open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גאורג שנפויגט

**גאורג שנפויגט** (בפינית: **Georg Schnéevoigt**; 1872, וויבורג – 1947, מלמה) היה מנצח וצ'לן פיני.

את הקריירה שלו החל בהופעות בצ'לו בכל רחבי אירופה בשנות ה-90' של המאה ה-19. הוא היה צ'לן ראשי בתזמורת הפילהרמונית של הלסינקי משנת 1896 עד 1902. לאחר מכן ניצח על תזמורות רבות, ביניהן תזמורת קאים (כיום הפילהרמונית של מינכן), האגודה הקונצרטנטית של סטוקהולם (כיום התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם) והפילהרמונית של לוס אנג'לס. בשנים 1929 - 1931 ניצח על האופרה הלאומית של לטביה.

שנפויגט היה ידידו הקרוב של המלחין ז'אן סיבליוס והרבה לנצח על יצירותיו התזמורתיות. הוא גילה את כתבי היד ליצירותיו של סיבליוס, "למינקיינן והעלמות" ו"למינקיינן בטואונלה", שנחשבו לאבודים, וביצע את שתיהן בביצוע בכורה. כמו כן הקליט לראשונה את הסימפוניה השישית של סיבליוס.

בפרסום רשמי של תולדות הפילהרמונית של לוס אנג'לס משנת 1963 מתואר שנפויגט כ"חלוש", "כרסתן", "פלגמטי" ו"מתנהל בכבדות", "משולל כמעט חוש להכוונה בכל הנוגע למשמעת." עוד נכתב, כי היה רגשני כל כך שניצוח על יצירות של סיבליוס היה מביא אותו עד כדי דמעות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מנצחים פינים
קטגוריה:צ'לנים
קטגוריה:ילידי 1872

קטגוריה:נפטרים ב-1947
טריה לארסן

**טֶריֶה רד-לארסן** (נורווגית: **Terje Rød-Larsen**; נולד ב-22 בנובמבר 1947) הוא דיפלומט וסוציולוג נורווגי. פרופסור לסוציולוגיה, לארסן היה מרצה באקדמיה הנורווגית ולאחר מכן השתתף בהקמת ארגון המחקר "FAFO". בנוסף כיהן כשר המינהל בממשלתו של תורביורן יגלנד.

טריה לארסן היה מעורב בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני. בשנת 1993 מונה ליועץ מיוחד לענייני המזרח התיכון מטעם משרד החוץ הנורווגי, שם סייע בתיאום המגעים שהובילו להסכמי אוסלו. בהמשך כיהן במספר תפקידים במזרח התיכון מטעם האומות המאוחדות, לרבות: מתאם מיוחד בשטחים המוחזקים, נציג אישי של מזכ"ל האומות המאוחדות לאש"ף ולרשות הפלסטינית, מתאם מיוחד של האומות המאוחדות למשא ומתן לשלום במזרח התיכון וכנציג המיוחד של האו"ם ליישום החלטה 1559 של מועצת הביטחון.

משנת 2004 שימש כראש מכון המחקר "International Peace Institute" בניו יורק, אך בשנת 2020 פרש מתפקידו לאחר שנודע על קשרים בינו לבין ג'פרי אפשטיין ועל כספים שקיבל ממנו.

## ביוגרפיה
טריה לארסן גדל בעיר ברגן שבנורווגיה. הוא למד מדעי החברה, וקיבל תואר דוקטור בסוציולוגיה. הוא לימד באוניברסיטאות נורווגיות עד שנת 1981, שבמהלכה עזר להקים את FAFO, ארגון מחקר הפועל במימון קונפרדרציית האיגודים המקצועיים של נורווגיה. בשנת 1989 עקר לארסן לקהיר, שבה הוצבה רעייתו מונה יול, עובדת משרד החוץ הנורווגי. הוא המשיך לעבוד עבור FAFO תוך שהארגון הולך והופך בעל אוריינטציות בינלאומיות במהלך שנות ה-80. 

לארסן ביצע מחקר סוציולוגי מקיף על תנאי המחיה ביהודה ושומרון, בעזה ובמזרח ירושלים. במהלך עבודתו יצר לארסן קשרים שהתבררו מאוחר יותר כמועילים ביותר במגעים החשאיים בין ישראל לאש"ף. אשתו פעלה לקיום מגעים בדרגים הבכירים ביותר עם שר החוץ הנורווגי יוהאן יורגן הולסט, אשר סייע להגיע להסכמי אוסלו בשנת 1993. באותה שנה החל לארסן להיות מועסק רשמית על ידי משרד החוץ הנורווגי כיועץ מיוחד לענייני המזרח התיכון. בין השנים 1994–1996 כיהן לארסן כ"מתאם מיוחד בשטחים המוחזקים" עבור מזכ"ל האו"ם דאז בוטרוס בוטרוס ראלי. בשנת 1996 הוא כיהן למשך זמן קצר כשר המינהל (Minister of Administration) בממשלתו של תורביורן יאגלנד (Thorbjørn Jagland), בטרם אולץ להתפטר עקב שערוריית מיסים. בשנת 1999, כאשר רעייתו כיהנה כשגרירת נורווגיה בישראל, מונה טריה לארסן לנציגו האישי של מזכ"ל האו"ם קופי אנאן לאש"ף ולרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון וחבל עזה. כמו כן הוא כיהן כמתאם המיוחד של האו"ם למשא ומתן לשלום במזרח התיכון. הוא עזב משרה זאת בשנת 2004 כדי לשמש כנשיא האקדמיה הבינלאומית לשלום, צוות חשיבה שבסיסו בעיר ניו יורק, וכמו כן מונה לנציג המיוחד של האו"ם ליישום החלטה 1559 של מועצת הביטחון, הקוראת להסגת סוריה מלבנון ולפירוק חזבאללה מנשקו.

בשנת 2002 נפתחה נגד לארסן חקירה בנורווגיה בחשד שקיבל, יחד עם אשתו מונה יול, בעת היותה השגרירה בישראל, שוחד כספי בסך 100,000 דולר מ"מרכז פרס לשלום", וזאת, לפי החשד, כעמלה תמורת סיועו להעברת סכומים בסך 1.361 מיליון דולר ממשרד החוץ הנורווגי למרכז פרס לשלום בין השנים 1997 ועד 2002.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שרי ממשלת נורווגיה
קטגוריה:דיפלומטים
קטגוריה:שליחי האו"ם למזרח התיכון
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1947
התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם

**התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם** (**Kungliga Filharmoniska Orkestern**) היא תזמורת שנוסדה בשנת 1902 כ"אגודה הקונצרטנטית של סטוקהולם". בשמה זה פעלה התזמורת עד לשנת 1957, ומאז ועד 1992 בשם "התזמורת הפילהרמונית של סטוקהולם". מאז 1992 היא נושאת את שמה הנוכחי. התזמורת הייתה להרכב קבוע בשנת 1914. מאז 1926 מקום מושבה הקבוע הוא באולם הקונצרטים של סטוקהולם.

## מנצחים ראשיים
* ריאן בנקרופט (2023 - ממשיך)
* סאקארי אוראמו (2008 - 2023)
* אלן גילברט (1999 - 2008)
* אנדרו דייוויס ופאבו ירווי (1995 - 1998)
* גנאדי רוז'דסטוונסקי (1991 - 1995)
* פאבו ברגלונד (1987 - 1990)
* יורי אהרונוביץ' (1982 - 1987)
* גנאדי רוז'דסטוונסקי (1974 - 1977)
* אנטל דוראטי (1966 - 1974)
* הנס שמידט-איסרשטדט (1955 - 1964)
* קרל גאראגולי (1942 - 1953)
* פריץ בוש (1937 - 1940)
* ואצלב טאליך (1926 - 1936)
* גאורג שנפויגט (1915 - 1924)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סטוקהולם
סטוקהולם
קטגוריה:מוזיקה שוודית
קטגוריה:סטוקהולם: מוזיקה
אוכפים לוהטים

**אוכפים לוהטים** (באנגלית:** Blazing Saddles**) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1974 בבימויו של מל ברוקס. הסרט הוא פארודיה על סרטי המערבונים. סרט רימייק בהנפשה ממוחשבת יצא לאקרנים בשנת 2022 תחת השם "סמוראי על ארבע".

## תקציר העלילה
עלילת הסרט, המבוססת בקווים כלליים על הסרט שבעת המופלאים, קושרת בין גורלו של פועל מסילת-ברזל שחור בשם בארט לגורלה של עיירה לבנה בשם רוק רידג'. בארט נדון למוות, מאחר שהכה את מנהל העבודה באת חפירה כיוון שהמנהל העדיף להציל קרונית מחול טובעני והשאיר את בארט לטבוע.

התובע האחראי להוצאה להורג, הדלי לאמאר, מעוניין להתעשר באמצעות תפיסת קרקעות העיירה רוק רידג'. לשם כך הוא משלח חבורת בריונים בתושבי העיירה. לאחר שהבריונים רוצחים את השריף המקומי, לאמאר מחויב לשלוח שריף מחליף. כלעג לרש שולח לאמאר את בארט השחור לעיירה הגזענית. עם זאת, בארט שובה את לב תושבי העיירה ויחד עם עוזרו האקדוחן האלכוהוליסט, מצליח להפר את מזימתו של לאמאר.

## השפעה
הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי מהמבקרים והקהל, היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר וכיום נחשב לקלאסיקה של קומדיה. הוא מדורג במקום השישי ברשימת "100 שנים... 100 צחוקים"  של מכון הסרטים האמריקאי, וספריית הקונגרס הגדירה אותו כ"בעל משמעות תרבותית, היסטורית או אסתטית" ובחרה בו לשימור במאגר הסרטים הלאומי בשנת 2006.

