open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בית הכנסת היידנהיים

ממוזער|חתך אורכי
**בית הכנסת היידנהיים** (בגרמנית: **Synagoge Heidenheim**) היה בית כנסת ברחוב הכלינגר 5 בעיירה היידנהיים במחוז וייסנבורג-גונצנהאוזן, בבוואריה, גרמניה.

## רקע
בשנת 1714 נרשמו 10 משפחות יהודיות בהיידנהיים וככל הנראה היה קיים מבנה תפילה כבר אז.

בשנים 1736–1737 נבנה בית כנסת מדרום למה שהיה פעם חווה של מנזר. מבית הכנסת הראשון הזה לא השתמרו תיאורים או תוכניות. בלילה שבין 30 ל־31 במרץ 1851 פרצה שריפה בדיר עיזים סמוך לבית הכנסת. הלהבות אחזו במבנה וגרמו לו נזקים בלתי הפיכים. כבר חודש לאחר מכן הגיש בית המשפט המחוזי בהיידנהיים לממשלת פרנקניה התיכונה תוכניות לבנייה מחדש: המיקום נותר זהה, אך התוכניות הראשונות הציעו אדריכלות נאו־גותית, אשר נדחתה בשל הדמיון הרב מדי לכנסיות נוצריות.

בית הכנסת נבנה על אותו השטח של בית הכנסת שנשרף. הוא תוכנן על ידי על האדריכל הגרמני אדוארד בורקליין (1816–1871)  באביב–קיץ 1852 הונחה אבן הפינה והחלו עבודות הבנייה מחדש. בית הכנסת נחנך באוקטובר 1853. הבניין נותר ללא שינוי עד שנהרס בליל הבדולח ב-9 בנובמבר 1938. המבנה שנותר שימש כמחסן משנת 1939 ואילך, אך נהרס בשנות ה-80; כיום ניצב במקום בנק. אבן זיכרון לבית הכנסת הוצבה במקום בשנת 1988.

## המבנה
בית הכנסת כלל בקומת הקרקע מבואה, אולם תפילה וגרם מדרגות לעזרת הנשים, אשר הייתה בקומה העליונה. באולם התפילה היו 60 מקומות ישיבה, ובעזרת הנשים 40. בורקליין השתמש במוטיבים אוריינטליים מהאדריכלות הנאו-מורית בבנייה.

הריהוט, שהיה צבוע בגוונים מתחלפים של עץ מייפל ואלון, נבנה ברובו מעץ אלון ואשוח, והיה מעוטר בעיטורים בצבע עץ כהה. קירות הצד של אולם התפילה עוצבו בדגם דמוי שטיח בצבעים סגול, ירוק וצהוב, והתקרה חולקה באמצעות קורות.

החלק החיצוני, שנבנה בחלקו מאבן חול ובחלקו מאבן גיר מטויחת, כלל שתי שורות חלונות זו מעל זו. החזית המערבית, ששימשה כחזית הראשית, כללה כניסות נפרדות לגברים ולנשים זו לצד זו, מעליהן שלושה חלונות מקושתים בצורת פרסה המחוברים יחד, ובגמלון חלון עגול קטן. גם חלונות אולם התפילה שבקירות הצדדיים עוצבו מבחוץ בצורת קשת, אך מבפנים הם היו עגולים. הכרכוב הראשי שילב גם את שני לוחות הברית שבגמלון.

המבנה שימש דגם לבית הכנסת בהיינספארט  בבוואריה, בית כנסת שהשתמר, וכן מקור השראה לבית הכנסת שנבנה בשנת 1867 בהורסנס  בדנמרק.

## קישורים חיצוניים

* תמונה של אבן הזיכרון, באתר אלמניה יודאיקה

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמניה: בתי כנסת לשעבר
קטגוריה:גרמניה: בתי כנסת שנחרבו בליל הבדולח
קטגוריה:בוואריה: בתי כנסת
בואו לאכול איתי: ספיישל פסח 2026

**בואו לאכול איתי: ספיישל פסח 2026** היא עונת ספיישל פסח השלישית, עונת היחידים העשירית והעונה השתים עשרה במצטבר של תוכנית המציאות הישראלית "בואו לאכול איתי". העונה תכלול 5 פרקים והיא תשודר החל מ-5 באפריל עד 9 באפריל 2025 בכאן 11.

## על העונה
עונה זאת היא עונת ספיישל פסח השלישית של התוכנית, העונה העשירית שמתקיימת בפורמט היחידים (השישית בכאן 11), והעונה השתים עשרה במצטבר שתשודר בכאן 11.

במרץ 2026 פורסם שבדומה לעונת הספיישל הקודמת משתתפי הספיישל הנוכחי יהיו אנשים מוכרים מעולם האוכל והבישול.

## משתתפים
* **בנצי ארבל** –שף ומסעדן מתל אביב. מומחה למטבח איטלקי ובעלים של מספר מסעדות איטלקיות. מוכר בכינוי "הכובען המטורף".
* **חן קורן** – אושיית רשת ובעלת עסק בשוק מחנה יהודה.
* **טל רשבסקי** – מיפו. בעלים של מסעדות פסטה. מוכר בכינוי "הפסטה נאצי".
* **לילי בן שלום** –  בעלים של מסעדה גאורגית בשוק הכרמל.
* **יוסי שיטרית** – מעתלית. שף ובעלים של מספר עסקים קולינריים. מוכר מהיותו חלק במותג הקולינרי "דוד יוסף".

## מדרוג

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

; ביאורים

פ2
הקונגרס ה-30 של ארצות הברית

**הקונגרס ה־30 של ארצות הברית** היה ישיבה של הרשות המחוקקת של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, שכללה את הסנאט של ארצות הברית ואת בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא התכנס בוושינגטון הבירה מ־4 במרץ 1847 עד 3 במרץ 1849, במהלך השנתיים האחרונות לכהונתו של הנשיא ג'יימס פולק. חלוקת המושבים בבית הנבחרים התבססה על מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1840. בסנאט היה רוב למפלגה הדמוקרטית, ובבית הנבחרים היה רוב למפלגה הוויגית. זה היה הקונגרס היחיד שבו כיהן אברהם לינקולן.

## אירועים מרכזיים
[ממוזער|מנסרת סאטר (Sutter's Mill), מקור [הבהלה לזהב (קליפורניה)|הבהלה לזהב בקליפורניה]]
* 1 ביולי 1847 – ארצות הברית הנפיקה את בולי הדואר הראשונים שלה.
* 24 בינואר 1848 – התגלה זהב במנסרת סאטר (Sutter's Mill), מה שהחל את הבהלה לזהב בקליפורניה.
* 31 בינואר 1848 – הוקמה אנדרטת וושינגטון.
* 23 בפברואר 1848 – הנשיא לשעבר ג'ון קווינסי אדמס, שכיהן אז כחבר קונגרס ממסצ'וסטס, מת לאחר שלקה בשבץ בלשכת יושב ראש בית הנבחרים.
* 29 במאי 1848 – ויסקונסין התקבלה כמדינה ה־30 של ארצות הברית.
* 19 ביולי 1848 – ועידת סנקה פולס.
* 7 בנובמבר 1848 – בבחירות לנשיאות מועמד הוויגים זאכרי טיילור ניצח את לואיס קאס; זו הייתה מערכת הבחירות הראשונה שנערכה בכל המדינות באותו יום.
* 1846–1848 – מלחמת ארצות הברית–מקסיקו.

## חקיקה מרכזית
* 3 במרץ 1849: הוקמה מחלקת הפנים של ארצות הברית.
* 3 במרץ 1849: חוק הטבעת מטבעות זהב (Gold Coinage Act).

## אמנות
* 2 בפברואר 1848: נחתם הסכם גואדלופה אידלגו, שסיים את מלחמת ארצות הברית–מקסיקו והעביר לידי ארצות הברית כמעט את כל שטחי דרום-מערב ארצות הברית של ימינו.

## מדינות שהתקבלו וטריטוריות שהוקמו
* 3 במרץ 1849 – הוקמה טריטוריית מינסוטה מתוך טריטוריית ויסקונסין.
* 29 במאי 1848 – ויסקונסין התקבלה כמדינה ה־30 של ארצות הברית.
* 14 באוגוסט 1848 – הוקמה טריטוריית אורגון משטחים שנמסרו מבריטניה.

## סיכום מפלגתי
### סנאט
במהלך קונגרס זה נוספו שני מושבים בסנאט למדיה החדשה ויסקונסין.

### בית הנבחרים
במהלך קונגרס זה נוספו שני מושבים בבית הנבחרים למדיה החדשה ויסקונסין.

## מנהיגות
### סנאט
* נשיא: ג'ורג' דאלאס (D)
* נשיא זמני: דייוויד רייס אטצ'יסון (D)

### בית הנבחרים
* יו"ר: רוברט צ'ארלס וינת'רופ (W)

## קישורים חיצוניים

30
בנג'מין גורהאם

**בנג'מין גורהאם** (באנגלית: **Benjamin Gorham**; 13 בפברואר 1775 – 27 בספטמבר 1855) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס.

