. הלוח נהרס באביב 2016.
* ב-21 בספטמבר 2016 הוענק לה יחד עם אנטולי שפירו התואר "גיבור אוקראינה, כוכב הזהב".
* ב-1 בדצמבר 2009 הוקמה בבאבי יאר אנדרטה לזכרה.
* בספטמבר 2011 הוצא בול דואר שהוקדש לה.
## קישורים חיצוניים

* טניה מרקוס, באתר בית לוחמי הגטאות

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים בשואה: אוקראינה
קטגוריה:יהודיות סובייטיות
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מברית המועצות
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מאוקראינה
קטגוריה:פרטיזניות יהודיות
קטגוריה:נשים יהודיות שהוצאו להורג
קטגוריה:מעוטרי גיבור אוקראינה
קטגוריה:יהודים שהוצאו להורג ברוסיה ובברית המועצות
קטגוריה:פרטיזניות סובייטיות
קטגוריה:ילידות 1921
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1921
קטגוריה:נפטרים ב-1943
מסורת וחיים

[ממוזער|כתר [הקיסרות הגרמנית, המשמש כסמל מסורת וחיים]]
**מסורת וחיים** (בגרמנית: **Tradition und Leben**) הייתה עמותה בעלת אופי מלוכני הפועלת בגרמניה.

תנועת מסורת וחיים, הוקמה על בסיס "הפדרציה לחוק וסדר", שנוסדה בשנת 1918 על ידי מלוכנים גרמנים שקראו להחזיר לשלטון את וילהלם השני, קיסר גרמניה. כבר אז הייתה סיסמת הארגון "האיגוד העממי להיסטוריה **מסורת וחיים**". בשיאה כללה הפדרציה 100,000 חברים. הפדרציה פורקה בשנת 1934, בעקבות הוראה מטעם המפלגה הנאצית שאסרה על התכנסות מלוכנית, אולם עדיין רבים מחבריה המשיכו לתמוך בבית הוהנצולרן, במסגרת אגודות לא רשמיות. לאחר שבהלוויית וילהלם, נסיך פרוסיה, השתתפו למעלה מ-50,000 איש, החל היטלר לחשוש מהמלוכנים יותר מתמיד ופרסם בתגובה את "צו הנסיכים" (Prinzenerlass), שבעקבותיו סולקו משורות הוורמאכט כל בני משפחת הוהנצולרן. המלוכנים נרדפו עד חורמה, ורבים מהם כגון קלאוס שנק פון שטאופנברג, וכן רבים ממתכנני קשר העשרים ביולי היו מתנגדים חריפים לנאציזם.

בשנת 1948 רוכזו המלוכנים הגרמנים מחדש בידי היינריך פון משנבאך, ובשנת 1956 נרשמו באופן חוקי כעמותה במשרד הפנים הגרמני. כיום מטה העמותה הוא בקלן, ובראשה עומד קנוט וישנבאך. העמותה מוציאה לאור עיתון ומפעילה אתר אינטרנט, הפופולריים גם מחוץ לגרמניה. אנשי העמותה מופיעים גם כנציגים מטעם בית הוהנצולרן בטקסי הכתרה או נישואין של בתי מלוכה גולים אחרים. כמו כן מקפידים חברי העמותה לבקר בקברו של וילהלם השני באחוזת דורן ב-4 ביוני, שהוא יום פטירתו. סיסמת העמותה הנוכחית הנה: "אנו שמים דמוקרטיה על הכתר".

העמותה פעלה לקידום מספר רעיונות, העיקריים שבהם:
* הפיכת גרמניה למונרכיה חוקתית.
* הכתרתו של גאורג פרידריך כקיסר גרמניה.
* גרמניה תישאר בפועל רפובליקה פדרלית, הנסיכים מבית האצולה ששלטו במדינות גרמניה בעבר, יוחזרו לשלטון רק אם כך יוחלט במשאל עם.
* הקיסר הוא ראש המדינה, בעוד הפרלמנט הוא המבצע בפועל.

## קישורים חיצוניים
* 
* Working for the Impossible: Is A New German Monarchy Thinkable? 
* Yahoo Groups Monarchie der Zukunft  

קטגוריה:מלוכה
קטגוריה:בית הוהנצולרן
יהדות מלזיה

[ממוזער|בית הקברות היהודי ב[פננג]]
**יהדות מלזיה** היא קהילה יהודית קטנה, שהתקיימה בעבר במיוחד בפננג. כיום חיים יהודים מעטים במלזיה; רובם שוהים שם לצורכי עבודה וייתכן שגם שרידים של הקהילה המקומית.

