open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הביצה שהתחפשה

[250px|ממוזער|שמאל|הביצה שהתחפשה, [גן סיפור, חולון]]
ממוזער|עלון פרסומי להצגת ילדים המבוססת על הסיפור "הביצה שהתחפשה"

**הַבֵּיצָה שֶׁהִתְחַפְּשָׂה** הוא ספר ילדים ישראלי מפורסם שכתב ואייר דן פגיס, וראה אור בשנת תשל"ג-1973 בהוצאת עם עובד. זהו ספר הילדים היחידי שחיבר פגיס, שהיה משורר וחוקר ספרות נודע. הספר הפך לאחד מהספרים הקלאסיים בספרות הילדים בישראל ונמצא ברשימת ספרי הליבה שפרסם משרד החינוך לכיתות א–ב. הספר כתוב בכתב היד של פגיס, ומוקדש לשני ילדיו.

## תקציר העלילה
הסיפור, הפותח במילים , הוא משל המציג את סיפורה של ביצה שאינה מרוצה מעצמה. היא מתגלגלת בעולם (פוגשת כדור פינג פונג ובלון), מתהפכת, מתלבטת ומתחפשת (לפרח, פטרייה, סל, שעון, ליצן, כד, תפוח ודברים נוספים), עד שלבסוף מוצאת אותה התרנגולת שהטילה אותה ומעניקה לה את החום שחיפשה. מתוך הביצה בוקע אפרוח.

הסיפור, בדומה לסיפור הברווזון המכוער, מלווה את הדמות הראשית בחיפוש זהות חדשה. הביצה אינה מרוצה ממצבה, ומחפשת אפשרות לביצוע מטמורפוזה לדמות אחרת. לאחר ניסיונות רבים, חוזר הגיבור אל ביתו המוכר ומתפתח שם.

מוסר ההשכל של הסיפור הוא ביכולת של האדם להאמין בעצמו ולהתפתח מתוך המצב בו הוא נמצא.

## אזכורים
בעיר חולון הוצב גן סיפור בו עיצבה האמנית יעל ארצי סדרת פסלים בהשראת הסיפור "הביצה שהתחפשה". הפסלים בדמות הביצה, הבלון, הפרח, הליצן ואמא תרנגולת, עשויים ברזל, נירוסטה ויציקת ברונזה.

על בסיס הסיפור הועלו מחזות, שעת סיפור וכדומה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*רחלי דויטש וגיל סלוביק, ביצה בורחת מבשורה: על הביצה שהתחפשה בראי הפילוסופיה הקיומית, באתר המרכז האקדמי שלם, 19 באוקטובר 2021
*לילי גלזנר, "בעקבות ביצה ותחפושת: קריאה קווירית ביצירתו לילדים של דן פגיס, "הביצה שהתחפשה"", **החינוך וסביבו: שנתון סמינר הקיבוצים**, ל"ח, 2016, עמ' 322-317. טקסט מלא

### ביצועים
* , בערוץ הופ! ילדות ישראלית
* , בתוכנית "שבת בבוקר" עם ירדן ודידי, גלי צה"ל

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:ספרי 1973
קטגוריה:הוצאת עם עובד: ספרי ילדים
היא יושבה לחלון

"**הִיא יוֹשְׁבָה לַחַלּוֹן**" הוא שיר אהבה של המשורר חיים נחמן ביאליק. השיר נדפס בשבועון של ההסתדרות הציונית, "העולם", ב-1 בספטמבר 1910, והוא השמיני בסדרת שירי עם שפרסם ביאליק בכתב העת.

## תוכן השיר
[שמאל|ממוזער|150px|"הִיא יוֹשְׁבָה לַחַלּוֹן". אילוסטרציה, פיסלון של אישה מביטה מ[אדן חלון|אדן החלון.]]
השיר מתאר את רגשותיו של האני השר ל"רחל", אישה עימה הוא מקיים קשרי רעות ואהבה הדדיים: "רָחֵלָה לִי הִיא
וְאָנֹכִי לְרָחֵל". הוא מספר כי התנהגותה שנויה במחלוקת בציבור, ועל כן הוא פונה אליו, יחד עם שאר ממועני השיר וסותר את דבריהם: "בְּעֵינֵיכֶם הִיא פְרוּצָה וּבְעֵינַי הִיא בָרָה", ומביע את תלונתו על שפיטתן של הבריות: "וְהוֹלְכוֹת הֵן רָכִיל".

הוא מתאר את געגועיו המתמידים אל מושא אהבתו רחל: הוא רואה אותה, במציאות ובדמיונו, יושבת על אדן החלון ומסרקת את שיערה, הוא מתגעגע אליה מבוקר עד ליל, וחסרונה אך מספר שעות מעכיר מאוד את רוחו. באהבתו חסרת הפניות הוא מכנה אותה בכינויים מנוגדים ליחס הציבור; לדעתו רחל היא "בָרָה" - נקיה מכל רבב, וטהורה - "הַנְּשָׁמָה", ולשמה מתווספת בפיו האות ה"א, לציון אהבתו. כוליות אהבתו מופעלת מול כוליות הטבע, כאשר הוא מזכיר את אהובתו לפני שיבולים וגבעולים בשדה; פרט המלמד כי תקופת השיר היא בתחילת הקיץ.

על פי החוקרים זיוה שמיר ואליהו הכהן השיר הוא עיבוד לעברית של שיר אידי עממי.

אבנר הולצמן מדגיש את ייחודו של שיר עם זה, לעומת מקורות עממיים; בעוד שבשירים האחרים נעלמת הנערה לבלי שוב, מתלבט הגבר הכותב את השיר בתהיות וייסורים לגבי עתיד היחסים ביניהם. יש כאן סיטואציה ייחודית של מחזר נלהב שנאלץ להתמודד עם הלשונות הרעות של הסביבה, עם ספקנותו שלו ועם חמקנותה של הנערה.

## מילות השיר

## עיבודים מוזיקליים
לשיר לחן שנכתב על ידי דרורה חבקין ובוצע על ידי ליאור ייני ב-1969 (עיבוד מוזיקלי: בני נגרי). לחן ידוע שחובר לשיר על ידי מיקי גבריאלוב, יצא לאור בתקליטו של אריק איינשטיין, "חמוש במשקפיים" ב-1980, ובתקליטו של גבריאלוב "זה היה סיפור של חורף" מ-1990. מאוחר יותר בוצע השיר גם על ידי מוש בן-ארי ואיגי דיין.

## קישורים חיצוניים

* היא יושבה לחלון (לחן מיקי גבריאלוב) בביצוע Maoration, וידאו קליפ השיר באתר YouTube
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1910
קטגוריה:שירי אריק איינשטיין
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי דרורה חבקין
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי מיקי גבריאלוב
קטגוריה:שירי אהבה בעברית
קטגוריה:נשים בשירה
קטגוריה:שירי ליאור ייני
זיילנדית

**זיילנדית** (**Zeêuws**; הולנדית: Zeeuws) היא וריאציה לשונית המדוברת במחוז זיילנד שבדרום-מערב הולנד ובאי חוריי אוברפלאקיי במחוז דרום הולנד. זיילנדית קרובה מאוד להולנדית, אך ישנם הבדלים בהגייה, באוצר המילים ובדקדוק. השפה משתמשת באלפבית לטיני. זיילנדית שייכת למשפחות השפות הגרמאניות מערביות (בדומה להולנדית, אפריקנס, ולימבורגית) ויש המחשיבים אותה כניב פרנקוני תחתי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שפות פרנקוניות תחתיות
קטגוריה:הולנדית
קטגוריה:זיילנד
קטגוריה:ניבים (סיווג שפה)
סמל קלגרי

**סמל קלגרי** (באנגלית: **Coat of arms of Calgary**) הוא סמלה הרשמי של העיר קלגרי, קנדה. הסמל נקבע בשנת 1902, צויר בשחור-לבן עד 1984, אז יזם אחד מחברי המועצה העירונית את צביעתו.

## תיאור הסמל
הציצה מורכבת משמש הזורחת מעל הרי הרוקי וחומה המסמלת את מיקומה הגאוגרפי של העיר. על המגן מופיע צלב סנט ג'ורג' מכוסה בעלה אדר, סמלה של קנדה ועליו ביזון כסמל להיסטוריה של המקום. החלקה מכילה שני עלי אדר כייצוג של קנדה, דרדר הכותנה (Thistle) כייצוג של סקוטלנד, כרישה כייצוג של ויילס, תלתן לייצוג אירלנד וורד לייצוג אנגליה. התומכים הם סוס ופר המסמלים את הכלכלה בעיר בעבר. המוטו של העיר הוא המילה **Onward** (מאנגלית: הלאה, קדימה) בין המספרים **[[1884]]** אז הוכרה כעיירה ו-**[[1894]]**, אז הוכרה כעיר. מתחת למוטו מוצלבים דגלי קנדה והממלכה המאוחדת.

## ראו גם
* דגל קלגרי

## קישורים חיצוניים
* סמל קלגרי באתר העירייה (עמוד 7)

קלגרי
קטגוריה:אלברטה: סמלים
קטגוריה:קלגרי
מועצת המלחמה העליונה (יפן)

**מועצת המלחמה העליונה** (ביפנית: 軍事参議官会議) נוסדה במהלך התפתחות הממשלה בתקופת מייג'י, המטרה לחזק את סמכותה. מנהיגה הראשון של המועצה היה יאמגאטה אריטומו, בן נחלת צ'ושו, הנחשב לאבי צבא יפן והיה לראש ממשלת יפן. מועצת המלחמה העליונה התבססה על הדגם הגרמני של מטה כללי, בו לראש המטה יש גישה ישירה לקיסר וביכולתו לפעול ללא אישור הממשלה האזרחית.