## קישורים חיצוניים
* 

*  (ביקורת)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1974
קטגוריה:סרטי מל ברוקס
קטגוריה:סרטי פרודיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מטא-קולנוע
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים ביידיש
קטגוריה:סרטים שצולמו בקליפורניה
קטגוריה:מערבונים
דוב בעריש מביאלה

רבי **דב בעריש לנדא מ[[ביאלא פודולסק|ביאלה]]** (ה'תק"ף, 1820 – כ"ה בסיוון ה'תרל"ו, 1876) היה אדמו"ר פולני, החל לכהן אחר פטירת רבי מנחם מנדל מוורקא.

## ביוגרפיה
נולד לרבי אברהם לנדא, שהיה מכונה "רבי אברהמלע טשכנובער", או"הגאון מטשכנוב". אביו נסע לחצרות אדמו"רים אך היה אישיות עצמאית ושילב הנהגות חסידים יחד עם הנהגות אשכנזים. בצעירותו התבלט כתלמיד חכם ואביו כינהו "בני הנבון". נישא לרחל בתו של הרב ארצ'ה מגריצא-ביאלה. נסע לחצרו של רבי יצחק מוורקא שם התקרב לחסידות ונחשב לאחר מגדולי תלמידיו. לאחר פטירת רבי יצחק, פעל להכתרת בנו רבי מנדל שהיה נחבא אל הכלים בחיי אביו וכמעט שלא הכירוהו. לאחר פטירת רבי מנדל מוורקא, בשנת תרכ"ז, רוב חסידי וורקא (שנמנו באלפים) פנו לרבי דוב בעריש והכתירוהו לרבם. כשבמקביל, גם בנו של רבי מנדל, רבי שמחה בונם קאליש החל לנהג אדמו"רות.

נהג לערוך טישים גם בימי חול והרבה לדבר בהם דברי תורה ולעיתים היה מבאר את אמרותיו הקצרות של רבו רבי מנדל. דברי תורתו הודפסו בספר "מגיד דבריו ליעקב".

בהיותו אברך צעיר נסע עם רבו הרבי האמצעי מוורקא לשבת קודש אצל הרבי מנחם מנדל מקוצק והרבי מקוצק קראו להשתתף בעת שתיית קפה בשבת לפנות בוקר כשהיה יושב ומפלפל עם גדולי התלמידים.

בניגוד לדעת רבו רבי מנדל, נהג לומר שעשירות טובה לישראל ואף אמר לרבו שכשהוא ינהיג עדה, ישפיע עליהם עשירות, ואכן, שנות הנהגתו נקראו בפי חסידי וורקא "שבע שני השובע".

## ממשיכי דרכו וצאצאיו
### הדור הראשון

לאחר פטירת רבי דוב בעריש, הכתירו רבים מחסידיו את הרבי יחיאל דנציגר מאלכסנדר, ולאחריו כיהן בנו רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר כרבי מאלכסנדר. לאחר פטירת רבי ירחמיאל ישראל יצחק, בשנת תר"ע ללא בנים, הכתירו רוב החסידים את אחיו רבי שמואל צבי (ה"תפארת שמואל"). 

חלק אחר פנו לרבי **[[אהרן צבי לנדא|אהרן צבי]]** בנו של רבי דוב בעריש, שהיה חסידם של האדמו"רים הראשונים מאלכסנדר. 

### הדור השני

בז' בסיוון תר"ע, מספר חודשים לאחר שקיבל את ההנהגה, נפטר רבי אהרן צבי ואת מקומו ירש אחיו רבי **[[אלימלך מנחם מנדל לנדא|אלימלך מנחם מנדל]]**, המכונה "האדמו"ר הזקן מסטריקוב". 

בנו של רבי אהרן צבי, רבי **מנחם מנדל**, החל לשמש לאחר פטירת אביו כאדמו"ר, בסודלובצה (סלדוביץ), ובהמשך לארצות הברית.

בנים נוספים היו הרב שמחה בונם מביאלה, הרב יעקב יצחק (איטשע) ממלובה, הרב מנדל ממלובה והרב יקותיאל מוונגרוב.

תלמידים נוספים (מלבד ממשיכיו באדמו"רות) היו רבי שמעון קאליש מסקרנביץ', רבי יעקב יהודה טננבוים מנדרזין ורבי חיים טננבוים מוורשה.

דברי תורתו כונסו על ידי הרב חיים יהושע ויכלדר, בספר 'מגיד דבריו ליעקב השלם, ירושלים, תשס"ד.

## אילן יוחסין

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים
* הקדמת הספר השמש ומגן, לנכדו רבי מנחם מנדל מביאלה. אתר היברובוקס.
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רי בית וורקא
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:משפחת אברהם לנדא מטשכנוב
קטגוריה:ילידי 1820
קטגוריה:נפטרים ב-1876
זחלה

**זחלה** (בערבית: **زحلة**; בסורית: **ܙܗܠܥ**) היא בירת מחוז אל-בקאע והעיר התשיעית בגודלה בלבנון על פי גודל האוכלוסייה. היא נמצאת 52 קילומטר מזרחית לביירות. ראש העיר הוא אסעד זוע'ייב. אוכלוסיית העיר גופא היא 78,145 איש, רובם נוצרים קתולים ומיעוטם מוסלמים ונוצרים אורתודוקסים, והמטרופולין כולו מונה כ-200,000 תושבים. היא נמצאת בגובה 945 מ' מעל פני הים, ושטחה הוא כ-20 קמ"ר. העיר מוקפת בהרים מושלגים בחורף ונהנית מאקלים יבש בקיץ. מרכז העיר ממוקם משני צידי נהר הבֶּרְדַ֫אוּנִי  – נהר רדוד ומזוהם, בעיקר בחודשי הקיץ. העיר העתיקה נמצאת על הגדה המערבית, ומרכזי הקניות – על הגדה המזרחית.

בעיר ובסביבתה פועלים יקבים אחדים, והיא ידועה באיכות הערק המיוצר בה, הקרוי ערק זחלאווי.

## משמעות השם
ההערכה היא כי מקור השם הוא בפועל זחל (زحل) בערבית, שמשמעותו היא לדחוף/לנתק/לעקור (ישנו קשר למילה העברית לזחול). ייתכן כי מפולות הבוץ שמתרחשות לעיתים בהרים הסובבים את העיר הן המקור לשם.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* אתר האינטרנט של העיר
*  פרופ' אניס מוסלם, מאמר על זחלה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לבנון: ערים
קטגוריה:בקאע
קטגוריה:אל-בקאע: יישובים
סמל טוגו

**[[סמל]] [[טוגו]]** אומץ ב-14 במרץ 1962.

הסמל הוא שלט אצולה הנתמך על ידי שני אריות תומכים, המסמלים את עוצמת תושבי המדינה. החץ והקשת בסמל מסמלים את הקריאה לכל האזרחים לפעול למען החופש הפוליטי במדינה. במרכז שלט האצולה כתובות האותיות **RT** באדום על רקע זהוב. אלה ראשי תיבות של שם המדינה בצרפתית: République Togolaise. מעל הסמל מופיעים שני דגלי טוגו.

מתחת השלט, על רצועת קלף מוטו המדינה: Union, Paix, Solidarite (איחוד, שלום, סולידריות). בעבר היה המוטו Travail, Liberté, Patrie (בצרפתית: עבודה, חירות, מולדת).

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טוגו: סמלים לאומיים
טוגו
טוגו
קטגוריה:אריות בסמלי מדינות
קרב מייסלון

300px|ממוזער|חיילים סורים במייסלון
**קרב מייסלון** (בצרפתית: **Bataille de Khan Mayssaloun**, בערבית: **معركة ميسلون**; מכונה גם "**קרב מעבר מייסלון**") הוא קרב שנערך ב-24 ביולי 1920 בין כוחות הממלכה הערבית של סוריה לצרפתים, כ-20 קילומטר ממערב לדמשק. הקרב התרחש כחלק מהמאמץ הצרפתי להפיל מכיסאה את הממשלה הלאומנית עליה הכריז האשם אל-אתאסי תחת שלטונו של המלך פייסל.

## רקע
ב-1 באוקטובר 1918, עם נסיגת העות'מאנים בשלהי מלחמת העולם הראשונה, נכנס האמיר ההאשמי פייסל לדמשק בראש גדודי "צבא המרד הערבי" ובחסות הצבא הבריטי, שם הקים ממשלה ערבית סורית. במרץ 1920 הכריז הקונגרס הלאומי הסורי על עצמאותה של הממלכה הערבית של סוריה והכריז על פייסל מלך סוריה. אולם, עקב השיחות בין המעצמות בוועידת סן רמו, והסכם סייקס–פיקו הסודי בין צרפת לבריטניה, קיבלו הצרפתים מנדט על סוריה ולבנון מטעם חבר הלאומים, שפייסל וממשלתו סירבו להכיר בו. פייסל גם סירב להכיר בעצמאותה של "לבנון הגדולה" מ"סוריה הגדולה", שהוקמה בידי הצרפתים על שרידי פרובינציה אוטונומית שאוכלסה ברובה בנוצרים. כוחות הצבא הצרפתי יצאו מביירות בראשות הגנרל אנרי גורו, אליהם הצטרפו לבנונים מרונים, שלא רצו להצטרף לממלכת סוריה המוסלמית.

## הקרב
המלך פייסל פקד על הצבא הסורי לא להתנגד למתקפה הצרפתית, אך שר ההגנה הסורי הגנרל יוסוף אל-עזמה (בתעתיק מדויק מערבית: יוסף אלעט'מה) התעקש לעמוד בראש כוחותיו אל מול המתקפה. הצרפתים הביסו בקלות את הכוחות הסוריים (שכללו כמה מאות חיילים של הצבא שהוקם בחופזה, ומתנדבים מקרב אזרחי דמשק שגויסו בבהילות). אל-עזמה נהרג בקרב, והצרפתים נכנסו לדמשק למחרת. גורו עלה לקברו של צלאח א-דין, בעט בקבר, ואמר "חזרנו, צלאח א-דין". המלך פייסל הוגלה, והמרונים חגגו את ניצחון הצרפתים. הקרב סימן את תחילת העידן הקולוניאליסטי הצרפתי במזרח התיכון, ואחריו התרחשו מרידות נוספות בצפון סוריה ובדמשק.