## היסטוריה
מעט מאוד ידוע על היהודים שחיו במלאיה (מלזיה של היום) לפני המאה ה-18. נוכחות מוגברת החלה עם פתיחת הנמל הבריטי בג'ורג' טאון בתחילת המאה ה-19; פתיחת הנמל העניקה הזדמנויות מסחר חדשות למהגרים יהודים מכל רחבי העולם. מרבית היהודים שהיגרו למושבה הבריטית החדשה היו מעיראק; באותה תקופה יהודי עיראק סבלו מהמושל דאוד פאשה ונמלטו בהמוניהם לארצות זרות. מיעוט מיהודי מלזיה היו אשכנזים והייתה אף קהילה קטנה של יוצאי ארמניה. למרות זאת, אחד המהגרים העיד שבמשך שלושים שנה היה רק יהודי שומר תורה ומצוות אחד במלזיה. משהתבססה קהילה משמעותית במלזיה, היה זה רק בפננג, שהיה מחוז חשוב עם נוכחות בריטית בולטת. אך ניתן היה למצוא יהודים בודדים גם בקואלה לומפור, כיום בירת מלזיה, וגם באיפוה, סרמבן ומלאקה, בקצה הצפוני של חצי האי המלאי. הקהילה היהודית הגיעה לשיאה בשנות העשרים המוקדמות של המאה ה-20, בעקבות מלחמת העולם הראשונה. ועדיין, במשך כל שנות קיומה של הקהילה, מעולם לא גרו במלזיה יותר מ-180 יהודים. המקומיים התייחסו בסובלנות אל היהודים ומנהיגיהם, והקהילה לא סבלה מאנטישמיות.

בשנת 1929, נבנה בית הכנסת הראשון בפננג. במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשו היפנים למלזיה. הבריטים נסוגו מהארץ, ועמם מרבית היהודים. היהודים המעטים שנותרו במלזיה הוכרחו בידי היפנים ללבוש טלאי צהוב על בגדם, אולם מלבד זאת לא סבלו הרבה. בשנת 1943, הפכה פננג לבסיסה של קבוצת המונסון, שייטת צוללות של הקריגסמרינה, שלחמה בשיתוף פעולה עם היפנים. הגרמנים התעללו בתחילה ביהודים מקומיים, אולם הפסיקו בעקבות הוראה מהמושל היפני. 

לאחר המלחמה היגרו מרבית היהודים לארצות זרות כמו סינגפור, אוסטרליה, ארצות הברית וישראל. ב-1963 נותרו רק 20 משפחות יהודיות במלזיה, ב-1969 ירד המספר ל-3. ב-1976 נסגר בית הכנסת בפננג. כיום מבין בתי הכנסת המעטים שנבנו במלזיה עומדים רק שניים על תילם: האחד בפננג, והשני בקואלה לומפור. הבניינים המקוריים עדיין עומדים, אך השימוש בהם שונה. בניין בית הכנסת הישן בפננג, השמור טוב יותר מבין השניים, משמש כיום כמשכנה של חברה פרטית, אולם בעליו התחייב לשמור על חיצוניותו היהודית. בניין בית הכנסת הישן בקואלה לומפור נמצא במצב פחות טוב, וכיום יש בו מסעדה ואכסניית תרמילאים. הסמלים היהודיים שהיו בחזיתו הוסרו, ובמקומם הוכנסו סמלים מוסלמיים. אחרוני היהודים עזבו את מלזיה עקב חשש להתנכלות מצד המוסלמים שהשתלטו על המדינה.

## בית הקברות היהודי
בית הקברות היהודי בפננג, שהוקם בשנת 1805, הוא ככל הנראה אחד מבתי הקברות העתיקים ביותר בדרום-מזרח אסיה. המצבה היהודית העתיקה ביותר מתוארכת ל-9 ביולי 1835, ועליה רשום שמה של אישה בשם שושן לוי. ככל הנראה המצבה מציינת את קברה של היהודיה-אנגליה שתרמה את הקרקע שעליה ניצב בית הקברות. רוב הקברים הם בצורת ארון מקומר עם מכסה משולש, דומה לגלוסקמות שנמצאו בישראל. ישנם כ-107 קברים הממוקמים בבית הקברות, כשהמצבה האחרונה היא משנת 2011. הקברים של הכהנים נמצאים בנפרד מהקבוצה העיקרית של הקברים, בפינה הצפון המזרחית של בית הקברות. בין קברי הכהנים נמצא קברו של לוטננט אליהו היימן חיים ויקטור כהן, מהרגימנט התשיעי של צבא הודו הבריטית, שנהרג בתאונה ב-10 באוקטובר 1941 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. באופן רשמי בית הקברות עדיין פתוח לקבורה.