החל בנובמבר 1937 החליפה ועדת הקישור לממשלה של המטה הכללי הקיסרי את המועצה, על פי פקודתו של הקיסר הירוהיטו. הקיסר התכוון שהוועדה תסייע לקרב בין ראשי המטות של הצבא ושל הצי לבין הממשלה, ותאפשר חלוקת משאבים יעילה יותר. החלטות הוועדה נמסרו בוועידה קיסרית בה נכח הקיסר בארמון הקיסרי של טוקיו.

תכנון מדיניות המלחמה של יפן והתיאום בין זרועות הממשל לצבא נעשה על ידי המועצה העליונה לניהול המלחמה, מעין קבינט מלחמה מצומצם, שהוקם ב-1944. כללה שישה נציגים של הממשלה ושל הצבא והצי היפני, שכונו "ששת הגדולים" - ראש הממשלה, שר החוץ, שר המלחמה, שר הימייה, ראש מטה הצי וראש מטה הצבא. לחלק מדיוני המועצה הצטרף גם הקיסר הירוהיטו ויועצו הקרוב, שומר חותם המלך קואיצ'י קידו. העובדה שארבעה מתוך ששת חברי קבינט המלחמה היו קציני צבא בכירים בשירות פעיל או בעברם הקרוב, מעידה על ההשפעה המכרעת של הצבא היפני על קביעת מדיניותה של יפן החל משנות ה-30, ועל היעדר הבחנה ברורה בין הדרג המדיני-אזרחי לבין הדרג הצבאי בהנהגה היפנית.

## הרכב המועצה
המועצה הורכבה במעלי התפקידים הבאים:
* קיסר יפן
* ראש ממשלת יפן
* שר החוץ
* שר המלחמה
* שר הימייה
* ראש מטה הצי הקיסרי היפני
* ראש מטה צבא יפן

## לקריאה נוספת

* Bix, Herbert P. **Hirohito and the Making of Modern Japan**, Harper Collins, 2000. .


קטגוריה:יפן: פוליטיקה
אילן מורדוף

**אילן מורדוף** (נולד ב-6 במרץ 1956) הוא מנכ"ל חברת מחשבים וסופר ישראלי.

## ביוגרפיה
מורדוף נולד בישראל וגדל ברמת גן. כנער שובב סולק מבתי הספר והצליח לסיים 10 שנות לימוד.
לאחר שחרורו מצה"ל בעקבות פציעה, החל לעבוד בעבודות מזדמנות עד שגילה את עולם המחשבים.
כיום אילן עוסק כמנכ"ל משותף בחברת מחשבים ובשעותיו הפנויות הוא כותב פרוזה.
עד כה פרסם ארבעה רומנים.
בשנת 2008 החליט מורדוף, לערוך לבדו טיול שורשים לאפגניסטן, מקום הולדת הוריו, וכשחזר
נולד ספרו הרביעי "הילדה עם הנעליים האדומות".

## ספריו
* "תיק 404" יצא לאור בהוצאת רכגולד ב-1985 ומתאר עלילת ריגול אודות סוכן "מוסד" ישראלי.
* "באין תחבולות" יצא לאור בהוצאת תמוז ב-1991 ומגולל את סיפורו של סוכן "מוסד" ישראלי, שהיה פעיל בשירות בין השנים 1979–1986. בין משימותיו, הנפרשות על פני יבשות וימים, גם מבצעים חשאיים מאחורי קווי האויב ובארצות הגוש הקומוניסטי בעידן שקדם ל"פרסטרויקה" ולנפילת החומה.
* "שירת הסוכן" יצא לאור בהוצאת תמוז ב-1988 ומתאר את עלילותיו של סוכן ה"מוסד" הישראלי ואת הישרדותו במשימותיו המסוכנות, הנפרשות בין איראן החומייניסטית ותאי המחתרת הנאו-נאצית בגרמניה. בתוך כך נפרש סיפור אהבה בינו לבין חברתו הסועדת אותו בעת מחלתו הקשה.
* "הילדה עם הנעליים האדומות" יצא לאור בהוצאת אופיר ב-2009 ומגולל את סיפורה של ילדה הנחטפת מבית הוריה על ידי גנב מכוניות פלסטיני.

## קישורים חיצוניים
* שולמית אטיאס, הישראלי אילן מורדוף ערך טיול שורשים באפגניסטן עם דרכון ישראלי ובהשראתו כתב ספר על חטיפת פעוטות
* 
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
מגלה את אמריקה

**מגלה את אמריקה** (באנגלית: **Coming to America**) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1988 בכיכובו של אדי מרפי. הסרט, שבוים על ידי ג'ון לנדיס, מספר על נסיך אפריקאי מפונק במיוחד ממדינה דמיונית בשם זמונדה שמחליט לטוס לארצות הברית כדי למצוא כלה שתשפוט אותו על פי כישוריו ולא על פי הייחוס המשפחתי שלו.

## תקציר העלילה
אקים ג'ופר (בגילומו של אדי מרפי) הוא נסיך עשיר ומפונק, יורש העצר של המדינה הבדויה זמונדה. כיאה למעמדו, ג'ופר לא עושה שום דבר לבד ולכל פעולה יש לו משרתים. הם מצחצחים לו את שיניו, רוחצים אותו, משכיבים אותו לישון ואפילו מאכילים אותו. לג'ופר קצת נמאס מהפינוק הזה והקש ששובר את גב הגמל הוא ההחלטה של הוריו כי בהתאם למסורת עליו להינשא בשידוך לאישה שהוכנה לכך מילדותה ומפגישים אותו עם אשתו לעתיד, שמתגלה כטיפשה שמצייתת ללא תנאי לכל פקודותיו המגוחכות ביותר. אקים מודיע שהוא לא רוצה אישה כזאת ומחליט לטוס לארצות הברית כדי להכיר שם אישה אמיתית, כזאת שלא חונכה לציית לכל פקודותיו ותעניק לו אהבה בזכות מי שהוא ולא בזכות ייחוסו המשפחתי.

הוא לוקח איתו את עוזרו האישי וחברו הטוב סמי SEMMI (בגילומו של ארסניו הול) והשניים נוחתים בניו יורק. ג'ופר לא מכיר את המדינה וחושב שהמקום הטוב ביותר למצוא אישה הוא בקווינס (על פי התרגום שלו - מלכות). הם שוכרים דירה מוזנחת בשכונת ג'מייקה וג'ופר מתחיל לעבוד לראשונה בחייו במסעדת המזון המהיר של מקדואל.

אקים מתאהב בבתו של מקדואל שבתחילה מסרבת לצאת איתו לבלות ולומד לחיות את החיים הפשוטים. סמי לא כל כך אוהב את הרעיון ומזעיק את הוריו להגיע מיד לניו יורק ו"להציל" את בנם.

למרות שמקדואל מאושר מהעובדה שבתו תתחתן עם נסיך, היא לעומת זאת זועמת על השקר של אקים ובשלב הזה לא מוכנה לחזור איתו לזמונדה. משפחת ג'ופר חוזרת הביתה כשאקים שבור לב. המלך מבין לליבו של בנו ובניגוד למסורת המשפחה הוא מבטל את האיסור להתחתן עם נשים שלא מזמונדה. הזוג המאוהב משלים והשניים עוברים למדינה האפריקאית ומתחתנים.

## צוות השחקנים

## ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות למדי וזכה לציון של 67% מתוך 36 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. גם בקופות רשם הסרט הצלחה גדולה ודורג בארצות הברית במקום השלישי מבחינת הכנסות עם 128 מיליון דולר, כשהסרטים "מי הפליל את רוג'ר רביט" ו"איש הגשם" מקדימים אותו. גם ברחבי העולם אהבו את הסרט שהכניס לקופתו עוד $160,600,000 שהיוו 55.6 אחוזים מהכנסותיו.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, האחד בקטגוריית האיפור, למאפר ריק בייקר והשני בקטגוריית עיצוב התלבושות אך לא זכה בסופו של דבר.

## קישורים חיצוניים

* 
* המקומות בהם צולם הסרט באתר movielocationsguide 

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
קטגוריה:סרטי 1988
קטגוריה:סרטי פרמאונט
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי ג'ון לנדיס
קתרין גרייסון

[שמאל|ממוזער|250px|קתרין גרייסון ו[מריו לנצה בסרט הזמיר מניו אורלינס]]
**קתרין גרייסון** (באנגלית: **Kathryn Grayson**; 9 בפברואר 1922 - 17 בפברואר 2010) הייתה זמרת אופרה (סופרן קולורטורה) ושחקנית קולנוע אמריקאית. הופיעה בעיקר במחזות זמר בהפקת אולפני MGM בשנות הארבעים, בסרטים "Thousands Cheer" ו"הרימו עוגן" לצד ג'ין קלי ופרנק סינטרה ו"ספינת השעשועים" ו"נשקיני קייט" לצד הווארד קיל. בשנות השישים הופיעה במחזות זמר בתיאטרון בהם הפקת "קאמלוט" בברודוויי בין 1962 ל-1964. כמו כן כיכבה בהפקות-קיץ של מספר בתי אופרה בתפקידים הראשיים בלה בוהם, לה טרוויאטה, מאדאם באטרפליי ואורפאוס בשאול.

## תולדות חייה
נולדה בשם זלמה קתרין אליזבת הדריק (Zelma Kathryn Elisabeth Hedrick) בצפון קרוליינה. כשקתרין הייתה בת כ-12 עברה המשפחה לסנט לואיס, מיזורי וקתרין החלה ללמוד פיתוח קול בבית האופרה העירוני ובבית האופרה של שיקגו.