## ביוגרפיה
גורהאם נולד ב-13 בפברואר 1775 בצ'ארלסטאון שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, והיה בנו של נתנאל גורהאם, שכיהן כאחד מנשיאי הקונגרס הקונטיננטלי. הוא למד לימודים קדם אקדמאיים, השלים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1795 ולמד משפטים. לאחר שהוסמך לעריכת דין החל לעסוק במקצוע בבוסטון. בין השנים 1814–1818 כיהן כחבר בבית הנבחרים של מסצ'וסטס ולאחר מכן נבחר לסנאט של מסצ'וסטס, שם כיהן מ-26 במאי 1819 ועד להתפטרותו ב-10 בינואר 1821. הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לקונגרס ה-16 כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של ג'ונתן מייסון; הוא נבחר מחדש עם תום כהונתו, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית עד ה-3 במרץ 1823.

לאחר מכן חזר לסנאט של המדינה לקדנציה אחת החל מ-28 במאי 1823, ולאחר מכן נבחר כתומך אדמס לקונגרס העשרים כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של דניאל ובסטר. מאוחר יותר נבחר מחדש כאנטי-ג'קסוני לקונגרס ה-21 וכיהן מ-23 ביולי 1827 עד 3 במרץ 1831. לאחר קדנציה שמילא נייתן אפלטון, נבחר כאנטי-ג'קסוני לקונגרס ה-23, וכיהן שוב בבית הנבחרים מ-4 במרץ 1833 עד 3 במרץ 1835. לאחר מכן כיהן שוב כחבר בבית הנבחרים של המדינה בשנת 1841 וחזר לעסוק בעריכת דין.

הוא נפטר בבוסטון שבמסצ'וסטס ב-27 בספטמבר 1855, בגיל 80, ונקבר בבית הקברות רחוב פיפס בצ'ארלסטאון.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1775
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1855
סם דיסוציאטיבי

[ממוזער|[מבנה כימי|המבנה הכימי של קטמין, אחד מהסמים הדיסוציאטיביים הפופולריים ביותר]]
**סמים דיסוציאטיביים** (או פשוט **דיסוציאטיבי**; באנגלית: **Dissociative**) הם תת-קבוצה של הלוצינוגנים. סמים דיסוציאטיביים מעוותים את תפיסת הראייה והשמיעה ומחזקים תחושה של ניתוק מהסביבה או מהפרט (דיסוציאציה ודה-פרסונליזציה). בעוד שסמים רבים מסוגלים לגרום לעיוותים אלו, סמים דיסוציאטיביים ייחודים בכך שהם מובילים להזיות ולתחושת ניתוק כללית, המלווה בירידה בחוויה החושית , באטקסיה, באופוריה, באמנזיה ובשיכוך כאבים.

מנגנון הפעולה  של סמים דיסוציאטיביים פועל על הקולטנים האנטגוניסטים "NMDA", אך משפיע גם על מערכות הדופמין ו/או האופיואידים. להבדיל מסמים הלוצינוגניים, סמים דיסוציאטיביים מוגדרים כסמים ממכרים עם סיכון בינוני לשימוש לרעה.

ישנם מספר סוגים של סמים דיסוציאטיביים, כגון ארילציקלוקסילאמין, פנציקלידין (PCP), קטמין, מורפינן, דקסטרומטורפן, ממסים נדיפים, חמצן דו-חנקני, דיארילאתילאמין, דיפנידין, אדמנטן, ממנטין ועוד.

## השפעות
ההשפעות הבולטות סמים דיסוציאטיביים כוללות ירידה בחוויה החושית, אטקסיה, אופוריה, אמנזיה, ירידה בכאב, קטלפסיה ומאניה. פנדר (1970) וג'ונסטון (1959) ביצעו ניסויים עם הסמים קטמין ופנציקלידין, ודיווחו כי מטופליהם נטו לזוז ללא תכלית וסבלו מהזיות (או "חלומות"). חלקם חוו תחושת אופוריה בעוד שחלקם טענו כי הייתה להם חוויה שלילית. הסמים הדיסוציאטיביים מאופיינים בכך שהם מאיצים תחושה של דה-פרסונליזציה, ולכן הם במשפחה נפרדת מהסמים ההלוצינוגניים.

## שימוש
### שימוש ברפואה
סמים דיסוציאטיביים כגון קטמין נמצאים בשימוש כתרופות להרדמה בניתוחים כירורגים. בנוסף, מחקרים הראו כי לקטמין יש השפעות חיוביות על כאב כרוני ועל הפרעה פוסט-טראומטית מורכבת (C-PTSD), וכי ניתן להשתמש בה כתרופה נוגדות דיכאון. סוגים שונים של מורפינן נמכרים כתרופות להצטננות. קטמין משמש גם לטיפול וטרינרי.

## הערות שוליים

קטגוריה:סמים דיסוציאטיביים
קטגוריה:סמים פסיכואקטיביים
נייתן אפלטון

**נייתן אפלטון** (באנגלית: **Nathan Appleton**; 6 באוקטובר 1779 – 14 ביולי 1861) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי, וחבר בקבוצת היזמים הידועה בשם 'Boston Associates'.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
אפלטון נולד ב-6 באוקטובר 1779 בניו איפסוויץ' שבניו המפשייר, והיה בנם של אייזק אפלטון ומרי אדמס. אביו היה שמש כנסייה, והוא גדל במסגרת דתית קלוויניסטית קפדנית. הוא היה בן דוד של ויליאם אפלטון וג'יימס אפלטון.

סביו מצד אביו היו אליזבת סוייר ואייזק אפלטון הבן, צאצא של סמואל אפלטון. הוא התחנך באקדמיה של ניו איפסוויץ', ובשנת 1794 החל ללמוד בדארטמות' קולג', אך עזב באותה שנה כדי להתחיל בקריירה מסחרית בבוסטון, שם עבד אצל אחיו סמואל אפלטון והיה שותפו בשנים 1800–1809.

### קריירה עסקית
בשנת 1813 שיתף פעולה עם פרנסיס קבוט לואל, פטריק ט. ג'קסון, פול מודי ואחרים בהכנסת נול מכני וייצור כותנה בקנה מידה גדול לארצות הברית, והקים מפעל בוולת'ם, מסצ'וסטס, בשנת 1814. זה היה המפעל הראשון בארצות הברית שהשתמש בנול מכני.

לאחר הצלחת המיזם, הוא ואחרים רכשו זכויות שימוש בכוח מים במפלי פוטאקט, והיה ממייסדי חברת Merrimac Manufacturing Company. היישוב שהתפתח סביב המפעלים הפך לעיר לואל, ואפלטון היה אחד משלושת מייסדיה בשנת 1821.

בפרסום בשם 'The Origin of Lowell' כתב כי תנאי העבודה בתעשייה האמריקאית היו עדיפים על אלו שבאירופה, והביאו לעלייה משמעותית בשכר העובדים. בשנת 1818 רכש 300 מניות בבנק Suffolk בבוסטון.

### קריירה פוליטית
אפלטון היה חבר בבית המחוקקים של מסצ'וסטס בשנים 1816, 1821, 1822, 1824 ו־1827. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1831–1833 ושוב בשנת 1842, ונודע כתומך במכסי מגן.

בנוסף, היה חבר באקדמיה לאמנויות ולמדעים ובחברה ההיסטורית של מסצ'וסטס. הוא פרסם נאומים ומאמרים בנושאי מטבע, בנקאות ומכסים, ובהם הספר 'Remarks on Currency and Banking' (מהדורה מורחבת, 1858), וכן זיכרונות על הנול המכני ועל העיר לואל. בשנת 1842 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, וב־1854 כחבר באגודה האמריקאית לעתיקות.

### חיים אישיים
בשנת 1806 נישא למריה תרזה גולד, ולאחר נישואיהם צייר האמן גילברט סטיוארט את דיוקנאותיהם. לזוג נולדו חמישה ילדים.

אשתו הראשונה נפטרה משחפת בשנת 1833. בשנת 1839 נישא בשנית להרייט קופין סאמנר, ולזוג נולדו שלושה ילדים נוספים.

אפלטון העניק לבתו פאני בית כמתנת נישואין כאשר נישאה ללונגפלו בשנת 1843. הבית שימש בעבר כמפקדתו של ג'ורג' וושינגטון במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. בנוסף, רכש קרקע סמוכה כדי לשמור על הנוף לנהר צ'ארלס.

בתו פאני נפטרה בשנת 1861 לאחר שנפגעה בתאונה שבה עלתה באש. אפלטון עצמו נפטר למחרת, ב-14 ביולי 1861, בבוסטון, ונקבר בבית הקברות מאונט אובורן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1779
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1861
מאזנדראנית

**מאזנדראנית** (במאזנדראנית: **مازِرونی**; **מזרני**, נקרא גם **מזני**; **مازنی** או **טברי**; **تبری**) היא שפה איראנית השייכת למשפחת השפות האיראניות המערביות, וספציפית למשפחת השפות הכספיות. דוברי השפה, המאזנדראנים, הם עם ילידי המתגורר מדרום לים הכספי באזור פרובינציית מאזנדראן, אך גם באזורי אלבורז, טהראן, קזווין, סמנאן וגולסתאן.

מאזנדראנית היא קרובת משפחה של גילאקי, שתי השפות חולקות מאפיינים טיפולוגיים ולעיתים הם אף נקראות באותו השם (גילאקי). נכון ל-2023, כ-1.35 מיליון אנשים דוברים מאזנדראנית כשפת אם. השפה מחולקת ל-12 ניבים.

## היסטוריה
השפה המאזנדראנית קיימת עוד מהמאה ה-10 עד המאה ה-15 לספירה. טקסטים במאזנדראנית נכתבו על ידי הגאוגרף המוסלמי מוקדסי במאה ה-10 לספירה. הספר הפרסי מרזבן-נאמה  נכתב במאזנדראנית ב-13 לספירה ובהמשך תורגם לפרסית.