## הערות שוליים

קטגוריה:מלזיה: דמוגרפיה
מלזיה
פעולות מלחמה (ספר)

**פעולות מלחמה** (באנגלית: **Acts of War**) הוא הספר הרביעי בסדרת ספרי המתח מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי, ד"ר סטיב פיצ`ניק, פסיכיאטר ודוקטור ליחסים בין-לאומיים אשר שירת בצוותי משא ומתן דיפלומטיים בראשותם של הנרי קיסינג'ר, סיירוס ואנס וג'יימס בייקר, והסופר ג'ף רובין. הספר, מתאר סוכנות מודיעין חשאית העוסקת בפתרון משברים בין-לאומיים ובסיכול טרור.
## עלילה
החמ"ל (חדר מלחמה), אשר הוא סוכנות לניהול אירועי משבר קצרי זמן המתפרצים ללא התראה דוגמת משברי בני ערובה, סיכול פיגועי טרור ועוד משברים שהקים נשיא ארצות הברית, מייקל לורנס. בסוכנות נציגים מכל סוכנויות המודיעין, אכיפת החוק, המשפט והצבא. בראש הסוכנות עומד פול הוד, אשר שימש כראש עיריית לוס אנג'לס בעברו. סגנו של הוד הוא הגנרל מייקל "מייק" רוג'רס, יוצא הכוחות המיוחדים שלחם בווייטנאם ופיקד על חטיבה ממוכנת במלחמת המפרץ. הסוכנות מפעילה גם את צוות המחץ האמון על ביצוע פעולות מיוחדות, עליו מפקד לויטננט קולונל צ'ארלי סקוויירס, איש המבצעים המיוחדים של חיל האוויר האמריקני.

המשבר הבין-לאומי בו נדרש החמ"ל לטפל בספר זה הוא פיגוע שהתרחש בטורקיה בסכר אתאתורק.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי טום קלנסי
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרי ריגול
קטגוריה:ספרי 1998
קטגוריה:ספרי הוצאת הד ארצי
פרנץ רוט

**פרנץ "בולה" רוט** (בגרמנית: **Franz "Bulle" Roth**, נולד ב-27 באפריל 1946 בממינגן שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת הקשר. רוט כונה "השור", בזכות סגנון המשחק הפיזי שלו.

## קריירת מועדונים
רוט שיחק בנעוריו במועדון הספורט של קאופבוירן, וממנו התקדם לבאיירן מינכן בשנת 1966. הוא נודע בכיבוש שערים חשובים ומכריעים, כמו בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967 מול גלאזגו ריינג'רס, בו כבש את שער הניצחון עבור באיירן מינכן בהארכה, לאחר 0-0 בתום 90 הדקות. זה היה התואר האירופי הראשון בתולדותיו של המועדון. בהמשך, רוט היה שותף לשלוש הזכיות הרצופות של באיירן מינכן בגביע אירופה לאלופות בין השנים 1974-1976. רוט הבקיע את השער הראשון מול לידס יונייטד בניצחון 2-0 בגמר גביע אירופה לאלופות 1975, וכעבור שנה הבקיע שוב שער מכריע בניצחון 1-0 בגמר גביע אירופה לאלופות 1976 מול סנט אטיין. רוט עזב את באיירן מינכן בשנת 1978, ועבר לעונה אחת בקזינו זלצבורג, ובהמשך לס.ו. זנדהאוזן לעונה נוספת. 

רוט נחשב לאחד השחקנים המעוטרים ביותר בתולדות באיירן מינכן. באמתחתו 322 הופעות במדי באיירן מינכן, עובדה המציבה אותו במקום התשיעי ברשימת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, נכון לשנת 2015. רוט הבקיע 72 שערים במדי באיירן מינכן, וזכה עמה בארבע אליפויות הבונדסליגה, ארבעה גביעים, שלושה גביעי אירופה לאלופות, זכייה אחת בגביע אירופה למחזיקות גביע, וזכייה אחת בטורניר הגביע הביניבשתי בשנת 1976.