ב-1940 גילה אותה סוכן של MGM בפסטיבל מוזיקלי וב-1941 לוהקה לסרט "Andy Hardy's Private Secretary" בו הופיעה במספר אירועים מוזיקליים עם מיקי רוני. שנה לאחר מכן הופיעה בסרטים "The Vanishing Virginian", "Rio Rita" (בתפקיד הראשי, לצד אבוט וקוסטלו) ו-"Seven Sweethearts", כולם עיבודים קולנועיים למחזות זמר.

ב-1943 הופיעה בסרט Thousands Cheer בבימויו של ג'ורג' סידני, סרט שנועד להעלאת המורל של חיילי צבא ארצות הברית, לצד ג'ין קלי ומיקי רוני. בשנתיים לאחר מכן התגייסה לבידור חיילים והופעות בתחנות רדיו צבאיות. ב-1945 חזרה להופיע על הבד בסרט הרימו עוגן גם הוא בבימויו של ג'ורג' סידני, כצלע הנשית לצד פרנק סינטרה וג'ין קלי. כן הופיעה בתפקידי אורח כזמרת בסרטים "שגיונות זיגפלד" ו"עוד תעלה תזרח השמש" (לצד סינטרה וג'ודי גרלנד).

לאור הצלחת סרטים אלה ניסו מנהלי MGM ליצור מסינטרה וגרייסון צמד וליהקו אותם יחדיו לסרטים הכושלים "זה קרה בברוקלין" (1947) ו"The Kissing Bandit" (1948). השילוב בין קולו של סינטרה לקולה האופראי של גרייסון נחשב ללא מוצלח בלשון המעטה.

ב-1949 לוהקה לצד מריו לנצה, שקולו והופעתו התאימו לה יותר, לסרט "נשיקת חצות". ב-1950 הופיעה שוב לצד לנצה בסרט "הזמיר מניו אורלינס". השיר אותו שרה בסרט, Be My Love, היה מועמד לפרס אוסקר. ב-1951 הופיעה בהפקת הסרט "ספינת השעשועים", שהיה שובר קופות, לצד הווארד קיל ואווה גרדנר. באותה שנה הופיעה לצד קיל בסרט "Lovely to Look At", עיבוד לסרטם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס "רוברטה" מ-1935. ב-1953 הופיעה בפעם האחרונה לצידו של קיל בסרט "נשקיני קייט". לאחר מכן פרשה ממשחק בסרטים.

לאחר שפרשה עברה להופיע על הבמות במחזות זמר כ"ספינת השעשועים", "נשקיני קייט" ו"האלמנה העליזה". בין השנים 1962 ל-1964 החליפה את ג'ולי אנדרוז ב"קאמלוט" בברודוויי. במקביל הופיעה בהפקות-קיץ של בתי אופרה. למרות רצונה העז, מעולם לא הוזמנה לשיר במטרופוליטן אופרה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* נקרולוג בניו יורק טיימס, 18 בפברואר 2010 
* תמונות וביבליוגרפיה
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:וינסטון סיילם: אישים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרות סופרן אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זמרות אופרה אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים ממוצא צ'ירוקי
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2010
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
קטגוריה:זמרות סופרן
המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה

שמאל|ממוזער|250px|לוגו המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה
**המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה** היא גוף הפועל בין כותלי משרד המדע והטכנולוגיה של מדינת ישראל. המועצה הוקמה על פי החלטת ממשלת ישראל בדצמבר 2000 במטרה לקדם נשים בתחומי ידע אלו. יושבת ראש המועצה היא ד"ר אסתר לוצאטו, אשר מונתה ביולי 2023.
## פעילות המועצה
המועצה פועלת לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה, ומתאמת בין הגורמים הממלכתיים, הציבוריים והפרטיים הנוגעים לקידום נשים בלימודים ומחקר מדעי. היא יוזמת פעילויות שמטרתן קידום נשים במדע, מרכזת את הפעילות הישראלית מול האיחוד האירופי, אוספת נתונים ומפרסמת דו"חות שמטרתם העלאת מודעות הציבור לבעיות הקשורות בקידום נשים במדע. המועצה החלה בשנת 2016 להעניק מלגות ייעודיות לתלמידות לתארים מתקדמים, הן לעידוד השילוב בתעשייה והן בהתמקדות בפערי מרכז ופריפריה בגישה להשכלה גבוהה. מדי שנה מקיימת המועצה יום עיון המתמקד בדרכים לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה.

## ועדות המועצה
למועצה שלוש ועדות עיקריות, הנפגשות אחת לשלושה חודשים ופועלות לאורך השנה באמצעות תתי ועדות. ועדת אקדמיה, שבראשה פרופ' ברכה שפירא, ועדת תעשייה, שבראשה ד"ר מיכל סלע ועדת חינוך, שבראשה ד"ר רחל קנול, ועדת בריאות ומיגדר שבראשה עו"ד רוניה רובינשטין. 

בשנת 2019, ועדת אקדמיה השקיעה מאמצים רבים בהכנת דוחות לפרסום כמו סקירת ספרות בנושא "אי-שוויון מגדרי באקדמיה", "תמונת מצב של שוויון מגדרי באקדמיה ישראלית" ו"תמונת מצב של שוויון מגדרי בקרנות מחקר בישראל". שני הדוחות האחרונים כוללים נתונים שנאספו ונותחו על ידי המועצה. הדוחות התפרסמו ברבעון הראשון של 2020. ועדת תעשייה השיקה תוכנית עבודה חדשה שמטרתה לתת מענה על מספר רב של מכשולים בקידום נשים בתעשיית המדע והטכנולוגיה. הוועדה חילקה את המשימות והתחילה לעבוד במתכונת של תתי-צוותים. כל צוות אחראי לקדם דרך פעולה אחרת, ולתת מענה בנקודת תורפה מסוימת. ועדת חינוך הוציאה שני פרויקטים למכרז. אשר אחד מהם ייצא לפועל ברבעון הראשון של 2020.
בשנת 2022 הוציאה המועצה מחקרים רבים העוסקים בדרכים לקדם נשים במדע ובטכנולוגיה. בהם מחקר אותה יזמה המועצה שנכתב בשיתופה עם מוסד שמואל נאמן על שילוב היבטי מין ומגדר בלימודי הרפואה בישראל, מחקר שיזמה המועצה וליוותה אשר נכתב על ידי מכון אדוה על קידום נשים במקצועות ההייטק וערכה שהוכנה על ידי המרכז הישראלי לכבוד האדם בליווי צוות המועצה על קידום שוויון מגדרי בחברות הייטק. בשנת 2023 הוציאה המועצה שני ניירות עמדה שכתבה שלומית ליר. הראשון, על חשיבות שילוב היבטי מגדר בתחום ה-AI בישראל והשני על קידום נשים למקצועות הטכנולוגיה במסגרת השירות הצבאי ואחריו.

## יושבות ראש המועצה
 

## קישורים חיצוניים
* המועצה לקידום נשים במדע וטכנולוגיה באתר משרד המדע והטכנולוגיה

קטגוריה:משרד המדע והטכנולוגיה
קטגוריה:נשים במדע
קטגוריה:ארגונים פמיניסטיים
קטגוריה:פמיניזם בישראל
שיר תל-חי

"**שיר תל-חי**" הוא שיר מאת זאב ז'בוטינסקי, שנכתב בשנת ה'תרפ"ט (1929). לשיר נכתבו מספר לחנים, אחד המפורסמים מהם הולחן על ידי יוסף כהן-צדק.

נושא השיר הוא מופת הגבורה אשר נתנו לוחמי מאורעות תל-חי ויישוב תל חי מחדש, כמופת להתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל.

## מילות השיר

## תכנים ואמירות
"שיר תל-חי" הוא שיר גיוס ותעמולה למפעל ההתיישבות של התנועה הציונית, כאשר היישוב תל חי, שעליו נאבקו יוסף טרומפלדור, שאותו הכיר מקרוב העריץ ז'בוטינסקי, וחבריו במאורעות תל-חי, וחזר ויושב בשנית על ידי קבוצת פועלים, מתמצה המאמץ וההקרבה החלוציים: כ"סֵמֶל דּוֹר". השיר מאזכר את הערכים שהעלתה על נס ובהם עבודה חקלאית ברחבי הארץ והמונחים: "קציר", "זרע" ו"החורש"; ביטחון והגנה והמונחים: "מגן וחרב". שלושת המונחים: "הַמֶּרֶץ", "הַכֹּחַ" ו"הָרוּחַ", מייצגים יחדיו כוליות של חיי האדם והציבור, כאשר החומר והרוח מונעים על ידי הרצון, אל היעד - בניין אומה יהודית עברית בארץ ישראל.

ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, גם שיר זה נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת. על פי פרופ' דן מירון, השיר הוא אחד משירתו הציונית הפוליטית של ז'בוטינסקי, שבה "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ...את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".

## לקריאה נוספת
*דן מירון (הקדמה), יוסף קיסטר (מבוא), **אילן מצל בגיא, זאב ז'בוטינסקי ושירתו**, תל אביב: הוצאת המסדר על־שם זאב ז'בוטינסקי, תשס"ו-2005.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1929
קטגוריה:שירי זאב ז'בוטינסקי
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי י"א באדר
קטגוריה:תל חי
אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה

[שמאל|ממוזער|250px|אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה, ביחד עם [מירנה הרצוג בהופעה בפסטיבל החג של החגים בחיפה]]
**אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה** הוא גוף רחב-ממדים ורב-פנים, המתמחה במוזיקה עתיקה. נגני האנסמבל מבצעים בכלים אותנטיים מוזיקה מימי הביניים עד סוף התקופה הקלאסית, בגוני הכלים של התקופה.