## ניבים
השפה המאזנדראנית מחולקת ל-12 ניבים:
* סראבי (SaravI) המדוברת במחוז סארי שבפרובינציית מאזנדראן.
* אמולי (Amoli) המדוברת במחוז צ'לאו, במחוז לאריג'אן, במחוז אמול ובמחוז מחמודאבאד שבפרובינציית מזאנדראן.
* בבולי (Baboli) המדוברת במחוז בבול ובמחוז בבולסר שבפרובינציית מאזנדראן.
* ג'אמשארי (Ghaemshahri) המדוברת ממערב לעיר ג'ויבר ובמחוז סוואדקה שבפרובינציית מאזנדראן.
* צ'אלוס ומזרח טונקבון (Chaloos and East Tonekabon) המדוברת בכפרים מסוימים במחוז צ'אלוש ובמחוז עבאסבד שבפרובינציית מאזנדראן.
* נור ונושאיר (Nur and Nowshahr) המדוברת במחוז קוג'ור ובמחוז בלדה שבפרובינציית מאזנדראן.
* שאסאברי (Shahsavari) המדוברת במחוז טונקבון, במחוז דו-הזר, במחוז סה-הזר ובמחוז חורמבאד שבפרובינציית מאזנדראן.
* בשארי (Beshari) המדוברת במחוז בשהאר ובמחוז גלוגה שבפרובינציית מאזנדראן.
* קורדקוי (Kordkuy) המדוברת במחוז גורגן שבפרובינציית גולסתאן.
* קטולי (Katouli) המדוברת במחוז עליאבדה קטול שבמזרח פרובינציית גולסתאן.
* ג'אסראני (Ghasrani) המדוברת בחלקים הצפוניים של פרובינציית טהראן.
* דאמאוונדי (Damavandi) המדוברת במחוז רודהן ובמחוז בומאהן שבפרובינציית טהראן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שפות איראניות
קטגוריה:שפות איראניות מערביות
קטגוריה:מאזנדראן
יו סמית' תומפסון

**יו סמית' תומפסון** (באנגלית: **Hugh Smith Thompson**; ) היה איש חינוך ופוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הדרומית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמפקח הראשי על החינוך של קרוליינה הדרומית בשנים 1876–1882, ולאחר מכן ועד 1886 כמושל קרוליינה הדרומית ה-81.
## ראשית חייו
יו סמית' תומפסון נולד בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית, כבנם של הנרי טאזוול תומפסון ושל אגנס (לבית סמית') תומפסון. ב-1856 הוא סיים את לימודיו במכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית ("המצודה"). בשנים 1858–1861 הוא היה מדריך ב"אקדמיית הנשקייה" . ב-9 בינואר 1861 הוא הוביל גדוד של צוערי האקדמיה שירו את היריות הראשונות של מלחמת האזרחים האמריקאית כאשר הם פתחו באש על ספינת האיחוד "כוכב המערב"  שנכנסה לנמל צ'ארלסטון. מאז ועד תום המלחמה שירת תומפסון כמדריך צוערים במצודה.
## קריירה פוליטית
עם תום המלחמה ב-1865, היה תומפסון למנהל אקדמיית הבנים של קולומביה , תפקיד בו הוא שימש עד 1880. ב-1876 הוא נבחר כמועמד המפלגה הדמוקרטית בקרוליינה הדרומית לתפקיד המפקח הראשי על החינוך, ולאחר מכן נבחר לתפקיד בבחירות הכלליות, שהיו שנויות במחלוקת כאשר השיבו הדמוקרטים לעצמם את הרוב בבית המחוקקים המדינתי, וכמושל נבחר וייד המפטון השלישי. בשנים 1878 ו-1880 נבחר תומפסון לתקופות כהונה נוספות כמפקח על החינוך מבלי שניצבו מולו יריבים בבחירות. ב-1882 הוא קידם עצמו כמועמד לתפקיד נשיא קולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית), אך שמו עלה כמועמד סוס שחור לאחר שנוצר פילוג בקרב הדמוקרטים בקרוליינה הדרומית בין ג'ון ברטון  לבין ג'ון דובי קנדי . לאחר סבב ההצבעה השני בוועידה המפלגתית המדינתית, הסירו ברטון וקנדי את מועמדויותיהם, ותומפסון נבחר כמועמד המפלגה.

בבחירות הכלליות התמודד תומפסון מול ג'. הנדריקס מקליין , ניצח בקלות, ונבחר כמושל קרוליינה הדרומית ה-81. בבחירות של 1884 הוא נבחר לתקופת כהונתו השנייה מבלי שניצב מולו יריב בבחירות. תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן יציבות המדינה והאחדות במפלגה הדמוקרטית. הוא הציע מדיניות של רפורמה במיסוי, כלכלה נוקשה ופיתוח החינוך. ממשלו לא היה ידוע בסנסציות שלו, אך היה יעיל.

עם מינויו ב-1886 על ידי הנשיא גרובר קליבלנד כעוזר מזכיר האוצר של ארצות הברית, התפטר תומפסון מתפקידו כמושל. ב-1889 הוא היה לחבר בוועדת השירות הציבורי  לאחר שמונה לתפקיד על ידי הנשיא בנג'מין הריסון. ב-1892 פרש תומפסון מהשירות הציבורי, ובמשך יותר מעשור היה המבקר של חברת ביטוח החיים של ניו יורק .
## חיים אישיים
ב-1858 נשא תומפסון לאישה את אליזבת אנדרסון, ולשנים נולדו ארבעה בנים ושתי בנות.

יו סמית' תומפסון נפטר בניו יורק ב-20 בנובמבר 1904. הוא נטמן בכנסיית טריניטי האפיסקופלית בקולומביה.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1421-1422.


## קישורים חיצוניים
* יו סמית' תומפסון באתר אגודת המושלים הלאומית 
* יו סמית' תומפסון באנציקלופדיה של קרוליינה הדרומית 
* יו סמית' תומפסון באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:בוגרי המכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1836
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1904
TMDB

**The Movie Database** (בראשי תיבות: **TMDB;** בתרגום חופשי: **מאגר הסרטים**) הוא אתר אינטרנט המכיל מסד נתונים מקוון של מידע על סרטים וסדרות טלוויזיה. משתמשים באתר יכולים לגשת לנתונים כגון תקציר, צוות שחקנים, דירוגי משתמשים, תאריכי יציאה ועוד.
בנוסף, TMDB הוא משאב פופולרי עבור מפתחי אפליקציות ואתרי אינטרנט הקשורים לסרטים, מכיוון שהוא מציע ממשק API פתוח המאפשר שילוב של קטלוג המידע הנרחב שלו בפלטפורמות ופרויקטים שונים.

## היסטוריה
האתר נוסד על ידי טרוויס בל, כתגובה לחוסר באותה תקופה במאגר נתונים על סרטים שיהיה גם מקיף ונגיש בקלות. הפלטפורמה הושקה בשנת 2008 והתמקדה במתן מידע הכולל תקצירים, שחקנים, תאריכי יציאה ודירוגי משתמשים. בשנת 2009 הושקה גרסת הבטא של האתר שבה נוסף גם ממשק תכנות יישומים שאפשר את שיתוף המידע בפלטפורמות שונות. האתר נגיש בכ-40 שפות.

האתר מסתמך אך ורק על הקהילה שלו כדי להוסיף מידע (כמו ויקיפדיה). האתר מציע גם פוסטרים ויצירות אמנות למדיה.

בדומה לאתר המתחרה IMDb גם ל-TMDB יש רשימה המציגה את הסרטים שזכו לדירוגי המשתמשים הגבוהים ביותר. בניגוד לרשימה של IMDb, הרשימה של TMDB כוללת גם סרטים תיעודיים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
*TMDB באתר Kaggle
* TMDB ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* TMDB ברשת החברתית פייסבוק

קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2008
קטגוריה:אתרי קולנוע
קטגוריה:אתרים מבוססי תוכן משתמש
קטגוריה:מאגרי מידע

## הערות שוליים
לילה חדש

**"לילה חדש"** הוא אלבום האולפן השישי של להקת "מוניקה סקס". הוא יצא לאור ב-10 ביוני 2019.

זהו אלבומה הראשון של הלהקה אותו הפיק שחר אבן צור, שהוא גם אחד מחבריה. באלבום ניגן יונתן דסקל על קלידים נוספים.

העיתונאי יוסי חרסונסקי נתן לאלבום דירוג של ארבעה כוכבים מתוך חמישה ואמר כי "זה אלבום למיטיבי לכת ברוק הישראלי".

## רשימת הרצועות

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי 2019
קטגוריה:אלבומי מוניקה סקס
קטגוריה:אלבומי חברת נענע דיסק
קטגוריה:אלבומים בעברית
סם דליריאנטי

[ממוזער|[מבנה כימי|המבנה הכימי של סקופולמין, אחד מהחומרים הדליריאנטיים הידועים ביותר]]
**סמים דליריאנטיים** (או פשוט **דליריאנט**; באנגלית: **Deliriant**) הם תת-קבוצה של הלוצינוגניים. המונח סם דליריאנטי נטבע לראשונה בראשית שנות ה-80, על מנת לעשות הבדלה בין סמי הזיה כגון LSD וקטמין. סמים דליריאנטיים מובילים לדליריום, מצב של בלבול חריף, המתאפיין בירידה קוגניטיבית חריפה לצד שינויים תנודתיים בהכרה. חומרים דליריאנטיים הם אנטיכולינרגיים, חומרים החוסמים את הנוירוטרנסמיטר אצטילכולין במערכת העצבים המרכזית ובמערכת העצבים ההיקפית.