## נבחרת גרמניה המערבית
הצלחתו של רוט בבאיירן מינכן לא תורגמה להצלחה בזירה הבינלאומית. יש לו ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בין השנים 1967-1970.

## תארים
עם באיירן מינכן:
* אליפות הבונדסליגה (4): 1968/69, 1971/72, 1972/73, 1973/74
* הגביע הגרמני (4): 1965/66, 1966/67, 1968/69, 1970/71
* גביע אירופה לאלופות (3): 1973/74, 1974/75, 1975/76
* גביע אירופה למחזיקות גביע: 1966/67
* הגביע הביניבשתי: 1976

## קישורים חיצוניים

* פרנץ רוט בהיכל התהילה של באיירן מינכן

קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני ס.ו. זנדהאוזן
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1946
התאחדות הכדורגל האוסטרית

**התאחדות הכדורגל האוסטרית** (בגרמנית: **Österreichischer Fußball-Bund** ובקיצור **ÖFB**) היא הגוף המנהל את הכדורגל באוסטריה. היא מנהלת את כל תחרויות הכדורגל באוסטריה בהם גם: הבונדסליגה האוסטרית, הגביע האוסטרי ונבחרת אוסטריה בכדורגל, כמו גם את נבחרת הנשים האוסטרית. מטה ההתאחדות נמצא בעיר הבירה וינה.

## היסטוריה
בשנת 1894, פירסט וינה, קבוצת הכדורגל הראשונה באוסטריה, שנוסדה בווינה. מגרעין זה, התאחדות הכדורגל האוסטרית הוקמה בשנת 1904. שנה אחת לאחר ההקמה, אוסטריה הפכה לחברה בפדרציית הכדורגל הבינלאומית פיפ"א ואירחה את קונגרס פיפ"א החמישי בשנת 1908.

אבן דרך בהיסטורית הפדרציה וכדורגל העבר היו השנים 1934, 1954 ולאחר מכן שנת 1958 וכן 1978, 1982, 1990 ו-1998, בהם השתתפה אוסטריה בגביע העולם.

הוגו מייזל היה אחד האישים הידועים ביותר בשנים הראשונות של התאחדות הכדורגל האוסטרית, הוא היה מאמנה של נבחרת אוסטריה משנת 1919, ובשנת 1927 הוא גם הפך למזכ"ל התאחדות הכדורגל האוסטרית. באולימפיאדת ברלין בשנת 1936, נבחרת אוסטריה בהנהגתו זכתה במדליית כסף לאחר שהפסידה 2-1 לאיטליה בגמר, זה הגמר הבינלאומי היחיד של אוסטריה. נבחרתו של מייזל, שזכתה לכינוי "נבחרת הפלא", נותרה ללא הפסד מ-12 באפריל 1931 עד 23 באוקטובר 1932, במשך 14 משחקים רצופים. רגעי השיא של סדרה זו היו בניצחונות 0-6 (בברלין) ו0-5 (בווינה) על גרמניה.

בשנות ה-50, הם ראו יותר הישגים עם גדולי הכדורגלנים הידועים שלהם כגון: ארנסט אוקווירק (פעמיים הקפטן של קבוצת העולם שבחרה פיפ"א), ארנסט האפל, גרהרד הנפי וולטר זמאן. מונדיאל 1954 מדורג להיות בין המוצלחים ביותר בהיסטוריה של התאחדות הכדורגל האוסטרית. עשרים שנה לאחר המקום ה-4 במונדיאל 1934 שנערך באיטליה, אוסטריה חזרה למעגל הנבחרות הטובות שוב.

## נשיאי ההתאחדות בעבר ובהווה
[ממוזער|נשיא ההתאחדות מאז [2009: ליאו ווינדטנר]]
*1906 - 1904: סטרבלוב
*1907 - 1906: איגנץ אבלס
*1914 - 1907: אדולף ואלנר
*1922 - 1914: איגנץ אבלס
*1926 - 1922: קרל ולקרט
*1938 - 1926: ריצ'רד אברסטלר
*1955 - 1945: ג'וזף גרו
*1969 - 1955: הנס וולץ
*1976 - 1970: היינץ גרו
*1982 - 1976: קרל סקנינה
*1984 - 1982: הרברט רגאץ והיינץ גרו (זמני)
*2002 - 1984: ג'וזף "בפו" מאהרט
*2008 - 2002: פרידריך סטיקלר
*2009 - 2008: קורט ארנברגר (זמני)
*הווה - 2009: ליאו ווינדטנר