בלב האנסמבל נמצא **פניקס**, **קונסרוט הו[[ויול]]ים הישראלי**. גוף חדש, **ווצ'ה פניקס**, שקם לצד האנסמבל האינסטרומנטלי, הוא הרכב קולי של 7 זמרים סולנים.

מייסדת ומנהל פניקס, מירנה הרצוג, הגתה את הפילוסופיה של האנסמבל, שהיא בניית גשרים בין אנשים ותרבויות תוך יצירת נקודות השקה והרמוניה, במטרה להנעים למאזינים בכל מקום ואתר.

הופעתו הראשונה של האנסמבל הייתה במאי 1999, אירוע שתואר כ"יום חג בחיי המוזיקה של ישראל" (אורי אפשטיין, ג'רוזלם פוסט) וזכה לשבחים רבים.

הרפרטואר של פניקס מקיף מוזיקה מימי הביניים עד לתקופה הקלאסית וראשית התקופה הרומנטית והוא כולל יצירות בלתי רגילות, בהן עיבודים חדשים לכלים עתיקים למוזיקה משל הייטור וילה-לובוס, קלוד דביסי ואחרים וכן מוזיקה חדשה לכלים עתיקים.

בין השאר ביצע אנסמבל פניקס הפקה בבימוי מלא של "מחזה דניאל", הידוע כ"אופרת" קודש מן המאה ה-13, בעיבודה של מירנה הרצוג ובניצוחה, ועם **ניב הופמן** מן האופרה הישראלית החדשה כבמאי, וכן ביצוע בכורה ישראלי של אמנות הפוגה והמנחה המוזיקלית מאת באך בכלי התקופה. צוות מעורב של יהודים, נוצרים ומוסלמים שיחזר בתוכניות כמו "התפללו לשלום ירושלים" ו"קונוויוונציה" את שיתוף הפעולה בין הדתות והתרבויות באיבריה של תור הזהב.

ב-12 שנות פעילותו עד כה הקליט האנסמבל 5 תקליטורים בחברות שונות. הוא משתתף בכל פסטיבלי המוזיקה החשובים בישראל והופיע עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע. כן נבחר פניקס מבין יותר מ-200 הרכבים לנגן בפסטיבל החורף של סרייבו בפברואר 2011.
ההרכב מגיש כ-30 קונצרטים בשנה, החל בקונצרטים קאמריים קטנים וכלה במיזמים גדולים של כ-50 נגנים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:הרכבים קאמריים ישראליים
רחוב הרב שך

**רחוב הרב שך** (לשעבר **רחוב הרצל**) הוא רחוב במרכז בני ברק. הרחוב חוצה את מרכז בני ברק מדרום לצפון, תחילתו ברחוב רבי עקיבא וסופו בדרך ז'בוטינסקי. שמו המקורי של הרחוב היה "רחוב הרצל". בשנות ה-40 וה-50 חילונים גרו באזור זה והוא היה פתוח לתנועת כלי רכב בשבת. בעקבות זאת היו עימותים בין אנשי "משמרת השבת" לתושבי האזור. עם הזמן התרחבה האוכלוסייה הדתית והחרדית בעיר והרחוב נסגר לתנועת כלי רכב בשבת. לאחר פטירת הרב אלעזר מנחם מן שך הוסב שם הרחוב על שמו. ההחלטה נתקלה בביקורת ציבורית, נתקיים על כך דיון בכנסת, והעיתון הבונדיסטי החילוני לעבנס פראגן אף הצהיר כי "הרב שך נקם בהרצל". כתגובה הודיעה עיריית בני ברק כי אין מדובר בהסבת שמו של כל הרחוב אלא במקטע אחד שלו. המשכו של הרחוב השוכן מעברה הצפוני של דרך ז'בוטינסקי נותר בשם "הרצל".

בעקבות שינוי השם, שונה חוק פקודת העיריות, ונוסף בו תיקון 86 ובו נקבע כי רשות מקומית המעוניינת לשנות שם של רחוב שהוא על "שם של אחד מגדולי האומה או שם שהוא בעל משמעות דתית, לאומית או ממלכתית", על העירייה לקבל לכך אישור הממשלה באמצעות ועדת הטקסים הממשלתית.

בצומת הרחובות רבי עקיבא-הרב שך ממוקם בית הכנסת איצקוביץ', אחד מבתי הכנסת הפעילים בעולם. בהמשכו שוכן מבנה בית הדין של הרב נסים קרליץ, שהוא בית הדין הפרטי הגדול בעולם. בעבר פעלה במבנה תחנת הכיבוי העירונית, ובתחילת שנות ה-70 עברה למתחם גדול יותר בקצהו הצפוני של רחוב השומר.

קיימים רחובות בשם זה גם בירושלים ובביתר עילית.

## הערות שוליים

[ממוזער|150px|[בית הכנסת איצקוביץ' ברחוב הרב שך|ימין]]

קטגוריה:הרב שך
שך, רחוב הרב
אלסנדרו בלאזטי

**אלסנדרו בלאזטי** (באיטלקית: **Alessandro Blasetti**;  3 ביולי 1900 – 1 בפברואר 1987) היה במאי קולנוע איטלקי שהשפיע על זרם הניאו ריאליזם האיטלקי באמצעות סרטו "הליכה בעננים" (Quattro passi fra le nuvole) משנת 1934. הוא השתתף בסרטו של לוקינו ויסקונטי "בליסימה" בתפקיד עצמו. בלאזטי נחשב לקולנוען נחוש וסמכותי (ומכאן הכינוי "מנהל במגפיים"), ולמומחה באמנות הקולנוע. בין היתר כיהן כנשיא חבר השופטים בפסטיבל קאן בשנת 1967. בלאזטי נולד ברומא, שם גם נפטר.

## חייו
בלאזטי בנעוריו, החל את דרכו כמבקר קולנוע של עיתונים ומגזינים. בשנת 1927 הקים ביחד עם קבוצת חברים את אולפני "אוגוסטוס", ושנה לאחר מכן יצר את סרטו הראשון "יום ראשון" שהושפע רבות מהריאליזם הסובייטי ונחשב לאחת מיצירותיו החשובות ביותר של בלאזטי, אך לא נותר זכר מסרטו.
מאוחר יותר הוא הופך למנהל האולפן ונחשב ליוצר הפורה והבולט של האולפן.
בשנת 1934 בלאזטי יוצר את סרטו 1860, המתאר את קרב קלטפימי שנערך בסיציליה, סרט שנחשב לאחד מיסודות הנאו-ריאליזם איטלקי.

סרטיו של בלאזטי הורישו לנאו-ריאליזם את הסגנון והעיצוב הפשוטים והריאליסטיים. סרטיו צולמו מחוץ לאולפן, באור טבעי, תוך שימוש בשחקנים לא-מקצועיים בכוונה תחילה.

בשנת 1935, יצר את הסרט "המשמר הישן" שהציג את חגיגות ההצלחה של המהפכה הפשיסטית בידי החולצות השחורות.ב-1942, יצר את סרטו "הליכה בעננים" שנחשב ליצירה הטובה ביותר של בלאזטי ובין המשפיעות על זרם הניאו ריאליזם של הקולנוע האיטלקי.

אף על פי שנחשב לפציפיסט נמנע בלאזטי מלבקר את השלטונות הדיקטטוריים במאה ה-20 ובמידה רבה הוא מזוהה עם המשטר הפשיסטי של בניטו מוסוליני. רק בסרטו "כתר הברזל" משנת 1940, הכניס רמזים פוליטיים וביקורת על שר התעמולה של גרמניה הנאצית, יוזף גבלס.

לאחר המלחמה, הוא מפיק סרטים אומנותיים טהורים מלבד אחד שיצר כמחווה לפרטיזנים, "יום בחיי" משנת 1946. לאחר מכן יצר מספר סרטים בעלי אופי אומנותי אחר, "חבל שהיא רעה" משנת 1954 שנחשב לסרט קומדיה עדין.

בשנת 1958 יצר את סרטו "אירופה בלילה", סרט דוקומנטרי הסוקר את חיי הלילה בערי אירופה המערבית. הסרט, בעל סממנים ארוטיים עם מאפיינים של סרטי מתח, נחשב כפורץ דרך בקולנוע והיווה את יריית הפתיחה ליצירת סרטים באסתטיקה קולנועית מזן חדש ושימוש בארוטיקה ומיניות.

## קישורים חיצוניים

* The Films of Alessandro Blasetti, אתר המוזיאון לאמנות מודרנית, 2 בנובמבר 2010 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1900
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1987
אברהם יעקב פרידמן (השלישי)

הרב **אברהם יעקב פרידמן** (ה' באלול תרפ"ח, 21 באוגוסט 1928 – י"ט בטבת תשע"ג, 1 בינואר 2013) היה האדמו"ר מסדיגורה וחבר נשיאות מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.

## קורות חייו
נולד בווינה לרבי מרדכי שלום יוסף פרידמן, האדמו"ר מסדיגורה. בשנת ה'תרצ"ד עבר עם משפחתו לגור בפשמישל. זמן קצר לפני השואה, בסיוון ה'תרצ"ט, עלו לארץ ישראל. למד בישיבת היישוב החדש ובישיבת לומז'ה

אחרי השואה עבר עם אביו לארצות הברית והתגוררו בקראון הייטס. רבי אברהם יעקב נשאר בניו יורק כרב הקהילה גם לאחר חזרת אביו לישראל בתשכ"ז. הוא עלה מאוחר יותר והתיישב בצפון תל אביב.