בקרב מייסלון השתתפה גם יחידה של נשים בצבא הערבי של פייסל.

## השפעה על [[התנועה הלאומית הפלסטינית]]
לאחר הקרב הכירה המנהיגות הערבית בארץ ישראל באי-היתכנות חזון "סוריה הדרומית" האוטונומית במסגרת סוריה הגדולה, ומוסא כאזם אל-חוסייני הצהיר: .

## מיתוס
קרב מייסלון הוא מיתוס סורי בן זמנו של מיתוס תל חי ומקביל לו בתוכנו, המשמר רגע טראומטי בהיסטוריה של סוריה בו הקריבו מעטים מול רבים - המערב הבוגדני, שלא קיים את הבטחותיו וכפה את מרותו על סוריה המתעוררת מן החנק העות'מאני. מן השפל וההשפלה התחיל מאבק בן רבע מאה לעצמאות סורית. בנות ערביות רבות, מאז ועד היום, נושאות את השם 'מייסלון'.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

מייסלון
מייסלון
קטגוריה:1920
קטגוריה:המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון
קטגוריה:1920 בצרפת
קרן לייבוביץ'

**קרן אור לייבוביץ**' (נולדה ב-25 ביוני 1973) היא שחיינית ישראלית ואלופה פאראלימפית בעלת שבע מדליות, בהן ארבע מדליות זהב.

## ביוגרפיה
לייבוביץ' נולדה וגדלה בהוד השרון.

במהלך שירותה הצבאי נפצעה לייבוביץ' לאחר שנשאה על גבה ילקוט עמוס עם כובד שהשאיר אותה משותקת חלקית בשתי רגליה (דרגת נכות S7), ואיבדה עקב כך את יכולת ההליכה. על אף הפציעה החליטה להמשיך ולעסוק בספורט, כפי שעשתה מגיל צעיר, ולהתמקד בתחום אחד - שחייה.

לייבוביץ' הגיעה במהלך הקריירה שלה להישגים רבים, וזכתה במספר אליפויות אירופה ובאליפויות עולם בשחייה למרחקים קצרים (50 ו-100 מטר) בסגנונות חופשי וגב.
בנוסף זכתה לייבוביץ' בשבע מדליות פאראלימפיות במשחקים הפאראלימפיים בסידני 2000 ובאתונה 2004.

בנוסף שברה מספר פעמים את שיאי העולם בשחייה, בין היתר: שיא עולם במשחה 50 מטר גב בספטמבר 2003, ושיא עולם במשחה 200 מטר גב ביוני 2004.

בנוסף לעיסוקה בשחייה פעלה רבות להעלאת המודעות הציבורית לספורט הנכים ולמתן תמיכות לספורטאים בעלי מוגבלויות. בזכות פעולות אלו ובזכות זכיותיה הרבות בתחרויות השונות זכתה להכרה לאומית, וזכתה בפרס מרכז מורשת מנחם בגין ובכבוד להשיא משואה בטקס יום העצמאות בשנת 2004. כמו כן, זכתה בפרס "אנשי השנה" בספורט של ערוץ הספורט. בשנת 2022 זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע.

### חיים אישיים
לייבוביץ' היא אם חד-הורית לשני זוגות תאומים. מתגוררת בכפר סבא.

## קישורים חיצוניים

* פירוט השתתפותה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים, באתר הרשמי של IPC 
* המשך פירוט השתתפותה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים, באתר הרשמי של IPC 
* המשך פירוט השתתפותה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדליסטיות פאראלימפיות ישראליות
קטגוריה:אלופות פאראלימפיות ישראליות
קטגוריה:זוכי מדליית כסף פאראלימפית מישראל
קטגוריה:זוכי מדליית ארד פאראלימפית מישראל
קטגוריה:ספורטאים נכי צה"ל
קטגוריה:שחייניות נכות ישראליות
קטגוריה:שיאניות עולם ישראליות
קטגוריה:שחייניות פאראלימפיות ישראליות
קטגוריה:שחייניות גב ישראליות
קטגוריה:שחייניות חופשי ישראליות
קטגוריה:שחייניות חזה ישראליות
קטגוריה:שחייניות מעורב אישי ישראליות
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 2004
קטגוריה:אלופות עולם ישראליות
קטגוריה:אלופי עולם ישראלים
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
קטגוריה:שחיינים במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
קטגוריה:שחייניות במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:שחיינים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:שחייניות במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)
קטגוריה:שחיינים במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)
קטגוריה:שחייניות במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)
קטגוריה:מקבלות תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1973
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
קטגוריה:בוגרי תיכון הדרים
קטגוריה:בוגרות תיכון הדרים
רוואז צ'חיידזה

**רוואז צ'חיידזה** (בגאורגית: **რევაზ ჩხეიძე**; 8 בדצמבר 1926 – 3 במאי 2015) היה במאי קולנוע, סופר ושחקן גאורגי.

## ביוגרפיה
צ'חיידזה נולד בעיר כותאיסי שבגאורגיה. למד יחד עם חברו תנגיז אבולדזה קולנוע ב-VGIK - המוסד ללימודי אמנות הקולנוע (סינמטוגרפיה) במוסקבה. הם סיימו את לימודיהם ב-1952 וסרט הדיפלומה שלהם היה על מלחין גאורגי בשם דימיטרי ארקישווילי.

## יצירתו
יצירתו החשובה ביותר הוא הסרט "ჯარისკაცის მამა", אשר נקרא בעברית "אבא של חייל", משנת 1964.

מבין הסרטים שביים:
*"דימיטרי ארקישווילי" (1955) סרט דוקומנטרי בשחור לבן על חייו של מלחין בשם זה, עבודת גמר יחד עם תנגיז אבולדזה.
*"מגדנס לורג'ה" (1955 בעברית, 'החמור של מגדנה') - סרט דרמה בשחור לבן שביים יחד עם תנגיז אבולדזה, על פי הנובלה של אקתרינה גבשווילי. הסרט זכה לפרס מיוחד לסרטים קצרים בפסטיבל קאן.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:במאי קולנוע גאורגים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון דידובה
קטגוריה:ילידי 1926
קטגוריה:גאורגים שנפטרו ב-2015
חרטה (סרט)

**חֲרָטָה** (בגאורגית: **მონანიება**, מוֹנָאנִיאֵבָּה; באנגלית: Repentance) הוא דרמה פוליטית של הבמאי תנגיז אבולדזה משנת 1984.
## עלילה
העלילה מתרחשת בעיירה גאורגית טיפוסית (ללא מאפיינים של מיקום ספציפי). ראש העיר המנוח שזה עתה נקבר מוצא מדי לילה מקברו. בסופו של דבר נלכדת מחללת הקבר. ועלילת הסרט מגוללת את סיפורה במשפט שנערך לה. במהלך המשפט נחשפים כל מעלליו של ואלראם אראוידזה (ראש העיר המנוח), אכזריותו, והסבל שגרם למשפחתה ולאחרים.

מעבר לדרמה הפוליטית מבוסס הסרט על השירים הקשים לתרגום של וז'ה פשבלה, אך הם לא מפריעים למהלך התקין של העלילה. השמעת השירים של פשבלה מוסיפה נופך אלגורי נוסף.

דמותו של ואלראם יכולה להיות של סטלין, היטלר (שפמו הוא ממש כמו של היטלר), מוסוליני או כל רודן אחר. גם שם משפחתו ארוידזה לא קיים בגאורגיה, ומשמעותה אף אחד (אראוי בגאורגית פירושה אף אחד).

במקור הסרט אמור היה להיות סרט טלוויזיוני אך הוא הפך לסרט באורך מלא.
הסרט הושלם בשנת 1984, אבל נאסר לפרסום על ידי השלטונות הסובייטים במשך שנתיים. הוא הותר להקרנה רק ב-1987 בימי הגלאסנוסט של מיכאיל גורבצ'וב.

הסרט זכה בשלושה פרסים בפסטיבל קאן, ביניהם פרס חבר השופטים.
הסרט זכה באוסקר "הסרט הזר הטוב ביותר" בשנת 1987, ובשנת 1988 זכה ב"פרס לנין".

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1987
קטגוריה:סרטים גאורגיים
קטגוריה:סרטים סובייטיים
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:גאורגיה: התקופה הסובייטית
גב

[שמאל|ממוזער|250px|גב חשוף של [גבר]]

ה**גב** הוא החלק האחורי של גוף האדם, המתחיל בחלק העליון של הישבן ומסתיים בעורף הצוואר ובכתפיים. הגב הוא החלק המקביל לחזה ולבטן בקדמת הגוף, והוא נתמך על ידי עמוד השדרה, בית החזה והכתפיים. לאורך עמוד השדרה עובר חוט השדרה המקשר בין המוח לשאר חלקי הגוף.

## האנטומיה של הגב
[ממוזער|250px|מבט אחורי על [עצם|עצמות בית החזה וחגורת הכתפיים]]
### מבנה העצמות בגב
המאפיין הראשי של הגב האנושי הוא עמוד שדרה, במיוחד אורכו ממרום חוליות בית החזה עד לתחתית חוליות המותניים. בתוך עמוד השדרה מאוחסן חוט השדרה בתעלת השדרה. הקימורים בעמוד השדרה מעניקים לגב את צורתו. בית החזה משתרע מעמוד השדרה בקצה העליון של הגב (החוליה המתאימה לצלע העליונה היא T1), עד לאמצעיתו של הגב. התפרשות זו מותירה אזור חסר הגנה יחסית בין תחתית הצלעות לירכיים. רוחב הגב נקבע על ידי השכמות, העצמות הרחבות והשטוחות של הכתפיים.