צמחים כגון דטורה וברוגמנסיה כוללים חומרים דליריאנטיים. בנוסף, דליריאנטיים מצויים בבנדריל (דיפנהידראמין) ובסולניים מסוימים, משפחה רחבת היקף של צמחים בעלי פרחים מסדרת הסולנאים. עמים ילידים היו משתמשים בסמים דליראנטיים על מנת לשנות את התודעה וליצור קשר עם המתים (העלאה באוב). הסמים הדליריאנטיים נחקרו מעט, ולא ידוע הרבה על השפעותיהם.

## דרך פעולה
סמים דליראנטיים משנים תודעה באמצעות חומרים כגון סקופולמין, אטרופין ודיפנהידראמין. חומרים אלו הם חומרים אנטגוניסטים ומשפיעים באופן ישיר על הקולטן המוסקריני, במיוחד על הקולטן המוסקריני M1 אשר מעורב בפעולות כגון תפיסה, ריכוז ופעילות קוגניטיבית. עם זאת, סמים דליריאנטיים עלולים להשפיע גם על הקולטן המוסקריני M2. הסמים הדליריאנטיים משפיעים גם על קצב השחרור של דופמין ושל אצטילכולינים.

## השפעות
ההשפעות של סמים דליריאנטיים כוללים: ירידה קוגניטיבית, אגיטציה פסיכומוטורית, דליריום, בלבול, קונפאבולציה, ירידה ביכולת להביע רגש, דיספוריה, אמנזיה, אי-סדר מחשבתי, הזיות חזותיות ואקאתיזיה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנטגוניסטים מוסקרינים
קטגוריה:סמים פסיכואקטיביים
אריאל קוניק

**אריאל קוניק** (ה'תשכ"ה, 1965 – כ"ז באדר ה'תשפ"ו, 16 במרץ 2026) היה מוציא לאור ומבעלי רשת המקומונים קו עיתונות.

## ביוגרפיה
נולד בגני תקווה לבתיה ואהרן קוניק.

למד בישיבת נתיב מאיר. לאחר שירותו הצבאי כקצין בסיירת צנחנים ובחיל המודיעין, יצא בשאלה.

ב-1998 הקים עם אבנר פוקסמן את משרד הפרסום קו מחשבה.

ב-1991 הקים עם אבי הורביץ את היפר טוי – חלוצת חנויות הצעצועים הענקיות בישראל. הרשת שמנתה עשרה סניפים הוקמה בשותפות עם אליעזר פישמן. בשנת 1999 מוזגה הרשת לתוך טויס אר אס.

בשנות ה-90 רכש יחד עם אביו, אהרן קוניק את המקומון השבוע בפתח תקווה. הוא הרחיב את הפעילות וייסד את רשת המקומונים קו עיתונות שהופיעה בערים שונות תחת שמות מקומיים: למשל "קול העיר" (בני ברק) והשבוע בירושלים (ירושלים).

בשנת 2009 היה בין מקימי תחנת הרדיו קול ברמה. היה מנכ"ל התחנה מהיווסדה עד חודש טבת תש"ע – אז מכר את כל מניותיו לשותפיו.

בשנת 2014 ייסד את חברת "אקסטרים ועולם הטיפוס (2014) בע"מ", המפעילה רשת קירות טיפוס ברחבי הארץ בשם "Iclimb".

בספטמבר 2019 רכש, יחד עם יוסי שינובר, את העיתון יום ליום.

### חיים אישיים
היה נשוי ואב לילדים, התגורר ברמת אפעל.

שם קץ לחייו בכ"ז באדר ה'תשפ"ו, 16 במרץ 2026. נקבר למחרת, בהלויה צבאית (בשל היותו סגן אלוף בשירות מילואים פעיל) בחלקה הצבאית בבית העלמין ירקון.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מו"לים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:מתאבדים ישראלים: אנשי תקשורת
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2026
קטגוריה:יוצאים בשאלה
ג'ואי לורנס

**ג'ואי לורנס** (באנגלית: **Joey Lawrence**; נולד ב-20 באפריל 1976) הוא שחקן אמריקאי.

## ביוגרפיה
לורנס נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, כבכור משלושה בנים של סוכן ביטוח ומורה ביסודי, שני אחיו גם שחקנים, הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה.

ב-1981 הופיע בפרסומת לחטיף, הוא ביצע תפקידי אורח בסדרות על טעם ועל ריח ו-"Silver Spoons", ב-1983 קיבל תפקיד בקומדיית המצבים "Gimme a Break!", הוא שיחק את ג'ואי שחקן הבייסבול בקומדיית המצבים בלוסום יש רק אחת, הוא גילם את המפיק מייקל ברוקס בסדרה חלום אמריקאי.

ב-1985 הופיע בסרט "Summer Rental", ב-1988 שיחק לצד אחיו בסרט המדע הבדיוני "Pulse", בשנה זו דיבב את הדמות הראשית של החתול אוליבר בסרט אוליבר וחבורתו, ב-1991 גילם ילד רחוב המוכר סמים בסרט הטלוויזיה "Chains of Gold", ב-1995 דיבב בגופי: הסרט, ב-2000 גילם בן של במאי הוליוודי בסרט אגדה עירונית 2, סרט ההמשך לאגדה עירונית.

ב-2007 שימש כשחקן מחליף במחזמר שיקגו בתפקיד של בילי פלין. הוא היה במקום השלישי בעונה השלישית של רוקדים עם כוכבים האמריקאית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
הרומאים של הדקדנס

**הרומאים של הדקדנס** (בצרפתית: **Romains de la décadence**) הוא ציור מאת תומא קוטור, שנוצר בשנת 1847. היצירה צוירה בשמן על בד בממדים גדולים במיוחד ומשתייכת לסוגת ציורי ההיסטוריה, שנחשבה במאה ה־19 לז'אנר הנעלה ביותר, שנועד להציג התנהגות אנושית ולהעביר מסר מוסרי. הציור הושלם לאחר שלוש שנות עבודה ומשקף שאיפות אמנותיות רחבות, תוך פנייה למודלים מן האמנות היוונית העתיקה, הרנסאנס והאסכולה הפלמית.

## תיאור היצירה
במרכז הציור מוצגת קבוצה של חוגגים השקועים בהוללות, חלקם מותשים ומאוכזבים ואחרים ממשיכים לשתות ולרקוד. בקדמת התמונה מופיעות דמויות שאינן משתתפות בחגיגה: משמאל נער יושב על עמוד בעמדה מלנכולית, ומימין שני מבקרים המתבוננים במתרחש בעין ביקורתית. מעל הקבוצה מתנשאות דמויות פסלים מן העת העתיקה, הנראות כאילו הן מגנות את ההתרחשות.

הדמויות בחזית מתוארות בתנוחות רפויות ומפותלות, בעוד הפסלים והאדריכלות מאורגנים בקווים אנכיים ואופקיים ברורים. האדריכלות יוצרת מבנה גאומטרי מסודר, בעוד הדמויות מתוארות בקווים מעוגלים ואופקיים, הקשורים לעונג ולחיי תענוגות. בנוסף, הדמויות מוצגות כגברים נאים ונשים יפות מן המעמד הגבוה, וההתדרדרות המוסרית מתוארת בקרבם.

החזית של הציור מוצגת בבהירות ובחדות, והדמויות בה הן בגודל כמעט טבעי, דבר היוצר תחושה של קרבה לצופה. לעומת זאת, האדריכלות, הפסלים והנוף ברקע מתרחקים ונעשים פחות נגישים, עד כדי כך שהם נתפסים כעולם נפרד מן ההתרחשות שבחזית.

## הקשר ומשמעות

הציור מתבסס על שורות של המשורר הרומי יובנאליס, שבהן נאמר כי השחיתות נפלה על רומא והביאה לנקמת העולם שנכבש. לצד המחשת הסיפור הקדום, היצירה משמשת גם כביקורת על החברה הצרפתית של זמנו של האמן. מבקרי האמנות של 1847 ראו בדמויות הרומאים ייצוג של "הצרפתים של הדקדנס".

הציור מציג ניגוד בין עבר הרואי, המיוצג באמצעות פסלים ואדריכלות מסודרת, לבין דמויות השקועות בעונג ובהתפוררות מוסרית. הפסלים מוצבים זקופים ומייצגים ערכים של סדר ויציבות, בעוד הדמויות מתוארות בקווים רכים ומפותלים, המבטאים חיי תענוגות.

היצירה הוצגה גם כבעלת מסר מוסרי רחב, הקורא להתרחקות מהידרדרות לחיי חושניות. היא תוארה כיצירה המעבירה מסר אתי כללי, המכוון לא רק לבני תקופתו של האמן אלא לכלל החברה האנושית.

## סגנון והקשר אמנותי
הציור משקף את המתח שבו ניצבו אמנים במאה ה־19 בין עיסוק בנושאים היסטוריים ומוסריים לבין הצורך להתמודד עם המציאות המודרנית. קוטור שילב בין נושא מן העת העתיקה לבין עיסוק בשאלות של חברה ותרבות בזמנו.