נישא לציפורה פייגה (נפטרה בי"א בתמוז תשס"ו), בת הרב יוסף אריה פלדמן, בנו של רבי אפרים פישל מחבר הספרים "ידות אפרים" ו"דגל אפרים". אחרי פטירת אביו בכ"ט בניסן תשל"ט הוכתר כאדמו"ר במקומו וירש את החצר ברחוב פנקס בתל אביב, וכן מונה במקומו לחבר במועצת גדולי התורה. בשנת תשמ"ט מונה לחבר נשיאות המועצה.

עוד בחיי אביו הקים את ישיבת רוז'ין בבני ברק ושימש בה כראש הישיבה עד שהוכתר לאדמו"ר. כאדמו"ר הקים מוסדות נוספים בירושלים, אשדוד, ביתר עילית, מודיעין עילית, ניו יורק ולונדון.

בסוף ימיו העביר את מרכז החסידות לבני ברק, אך עדיין המשיך להנהיג ולהתגורר מדי פעם בחצרו בתל אביב.

דברי תורתו יצאו לאור בסדרת ספרי "עקבי אבירים על התורה". עד כה יצאו לאור שני כרכים על בראשית ושני כרכים על שמות. על ידי הוצאת ספרים של החסידות - מכון כנסת מרדכי.

חסידו ומחותנו היה חבר הכנסת אברהם יוסף שפירא ששימש יו"ר ועדת הכספים.

רבי אברהם יעקב היה מהאדמו"רים ה"ימניים" באגודת ישראל והתנגד בחריפות למסירת חלקים מארץ ישראל לערבים. בזמן תוכנית ההתנתקות פרסם בעיתון המודיע מכתב חריף נגד הגירוש ורכש בכספו חלקה של שני דונם באדמות כפר דרום.

נפטר בי"ט בטבת תשע"ג (1 בינואר 2013) ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים.

## ילדיו
* בנו היחיד וממלא מקומו, רבי ישראל משה.
* בתו אלישבע נשואה לרב פנחס שפירא, איש עסקים ורב בית הכנסת של החסידות "כנסת מרדכי" בתל אביב, בנו של חבר הכנסת לשעבר אברהם יוסף שפירא.
* בתו נשואה לשמואל זיינוויל שארף, איש עסקים חסיד "באבוב - 45"

## קישורים חיצוניים
* ההודעה על פטירתו ותולדות חייו של האדמו"ר מסדיגורה זצ"ל מתוך אתר אידישע טעגליכע נייעס
* מראות חייו של האדמו"ר מסאדיגורה זצ"ל באדיבות ארכיון כל העולם כולו
* ביוגרפיה ועץ משפחה בבלוג "תולדות".
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
אברהם יעקב 3
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
קטגוריה:קראון הייטס: אישים
קטגוריה:בני ברק: אדמו"רים
קטגוריה:תל אביב-יפו: רבנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:בוגרי ישיבת היישוב החדש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
אברהם סלומון

הרב **אברהם סלומון** (תרפ"ה, 1925 – כ"ז בניסן תשע"ב, 19 באפריל 2012) היה משגיח בישיבת חברון בירושלים במשך ארבעים שנה.

## קורותיו
נולד באוסטרולנקה שבמחוז לומז'ה, פולין, בן בכור למשה-אהרן ובאבע-נעמי סלומון. בשנת תרצ"ו, בגיל 11, החל ללמוד בישיבת נובהרדוק שבעירו. כעבור שנה נפטר אביו. זמן קצר לאחר מכן עלה עם סבו וסבתו לארץ ישראל, בעוד אמו האלמנה נשארה בחו"ל לגדל את ארבעת ילדיה הנותרים. לימים נספו אמו ואחיו בשואה. עם בואו לישראל למד בישיבת תפארת ישראל בחיפה אצל הרב דב מאיר רובמן. כעבור ארבע שנים ייסד קיבוץ בחורים בכפר חסידים בחסות הרב המקומי, הרב מרדכי שמואל קרול.

בשנת תש"ב החל ללמוד בישיבת חברון בירושלים, והיה מתלמידי ראש הישיבה הרב יחזקאל סרנא והמשגיח הרב מאיר חדש. חברו הקרוב היה הרב דב שוורצמן.

בשנת תש"י נישא לרבקה ברוורמן, בת הרב ישראל דוד ברוורמן, בנו של הרב זרח ראובן ברוורמן. השדכן היה רבו המשגיח הרב חדש, ושושבינו בחופה היה ראש הישיבה הרב אהרן כהן. לאחר נישואיו התגורר בפתח תקווה ולמד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל, בראשו עמד גיסו הרב יצחק קאץ. כעבור זמן כיהן כר"מ בישיבתו של הרב דוד סלומון בכפר אברהם. במקביל עסק בהוצאתם של ספרי ראשונים ואחרונים, ובהם ספר משלי עם פירוש רבינו יונה ו"קובץ שיעורים" של הרב אלחנן וסרמן.

עם יסוד ישיבת נחלת דוד בפתח תקווה על ידי הרב ברוך שמעון סלומון, הוא מינה את הרב אברהם סלומון כמשגיח בישיבה (אין קשר משפחתי ביניהם). בתחילת שנות ה-70 נקרא לכהן כמשגיח בישיבת חברון, לצד המשגיחים הוותיקים הרב מאיר חדש והרב הירש פאליי.

בשנת תשס"ח לקה בשיתוק ותקשר עם סביבתו באמצעות מכשיר שקרא את אישוני עיניו. גם בתקופה זו המשיך לייעץ ולהדריך את תלמידי הישיבה.

נפטר בכ"ז בניסן תשע"ב, 19 באפריל 2012, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

## אילן יוחסין

קטגוריה:בוגרי ישיבות נובהרדוק
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת ישראל
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:משגיחים ישראלים
קטגוריה:משפחת ברוורמן
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:פתח תקווה: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
קטגוריה:משגיחי ישיבת חברון כנסת ישראל
חיים הלל פריד (רופא)

**חיים הלל פְרִיד** (11 באוקטובר 1913 – 21 בנובמבר 2008) היה רופא קרדיולוג ישראלי, מנהל מחלקות ומנהל בפועל של בית החולים דונולו ביפו, פרופסור לרפואה פנימית וקרדיולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.

## ביוגרפיה
פריד נולד בעיר וילנה שבליטא, בן לשושלת רבנים ארוכה ומיוחסת, נצר לרבי חיים מוולוז'ין (מחשובי תלמידיו של הגאון מווילנה, ומייסדה של ישיבת עץ חיים – ישיבת וולוז'ין, "אם הישיבות") וחתנו רבי הלל פריד. סבו, רבי חיים הלל פריד – נכדו של רבי הלל – היה משנה לראש ישיבת וולוז'ין, בעל שו"ת "חוט המשולש" (נפטר שנתיים לפני הולדתו, ופריד נקרא על שמו); אביו, הרב שמואל פריד, היה ממלא מקום הרב הראשי בווילנה.

פריד סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה וילנה. התכונן לעלות לארץ ישראל, אך נותר בליטא לסייע לאביו, שנפגע בתאונה. לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות ב-1941 וכיבוש וילנה היה אביו מראשוני הנרצחים בפונאר. פריד עצמו חי בגטו וילנה ועבד בו כרופא, עד לחיסול הגטו בספטמבר 1943. לאחר מכן שהה בכמה מחנות ריכוז, ולבסוף הגיע למחנה העבודה דַאוּטְמֶרְגֶן (Dautmergen) שבדרום-מערב גרמניה. באפריל 1945 הוצעד עם יתר האסירים בצעדת מוות, ובמהלכה הצליח להימלט עם כמה מחבריו.

לאחר המלחמה, בשנת 1946, עלה פריד לארץ ישראל דרך מצרים. הוא התיישב בירושלים, ובהיעדר תקנים, עבד כמתנדב במחלקה של משה רחמילביץ' (מאבות הרפואה בישראל) בבית החולים הדסה הר הצופים. לאחר נטישת בית החולים ב-1948, במלחמת העצמאות, עבר לנהל את מחלקה פנימית ב' בבית החולים הממשלתי ביפו. ב-1970 היה פריד למנהלו בפועל של בית החולים. לאחר מכן היה מנהל מחלקה פנימית בבית החולים וולפסון בחולון.

פריד היה מומחה לצנתור. הקורסים בקרדיולוגיה שהעביר היו הבסיס להקמת בית הספר ללימודי המשך ברפואה באוניברסיטת תל אביב.
כיהן כנשיא המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל.

בשנת תש"ס-2000 הוענק לו התואר יקיר תל אביב.

היה נשוי לשרה פריד (1926–2011), ואב ליעל, שאלי ויהודה.

חיים הלל פריד נפטר בסתיו 2008, בן 95 במותו.
נקבר בבית העלמין קריית שאול. אשתו נפטרה כשנתיים וחצי אחריו, ונקברה לצדו.

בני-דודתו הם פרופ' חיים הלל בן-ששון ופרופ' יונה בן-ששון, אביו של פרופ' מנחם בן ששון.

## קישורים חיצוניים
* 
* תצלום של פריד בצעירותו באתר יד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:קרדיולוגים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בתי חולים בישראל
קטגוריה:אסירים בגטו וילנה
קטגוריה:יהודים בשואה: ליטא
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:משפחת חיים מוולוז'ין
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2000
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:רופאים יהודים בשואה
קטגוריה:סגל בית החולים הממשלתי ביפו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
ישיבת תפארת ירושלים

ממוזער|כתב מינוי השד"ר המקובל רבי מרדכי סויסיא לערי מרוקו לגבות כספים ולקבוע קופות עבור ישיבת תפארת ירושלים סיון תר"ע 1910.
**תפארת ירושלים** הייתה הישיבה הספרדית החשובה והגדולה ביותר בירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית. בין בוגריה של הישיבה לאורך הדורות נמנו רבים מהראשונים לציון, בהם הרב חיים אברהם גאגין, הרב נסים יהודה דנון והרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.