### השרירים בגב
עמוד השדרה מתוחם על ידי מספר קבוצות של שרירים, בתוכם השרירים הבין-רוחביים  המסייעים לתנועה בין החוליות, השריר המסודק , שעוזר לתנועת עמוד השדרה כמכלול וזוקפי הגב .

שרירים אחרים בגב משתתפים בהנעת הצוואר והכתפיים. שריר הטרפז משתרע בין הצוואר הכתפיים והחוליה הצלעית T12. שריר הגב הרחיב הגדול (Latissimus dorsi), יוצר משולש בין הכתף לירך. את רוב השרירים בגב ניתן לפתח על ידי התעמלות ותרגילי גב.

### תפקוד הגב
האנטומיה המסובכת של הגב נועדה לספק תמיכה לראש ולאחורי הגוף, כוח לאחורי הגוף ויכולת תנועה וגמישות רבה. החלק העליון של הגב מספק תמיכה מבנית רבה, מאחר שלכל חוליה בו מחוברות זוג צלעות, אך הוא מאוד מוגבל בתנועה בגללן. החלק התחתון, מאידך, גמיש ומאפשר תנועה בכל הכיוונים.

### כאבי גב

הגב כולל עצבים מקושרים, עצמות, שרירים, רצועות וגידים, כולם יכולים להוות מקור לכאב. כאב גב תחתון הוא אחד מהכאבים היותר נפוצים אצל מבוגרים. מקורות נפוצים לכאבי גב כוללים בעיות דיסק כגון: מתנת, שברים ודלדול עצם.

### האיברים בגב
הריאות נמצאות בתוך בית החזה ומשתרעות עד אחוריו. הכליות ממוקמות מתחת לשרירים האחוריים התומכים בצלעות מתחתן, הן מקושרות באופן רופף לצפק. מכה בגב התחתון יכולה לפגוע בכליות.

### שטח הגב
העור בגב האנושי עבה יותר ובעל פחות עצבים המסתיימים בו יחסית לכל חלק אחר בגו. למעט מקרים יוצאי דופן, הגב הגברי שעיר פחות מהחזה הגברי.

## חשיבות הגב בתרבות
ממוזער|ימין|250px|קעקוע על הגב. צבעי קעקוע חדשניים וטכניקות משוכללות מאפשרים בימינו מגוון עיצובים וצבעים שלא היו אפשריים קודם בתחום הקעקועים
לגב משמעות חברתית ואומנותית, בעצם היותו "בד הציור" הגדול ביותר על גוף האדם. קימורי הגב הנשי משמשים נושא בציורים רבים. בגלל הרגישות בתרבויות רבות בכל הנוגע לציור עירום, ציור הגב הנשי נפוץ ביותר, הוא מאפשר להציג עירום מבלי להראותו ממש.

ניבים ופתגמים רבים עוסקים בגב, בעיקר כסמל למקום עליו קשה לאדם לשמור. פתגמים נפוצים: "לתקוע סכין בגב" במשמעות של בגידה, "לשמור על הגב" במשמעות של לנקוט משנה זהירות.

באמונות ודתות עתיקות, בעיקר בהודו, הגב התחתון נחשב כמקום בגוף האוצר בתוכו הרבה אנרגיה.

## קישורים חיצוניים

*אנטומיה של הגב וכאב גב
* 

קטגוריה:גו
קטגוריה:גב
סמל כווית

**[[סמל]] [[כווית]]** אומץ רשמית בשנת 1962.

במרכז הסמל מוצגת ספינה המסמלת את קשר המדינה לסחר הימי במפרץ הפרסי. הספינה ניצבת על בז, מעליה רשום שם המדינה בערבית ("דולת אלכוית"), ועל צוואר הבז תלוי מדליון שעליו דגל המדינה.

ספינות דאו הן סמל למסחר במפרץ הפרסי, ולפיכך מופיעה ספינת דאו גם בסמלי קטר ואיחוד האמירויות הערביות. הבז הוא סמלו של שבט קורייש, ולפיכך מופיע אף הוא בסמלים בחצי האי ערב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כווית: סמלים לאומיים
כווית
כווית
כווית
סמל לטביה

**[[סמל]] [[לטביה]]** נוצר לאחר הכרזת העצמאות של רפובליקת לטביה ב-18 בנובמבר 1918.
הסמל משלב סמלים לאומיים והיסטוריים של לטביה. השימוש בסמל הופסק בשנת 1940, כאשר לטביה נכללה בברית המועצות וחודש בשנת 1991 עם קבלת עצמאות מחדש.

השמש בחלקו העליון של שלט האצולה מסמלת את הלאומיות הלטבית. השמש סימלה כסמל הלאומיות הלטבית על ידי הרובאים הלטבים – ה-**latviešu strēlnieki** – שגויסו על ידי רוסיה במלחמת העולם הראשונה. 17 קרני השמש מייצגים את 17 מחוזות לטביה בהתאם לחלוקה שהייתה במדינה בשנת 1921.

שלושת הכוכבים מעל שלט האצולה מייצגים את איחוד שלושת המחוזות ההיסטוריים וידזמה, לטגייל וקורזמה זמגייל) למדינה אחת.

על הסמל מופיעים סמלי האזורים ההיסטוריים. סמל קורזמה וזמגייל (לטביה המערבית) היה אריה אדום כבר מהמאה ה-16. האריה הופיע לראשונה על שלט האצולה של דוכס קורזמה בשנת 1569. הסמל המסורתי של וידזמה ולטגייל (מזרח לטביה) הוא גריפון כסוף – סמל זה הופיע לראשונה בשנת 1566.

סמל לטביה עוצב על ידי האמן הלטבי ריהארדס זארינס.

סמל לטביה מופיע בשלוש צורות – הסמל הקטן, הסמל הקטן המורחב והסמל הגדול:
* ב**סמל הגדול** – עושים שימוש נשיא לטביה, הסאימה – הפרלמנט הלטבי, ראש ממשלת לטביה, שרי הממשלה ומשרדי הממשלה, בית המשפט העליון של לטביה, התובע הכללי, שגרירויות וקונסוליות.
* ב**סמל הקטן המורחב** – עושים שימוש סוכנויות הממשלה ומוסדות הפועלים תחת פיקוח שלטוני.
* ב**סמל הקטן** – עושים שימוש מועצות מקומיות ומוסדות לימוד.

## הגדרת הצבעים
* אדום – Pantone 186 C.
* ירוק – Pantone 341 C.
* כחול – Pantone 286 C.
* זהוב – Pantone 873 C / 131 C.
* כסף – Pantone 877 C / Cool Grey 4 C.
* שחור – Pantone Black C.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* מידע על הסמל באתר המכון הלטבי

קטגוריה:לטביה: סמלים לאומיים
לטביה
לטביה
קטגוריה:אריות בסמלי מדינות
נסיך ויילס

**נסיך ויילס** (באנגלית: **Prince of Wales**; בוולשית: **Tywysog Cymru**) הוא תואר אצולה בריטי, המוענק ליורש העצר של המלוכה הבריטית.

מקורו של התואר בנסיכות ויילס, שהייתה מדינה ולשית עצמאית במאה ה-13, ושליטהּ נשא בתואר "נסיך ויילס". הנסיכות נשללה מהוולשים כשממלכת אנגליה כבשה את ויילס , ובשנת 1301 אדוארד הראשון, מלך אנגליה העניק לבנו ויורשו אדוארד מקרנארבון (שנולד בטירת קרנארבון שבוויילס) את התואר "נסיך ויילס". מנקודה זו ואילך התואר היה סמלי בלבד, והמחזיקים בו לא שולטים בוויילס.

מאז, תואר הנסיך מוויילס ניתן רק ליורש מוחלט , כלומר הבן הבכור של המלך (או המלכה), או בן בכור של בנו הבכור המת של המלך (כך היה עם ריצ'רד השני וג'ורג' השלישי). מסיבה זו אף אישה מעולם לא הייתה נסיכת ויילס בזכות עצמה (אלא רק כרעייתו של הנסיך מוויילס), שכן עד להסכמת פרת' סדר הירושה לכתר הבריטי העדיף בנים על פני בנות, כך שאישה יכלה להיות לכל היותר יורשת עצר מותנית.

גם כשלמלך יש יורש מוחלט, התואר לא עובר אליו אוטומטית; לשם כך המלך צריך להעניק אותו ליורשו (כיום הדבר נעשה באמצעות מכתב הרשאה), והוא עשוי גם לא להעניק את התואר. הנרי מווינדזור, למשל, מעולם לא היה נסיך ויילס למרות היותו הבן היחיד של המלך הנרי החמישי, כי אביו לא הספיק להעניק לו את התואר – המלך מת תוך פחות משנה מלידת בנו, שהפך למלך הנרי השישי. בכך תואר הנסיך מווילס שונה מתארים אחרים, כגון דוכס קורנוול ודוכס רות'סיי, המוענקים אוטומטית לבנו הבכור של המונרך הבריטי.

הנסיך מוויילס הנוכחי (מאז 2022) הוא הנסיך ויליאם, בנו הבכור של המלך צ'ארלס השלישי. צ'ארלס השלישי הוא מי שהחזיק בתואר בפרק הזמן הארוך ביותר: במשך 64 שנים ו-44 ימים, מ-26 ביולי 1958 ועד 8 בספטמבר 2022.

בממלכות אחרות קיימים תארים דומים ליורשי העצר, כגון נסיך אסטוריאס בספרד, ובעבר גם דופן צרפת ועוד.