## קישורים חיצוניים

* 

* האתר הרשמי  

קטגוריה:אוסטריה: כדורגל
אוסטריה
קית' מיטשל (שחקן קולנוע)

**קית' ג'וזף מיטשל** (באנגלית: **Keith Joseph Michell**; 1 בדצמבר 1926 – 20 בנובמבר 2015) היה שחקן אוסטרלי המוכר בעיקר מגילום דמותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה בקולנוע ובטלוויזיה.

## ביוגרפיה
מיטשל נולד באדלייד שבאוסטרליה הדרומית, וגדל בוורנרטאון, קרוב לפורט פירי. הוא למד בבית הספר התיכון בפורט פירי, בקולג' למורים באדלייד ובאוניברסיטת אדלייד. הופעתו הראשונה על הבמה הייתה בשנת 1947, בתקופה שלימד אמנות, והוא שיחק בקומדיה "Lover’s Leap" בתיאטרון פלייבוקס באדלייד.

ב-1949, אחרי שעבד ברדיו של רשת ABC בעיר, היגר מיטשל לבריטניה ונרשם לבית הספר למשחק של תיאטרון אולד ויק.
ממוזער|שמאל|מיטשל בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר ב-1962
הופעת הבכורה של מיטשל בלונדון הייתה בשנת 1951. הוא כיכב במחזות זמר אחדים, בהם ההפקה הראשונה בלונדון של המחזמר "איש למנשה" בו גילם שתי דמויות, את מיגל דה סרוואנטס ואת יציר רוחו דון קישוט. הקלטה של המחזמר בהשתתפותו יצאה גם על גבי אלבום מוזיקה. ב-1964 כיכב בתפקיד המשורר רוברט בראונינג במחזמר "רוברט ואליזבת" לצדה של זמרת הסופרן האוסטרלית ג'ון ברונהיל.

מיטשל שיחק עם להקת התיאטרון שייקספיר ממוריאל, וכמו כן הרבה להופיע בקולנוע ובטלוויזיה. בין הדמויות שגילם היו הנרי השמיני בסדרת הדרמה "שש נשותיו של הנרי השמיני" ב-1970, והיתקליף בעיבוד הטלוויזיוני משנת 1962 לרומן "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה. מ-1974 ועד 1977 היה מיטשל מנהל אמנותי בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר.

בטלוויזיה האמריקאית הופיע מיטשל בתפקיד קבוע בסדרת המתח "רצח במשיכת קולמוס". הוא גילם דמות של גנב תכשיטים לשעבר, שכעת הוא חוקר מטעם חברות ביטוח, ופותר את התעלומות בשיטות יוצאות דופן. את סיפור המעשה הוא שולח לידידתו ג'סיקה פלטשר.

בנוסף למשחק היו למיטשל תחומי עניין נוספים. הוא כתב מחזמר "Pete McGynty and the Dreamtime" המבוסס על המחזה "פר גינט" מאת הנריק איבסן. בהצגה שימשו כתפאורה ציורים של מיטשל עצמו. הוא גם אייר מהדורה מצומצמת של הסונטות של ויליאם שייקספיר שבה גם עיצב את הקליגרפיה. מיטשל היה חסיד של התזונה המקרוביוטית, והוא כתב ואייר כמה ספרי בישול בתחום המקרוביוטיקה.

מיטשל אייר את קובץ השירים "Captain Beaky" מאת המשורר ג'רמי לויד. דמותו של קפטן ביקי זכתה להצלחה בראשית שנות השמונים של המאה העשרים בבריטניה בקרב ילדים ומבוגרים גם יחד. השיר "Captain Beaky" בביצועו של מיטשל הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי בשנת 1980.

### חיים אישיים
מיטשל היה נשוי לשחקנית ג'ינט סטרק  משנת 1957 ועד מותו. לבני הזוג היה בן, פול, ובת, הלנה, שחקנית שהשתתפה בסרטים "זקוף ת'אוזן" וב"מוריס".

קית' מיטשל נפטר ב-20 בנובמבר 2015 בצ'יצ'סטר שבמערב סאסקס בגיל 88.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אוסטרלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אוסטרלים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אוסטרלים שנפטרו ב-2015