יש מסורות שונות לגבי מועד היווסדה של הישיבה. מקורות מסוימים מציינים שהישיבה בת מאות שנים, ושלאורך התקופה העות'מאנית הייתה זו המסגרת החינוכית-תורנית הגבוהה החשובה בירושלים. מקורות אחרים מציינים שהישיבה הוקמה בשנת 1843 בסמוך לתלמוד תורה שקדם לה. ידוע עם זאת שבמחצית השנייה של המאה ה-19 "תפארת ירושלים" שימשה בתור הישיבה הגדולה והמרכזית של היישוב הספרדי בירושלים.

בסוף המאה ה-19 הישיבה עברה תיקונים ונלמדו בה לא רק לימודי קודש אלא גם שפות זרות ולימודי חול. פנחס גרייבסקי תיאר את הישיבה במילים: . בישיבה למדו כ-400 תלמידים בשנת 1894, ובנוסף למדו נערים רבים בתלמוד התורה שפעל כחלק ממנה. לאחר שנת 1898 הישיבה גדלה והגיעה לשיאה, עם כ-600 תלמידים. המוסד נתמך מכספי ועד העדה הספרדית בירושלים וכן מכספי תרומות מקהילות יהודיות ברחבי העולם. בשנת תר"ע 1910 נקלעה הישיבה לקשיים כלכליים לשם כך מונה כשד"ר המקובל רבי מרדכי סויסיא לערי מרוקו לגבות כספים ולקבוע קופות.

הישיבה עברה טלטלה קשה במהלך מלחמת העולם הראשונה וסבלה ממחסור חמור בהכנסות, כמו גם ממחלוקות פנימיות באשר לדרכיה העתידיות. הראשון לציון הרב יעקב מאיר ניסה לאחר המלחמה לשקם את הישיבה, אולם ההקצבה הזעומה יחסית לתלמידים והעדפת הדור הספרדי הצעיר ללמוד במוסדות השכלה כללית ופרקטית הקשו על מאמציו. בנוסף בשנת 1927 חלק ממבנה הישיבה קרס ברעידת האדמה שפגעה בירושלים. לבסוף התבטלה ישיבת תפארת ירושלים ונותר ממנה רק תלמוד התורה. ישיבת פורת יוסף הייתה היורשת שלה במובנים מסוימים, אם כי לימים היא הפגינה דפוסים שמרניים הרבה יותר ביחס למודרנה.

## הערות שוליים

*
תפארת ירושלים
קטגוריה:היישוב הישן
תפארת ירושלים
תפארת ירושלים
תפארת ירושלים
שמחה שוסטל

הרב **אליהו שמחה שוסטל** (**או שוסטאל**; תרפ"ג, 1923 – ב' באייר תשע"ב, 24 באפריל 2012) היה ראש ישיבת בית בנימין בסטמפורד, קונטיקט, ולפני כן ראש הכולל של ישיבת בית מדרש עליון בספרינג וואלי, ניו יורק.

## קורותיו
נולד בארצות הברית, בנו של טוביה ירוחם פישל שוסטל, חסיד אמשינוב שהיגר מפולין. בצעירותו למד בישיבת תפארת ירושלים. בגיל 13 החל את לימודיו בישיבת תורה ודעת, והיה מתלמידיו הקרובים של ראש הישיבה הרב שלמה היימן. כעבור זמן נמנה עם קבוצת התלמידים שעמה הוקמה ישיבת בית מדרש עליון.

נישא לשרה ארנפלד (נפטרה בכסלו תשע"ו, נובמבר 2015), בת הרב שמואל ארנפלד, ממשפחת החתם סופר, אב"ד מטרסדורף ומייסד קריית מטרסדורף בירושלים. לאחר נישואיו יסד את כולל האברכים בישיבת בית מדרש עליון ועמד בראשו שנים רבות.

בשנת תשל"ו יסד יחד עם הרב משה שפירא את ישיבת בית בנימין בסטמפורד, קונטיקט, ועמד בראשה למעלה משלושים וחמש שנה. כמו כן מסר שיעורים בישיבת בית מדרש עליון בסדר קדשים.

נפטר בארצות הברית בשנת תשע"ב (2012). הלווייתו יצאה מישיבת לייקווד, שבה מכהן בנו, הרב דוד שוסטל, כראש ישיבה, ומשם המשיכה לישיבת בית בנימין בסטמפורד. לאחר מכן הובא ארונו לארץ ישראל והלווייתו יצאה מישיבת בית שמואל בקריית מטרסדורף, הקרויה על שם חותנו. נקבר בהר הזיתים בירושלים.

## ילדיו
### בניו
* הרב דוד שוסטל - חתנו של הרב שניאור קוטלר ומראשי ישיבת לייקווד.
* הרב שלמה פייבל שוסטל - ראש ישיבת תפארת ירחמיאל ע"ש רבי ירחמיאל הייטנר בעיר ליקוואוד.
* הרב טוביה שוסטל - ר"מ בישיבת עטרת תורה.

חתניו:
* הרב ירחמיאל אונגרישר - אחיינו של הרב דן אונגרישר וראש ישיבת נחלת ישראל בלייקווד.
* הרב בנימין הלפרין
* הרב ירוחם ציילברגר - ראש ישיבת בית התלמוד בברוקלין.
* הרב מיכאל בנדר - משגיח ור"מ בישיבת סטמפורד.

## ספריו
* **חמד שמחה** - על הש"ס
* **חמד שמחה** - על סדר קדשים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורה ודעת
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:ראשי כולל אברכים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת ירושלים
קטגוריה:משפחת ארנפלד
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:בוגרי ישיבת בית מדרש עליון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012
1836 במדע

## אסטרונומיה
* 15 במאי – גילוי "חרוזי ביילי" על ידי פרנסיס ביילי.

## ביולוגיה
* 2 באוקטובר – צ'ארלס דרווין חזר ממסע של 5 שנים והחל בניתוח הממצאים שאסף.
* גילוי פפסין

## טכנולוגיה
* 25 בפברואר – הוצאת פטנט על אקדח תופי לסמואל קולט.
* המצאת אקדח תופי על ידי סמואל קולט
* המצאת קוד מורס על ידי סמואל מורס
* המצאת תא דניאל, תא גלווני שהומצא על ידי ג'ון פרדריק דניאל

## כימיה
* גילוי חומצה פתלית על ידי אוגוסט לורה 
* גילוי אצטילן על ידי אדמונד דייוי
* המצאת בדיקת מארש לגילוי קיום ארסן. 

## פיזיקה
*המצאת סליל חשמלי על ידי ניקולאס קאלאן

## נולדו
* 17 במאי – נורמן לוקאייר, אסטרונום בריטי (נפטר ב-1920)

## נפטרו
* 10 ביוני – אנדרה מרי אמפר, פיזיקאי צרפתי (נולד ב-1775)
* 2 בספטמבר – ויליאם הנרי, כימאי אנגלי (נולד ב-1774)
* 7 בספטמבר – ג'ון פונד, אסטרונום אנגלי (נולד ב-1736)
* 17 בספטמבר – אנטואן-לורן דה ז'יסייה, בוטנאי צרפתי (נולד ב-1748)

## קישורים חיצוניים

*
1837 במדע

## אסטרונומיה
* 9 באוגוסט – גילוי שתופעת הפרסאידים מתרחשת בתדירות שנתית.
* פרסום ספר על הירח Der Mond של יוהאן פון מדלר
* פרסום Stellarum Duplicium Mensurae Micrometricae של פרידריך פון שטרובה

## גאולוגיה
* לואי אגסי פרסם את התאוריה שלו בהקשר לעידן הקרח.

## טכנולוגיה
* 25 בפברואר – הוצאת פטנט על מנוע חשמלי לתומאס דבנפורט.
* מאי – סמואל מורס הציג את הטלגרף שלו.
* 19 ביולי – איזמבארד קינגדום ברונל סיים בניית אונייה שמיועדת לחציית האוקיינוס בקו סדיר.
* יולי המצאת כרומוליטוגרפיה - שיטה להדפסה צבעונית.

## מתמטיקה
* פרסום מחקרים של יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה
* פרסום ספרו של ברנרד בולצנו 
* פרסום מחקר של ויליאם רואן המילטון בתחום מספרים מרוכבים
* פרסום מחקריו של סימאון דני פואסון בתחום תורת ההסתברות
* פייר וונצל הצליח לפתור מספר בעיות גאומטריות עתיקות.
* פרסום ספרו של מישל שאל Historical view of the origin and development of methods in geometry

## נולדו
* 7 במרץ – הנרי דרייפר, אסטרונום אמריקאי (נפטר ב-1882)
* 3 באפריל – ג'ון בורואוס, חוקר טבע אמריקאי (נפטר ב-1921)
* 23 באוקטובר – מוריץ קפושי, רופא הונגרי (נפטר ב-1902)
* 23 בנובמבר – יוהנס דידריק ואן דר ואלס, פיזיקאי הולנדי, חתן פרס נובל (נפטר ב-1923)

## נפטרו
* 4 בפברואר – ג'ון לאטאם, חוקר טבע בריטי (נולד ב-1740)
* 16 בפברואר – גוטפריד ריינהולד טרוויראנוס, חוקר טבע גרמני (נולד ב-1776)

## קישורים חיצוניים

*
ל'אווניר אילוסטרה

[ממוזער|חלק מחברי המערכת של העיתון ל'אווניר אילוסטרה, קזבלנקה, 1926. יושבים משמאל לימין: עמרם אלמליח, לזר הזן, [שמואל דניאל לוי, עומדים, משמאל לימין: ז'אק קאנסינו, יונתן תורש, מ"ד לוי ויעקב בן אזראף.]]
**ל'אָוֶונִיר אִילוּסְטְרֶה** (בצרפתית: **L'Avenir Illustré**; בעברית: **העתיד המצויר**) היה עיתון יהודי בשפה הצרפתית שפעל בקזבלנקה שבמרוקו בין השנים 1926–1940 תחת השלטון הקולוניאלי הצרפתי. 
## היסטוריה
העיתון ראה אור בצרפתית בתדירות משתנה: בשנותיו הראשונות כירחון והחל מ-1929 פורסם כדו-שבועון. 