## רשימת נסיכי ויילס

### הנסיכים הוולשיים
* ל'ואלין הגדול (1216–1240)
* דוויד' אפ ל'ואלין (1240–1246)
* ל'ואלין אפ גריפיד' (1258–1282)
* דוויד' אפ גריפיד' (1282–1283)

### יורשי העצר האנגליים והבריטיים

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:המלוכה הבריטית
קטגוריה:תוארי אצולה
ויילס
גלריית דגלי ניו זילנד

דגלי ניו זילנד:

## דגלים לאומיים

## מלכותיים ודגלי המשנה למלך

## נסים

## מדינות נילוות

## דגלים מאוריים

## דגלי ספורט

## דגלים ניו זילנדים אחרים

## קישורים חיצוניים

ניו זילנד
קטגוריה:ניו זילנד: סמלים לאומיים
קטגוריה:ניו זילנד: דגלים
סמל לוקסמבורג

**[[סמל]] [[לוקסמבורג]]** הוא סמלה הרשמי של מדינת לוקסמבורג.

הסמל מציג מגן מוטען בעשרה פסים לרוחבו, בצבעי כסף וכחול לסירוגין. עליהם מוטען אריה אדום שלשונו וטפריו זהב, זנבו כפול ומצטלב ועל ראשו כתר.
מעל המגן, כתרו של הדוכס הגדול שליט המדינה. בגרסאות הסמל הבינוני והגדול, תומכים במגן שני אריות זהב זקופים בעלי זנבות כפולים. החלקה עשויה עיטורי זהב. לסמל הגדול מספר תוספות: את המגן מקיף סרט ירוק ועליו עיטור מסדר כתר האלון של לוקסמבורג, צלב לבן שמרכזו ירוק. גלימה מלכותית שצבעה החיצוני ארגמן, והפנימי פרוות צובל. מעליה, כתר הדוכס הגדול.

מקורו של העיצוב בימי הביניים מסמל דוכסות לימבורג ההיסטורית, ששטחה מחולק כיום בין לימבורג ההולנדית ולימבורג הבלגית. ההבדל היחיד בין הסמלים הוא הרקע שמאחורי האריה המופיע במרכז שלט האצולה. בסמל לימבורג הפסים מאחורי האריה הם בצבעי זהב ואדום, ואילו בסמל לוקסמבורג הפסים צבועים כסף וכחול.

מעמדו הרשמי של הסמל נקבע בחוק ב-1972.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:לוקסמבורג: סמלים לאומיים
לוקסמבורג

לוקסמבורג
יורי אהרונוביץ'

**יורי אהרונוביץ**' (13 במאי 1932 - 31 באוקטובר 2002), היה מנצח ישראלי, יליד ברית המועצות.

## לימודים
אהרונוביץ' נולד בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) ולמד מוזיקה וכינור מאז גיל 4. בשנת 1954 סיים את לימודי הניצוח בקונסרבטוריון לנינגרד. הוא למד אצל נתן רחלין וקורט זנדרלינג. הוא התחיל לקבל הזמנות לנצח על תזמורות רוסיות חשובות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג ועל תיאטרון בולשוי.

## קריירה
בשנת 1964 התמנה למנצח ראשי של תזמורת משרד התרבות הסובייטי ושם עבד עד עלייתו ארצה בשנת 1972. בהמשך לכך הוזמן לנצח על תזמורות ידועות שם, ביניהן התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של וינה, תזמורת יומיורי בטוקיו, לה סקאלה ואחרות.

משנת 1975 עד 1986 היה המנצח הראשי של **[[תזמורת גירצניך]]** ומשנת 1982 עד 1987 היה המנצח הראשי של התזמורת התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם. במקביל לכך היה גם מנצח אופרה. הוא ניצח של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, על האופרה הלירית של שיקגו, על בתי אופרה חשובים באיטליה, האופרה המלכותית השוודית, האופרה של קלן והאופרה הממלכתית של בוואריה במינכן. הוא הקליט מספר ניכר של יצירות מוזיקליות חשובות עם הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית של סטוקהולם והתזמורת הסימפונית של וינה.

יורי אהרונוביץ' ניצח על מספר רב של פסטיבלי מוזיקה בינלאומיים, ביניהם ברגן, ברגנץ, האיים הקנריים, פלורידה, ישראל, לוקרנו, לוצרן, מינכן, סאבונלינה, ספולטו, סטרסה וורונה. הקונצרט האחרון בניצוחו היה עם תזמורת פריז באוקטובר 2002.

## פרסים ואותות כבוד
מאז 1984 היה יורי אהרונוביץ' חבר באקדמיה המלכותית למוזיקה של שוודיה, ובשנת 1987 קיבל ממלך שוודיה את עיטור הכבוד "אביר המסדר המלכותי של כוכב הצפון". בשנת 1988 קיבל בירושלים את "פרס אטינגר לאמנויות". באיטליה הוענק לו פרס "קשת הזהב 1991" מן העיתון האיטלקי "לה סטאמפה" ואוניברסיטת טורינו.

## קישורים חיצוניים

* 

 

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מנצחים יהודים רוסים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
רונלד דופרי

**רונלד אדמונד דופרי הבן** (באנגלית: **.Ronald Edmund Dupree, Jr**; נולד ב-26 בינואר 1981 בבילוקסי, מיסיסיפי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד. דופרי שיחק בעונת  בקבוצת הפועל ירושלים. גובהו של דופרי הוא 2.01 מטרים.

לאחר שסיים את קריירת המשחק שלו באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה (LSU), הוחתם כשחקן חופשי בשיקגו בולס לאחר שלא נבחר בדראפט 2003.

לאחר שנתו הראשונה בליגה, כשממוצעיו עומדים על 6.2 נקודות ו-3.6 ריבאונדים ב-19 דקות, חתם בדטרויט פיסטונס בתחילת עונת 2004-05 אך בקושי שותף במשחקי הקבוצה כששיחק 10 דקות בלבד בממוצע. 

דופרי הועבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס בתמורה לבחירה שנייה בדראפט, שבסוף התבררה כבחירה ה-60, בה נבחר אלכס אקר על ידי דטרויט.
בעונתו היחידה במינסוטה רשם 3.2 נקודות ו-2 ריבאונדים ב-7.4 דקות.

ב-17 ביולי 2006, הוחתם דופרי שוב בדטרויט פיסטונס, בסיום העונה שוחרר ועד קיץ 2013 שיחק בליגת הפיתוח של ה-NBA.

ב-8 באוגוסט 2013 חתם בהפועל ירושלים לעונה, ובסיומה פרש מכדורסל.
אחר פרישתו מכדורסל ב-13 באפריל 2015 חזר לשחק במכבי עירוני רעננה כאשר לצידו משחקים שחקני קבוצת הבוגרים של רעננה.

## קישורים חיצוניים

* פרופיל השחקן

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיסיסיפי
קטגוריה:כדורסלני קליבלנד קאבלירס
קטגוריה:כדורסלני שיקגו בולס
קטגוריה:כדורסלני דטרויט פיסטונס
קטגוריה:כדורסלני מינסוטה טימברוולבס
קטגוריה:כדורסלני סיאטל סופרסוניקס
קטגוריה:כדורסלני טלקום בון
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס די-פנדרס
קטגוריה:כדורסלני רינו ביגהורנס
קטגוריה:כדורסלני יוטה פלאש
קטגוריה:כדורסלני טלסה 66'
קטגוריה:מיסיסיפי: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1981
מקסים שוסטקוביץ'

**מקסים דימיטרייביץ' שוסטקוביץ**' (ברוסית: **Maxim Dmitrievich Shostakovich**; נולד ב-לנינגרד ב-10 במאי 1938) הוא מנצח ופסנתרן רוסי. 

מקסים שוסטקוביץ' הוא ילדם השני של המלחין דמיטרי שוסטקוביץ' ונינה וארצאר. מאז 1975 ניצח על רבות מן היצירות המוכרות פחות של אביו והגביר את הפופולריות שלו.

את השכלתו המוזיקלית רכש שוסטקוביץ' בקונסרבטוריונים של מוסקבה ולנינגרד. לאחר סיום לימודיו התמנה למנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של הרדיו והטלוויזיה בברית המועצות. בתקופה זו ניצח על ביצוע בכורה של הסימפוניה ה-15 של אביו. בשנת 1981 היגר לארצות הברית. אחרי שניצח במשך תקופת מה על תזמורת ניו אורלינס ועל הפילהרמונית של הונג קונג, חזר לסנקט פטרבורג.

הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 בפה מז'ור, אופוס 102, של דמיטרי שוסטקוביץ' הוקדש לבנו מקסים, שהיה מבצעו הראשון. 

בנו, דימיטרי מקסימוביץ' שוסטקוביץ', הוא פסנתרן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מנצחים רוסים
קטגוריה:פסנתרנים רוסים
קטגוריה:עריקים מהגוש המזרחי
קטגוריה:מהגרים מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון של מוסקבה
מקסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1938
הפסקת האש של חג המולד

שמאל|ממוזער|250px|צלב שהוצב באזור איפר שבבלגיה בשנת 1999, לציון הפסקת האש שאירעה במקום בשנת 1914
**הפסקת האש של חג המולד** הייתה הפסקת אש ספונטנית וקצרה שאירעה בחג המולד של שנת 1914 בחלק מאזורי הלחימה בין צבאות גרמניה, צרפת ובריטניה, במהלך מלחמת העולם הראשונה. זה היה אקט אי-התוקפנות המפורסם ביותר בסדרה של אקטים אי-תוקפניים ספונטניים במהלך מלחמת העולם הראשונה, המכונה באנגלית "Live and let live" (חייה ותן לחיות) .