היצירה נתפסה כניסיון ליישב בין סגנון קלאסי לבין סגנון רומנטי, והיא הוצגה כחלק מתהליך רחב יותר של שינוי בעולם האמנות באמצע המאה ה־19, תקופה שבה עלו זרמים חדשים שעסקו במציאות המודרנית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זנות בציור
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
רוני אלדד

**רוני אלדד** (נולדה ב-1982) היא משוררת, סופרת ילדים, מרצה, עורכת ומבקרת ספרות ישראלית. כלת פרס שר התרבות למשוררים בראשית דרכם, וכלת פרס חיים גורי לשירה עברית לשנת תשפ"ה (2025). עורכת ספרי השירה וספרות הילדים והנוער בהוצאת עם עובד.

## ביוגרפיה
אלדד נולדה בירושלים וגדלה בכפר אדומים. היא בתם הרביעית של אליאורה ופרופ' אריה אלדד (רופא, סופר וחבר כנסת לשעבר), ונכדתו של ד"ר ישראל אלדד, ממפקדי הלח"י. אלדד היא בוגרת המחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל", וכן למדה במסלול הכתיבה בחוג לספרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מתגוררת עם בן זוגה וארבעת ילדיהם בירושלים.

## יצירתה הספרותית
שירתה של אלדד מתאפיינת בדיוק לשוני, בשילוב רבדים היסטוריים של השפה העברית, ובמתח שבין החוויה היומיומית-הקונקרטית לבין המופשט. בנימוקי ועדת השופטים לפרס חיים גורי (תשפ"ה) השופטים תיארו את קולה כ"רחב, חכם ונחוץ לשירה העכשווית", וציינו כי שירתה "מתמקמת קרוב אל ההפסד המוקדם, המוחלט כמעט, ומצילה מתוכו אור ויופי". לדבריהם, אלדד מותחת את גבולות האימהות הפרטית לכדי ערבות רוחנית רחבה, ובשיריה לאחר אירועי השבעה באוקטובר היא מתגלה כ"משוררת מז'ורית הממלאת את התפקיד העתיק של המשורר", בכך שהיא מחליפה את השתיקה ואת השפה המתפוררת במילים חדשות, ומייצבת אדמה במקום זו שנחרבה. במסה שהקדיש ליצירתה ציין יצחק לאור את "העדינות הגדולה שבה רוקמת אלדד את הרמות השונות של העברית", ושני פוקר ציינה כי "תפישת ההווה של אלדד, הבחירה הפואטית להעמיק ולהרחיב אותו, יוצרת גם עמדה אתית, כזאת שמסוגלת להחזיק במורכבות של המציאות מבלי לפתור אותה".

## עשייה ספרותית
אלדד מלמדת כתיבה יוצרת במסגרות שונות. החל משנת 2024 משמשת כעורכת ספרות הילדים והנוער בהוצאת "עם עובד", ומשנת 2026 עורכת ספרי השירה בהוצאה. כמו כן, אלדד מפרסמת מאמרי ביקורת ועיון בכתבי עת ובעיתונות, וכתיבתה המסאית עוסקת בפילוסופיה של השפה ושל האמנות ובפגיעות האנושית.

## פרסים והוקרה
* 2025: פרס חיים גורי לשירה עברית – על ספרה "יממה".
* 2019: פרס שר התרבות והספורט למשוררים בראשית דרכם (פרס ספר ביכורים) – על ספרה "יבוא".

## ספריה
### ספרי שירה
* **לילה (**הקיבוץ המאוחד, 2026; בדפוס**).**
* **היינו משונים: שירים משנת מלחמה** (הוצאה עצמית, יחד עם אריאל זינדר ועמוס נוי, 2024).
* **יממה** (פרדס, 2023).
* **יבוא** (פרדס, 2017).

### ספרי ילדים
* **שלום כיתה אלף** (עם עובד, 2025. איורים: רון לוין).
* **מערבולת** (טל מאי וידיעות ספרים, 2020. איורים: עמית רימון).

## סקירות וביקורות על יצירתה
### על הספר "היינו משונים"
* 
* 
* תראה איך אנחנו פונים, מוטי פוגל (המוסך)
* 

### על הספר "יממה"
* “שֶׁתַּעֲלֶה בְּעָשָׁן קַטְנוּת הָאֱמוּנָה”, מסה מאת יצחק לאור
* 
* 
* העולם בחיק אם, שחר-מריו מרדכי (עתון 77)
* נגד הכיוון החד־סטרי של הזמן, דעאל רודריגז גארסיה (המוסך)
* מציאות ומציאות נסתרת, אליק אוסטר (כתב העת דעות)

### על הספר "יבוא"
* הווה הכלוא בתוך נצח, ילי שנר (המוסך)

## קישורים חיצוניים
### מסות מאת אלדד
* שירה בימי צל, כתב העת 'המוסך'
* ניסויים בחירות, על שירת דליה פלח, כתב העת 'מאזניים'

### ראיונות
* 
* 
* ראיון בהסכת "ברית מילה" עם שלומי חתוכה (כאן 11)
* ראיון על הספר "שלום כיתה אלף" בהסכת "מה שכרוך", עם מיה סלע ויובל אביבי
* ראיון על הספר "היינו משונים" בהסכת "מה שכרוך", עם מיה סלע ויובל אביבי

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מבקרות ספרות ישראליות
קטגוריה:מבקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
ליאוניד רדבינסקי

**ליאוניד רדבינסקי** (באוקראינית: **Леонід Радвінський**, באנגלית: **Leonid Radvinsky**; 1982 או 1983 – 20 במרץ 2026) היה איש עסקים ומתכנת יהודי-אמריקאי שהתגורר בפלורידה. רדבינסקי היה מייסד אתר המצלמות  (דרך חברת ההחזקות שלו, MFCXY, Inc.), והבעלים העיקרי של שירות מנויי התוכן OnlyFans.

הונו הנקי הוערך ב-4.7 מיליארד דולר בזמן מותו, לפי פורבס.

## ביוגרפיה
רדבינסקי נולד למשפחה יהודית באודסה בשנת 1982 או 1983. בילדותו, היגרה משפחתו לשיקגו. בשנת 2002 סיים את לימודיו באוניברסיטת נורת'ווסטרן עם תואר בכלכלה. רדבינסקי ניהל קרן הון סיכון בשם "Leo", שהוקמה ב-2009, ומשקיעה בעיקר בחברות טכנולוגיה. ההשקעות הבולטות של החברה כוללות את B4X הישראלית ואת תוכנת הרשת החברתית Pleroma. רדבינסקי תמך גם בשפת התכנות Elixir.

בשנת 1999, כשהיה בן 17, הוא סייע להקים את Cybertania Inc., עסק הפניות לאתרי אינטרנט. בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, רדבינסקי פיתח יותר מעשרה אתרים כמו Password Universe, Working Passes ו-Ultra Passwords שנועדו לספק למשתמשים סיסמאות "בלתי חוקיות" ו"פרוצות" לאתרי פורנוגרפיה, שם הרוויח כסף על כל קליק. לפי הדיווחים, Ultra Passwords הרוויחה הכנסות של 1.8 מיליון דולר בשנה במהלך שנות ה-2000. בשנת 2004 ייסד את MyFreeCams, אתר סטרימינג למבוגרים. באותה שנה, מיקרוסופט תבעה את רדבינסקי בטענה שהוא שלח מיליוני אי-מיילים מטעים למשתמשי Hotmail, אך התביעה נדחתה.

### OnlyFans
בשנת 2018, רכש רדבינסקי 75% מהמניות בחברת האם של OnlyFans, Fenix International Ltd., מהמייסדים הבריטים  ואביו גאי סטוקלי. לאחר הרכישה, OnlyFans התמקדה יותר ויותר בתוכן לא הולם לעבודה (NSFW) ו"רכשה מוניטין תרבותי כמוקד פורנוגרפי". ל-OnlyFans היו הכנסות שנתיות של מעל 6.6 מיליארד דולר נכון לנובמבר 2023, כאשר ההכנסות צמחו ב-19% בשנה. רדבינסקי קיבל דיבידנדים של 472 מיליון דולר מהאתר בשנת 2023, לעומת 338 מיליון ו-284 מיליון דולר בשנים 2022 ו-2021, בהתאמה, ו-701 מיליון דולר בשנת 2024.

### פילנתרופיה
בשנת 2024 רדבינסקי ואשתו היו שניהם תומכים ציבוריים מרכזיים בתוכנית מענקים בסך 23 מיליון דולר למחקר סרטן, שהוכרזה בגאלה של קרן מחקר מערכת העיכול. הוא תרם 5 מיליון דולר לסיוע לאוקראינה בשנת 2022 וכן לארגון צדקה לסרטן, ארגון לרווחת בעלי חיים וקרן מחקר להפרעות עור. רדבינסקי גם תרם למרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג ולאגודה ההומנית של מערב הפרברים.

רדבינסקי גם הביע באתר האישי שלו את שאיפתו לחתום על התחייבות הנתינה, התחייבות פומבית של אנשים עשירים לתרום את רוב הונם למטרות פילנתרופיות.

בשנת 2023, לפי דיווחי The Lever על מסמכים פיננסיים פרטיים, רדבינסקי ובת זוגו תרמו 11 מיליון דולר ל-AIPAC.