מייסדו ועורכו היה יונתן טורש (Thursz), יהודי אשכנזי יליד פולין שהתחנך בבלגיה והיגר למרוקו בשנת 1923. בין מייסדיו ועורכיו נמנה גם שמואל דניאל לוי, פעיל ציוני יהודי-מרוקאי אשר נהג לפרסם מאמרים רבים, שבין היתר עסקו ביהדות העולם, יהדות מרוקו, הציונות, קמפיין השקל הציוני, ועוד. 

על רקע התנגדות השלטונות לפעילויות ציוניות, העיתון לא הכריז על עצמו ככזה, ומרבית חברי המערכת שלו היו נתינים של מעצמות אירופה ונהנו מחסינות יחסית. ערפולו היחסי באשר לציוניותו היה חלק מהסיבה שהוא הצליח לשרוד זמן רב, לעומת עיתונים אחרים.

העיתון קרא תיגר על הממסד היהודי ופנה לקהל צעיר הבקיא בתרבות מערב אירופה בקרב צעירי מוסדות כל ישראל חברים וקוראי הצרפתית על מנת לעורר פעולה מקרב הקהילה המקומית ולחשוף את קוראיו לחדשות מרחבי העולם היהודי בכלל והמפעל הציוני בארץ ישראל בפרט. מטרתו הייתה הנחלת ערכים יהודיים לאומיים עבור העילית המצומצמת של הקהילות היהודיות.

בעיתון מידע מפורט על חיי הקהילות במרוקו בתקופתו, הוא מכיל תצלומים והסברים על בעיותיה של החברה היהודית בקזבלנקה, וכמה מראשי העיתונאים היהודיים המקומיים החלו את דרכם בעיתון, ובהם יעקב אוחיון. 

ב-1940 סגרה ממשלת משטר וישי את העיתון. לאחר שנסגר העיתון מילא את מקומו התרבותי כתב העת "נוער" שראה אור בידי קבוצת קרל נטר וארגון כל ישראל חברים.

## ראו גם
*לה ליברטה
*קול הקהילות

## לקריאה נוספת
*הגר הלל וירון צור, **יהודי קזבלנקה: עיונים במודרניזציה של הנהגה יהודית בתפוצה קולוניאלית**, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשנ"ו 1995.
*דוד גדג',"דיוקנאות, ארץ-ישראל והקהילה היהודית במרוקו: שלושה דימויים חזותיים בעיתון L'Avenir Illustré", **פעמים**, 152-150 (תשע"ז), עמ' 51-23.

## קישורים חיצוניים
*ל'אווניר אילוסטרה, באתר הספרייה הלאומית
*ל'אווניר אילוסטרה, באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון
*ייסוד ל'אווניר אילוסטרה, מתוך: יהודי קזבלנקה - עיונים במודרניזציה של הנהגה יהודית בתפוצה קולוניאלית, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשנ"ו 1995 
*הסכם ניהול ל'אווניר אילוסטרה, באתר יד יצחק בן-צבי 
* הפעילות הציונית בקזבלנקה וייסודו של העיתון הציוני המקומי ל'אווניר אילוסטרה, קטעים מספרם של ירון צור והגר הלל "יהודי קזבלנקה: עיונים במודרניזציה של הנהגה יהודית בתפוצה קולוניאלית" הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, ת"א, תשנ"ו, עמ' 126, 137, 155-146
* מצוקות החיים ברובע היהודי בקזבלנקה כפי שאלו משתקפות בעיתון הציוני המקומי ל'אווניר אילוסטרה, שם, עמ' 200-172
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות מרוקו
קטגוריה:עיתונות יהודית
קטגוריה:קזבלנקה
קטגוריה:עיתונות יהודית במרוקו
קטגוריה:צרפת: עיתונים
קטגוריה:בין שתי מלחמות העולם
קטגוריה:ציונות במרוקו
יומיאורי שימבון

250px|ממוזער|בניין המערכת המרכזית ומטה העיתון בטוקיו
**יוֹמִיאוּרי שִׂימבּון** (ביפנית: **読売新聞**) הוא עיתון יפני היוצא לאור בטוקיו, באוסקה, בפוקואוקה ובערים מרכזיות אחרות ביפן. זהו אחד מחמשת העיתונים בתפוצה ארצית ביפן והעיתון בעל התפוצה היומית הגדולה ביותר בעולם. מטה העיתון נמצא בטוקיו.

העיתון נוסד ב-1874. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 היה לעיתון בעל התפוצה הגדולה בעולם. התפוצה הכוללת של מהדורות הבוקר והערב של העיתון היא 14,067,000 נכון ל-2005. בנוסף למהדורה הארצית, נוספים לעיתון בערים שונות מהדורות חדשות מקומיות. היומיאורי שימבון מציג קו עריכה שמרני, אשר מאופיין לעיתים כעמדת מרכז-ימין בקשת הפוליטית ביפן.

מאז 1948 מעניק העיתון מדי שנה את פרס יומיאורי לכתיבה יוצרת, הנחשב לאחד הפרסים היוקרתיים ביפן בתחום הספרות.

בית ההוצאה לאור של היומיאורי שימבון מפרסם גם עיתון יומי יפני בשפה האנגלית, The Daily Yomiuri, שהוא העיתון בעל התפוצה הגדולה ביותר ביפן בשפה האנגלית. התאגיד מפרסם גם עיתון ספורט יומי, וכן שבועונים, ירחונים וספרים.

בכל השנים בהן נערכה אליפות העולם בכדורגל לקבוצות ביפן, מאז שנת 2006, היה העיתון נותן החסות לאירוע.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* Daily Yomiuri Online 

## הערות שוליים

קטגוריה:יפן: עיתונים
קטגוריה:עיתונים בימין הפוליטי
מעבר לשיא

**מעבר לשיא** (באנגלית: **Over The Top**) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1987 מז'אנר דרמה פעולה. שני יוצרי הסרט הם הישראלים מנחם גולן ויורם גלובוס והכוכב הראשי בו הוא סילבסטר סטאלון. זהו סיפורו של נהג משאית שחולם לזכות בתואר אלוף העולם בהורדת ידיים ובמקביל מנסה לחזק את קשריו עם בנו לאחר מות אשתו, למרות התנגדות נחרצת מצד סבו של הילד.

## תקציר העלילה
לינקולן הוק (בגילומו של סילבסטר סטאלון) הוא נהג משאית אשר מנסה לשקם את חייו. בהסכמת כריסטינה, אשתו החולה ממנה נפרד עשר שנים קודם לכן, הוא נוסע לקחת את בנו מייק (דייוויד מנדנהול) היוצא לחופשה מבית הספר הצבאי בו הוא לומד בקולורדו אל בית החולים בקליפורניה שם מאושפזת כריסטינה. סבו של הילד, ג'ייסון קאטלר (רוברט לוג'יה), איש עשיר שהתנגד מהרגע הראשון ליחסים בין בתו להוק זועם על ההחלטתה.

הוק ובנו יוצאים למסע שבין קולורדו לקליפורניה במשאית שבבעלותו. תחילה מתייחס מייק לאביו בבוז אך לאט לאט מפשירה מערכת היחסים ביניהם והוק זוכה לאמון מצד בנו. כשהם מגיעים לבית החולים הם מגלים כי כריסטינה מתה, הילד עוזב בכעס ולוקח מונית לבית סבו. הוק פורץ לבית הסבא כדי להחזיר את הילד אך המשטרה עוצרת אותו. קאטלר הסב מוכן לוותר על התלונה אם הוק יעזוב את העיר.

לאחר שחרורו נוסע הוק ללאס וגאס להתחרות באליפות העולם בהורדת ידיים שהפרס לזוכה הוא משאית חדשה ו-100 אלף דולר. הוא מודע לעובדה שהוא נחות משאר המתחרים המנוסים אך זה לא מפריע לו למכור את המשאית הישנה שלו ולהמר על עצמו ב-7,000 דולר. בינתיים באותו הזמן מוצא מייק עשרות מכתבים ששלח לו אביו במהלך השנים ומבין כי סבו הסתיר אותם ממנו. הוא בורח מהבית לכיוון בית המלון בו מתקיימת התחרות כדי לפגוש באביו. סבו ועוזריו עושים את הדרך גם כן לשם.

מייק מוצא את אביו ומתנצל על התנהגותו, מעניק לו את התמיכה הנפשית שעוזרת להוק לזכות בתחרות. קאטלר הסב מבין כי בין נכדו לחתנו נוצר קשר עמוק ומרים ידיים במאבק על משמורת הילד.