הפסקת האש החלה ב-24 בדצמבר, ערב חג המולד, כאשר חיילי הצבא הגרמני החלו לקשט לכבוד החג את אזור הביצורים שלהם בגיזרת איפר בבלגיה. החיילים תלו נרות על העצים, וחגגו את המאורע בשירת שירי חג המולד כמו "לילה שקט, לילה קדוש" ("Silent Night" באנגלית; "Stille Nacht" בגרמנית). החיילים הבריטים שהיו מוצבים בשוחות הנגדיות הגיבו בשירת שירי חג מולד בשפה האנגלית.

בערב חג המולד קיבלו שני הצדדים "מתנות" לכבוד חג המולד: הגרמנים קיבלו קופסת סיגריות ומקטרת עם ציור של הקיסר וילהלם השני, והבריטים קיבלו ממרי, הנסיכה המלכותית סיגריות, ממתקים ומכתב ברכה. מובן שזו הייתה הזדמנות למשפחות החיילים לשלוח מתנות לחיילים בחזית. המתנות היוו גורם חשוב בהפסקת האש כאשר חיילים החליפו מתנות ביניהם. לאחר ששני הצדדים צעקו זה לזה ברכות לחג, נפגשו בכמה מקומות ב"שטח ההפקר" קבוצות של חיילים גרמנים ובריטים שהחליפו ביניהם מתנות קטנות לחג, כמו משקאות חריפים או סיגריות.

הירי הארטילרי בגזרה זו הופסק גם הוא באותו הלילה. הפסקת האש התפשטה גם לאזורים אחרים של קו הלחימה, כאשר במקומות מסוימים אף נערכו משחקי כדורגל בין חיילי הצבא הגרמני והבריטי. הפסקת האש נמשכה ברוב האזורים עד סופו של ליל החג, אך במקומות מסוימים נמשכה עד ראש השנה הנוצרי. הפסקת האש אפשרה לכוחות לאסוף גופות של לוחמים שניגפו בקרב ולהביא אותם לקבורה מאחורי קווי הלחימה. במקומות מסוימים בשטח ההפקר אף נערכו הלוויות משותפות.

גודלה של הפסקת האש בין החיילים הצרפתים לגרמנים היה מצומצם בהרבה מזו שהתקיימה בין החיילים הגרמנים לאלו הבריטים. בין הבריטים לגרמנים לא הייתה שנאה רבה הודות לכך שהמלחמה עוד לא הייתה בשיא ואילו מרבית החיילים הצרפתיים שמדינתם נפגעה מהפלישה הגרמנית לצרפת לא העלו בדעתם לפגוש חיילים גרמנים.

הפסקת האש אירעה למרות התנגדותם של הדרגים הבכירים של הצבאות הלוחמים. בהמשך המלחמה מפקדי הצבאות החליטו כי אין לאפשר להפסקת אש שכזו לקרות שוב, ולכן בערבי חג המולד הבאים יחידות התותחנים השונות קיבלו פקודה להפגיז ללא הפסקה גם בחג עצמו, וזאת כדי למנוע אפשרות של הפסקת אש ספונטנית נוספת. אמצעי נוסף בו נעשה שימוש היה יצירת תחלופה מתמדת של כוחות בין הקווים השונים, על מנת למנוע מן החיילים להכיר את הצד הנגדי.

## בתרבות הפופולרית
* ב-2005 הופק הסרט "חג שמח" (בצרפתית: "Joyeux Noël") המבוסס על פרשה זו.
* הפרשה מוזכרת בשיר "Let The Truce Be Known" של להקת אורפנד לנד הישראלית.
* הפרשה מוזכרת בקליפ לשירו של פול מקרטני "Pipes of Peace".
* הפרשה מוזכרת בסדרת המסע בזמן דוקטור הו בפרק הספיישל לחג המולד 2017.
* הפרשה מוזכרת בשיר "Christmas Truce" של להקת Sabaton השוודית.

## קישורים חיצוניים

* סיימון ריס, שביתת הנשק של חג המולד באתר מקיף על מלחמת העולם הראשונה, באנגלית
*
* קן פולט "נפילת ענקים" בהוצאת (תמיר) מודן,MBJ
* 
* 

קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אירועי וחגיגות חג המולד
קטגוריה:1914 בבלגיה
קטגוריה:יחסים צבאיים גרמניה – הממלכה המאוחדת
וולטר הנרי רותוול

**וולטר הנרי רותוול** (באנגלית: **Walter Henry Rothwell**; 22 בספטמבר 1872 - 12 במרץ 1927) היה מנצח אנגלי.

## קורות חייו
רותוול נולד ב-לונדון שבאנגליה. הוא היה עוזר-מנצח לגוסטב מאהלר בהמבורג ולאחר מכן עשה חלק גדול מן קריירה שלו בארצות הברית. הוא היה מנצחה הראשון של הפילהרמונית של לוס אנג'לס, שנבחר לאחר שהתזמורת נכשלה במאמציה לשכנע את סרגיי רחמנינוב לעבור לחוף המערבי. הוא תואר כ"שמרני". 

רותוול מת בסנטה מוניקה, שבקליפורניה מהתקף לב בשעת נסיעה לחוף הים, לחקור אי-אילו פרטיטורות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1872
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1928
אן-סופי מוטר

[ממוזער|אן-סופי מוטר מקבלת תואר [דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה]]
**אן-סופי מוּטֶר** (**Anne-Sophie Mutter**; נולדה ב-29 ביוני 1963 בבאדן-וירטמברג, גרמניה) היא כנרת גרמנייה.

## ביוגרפיה
מוטר החלה לנגן בפסנתר בגיל חמש וזמן קצר לאחר מכן עברה לנגן בכינור, אצל ארנה הוניברגר וואיידה שטוקי.

לאחר שזכתה בפרסים אחדים, שוחררה מן הלימודים הסדירים כדי להקדיש את זמנה לנגינה. כשהייתה בת 13 הזמין אותה המנצח הרברט פון קאראיין לנגן עם הפילהרמונית של ברלין. בשנת 1977 הופיעה לראשונה בפסטיבל זלצבורג ועם התזמורת הקאמרית האנגלית בניצוח דניאל בארנבוים.

בגיל 15 ביצעה מוטר את ההקלטה הראשונה שלה, הקונצ'רטי השלישי והחמישי של מוצרט, עם הפילהרמונית של ברלין בניצוח הרברט פון קאראיין. באותה שנה הוכתרה בתואר "אמנית השנה".

בשנת 1980 הופיעה לראשונה בארצות הברית עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח זובין מהטה. בשנת 1985, בהיותה בת 22, הוכתרה לחברת כבוד באקדמיה המלכותית למוזיקה (לונדון) ולראש הפקולטה ללימודי כינור בין-לאומיים שם. 

בשנת 1988 יצאה לסיור רחב-ממדים בקנדה ובארצות הברית וניגנה לראשונה בקרנגי הול. בשנת 1998 ניגנה והקליטה לתקליטורים ו- DVD את מכלול הסונאטות לכינור של בטהובן, בליווי לאמברט אורקיס; ההקלטות שודרו בטלוויזיה בארצות רבות.

אף כי הרפרטואר של מוטר כולל יצירות קלאסיות רבות, היא נודעת בעיקר בביצועי מוזיקה מודרנית. מספר יצירות נכתבו במיוחד למענה או הוקדשו לה, ביניהן Sur le Même Accord של אנרי דיטייה, פרטיטה של ויטולד לוטוסלבסקי, הקונצ'רטו השני לכינור של קשישטוף פנדרצקי ו"Gesungene Zeit" של וולפגנג ריהם. היא קיבלה פרסים שונים, ביניהם פרסי גראמי אחדים. כמו כן יש לה שני כינורות סטרדיוואריוס ("אמיליאני" מ-1703 ו"לורד דן-ראוון" מ-1710).

## חיים אישיים
בשנת 1989 נישאה אן-סופי מוטר לבעלה הראשון, דטלף וונדרליך, שמת בשנת 1995. לשניים שני ילדים, אראבלה וריכרד. היא נישאה שוב לפסנתרן והמנצח אנדרה פרווין בשנת 2002. הזוג חי במינכן עם ילדיה של מוטר עד מותו של פרווין בשנת 2019.

## פרסים ואותות הוקרה

פרס גראמי על ביצוע מצטיין של מוזיקה קאמרית:
* אן סופי מוטר ולמברט אורקיס על בטהובן: הסונאטות לכינור (מס' 1-3 אופוס 12; מס' 1-3, אופוס 30; סונאטת "האביב") 2000

פרס גראמי על ביצוע כלי מצטיין לסולן (עם תזמורת):
* אן-סופי מוטר ואנדרה פרווין (מנצח) על פרווין: קונצ'רטו לכינור "אן-סופי"/ברנשטיין: סרנדה (2005)

* אן סופי מוטר, קשישטוף פנדרצקי (מנצח) והתזמורת הסימפונית של לונדון על פנדרצקי: קונצ'רטו לכינור
מס' 2, מטאמורפוזות (1999)

* אן-סופי מוטר, ג'יימס לוויין (מנצח) והתזמורת הסימפונית של שיקגו על ברג, קונצ'רטו לכינור/ריהם: (1994)Gesungene Zeit

פרס ארנסט פון סימנס (2008)

* בשנת 2019 זכתה יחד עם ארבעה אמנים נוספים, ביניהם הפסלת הפלסטינית מונה חאטום והצייר ויליאם קנטרידג' בפרס התרבות היפני פרמיום אימפריאלה בקטגוריית מוזיקה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כנריות גרמניות
קטגוריה:זוכות פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:זוכי פרס לאוני סונינג למוזיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך לאמנויות
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1963
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1963
קטגוריה:זוכי פרס ארנסט פון סימנס
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה למוזיקה
CIAM

שמאל|ממוזער|250px|הקונגרס האחד עשר
**סיא"ם (הקונגרס הבין-לאומי לאדריכלות מודרנית; CIAM – Congrès International d'Architecture Moderne)** היה ארגון אדריכלים שקם בשנת 1928 ופעל עד 1959. הארגון נוסד ביוזמת 28 אדריכלים אירופאים שבראשם האדריכל השווייצרי לה קורבוזיה. הארגון פעל לקדם את האדריכלות המודרנית לטובת החברה, הסוציאליסטית בתפיסתה, וניסח את המניפסט של תנועת המודרניזם באדריכלות. הארגון פעל במקביל וכהמשך לאסכולת הבאוהאוס והייתה לו השפעה רבה על התפתחות האדריכלות של המאה ה-20.