### פטירה
רדבינסקי נפטר לאחר מאבק סודי וארוך בסרטן ב-20 במרץ 2026, בגיל 43. OnlyFans פרסמה הודעה בה הודיעה על מותו ב-23 במרץ 2026.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מתכנתים יהודים אמריקאים
קטגוריה:משקיעי הון סיכון אמריקאים
קטגוריה:משקיעי הון סיכון יהודים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:מיליארדרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אוקראיני-יהודי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2026
מודסטאס פאולאוסקאס

**מודסטאס פאולאוסקאס** (בליטאית: **Modestas Juozapas Paulauskas**; נולד ב-19 במרץ 1945) הוא כדורסלן סובייטי לשעבר ממוצא ליטאי, מהבולטים בשחקני נבחרת ברית המועצות בכדורסל בשנות ה־60 וה־70. השתתף בשתי אולימפיאדות וזכה במדליית זהב ובמדליית ארד. בנוסף זכה באליפות העולם ובמספר אליפויות אירופה. הוא נכלל בהיכל התהילה של פיב"א בשנת 2020.

## ביוגרפיה
מודסטאס פאולאוסקאס נולד בקרטינגה שבליטא (אז חלק מברית המועצות). בשנת 1962 החל את דרכו המקצועית, ובהמשך הצטרף לז'לגיריס קובנה, בה שיחק לאורך כל הקריירה שלו. הוא היה בין מובילי הקבוצה להישג השיא שלה בליגת העל הסובייטית – מקום שלישי בשנים 1971 ו־1973.

בגיל 20 נכלל פאולאוסקאס בסגל נבחרת ברית המועצות בכדורסל לאליפות אירופה בכדורסל 1965, זכה עמה באליפות ונבחר ל־MVP של הטורניר. עם הנבחרת השתתף בשני טורנירים אולימפיים: במקסיקו סיטי 1968 זכה במדליית ארד, ובמינכן 1972 זכה במדליית זהב. במסגרת אליפות העולם בכדורסל זכה בשתי מדליות זהב ובמדליית ארד אחת. באליפות אירופה בכדורסל זכה ארבע פעמים.

לקראת פרישתו ממשחק פעיל בשנת 1976, נערך בקובנה משחק פרידה בין "ז'לגיריס" לבין נבחרת ברית המועצות, שבו שיחק פאולאוסקאס בכל מחצית בקבוצה אחרת.

לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, ובין היתר אימן את קבוצת הבית שלו בעונת 1991/1992.

על פעילותו בתחום הכדורסל הוענקו לפאולאוסקאס עיטורים הן מברית המועצות והן מליטא.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורסלנים סובייטים
קטגוריה:כדורסלנים ליטאים
קטגוריה:כדורסלני ז'לגיריס קובנה
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: כדורסל
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:מאמני כדורסל
קטגוריה:חברי היכל התהילה של פיב"א
קטגוריה:ילידי 1945
אגאת קלרי

**אגאת קלרי** (בצרפתית: **Agathe Cléry**) הוא סרט צרפתי מוזיקלי משנת 2008. עלילת הסרט מזכירה את הסרט האמריקאי "איש האבטיח" שיצא ב-1970.

הסרט קיבל ביקורת שליליות, המבקרים טענו שהתסריט לא הפתיע, שזה היה סרט של תקינות פוליטית ושהוא סאטירה חלשה.

## עלילה
אגאת קלרי היא אשת שיווק של מוצרי קוסמטיקה המתמחה בעור בהיר ואף נוטה לגזענות. היא מתחילה לסבול ממחלת אדיסון, מחלה הנגרמת מתפקוד לקוי של בלוטות יותרת הכליה הגורמת להכהייה של העור, והיא פתאום מוצאת את עצמה בגוף של אישה שחורה.

היא מפוטרת על ידי הבוס שלה, נזרקת על ידי הארוס שלה ונדחית בכל ראיון עבודה, אחרי זמן מה היא סוף סוף מקבלת משרה בחברה שאינה מעסיקה אנשים לבנים. כשהיא בונה מחדש את חייה סביב צבע עורה החדש, המחלה דועכת, ואגאת מתאוששת כמעט באותה פתאומיות שבה חלתה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי קומדיה צרפתיים
קטגוריה:סרטים על קוסמטיקה
קטגוריה:סרטי 2008
לילי הלפרן נוידא

**לילי ננט הלפרין נוידא** (בגרמנית: **Lili Halpern-Neuda**; 2 באוגוסט 1882 – 29 בנובמבר 1941) הייתה משוררת וסופרת  יהודייה אוסטרית שנרצחה בשואה.

## ביוגרפיה
לילי נוידא נולדה וגדלה בווינה, בתם היחידה של מוריץ נוידא, עיתונאי בעיתון נויה פרייה פרסה ורוזה לבית ברנשטיין זמרת ילידת פולין. סבתה הייתה הדרשנית והסופרת פאני נוידא וסבה היה הרב אברהם נוידא.

הלפרן הייתה משוררת. ספר שיריה הראשון יצא לאור ב־1908.

ב‑1914 הייתה הלפרן נוידא חברה בוועדה האוסטרית של מחלקת "מסחר בספרים" בתערוכה הבינלאומית “האישה בתעשיית הספרים והגרפיקה” בלייפציג, אשר הציגה את תרומת הנשים לעולם הספרות, ההוצאה לאור והגרפיקה.

ב-1919 יצא ספר שיריה המפורסם ביותר, Eingemauert (כלואה) בהוצאת אנזנגרובר.

בשנים 1919 ו־1920 התקיימה קריאה ספרותית של הילדה וגנר בקונצרטהאוס של וינה, ובה נכללו בין היתר יצירותיה של לילי הלפרן נוידא לצד יצירות של היינריך היינה ומשוררים נוספים של התקופה. ב-2021 הוקראה יצירתה יחד עם יצירות מאת גתה וניטשה.

הלפרן נוידא מוגדרת בחלק מהמחקרים כמשוררת רוחנית. היא כתבה מכתב לאלברט איינשטיין ב־1921 שזכה לפרסום ואזכורים בלא מעט מחקרים מאוחרים יותר הנוגעים לתפיסת הרוחניות של איינשטיין. במכתב היא כותבת לו (תרגום חופשי) "אני אוחזת בידיך ומתחננת: האם גיבשת אמונה כלשהי? האם נשמות קיימות...? האם אתה מאמין ש'הרוח היא שבונה את הגוף' ושהדבר העליון והחשוב ביותר הוא התקדמות זו, גאולת הנשמה הזו?". למכתב ענה איינשטיין בהרחבה: "לא פנית לאיש הנכון. רק מי שוויתר על השאלות שהצגת הופך לחוקר במדעים המדויקים... מדעי הטבע עוסקים רק באירועים פיזיקליים, וברוחני רק אם הוא קשור לפיזי. האם קשר זה שלם איננו יכולים לדעת. אבל אני מאמין בכך על סמך ניסיוננו הלא שלם ביחסים השולטים כאן. אין לנו סיבה להאמין ברוחני שאינו תלוי במציאות הפיזית; ואני מוצא אמונה כזו – משום שהיא מסמלת הימנעות מרצון מתפיסה מדעית – מכוערת ולא ראויה לבן אדם חזק". התכתבותה עם אלברט איינשטיין נשמרה בארכיון איינשטיין.

נוידא הייתה חלק מתנועת הרפורמה לחיים באוסטריה  תנועה חברתית שהתפתחה בגרמניה ואוסטריה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, שקידמה חיים טבעיים יותר כגון תזונה צמחונית, רפואה טבעית, פשטות, גוף בריא, חיים בטבע.

ב-1936 הגישה בקשה לפטנט של מכשיר בריאותי המאפשר לשלוט בטמפרטורה, בהרכב האוויר, בלחות ובתנאי קרינה וצבע, במטרה לדמות תנאי אקלים טבעיים או שילובים של טיפוליים חדשים. הפטנט אושר בשנת 1937.

## חיים אישיים
היא נישאה ב-24 באוקטובר 1909 לאדולף אברהם הלפרן (1941-1878) בבית הכנסת טמפלגאסה בווינה.

היו להם שני ילדים: ויליאם וורד (נולד בשם רוברט הלפרן) (1997-1911) וליסה ג'ק (נולדה בשם לוטה הלפרן) (1987-1917) שניהם שרדו את השואה, בתה היגרה לארצות הברית ובנה לאנגליה.

לפי מקורות היסטוריים קשה לדעת במדויק את גורלה של הלפרן נוידא במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה אותה חוו יהודי אוסטריה. היא ככל הנראה ברחה מווינה סביב 1940 לקובנה בליטא שהייתה תחת השלטון הרוסי שם קיבלה מעמד של פליטה. עם כיבוש קובנה על ידי הנאצים היא מצאה את מותה ככל הנראה בתאי הגזים באושוויץ בסוף 1940 או 1941.

## ספריה
* הלפרן-נוידא, לילי: Erdenstunden, הוצאת Heller & Cie, שנת 1908
* הלפרן-נוידא, לילי: Eingemauert – שירים, וינה: הוצאת אנזנגרובר, 1919

## הערות שוליים

קטגוריה:וינה: אישים
קטגוריה:משוררים אוסטרים
קטגוריה:משוררות אוסטריות
קטגוריה:יהודים אוסטרים
קטגוריה:יהודים בשואה: אוסטריה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1882
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1941
תומר קמיל

**תומר קמיל** (נולד בשנת 1985) הוא כדורסלן עבר ישראלי.

ממוזער|תומר קמיל במהלך תקופתו ב-County College of Morris

## קריירת כדורסל
קמיל שיחק כדורסל באופן תחרותי במספר קבוצות בישראל ובארצות הברית.

בעונת 2005–2006 שיחק בקבוצת עירוני נס ציונה בליגה הארצית, והיה הקלעי המוביל של הקבוצה.