## צוות השחקנים

## ביקורות
הסרט כשל כישלון חרוץ הן בקופות והן מבחינת המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל את הציון הנמוך של 36% מתוך 11 ביקורות. סילבסטר סטאלון היה מועמד לפרס פטל הזהב בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה בתחרות שנערכה ב-1988. דייוויד מנדנהול המשחק את בנו של סטאלון בסרט זכה בפרס בשתי קטגוריות, גם כשחקן המשנה הגרוע של השנה וגם בקטגוריית התגלית הרעה של השנה.

בשבוע הראשון להקרנתו הכניס הסרט $5,149,200 אך לאחר מכן נטשו הצופים את אולמות הקולנוע. בסיכומו של דבר הכניס הסרט $16,057,580 אך עלה להפקה 25 מיליון דולר.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1987
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
בדיקה גופנית

[250px|ממוזער|האזנה ללב ולנשימה באמצעות [מסכת (מכשיר רפואי)|מסכת היא חלק מהליך בדיקה גופנית שגרתית]]
ממוזער|250px|בדיקה גופנית

**בדיקה גופנית** היא הליך רפואי שבו רופא חוקר את גופו של המטופל, כשהוא תר אחר סימני מחלה. הבדיקה הגופנית באה בדרך כלל לאחר בירור של תולדות החולה, ההיסטוריה הרפואית של החולה, ובפרט התסמינים שבהם הבחין החולה כאשר החלה המחלה. לצד תולדות החולה, הבדיקה הגופנית מסייעת בקביעת האבחנה ותוכנית טיפול רפואי. המידע מן הבדיקה הגופנית הוא חלק מן הרשומה הרפואית.

## צורת הבדיקה ופרשנות הממצאים
אף שמטפלים שונים נוקטים בגישות שונות באשר לסדר בדיקת איברי הגוף, בדרך כלל בדיקה גופנית מתחילה מן הראש ומסתיימת בגפיים התחתונות. לאחר שמערכות הגוף העיקריות נחקרו בהתבוננות, מישוש, ניקוש והאזנה, מתבצעות בדיקות מסוימות (כגון בדיקות נוירולוגיות, ואורתופדיות), או בדיקות הבאה לשלול קיום חשד למחלה מסוימת (כגון בדיקת סימן טרוסו, signe de Trousseau, להיפוקלצמיה).

שילוב הרמזים המתקבלים בעת גביית תולדות החולה, יחד עם ממצאי הבדיקה הגופנית, המטפל מסוגל לנסח אבחנה מבדלת, שהיא רשימה של גורמים אפשריים לתסמינים של החולה. בדיקות אבחוניות ממוקדות, מאששות את הגורם הייחודי לתסמינים, או שהן מצביעות על גורמים אחרים שהמטפל לא הבחין בהם.

קיים דגם כללי של בדיקה גופנית הנלמד בבתי ספר לרפואה במסורת הרפואה המערבית, ואשר אותו תלמיד הרפואה צריך לדעת. עם זאת, מומחה בענף מסוים ברפואה יתמקד במהלך בדיקתו הגופנית בתחום התמחותו ובאופי הבעיה המתוארת על ידי המטופל. מכאן, קרדיולוג לא יבצע בדרך שגרה את החלקים הנוירולוגיים של הבדיקה הגופנית, יותר מאשר להבחין כי המטופל מסוגל להשתמש בארבעת גפיו בעת שהוא נכנס לחדר הבדיקה וכן להבחין במהלך הבדיקה כי המטופל שומע, רואה ומדבר. באותה מידה, אורתופד יבחן את המפרק הכואב, ויבצע רק בדיקה שטחית של קולות הלב והחזה כדי להפחית הסיכוי כי בבדיקת המרדים תימצא מניעה לביצוע ניתוח. רופא משפחה יבצע בדיקה כללית של איברי המין של הגבר, אולם יותיר לגינקולוג ביצוע בדיקה של איברי המין נשיים.

בדיקה גופנית מלאה כוללת הערכה של הופעתו הכללית של המטופל ומערכות הגוף הנפרדות. הבדיקה מתועדת ברשומה הרפואית בשיטת רישום אחידה, המסייעת למטפלים אחרים במטופל לקרוא ולהבין את תוצאותיה. בדרך כלל הסימנים החיוניים של המטופל: חום הגוף, דופק ולחץ דם, נמדדים ונרשמים תחילה.

## קישורים חיצוניים

* בדיקה גופנית מלאה
* The Connecticut Tutorial, סדרת סרטוני הדרכה לביצוע בדיקות גופניות ליד מיטת החולה 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
גופנית
קטגוריה:רפואה מונעת
רמי בר-ניב

**רמי בר-ניב** (נולד ב-1 בדצמבר 1945) הוא פסנתרן, מלחין ומורה ישראלי.

## חייו
[שמאל|ממוזער|280px|[ליאונרד ברנשטיין מוחא כפיים לרמי בר-ניב הצעיר לאחר הופעתו באקדמיה למוזיקה בתל אביב. לימינו עדן פרטוש]]

### לימודים
בר-ניב, ילד תל אביב, הוא בוגר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בעיר, שם למד פסנתר אצל קרול קליין והלחנה אצל פאול בן-חיים, אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ועדן פרטוש. בשנת 1966 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל להמשך לימודיו במאנס קולג' למוזיקה בארצות הברית, שם למד אצל נדיה רייזנברג ואצל תאורטיקאי המוזיקה קרל שכטר. במהלך קיץ 1968 למד בר-ניב אצל צמד הפסנתרנים ורונסקי ובאבין.

### קריירה כמבצע
בר-ניב מופיע בקונצרטים ברחבי העולם. ב-1974 ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 23 של מוצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח פול פאריי. כמו כן הופיע בישראל בסדרת רסיטלים עם הכנר שלמה מינץ והרבה לנגן עם הרכבים קאמריים שונים בישראל ומחוצה לה.

בר-ניב היה המוזיקאי הישראלי הראשון שניגן במצרים לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים בשנת 1979. ממשלת ישראל העניקה לו את פרס "המבצע המצטיין" לשנת 1989.

בר-ניב חיבר מספר רב של שירים ויצירות קצרות, וכן ערך שירים חסידיים, שיצאו לאור במכון למוסיקה ישראלית, בהוצאת מוזיקה ישראלית ובהוצאת אור-תו.

טים פייג' מן הניו יורק טיימס תיאר את הופעתו של בר-ניב בנגינת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של שוסטקוביץ' בניו יורק כ"מבריקה ואפקטיבית". בר-ניב הרבה להקליט לחברת CBS ולחברות אחרות, הן כסולן והן כנגן מוזיקה קאמרית.

בר-ניב הוא אביו של החצוצרן טל בר-ניב והשניים מרבים להופיע ברסיטלים משותפים.

## קישורים חיצוניים

* 

* רשימת יצירותיו של רמי בר-ניב
* אתר הבמה, הקאמרית הרצליה מארחת את רמי בר-ניב 4 בנובמבר 2008

## הערות שוליים

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
חנה לרנר

**חנה לרנר** (**רובינשטיין**; תרס"ט – ה' בחשוון תשנ"ח, 5 בנובמבר 1997) הייתה ציירת ישראלית.

## ביוגרפיה
לרנר נולדה בשם חנה רובינשטיין בשנת תרס"ט בסטרטוב שברוסיה, בתם של אשקה וברוך רובינשטיין.
למדה פרסקו בבית הספר הגבוה לאמנות פלסטית "פרסקו" בוורשה ותולדות האמנות באוניברסיטת ורשה. ב-1935 זכתה בפרס עיריית ורשה.

בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל והתגוררה בהדר הכרמל שבחיפה, באותה שנה עברה לתקופה קצרה לתל אביב שם למדה ציור במועדוני תלמידים והציגה ציור קיר ביריד המזרח השני לזכר קורבנות ההתיישבות.

ביצירותיה הרבתה להשתמש במשטחים רחבים וגבוהים בקומפוזיציות צבעוניות ודקורטיבית, תוך שימוש במגוון חומרים: אבן, זכוכית, חרסינה וחומרים סינתטיים, והתמקדה בנושאים הקשורים לצפת, וליהדות.

לרנר נישאה לאריה לרנר, מבקר אמנות, מתרגם ועורך, חבר מערכת "דבר", בנו של המשורר העברי יעקב לרנר. יחד עמו הייתה ממייסדי קריית האמנים בצפת, לאחר כיבושה של צפת על ידי "ההגנה" במלחמת העצמאות ב-1948.

מעבודותיה הבולטות: ציור קיר בבית הנשיא בירושלים; ויטראז' בבית הכנסת הגדול בתל אביב; תמונת קיר במלון גינוסר שעל יד הכנרת; ויטראז' ושלושה קירות בספרייה, באודיטוריום ובבית המדרש של ישיבת פלטבוש בניו יורק; שישה קירות בחלוקה לשישה סדרי משנה בישיבה התיכונית קריית נוער בירושלים.

בשנות פעילותה הוסיפה מאיוריה ורישומיה למספר ספרים, בהם "דרך עקובה" של אריה ליפשיץ (1978), ו"המארב" של שמאי גולן (1983).

ב-1964 זכתה בפרס חברת מאייר על הצעתה למוזאיקה להנצחת הגימנסיה הרצליה בתל אביב.

לרנר נפטרה בסתיו 1997, ונטמנה בבית העלמין בהר הזיתים לצד בן-זוגה.

## גלריה

File:Tel Aviv-Yafo (997008136719705171).jpg
קובץ:Hanalerner1947.JPG|ציור השמור במוזיאון בית אברהם קריניצי, 1947

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

מפרי עטה:
* 

קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1909
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:מאיירות ישראליות
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1997
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997