עקרונותיו הראשונים של CIAM היו ברובם אימוץ מניפסט הסגנון הבין-לאומי אשר נוסחו על ידי לודוויג מיס ואן-דר-רוהה בשנת 1927. בקונגרסים שהתקיימו ביוזמת הארגון נדונו רעיונות חדשים לגבי תפישת האדריכלות המודרנית והתכנון העירוני במאה ה-20. אחת הבעיות הקשות שעמדו על הפרק בתקופה זו הייתה בעיית השיכון של מיליוני בני האדם שהיגרו מן הכפר אל העיר בתחילת המאה. בעיה זו החריפה לאחר ההרס הרב שגרמה מלחמת העולם השנייה לאירופה. לאחר המלחמה, אדריכלים רבים במדינות שניסו לשקם עצמן אימצו את עקרונות הארגון בכל ההיבטים של התכנון העירוני המחודש וסוג בנייה המתאים לאכלוס מהיר של ההמונים.

## קונגרסים
אחד עשר קונגרסים נערכו על ידי CIAM:
* 1928, CIAM I, לה סאראז, שווייץ, יסוד הארגון
* 1929, CIAM II, פרנקפורט, גרמניה, התמקדות בפרויקט השיכון של ארנסט מיי.
* 1930, CIAM III, בריסל, בלגיה
* 1933, CIAM IV, אתונה, יוון
* 1937, CIAM V, פריז, צרפת
* 1947, CIAM VI, ברידג'ווטר, אנגליה, החלטה מחודשת על עקרונות הארגון
* 1949, CIAM VII, ברגמו, איטליה
* 1951, CIAM VIII, הודסדון, אנגליה
* 1953, CIAM IX, אקס-אן-פרובנס, צרפת
* 1956, CIAM X, דוברובניק, יוגוסלביה
*1959, CIAM XI, אוטרלו, הולנד
## חברים מפורסמים
* לה קורבוזיה, מייסד הארגון
* אלבר אלטו, אדריכל פיני בולט
* הנדריק פטרוס ברלחה, אדריכל הולנדי
* פייר ז'נרה, אדריכל שווייצרי, בן דודו של לה קורבוזיה
* האנס מאייר, ממנהלי בית הספר הבאוהאוס
* חרית ריטבלד, אדריכל הולנדי, ממובילי הדה-סטיל

## ראו גם
* אדריכלות מודרנית
* הסגנון הבין-לאומי
* באוהאוס
* וורקבונד

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדריכלות מודרנית
קטגוריה:מבנים שתכנן לה קורבוזיה
נוזל מגנטי

ממוזער|נוזל מגנטי(ferrofluid בשמו באנגלית) לאחר חשיפה לשדה מגנטי ושינויי צורתו.
**נוזל מגנטי** הוא נוזל שנהפך מקוטב מאוד בנוכחות שדה מגנטי. 
נוזל מגנטי הוא תרחיף של חלקיקים פרומגנטיים זעירים בגודל ננומטרי של תחמוצות ברזל (ראו: מגנטיט או המטיט) אשר מורחפים במים או בממס אורגני המכיל חומרים פעילי שטח. חומרים אלו אשר מצפים את החלקיקים מונעים מהם להיצמד זה לזה כתוצאה מכוח ואן דר ואלס או בשל משיכה חשמלית. מה שיוצר מעין "קוצים" בנוזל וגורם לו להיראות מיוחד ויוצא דופן.  

למרות שמה של התמיסה 'נוזל מגנטי', תרחיף זה איננו מגנט והתמיסה היא בעלת תכונות פרהמגנטיות. דהיינו, החלקיקים אינם נושאי קוטביות קבועה (אינם 'מגנטיים') ובהיעדר שדה מגנטי משמעותי התמיסה תהיה הומוגנית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מגנטיות
קטגוריה:תרכובות
קטגוריה:הנדסת חומרים
אפיפורה

**אֶפִּיפוֹרָה** (מיוונית: επιφορά, לשאת מעל) היא אמצעי ספרותי, המאופיין בחזרה על מילה או כמה מילים בסוף מספר שורות או משפטים רצופים. 
מטרת השימוש באפיפורה היא להבליט ולהדגיש מסר מסוים. בשירת ימי הביניים העברית נכתבו שירים, שכל השורות שלהם הסתיימו באותה מילה, למשל הפיוט "צמאה נפשי" של רבי אברהם אבן עזרא, שכל שורותיו מסתיימות במילה "חי".

## צורת הטכניקה ומקורותיה
האפיפורה מופיעה כבר בתנ"ך, ובמידת מה גם במשנה, ועל כן היא נחשבת לאחת מהטכניקות הקדומות ביותר. לדוגמה: וְאַתָּה **שָׁלוֹם** וּבֵיתְךָ **שָׁלוֹם** וְכֹל אֲשֶׁר לְךָ **שָׁלוֹם** (שמ"א כה 6). 

האפיפורה משמשת בשירה, בסיפורת ובסיסמאות. מבנה החזרה נותן עוצמה לשורות ומקשר אותן בקשר חזק יותר. לרוב האפיפורה מופיעה במרווחים קצרים יחסית, אך לעיתים יש גם חזרות מרוחקות יותר. כך למשל הפזמונאי בוב דילן סוגר כל בית בשירו Ballad for a thin man במשפט: "?Do you, Mr. Jones".

## אפיפורה במוזיקה
במוזיקה ישנו מונח מקביל המתאר קטע בו יש תמה מוזיקלית החוזרת בסוף כמה משפטים (אין לבלבל עם אקורד חוזר שאינו אפיפורה, אלא רק חריזה מוזיקלית). על התמה להיות מורכבת ממלודיה והרמוניה גם יחד. במקרים מסוימים הקטע עובר מודולציה בין המשפטים, אך המלודיה וההרמוניה, יחסית לסולם, נשמרות.

המונח המוזיקלי מקובל פחות מהמונח הספרותי וזאת כיוון שהוא נדיר יותר. אחת הדוגמאות הבולטות ביותר לאפיפורה מוזיקלית היא הבופ סטנדרט Epistrophy (בעברית: אפיפורה) שהולחן בידי הפסנתרן ת'לוניוס מונק והמתופף קני קלארק.

## דוגמאות לאפיפורה
### דוגמה מהמקרא
* אֶהְיֶה כַטַּל לְיִשְׂרָאֵל יִפְרַח כַּשּׁוֹשַׁנָּה וְיַךְ שָׁרָשָׁיו כַּלְּבָנוֹן:
:יֵלְכוּ יֹנְקוֹתָיו וִיהִי כַזַּיִת הוֹדוֹ וְרֵיחַ לוֹ כַּלְּבָנוֹן:
:יָשֻׁבוּ יֹשְׁבֵי בְצִלּוֹ יְחַיּוּ דָגָן וְיִפְרְחוּ כַגָּפֶן זִכְרוֹ כְּיֵין לְבָנוֹן: (הושע יד, ו-ח).

### דוגמה מהשירה
* לא הכול הבלים, בתי (...)
:כי עדית מטפחתך, בתי (...)
:והכה החלי, בתי (...)
:אז עלה הברזל, בתי (...)
:לא לכח יש קץ, בתי (...)
:עוד יבא יום שמחה, בתי (שיר לאשת-נעורים, נתן אלתרמן).

הדובר משתמש במילה "בתי" כאפיפורה על מנת להדגיש את ההתמסרות הכפייתית והמוחלטת של הדובר לאהובתו.

## ראו גם
* אנאפורה
* חרוז לבן
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טכניקות ספרותיות
אולם (בית המקדש)

300px|ממוזער|המחשת מבנה המקדש: האולם בולט לצדדים בכניסה למבנה
ה**אולם** היה חלק בבית המקדש ששימש כאולם כניסה. הוא ניצב ממזרח להיכל ובכניסה אליו היו 12 מדרגות. לעיתים המילה **היכל** משמשת לתיאור האולם וההיכל גם יחד.

## מידות האולם
רוחבו (ממזרח למערב):
* בבית ראשון: 10 אמות
* בבית שני: 11 אמה (16 אמה יחד עם כותלו המזרחי), וכן הוא יהיה לפי הנבואה בבית שלישי.

אורכו (מצפון לדרום):
* בבית ראשון: 20 אמה
* בבית שני: 100 אמה.

במקדש שני - משני צידי האולם, לקחו 15 אמות מכל צד, וקבעו במקומות שלקחו את בית החליפות, כך שבלי בית החליפות, אורך האולם מצפון לדרום היה - 70 אמה.

## פתח האולם
יש שני הבדלים בין פתחו של אולם לבין הפתחים האחרים:
# לכל הפתחים שהיו בבית המקדש היו דלתות, חוץ משל אולם, שבמקום זה הייתה תלויה בו פרוכת.
# מידות הפתחים האחרים היו 20 אמה גובה ו-10 אמות רוחב, אבל מידות פתח האולם היו 40 אמה גובה ו-20 אמה רוחב.

## הקישוטים באולם
באולם עצמו לא שימש לעבודת בית המקדש עצמה, אך היו בו כמה קישוטים שנעשו ליופי:

* **השרשרות והעטרות** - שרשרות מזהב היו קבועות בתקרת האולם, שבהם פרחי כהונה עולים ורואים את העטרות. לפי התוספות בשם הגאונים ה"עטרות" היו כעין כיפות מוזהבות.