בעונת 2006–2007 שיחק בקבוצת מכבי פתח תקווה, והיה שחקן חמישייה.

לאחר שחרורו מצה"ל עבר לארצות הברית והצטרף לכדורסל המכללות. בעונת 2007–2008 שיחק ב-County College of Morris שבניו ג'רזי, במסגרת ליגת ה-NJCAA, ונמנה עם שחקני הקבוצה הבולטים.

בהמשך שיחק ב-Huston–Tillotson University שבאוסטין, טקסס, במסגרת ליגת ה-NAIA.

## הערות שוליים
ויליאם אפלטון

**ויליאם אפלטון** (באנגלית: **William Appleton**; 16 בנובמבר 1786 – 15 בפברואר 1862) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס. הוא היה סוחר, בעל אוניות ובנקאי, וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס בשנים 1851–1855 ושוב בשנים 1861–1862.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
אפלטון נולד ב-16 בנובמבר 1786 בברוקפילד שבמסצ'וסטס, והיה בנו של הכומר ג'וזף אפלטון, שנפטר כשהיה בן תשע. הוא למד בבתי ספר בניו איפסוויץ' ובפרנססטאון שבניו המפשייר, וכן בטיינגסבורו שבמסצ'וסטס. בגיל 15 החל לעבוד בחנות כפרית בניו המפשייר, וכעבור שלוש שנים צורף כשותף לעסק. שנה לאחר מכן עבר לבוסטון.

### קריירה עסקית
הוא עבד בחנות שסחרה עם איי הודו המערבית, ובשנת 1807 פתח עסק עצמאי. בשנת 1809 רכש ספינה וביצע מספר מסעות מסחריים רווחיים לאירופה. לאחר מלחמת 1812 הרחיב את עסקי הספנות שלו והפך לאחד האנשים העשירים בבוסטון.

בשנת 1818 רכש 50 מניות בבנק Suffolk בבוסטון. בשנת 1826 פרש מעסקים פעילים, אך המשיך להחזיק משרד מסחרי. בשנת 1832 מונה לנשיא הסניף הבוסטוני של הבנק השני של ארצות הברית וכיהן בתפקיד עד 1836. הוא שימש גם כנשיא מוסד החיסכון Provident Institution for Savings.

בשנת 1841 הקים את החברה 'William Appleton and Company' יחד עם בנו ג'יימס וסמואל הופר, שעסקה במסחר ימי, כולל סחר עורות מקליפורניה ומסחר עם סין. הוא פרש מהחברה בשנת 1859.

אפלטון נודע גם בפעילותו הפילנתרופית: הוא שימש כנשיא בית החולים הכללי של מסצ'וסטס ותרם לו 30,000 דולר, וכן העניק תרומות משמעותיות נוספות למטרות ציבוריות.

### קריירה פוליטית
בשנת 1850 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה הראשון של מסצ'וסטס כנציג המפלגה הוויגית. בשנת 1852 נבחר מחדש, הפעם ממחוז הבחירה החמישי לאחר חלוקה מחדש של המחוזות בעקבות מפקד האוכלוסין של 1850. הוא הפסיד בבחירות החוזרות בשנת 1854 ושוב בשנת 1856.

בשנת 1860 נבחר שוב לבית הנבחרים, הפעם מטעם מפלגת האיחוד החוקתי. הוא החל לכהן בשנת 1861, אך התפטר בספטמבר עקב הידרדרות במצב בריאותו.

### מותו
אפלטון נפטר כחמישה חודשים לאחר התפטרותו, ב־15 בפברואר 1862 בלונגווד שבמסצ'וסטס, ונקבר בבית הקברות מאונט אובורן בקיימברידג', מסצ'וסטס.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1786
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1862
גן פין

**גן פין** (בפרסית: **باغ فین**; בתעתיק: באע'-י פין) הוא גן פרסי היסטורי ששוכן בכאשאן, איראן. הוא כולל בתוכו את בית המרחץ של פין שבכשאן, שבו נרצח אמיר כביר, הקנצלר מתקופת הקאג'ארים, בהוראת נאסר א-דין שאה קאג'אר ב-1852. גן פין, שבנייתו הושלמה ב-1590, הוא הגן העתיק ביותר באיראן ששרד עד ימינו.

## היסטוריה
מקורותיו של הגן עשויים להיות קדומים לתקופה הספווית; ישנם מקורות המציינים כי הגן הועתק ממקום אחר, אך לא נמצאה תמונה ברורה שלו.

מתחם הגן בצורתו הנוכחית נבנה במהלך תקופת שלטונו של עבאס שאה הראשון (1587–1629), כבאג (גן פרסי) מסורתי ליד הכפר פין, הממוקם מספר קילומטרים דרומית-מערבית לכאשאן.
[ממוזער|איור מאת [פסקל קוסט, 1840]]
לאחר מכן, הגן סבל מהזנחה וניזוק מספר פעמים עד שבשנת 1935 הוכרז כנכס לאומי של איראן. אונסק"ו הכריז על הגן כאתר מורשת עולמית ב-18 ביולי 2012.

## מבנה
הגן משתרע על פני 2.3 הקטאר וכולל חצר מרכזית המוקפת בחומות עם ארבעה מגדלים עגולים. בדומה לרבים מהגנים הפרסיים בני אותה תקופה, גן פין עושה שימוש רב באלמנטים של מים.

מקור המים הזורמים בגן הוא מפוגארה בשם "סוליימאניה" (בפרסית: سلیمانیه; בתרגום: של שלמה). "באר האם" ממוקמת כשני קילומטרים במעלה הזרם, וישנן 14 בארות מים שירות לאורך המסלול. הספיקה הממוצעת היא 350 ליטר בשנייה.

## המוזיאון הלאומי של כאשאן
המוזיאון הלאומי של כאשאן, שנבנה ב-1968, שוכן בחלקו המערבי של גן פין. הוא מכיל פריטים ארכאולוגיים, אתנולוגיים ועבודות יד. המוצגים הארכאולוגיים נחפרו בצ'וגה זנביל, בחסנלו, ובאתר הסמוך טפה סיאלכ.

## גלריה

קובץ:Kiosque_Bagh_Shah_Fin_by_Pascal_Coste.jpg|גן פין מאת פסקל קוסט, 1840
קובץ:Kiosk_Fin_-_Fin_,_near_Kashan_by_Eugène_Flandin.jpg|גן פין מאת אז'ן פלנדן, 1840
קובץ:Fin_Garden_Kushak.jpg|הקושכ, חלק מגן פין בכשאן
קובץ:Jardín_de_Fin,_Kashan,_Irán,_2016-09-19,_DD_13.jpg
קובץ:Jardín_de_Fin,_Kashan,_Irán,_2016-09-19,_DD_15.jpg|הקושכ הממוקם בחלקו המרכזי של הגן.
קובץ:Jardín_de_Fin,_Kashan,_Irán,_2016-09-19,_DD_16.jpg|פרט מתקרת הקושכ.
קובץ:Fingarden4.jpg
קובץ:Fingarden3.jpg
קובץ:Jardín_de_Fin,_Kashan,_Irán,_2016-09-19,_DD_17.jpg
קובץ:Picture_210.jpg
קובץ:Fingarden6.jpg
קובץ:Fine_Kashan_-_Persian.JPG
קובץ:Fine_Kashan_-_English.JPG
קובץ:Jardín_de_Fin,_Kashan,_Irán,_2016-09-19,_DD_14.jpg


## קישורים חיצוניים

* גן פין, באתר ב-ArchNet
* גן פין, באתר sartar.ir

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: מוזיאונים
קטגוריה:איראן: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:פרובינציית אספהאן
יחף

**יחף** (בגרמנית: **Barfuss**) הוא סרט גרמני מ-2005 בבימוי טיל שווייגר. הסרט זכה בפרס במבי, פרס המדיה הגרמני, הסרט גם קיבל עיבוד אמריקאי.

## עלילה
קשה לכנות את חייו של ניק קלר מסודרים היטב. הוא נודד מעבודה זמנית אחת לאחרת, ויש לו בעיות קשות עם היינריך, אביו החורג העשיר, כמו גם עם אחיו ויקטור. עבודתו הזמנית האחרונה הייתה כמנקה במרפאה פסיכיאטרית, שם הוא מנע מליילה, מטופלת יחפה להתאבד בדיוק כשהוא פוטר מעבודתו האחרונה.

סיפורה של ליילה גם הוא מורכב. עד גיל תשע עשרה הייתה מרותקת בביתה על ידי אמה. היא אושפזה במרפאה לאחר מות אמה, אך היא נואשת לעזוב את המקום. עם זאת, מבחינה רגשית היא עדיין ילדה. והיא לא אוהבת מגע פיזי עם זרים. כתוצאה מכך שניק הציל אותה היא עוקבת אחריו בסתר על מנת למצוא את המושיע שלה, והיא מופיעה מול דלת ביתו. לאחר שהיא מסרבת בתוקף לחזור למרפאה, היא וניק יוצאים יחד לטיול כדי להשתתף בחתונת אחיו עם חברתו לשעבר של ניק. במהלך הטיול הקשר בין השניים מעמיק משמעותית. עם זאת, לאחר סכסוכים קשים עם משפחתו, ניק מנסה שוב לאשפז אותה.