* **גפן של זהב** - גפן מזהב הייתה עומדת על פתחו של ההיכל אשר הייתה מורמת ומשוכה על גבי מוטות. מי שהתנדב להביא זהב בצורת עלה, בצורת גרגיר או בצורת אשכול, היה מביא ותולה באותה גפן על ידי כהן.

* **נברשת** - הילני המלכה תרמה נברשת לבית המקדש. את הנברשת תלו בפתח ההיכל.

* **שני שולחנות** - באולם היו שני שולחנות: שולחן זהב ושולחן משיש. כאשר הביאו את לחם הפנים להיכל, הניחו אותו על השולחן של שיש, וכאשר הוציאו אותו, הניחו אותו על שולחן הזהב.
* **קורות של ארז** - היו קורות של ארז קבועים מקיר ההיכל לקיר האולם, כדי שלא יטה הקיר מרוב גובהו וייפול.

## שערי האולם
באולם היו שלושה שערים:
# בפתח ההיכל.
# מצפון לשער ההיכל.
# מדרום לשער ההיכל. על שער זה נאמר: "הַשַּׁעַר הַזֶּה סָגוּר יִהְיֶה לֹא יִפָּתֵחַ וְאִישׁ לֹא יָבֹא בוֹ כִּי ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל בָּא בוֹ וְהָיָה סָגוּר" (יחזקאל מ"ד, ב').

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בית המקדש
מחירון לוי יצחק

250px|ממוזער|שמאל|שער מחירון לוי יצחק מ-1 ביולי 2009
**מחירון לוי יצחק** הוא מחירון חודשי לכלי תחבורה, אשר נחשב למוסמך בענף הביטוח ושמאות הרכב בישראל.

המחירון מציג את מחירי מרבית דגמי כלי הרכב הנמכרים בארץ, בטבלאות ממוינות לפי שם יצרן, דגם, שנת ייצור, רמת גימור ועוד. המחירון מספק כלים לשקלול גורמים נוספים המשפיעים על המחיר כגון מספר הבעלויות הקודמות ("יד"), קילומטראז' ואבזור.

## היסטוריה
המחירון החל להתפרסם בשנת 1974 על ידי שמאי הרכב לוי יצחק, ותחילה כלל מספר מועט של דגמי מכוניות, אלה שהיו מקובלים בשוק הרכב הישראלי. עם גידול מספר הדגמים המיובאים לישראל, למשל עם התרחבות כניסתם של יצרני הרכב היפנים באמצע שנות ה-80 גדל המחירון בהתאם. חשיבותו של המחירון גדלה כאשר החל לשמש את הבנקים ואת חברות הביטוח כבסיס להערכת שוויין של מכוניות.

בשנת 1982 הקים לוי יצחק את חברת לוי יצחק – החברה לשמאות וסקרים בע"מ, המפרסמת את המחירון. בנוסף להכנסה ממכירת המחירון, לחברה הכנסה ממודעות המתפרסמות במחירון.

בשנת 2020 הושקה אפליקציית מובייל לעיון בנתוני המחירון.

מחירון לוי יצחק מקובל כל כך לשימוש שיש שטענו כי הוא מהווה מונופול. בשנת 2021 קמה למחירון תחרות ממשרד התחבורה, שהשיק את "מחירון העם" - מחירון המבוסס על דיווחי הציבור בעסקאות מכירת רכב. לוי יצחק התנגד לצעד זה.

## ראו גם
* קארספורום
* מחירון דקל

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלת תחבורה בישראל
החמור של מגדנה

**החמור של מגדנה** (בגאורגית **მაგდანას ლურჯა**) הוא סרט קולנוע דרמטי בשחור לבן של הבמאים תנגיז אבולדזה ורוואז צ'חיידזה, על פי הנובלה של אקתרינה גבשווילי.
## עלילה
הסרט מתאר את חיי היומיום בגאורגיה דרך סיפורה של משפחת מגדנה, משפחה פשוטה שחייה ממכירת יוגורט שאלמנת מגדנה לוקחת לשוק העירוני. יום אחד שני ילדיה, מיכו וקאטו, מוצאים חמור עזוב בכביש המוביל לכפר שלהם.

לאחר שטיפלו בחמור והאכילו אותו, הוא פקח את עיניו ונגלה לעיניהם חמור כחול עיניים, והם החליטו לקרוא לו "לורג'ה" (בגאורגית: "כחול עיניים"). החמור היה לעזר רב למשפחה עד שמסתבר שהיה שייך לסוחר פחם ובני המשפחה נאלצים לכתת רגליהם לבית המשפט.

הסרט זכה לפרס מיוחד לסרטים קצרים בפסטיבל קאן.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 1955
קטגוריה:סרטים גאורגיים
קטגוריה:סרטים סובייטיים
קטגוריה:סרטי דרמה
ולדימיר הראשון, נסיך קייב

**ולדימיר הראשון** (סביב 960–1015), הידוע גם בכינויים "ולדימיר הגדול", "ולדימיר הקדוש", "ולדימיר המנצר" ו"השמש האדומה". היה מלך רוס של קייב החל בשנת 982 ועד מותו. ולדימיר הראשון היה בנו מחוץ לנישואין של סוויאטוסלאב איגורוביץ' ושל מלושה, שפחתה של אשתו של סוויאטוסלאב, הנסיכה אולגה. אחיו היו יארופולק ואולג.

בשנת 972 נהרג סוויאטוסלאב בקרב, ומיד עם מותו החל מאבק על כס השלטון בין שלושת האחים. אולג נרצח בידי אחיו הבכור יארופולק, וולדימיר ברח מחשש לחייו למלך נורווגיה, שהיה קרוב משפחתו מצד אביו. שם אסף כוחות צבא במשך 10 שנים וב-982 שב לנובגורוד כדי לדרוש את השלטון מאחיו. ואכן, כעבור מספר חודשים הביס צבאו את שרי המלחמה של יארופולוק, וולדימיר תפס את מקומו כשליט נסיכות קייב.

ולדימיר המשיך את מסורת עבודת האלילים של אבותיו, ובנה פנתיאון ל-6 האלים המרכזיים (פולוס, חורס, דג'דג'בוג, סטריבוג, סמרגל ומוקוש). הוא אף הגדיל לעשות, וחידש את מנהג קורבנות האדם לאלילים אלו.

יחד עם זאת היה ולדימיר קשוב למתרחש בעולם, והבין שעל הנסיכות להצטרף למגמה ההולכת ומתחזקת של מונותאיזם. עדויות בכתובים מעידות על כך שהוא הזמין לחצרו נציגים של היהדות, הנצרות והאסלאם. לאחר שיחות ודיונים עם כל אחד מאלה, בחר ב"פילוסוף היווני".

קיימות מספר גרסאות לסיבה שבגינה בחר ולדימיר דווקא בנצרות. הגרסה הרשמית והנפוצה ביותר טוענת כי ולדימיר חשש מהאימפריה הביזנטית הנוצרית ומאיומים שקיבל ללא הרף מכיוון קונסטנטינופול. הגרסה העממית והמפורסמת לא פחות היא שוולדימיר בחר בנצרות משיקולים פרקטיים בהרבה: הוא ידע שלא יהיה קל להפיץ דת מונותאיסטית חדשה - אך על אחת כמה וכמה דת שאוסרת בתכלית האיסור אכילת בשר חזיר ושתיית אלכוהול, איסורים שידע כי לעולם לא יתקבלו על ידי בני עמו.

ולדימיר זכה לכינויו לאחר שקיבל על עצמו את הנצרות היוונית-אורתודוקסית (בשנת 988 לספירה) וכפה אותה על העם כולו.

בימיו עלתה העיר קייב לגדולה והערים הרוסיות האחרות קיבלו עליהן את מרותה.

## המשפחה
לוולדימיר היו מספר נשים. האישה הראשונה - אשתו לשעבר של אחיו יארופולק שוולדימיר הרג אותו. לאחר קבלת הנצרות הוא התחתן עם הנסיכה הביזנטית אנה ולאחר שהיא נפטרה בשנת 1011 הוא התחתן עם אישה אחרת.
סה"כ היו לו 12–13 בנים ו-10 בנות לפחות:
* מאישה ממוצא צ'כי:
** וישסלב, נסיך נובגורוד
* מאישה יווניה, אלמנת יארופולק:
** סוויאטופולק, נסיך קייב
* מרוגנדה, בת של נסיך מפולוצק:
** יזיאסלב, נסיך פולוצק
** מסטיסלב
** יארוסלב הראשון, נסיך קייב
** וסבולובד
** פרדסלבה - התחתנה עם מלך פולין בולסלב הראשון
** פרמיסלבה - התחתנה עם נסיך הונגרי לאלסו
** מסטיסלבה
* מאדלייה:
** מסטיסלב, נסיך צ'רניגוב
** סטניסלב, נסיך סמולנסק
** סודיסלב, נסיך פסקוב
* ממלפרידה:
** סביאטוסלב, נסיך דרבליאנים
* מאישה ממוצא בולגרי:
** בוריס, נסיך רוסטוב
** גלב, נסיך מורום

## גלריה

קובץ:1000 Vladimir 2.jpg|ולדימיר הראשון על האנדרטה המילניום של רוסיה 
קובץ:030522-Moscow-IMG 8865-2.jpg|אנדרטת ולדימיר הגדול במוסקבה
קובץ:Володимир Великий.JPG|אנדרטת ולדימיר הגדול בקייב


## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:משפחות מלוכה שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:נסיכי קייב
קטגוריה:פגנים שהתנצרו
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף אוקראינים
קטגוריה:ילידי 958
קטגוריה:נפטרים ב-1015