ניק נעצר לאחר מכן בגין ניסיון חטיפה, וליילה מוחזרת למרפאה. ניק מעמיד פנים שיש לו בעיות נפשיות על מנת שיוכל להתקבל למרפאה ולהיות עם ליילה, אך רק לאחר שהיא מנסה שוב להתאבד, הרופא שלה מקבל אותו. הסצנה האחרונה מראה אותם יחד קונים בסופרמרקט כמה חודשים לאחר מכן, לאחר שחרורם מהמרפאה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים גרמניים
קטגוריה:סרטי טיל שווייגר
קטגוריה:סרטי 2005
מוחמד באקר ד'ו אל-קדר

**מוחמד באקֶר ד'ו אל־קַדְר** (בפרסית: **محمدباقر ذوالقدر**, בתעתיק מדויק: **מחמדבאקר ד'ואלקדר**) הוא מפקד צבאי איראני בדימוס במשמרות המהפכה האסלאמית, שמונה במרץ 2026 על ידי נשיא איראן מסעוד פזשכיאן למזכיר המועצה העליונה לביטחון לאומי של איראן, במקום עלי לאריג'אני שנהרג בסיכול ממוקד במסגרת מבצע שאגת הארי.

עד למינויו כיהן כמזכיר המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר. בעבר היה סגן שר הפנים האיראני לענייני ביטחון חברתיים ומניעת פשיעה במערכת המשפט.

## ביוגרפיה
נולד ב שבמחוז פארס באיראן האימפריאלית, קיבל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת טהראן עוד לפני המהפכה האיראנית, ותואר שני בניהול מדינתי ודוקטורט בניהול אסטרטגי ב.

## קריירה צבאית
בתחילת שנות ה־80, בזמן מלחמת איראן–עיראק, עמד ד'ו אל־קדר בראש מחלקת החינוך של משמרות המהפכה האסלאמית. מאוחר יותר שימש כמפקד מטה הלוחמה הבלתי סדירה של המשמרות וכמפקד מטה רמדאן, שהיה מרכז פעילות המשמרות החוץ־גבולית מאחורי קווי האויב בעיראק ושימש כבסיס לפעולות כוח קודס.

לאחר המלחמה כיהן במשך שמונה שנים כראש המטה המשולב של המשמרות (בתקופת נשיאות רפסנג'אני), ולאחר מכן שמונה שנים נוספות כסגן המפקד הכללי של המשמרות. בשנת 2007 מונה לסגן ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים האיראניים לענייני הבסיג'.

## פעילות פוליטית
לפני המהפכה האיראנית היה ד'ו אל־קדר חבר בארגון הגרילה "מנסורון" יחד עם מוחסן רזאי, עלי שמח'אני וע'ולאם עלי רשיד. לאחר המהפכה הצטרף ל והשתייך לסיעתו הימנית. על פי הדיווחים, הוא "אחד המייסדים" של אנצאר־י חזבאללה.

ד'ו אל־קדר היה אחד מחותמי המכתב המאיים ששלחו מפקדים בכירים במשמרות המהפכה לנשיא מוחמד ח'אתמי במהלך מחאות הסטודנטים ביולי 1999 (פר'), ולפי דיווחים היה מעורב באופן פעיל בדיכויין. בתקופת כהונתו כסגן שר הפנים לענייני ביטחון בממשלת מחמוד אחמדינז'אד, הודח מתפקידו בשנת 2007 בעקבות חילוקי דעות עם הממשלה; לפי דיווחים שיגר אזהרת כוננות צבאית מלאה לנציבויות ברחבי הארץ מתוך אמונה שהתקפה אמריקאית על איראן קרובה. ד'ו אל־קדר נחשב לאחד המתנגדים המובהקים של התנועה הרפורמיסטית באיראן.

## קריירה ברשות השופטת
ד'ו אל־קדר מונה בתחילת 2010 ליועץ ראש הרשות השופטת סאדק לאריג'אני, וב־14 במאי 2012 מונה לסגן ראש הרשות השופטת לעניינים אסטרטגיים.

## עיצומים בינלאומיים
ד'ו אל־קדר נכלל ברשימת העיצומים של מועצת הביטחון של האו"ם מכוח החלטה 1737 (2006) וההחלטות הנלוות, בתוקף תפקידו כקצין בכיר במשמרות המהפכה האסלאמית וכסגן שר הפנים לענייני ביטחון. העיצומים כוללים הקפאת נכסים וחובת הודעה למדינות חברות בעת כניסתו לשטחן.

## חיים אישיים
ד'ו אל־קדר נשוי לסדיקה ביגום חג'אזי, שכיהנה כמנהלת הכללית של משרד ענייני נשים ומשפחה בארגון התרבות והתקשורת האסלאמית. חתנו הוא הדיפלומט כאזם ע'ריב-אבאדי, שכיהן כנציג איראן בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בווינה (2018–2021) ולאחר מכן מונה לסגן שר החוץ לענייני המשא ומתן הגרעיני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים איראנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טהראן
קטגוריה:מבצע שאגת הארי
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1954
קטגוריה:איראנים אנטי-ציונים
קטגוריה:אנשי משמרות המהפכה האסלאמית
מטוס קרב-תקיפה

[שמאל|ממוזער|300x300 פיקסלים|מטוס [מקדונל דאגלס F-15E סטרייק איגל של חיל האוויר של ארצות הברית מטיל פצצה מונחית מדויקת מסוג GBU-28]]
בז'רגון הצבאי, **מטוס קרב-תקיפה** (באנגלית: **Strike fighter**) הוא מטוס קרב רב-משימתי שתוכנן לפעול הן כמטוס תקיפה והן כמטוס עליונות אווירית. כקטגוריה, הוא נבדל ממפציצי קרב, וקשור באופן הדוק למושג של מטוס אמנעה אווירית, אם כי הוא שם דגש רב יותר על יכולות קרב אוויר-אוויר.

דוגמאות בולטות למטוסי קרב-תקיפה מודרניים הם מקדונל דאגלס F-15E סטרייק איגל, בואינג F/A-18E/F סופר הורנט ולוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II האמריקאיים, סוחוי Su-34 הרוסי, ושניאנג J-16 הסיני.

## היסטוריה
החל משנות ה-40 של המאה ה-20, המונח "מטוס קרב-תקיפה" שימש לעיתים בחילות ים לתיאור מטוסי קרב בעלי יכולת לבצע תקיפה אווירית, כגון הווסטלנד וייוורן, הבלקברן פיירברנד והבלקברן פיירקרסט.

המונח "מטוס קרב-תקיפה טקטי קל משקל" שימש לתיאור כלי הטיס שנועדו לעמוד במפרט NBMR-1 של ברית נאט"ו מדצמבר 1953. בין העיצובים שהוגשו לתחרות היו ה-Aerfer Sagittario 2, ה-Breguet Br.1001 Taon, דאסו אטנדר VI, הפיאט G.91 וה-Sud-Est Baroudeur.
ממוזער|מטוס הווסטלנד וייוורן
המונח נכנס לשימוש רגיל בצי ארצות הברית עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20, והפך לתיאור הרשמי של המקדונל דאגלס F/A-18 הורנט החדש. בשנת 1983, צי ארצות הברית אף שינה את שמן של כל טייסות ה-"Fighter Attack" (טייסות קרב-תקיפה) הקיימות לטייסות "Strike Fighter" כדי להדגיש את משימת האוויר-קרקע (מכיוון שהכינוי "Fighter Attack" התבלבל לעיתים עם הכינוי "Fighter" שייצג מטוסים שטסו במשימות אוויר-אוויר טהורות).

שם זה התפשט במהירות גם לשימושים שאינם ימיים. כאשר ה-F-15E סטרייק איגל נכנס לשירות, הוא כונה במקור "מטוס קרב דו-תכליתי" (Dual role fighter), אך במקום זאת הוא הפך במהרה למוכר כ"מטוס קרב-תקיפה".

### Joint Strike Fighter

בשנת 1995, תוכנית הטכנולוגיה המתקדמת לתקיפה משותפת של צבא ארצות הברית שינתה את שמה לתוכנית ה-Joint Strike Fighter (מטוס התקיפה המשותף). כתוצאה מכך, הפרויקט הוביל לפיתוח משפחת מטוסי ה-F-35 לייטנינג II, מטוסי קרב מהדור החמישי שהם רב-משימתיים ונועדו לבצע משימות תקיפה קרקעית, סיור והגנה אווירית, עם יכולת חמקנות.

## מטוסי קרב-תקיפה מודרניים
*  בואינג F/A-18 סופר הורנט
*  מקדונל דאגלס F-15E סטרייק איגל
*  בואינג F-15EX איגל II
*  לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II
*  סוחוי Su-34
*  שניאנג J-16

## ראו גם
* מטוס יירוט
* מטוס תקיפה
* מטוס קרב רב-משימתי
* מטוס תותחים

## לקריאה נוספת

* Polmar, Norman. *The Naval Institute Guide to the Ships and Aircraft of the U.S. Fleet.* Annapolis, MD: Naval Institute Press, 1997. .


## הערות שוליים

קטגוריה:מונחים בתעופה
קטגוריה:תעופה צבאית
קטגוריה:מטוסי קרב