open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קווינטות קרן

**"[[קווינטה|קווינטות]] [[קרן יער|קרן]]"** הוא מהלך מוזיקלי נפוץ, בעיקר בסגנון הקלאסי. ניתן למצוא אותו ביצירות אינסטרומנטליות רבות בעיקר בכתיבה לקרנות.

## הרכב המהלך ומקורו
המהלך הבסיסי מורכב משני קולות הנעים במקביל. הקול העליון מנגן מהלך של שתי סקונדות גדולות בעליה, והקול התחתון, מתחיל בסקסטה קטנה מתחתיו, מנגן טרצה קטנה וקוורטה זכה בעליה. בראייה "אנכית" של הקולות, מתקבל מהלך של סקסטה קטנה, קווינטה זכה, וטרצה גדולה. בסולם רה מז'ור, לדוגמה, מהלך זה יהיה: פה#-רה, לה-מי, רה-פה#. 

קווינטות קרן, כשמן כן הן, נפוצות בעיקר בכתיבה לקרנות בתקופה הקלאסית במוזיקה. כמו כן, הן נפוצות מאוד בכתיבה לסקציית כלי הנשיפה בהרכבים מתקופה זו, יחד עם שני אבובים, ולעיתים עם שני בסונים וחליל. מהלך "קווינטות קרן" יכול להופיע גם בכלים אחרים, ואינו קיים באופן בלעדי בקרנות.

מהלך נפוץ הוא, לכתוב יחד עם קווינטות קרן בקרנות, מהלך של טרצות באבובים שמעליהם, כמו שניתן לראות בדוגמה של הקונצ'רטו השני לחליל מאת מוצארט. 

מוצאו של המהלך הוא בכתיבה טיפוסית לשתי קרנות; הוא מורכב מצלילי הסולם המז'ורי, אשר ניתן היה לנגנם בקרן טבעית. בנוסף לכך, עד לתקופה הרומנטית, בהערכה גסה, הייתה נהוגה הפרדה בין תפקיד של קרן "גבוהה" לקרן "נמוכה", כאשר נגני קרן נמוכה התמחו בנגינת פסאז'ים וקפיצות במנעד הנמוך, ונגני קרן גבוהה בנגינה לירית במנעד הגבוה. לפיכך, הקו הנמוך במהלך קווינטות קרן תואם לנגן קרן נמוכה, והקו הגבוה לתפקיד של קרן גבוהה.

## שימושי המהלך
קווינטות קרן הן בעלות משמעות אקוסטית ואומנותית כאחד; המהלך מורכב משני מרווחים קונסוננטיים בלתי מושלמים (הסקסטה והטרצה) כשביניהם קונסוננט זך (קווינטה זכה). בנוסף, המרווחים עצמן הולכים וקטנים ככל שהמהלך עולה, וגדלים כשהוא יורד, מה שמעניק גיוון בתצליל. הרכב המרווחים הזה מצלצל מעודן וטוב במיוחד מכיוון שהוא משלב בתוכו מרווחים קונסוננטים בלתי מושלמים, אך מרכך ו"מגוון" אך המהלך על ידי קווינטה זכה באמצע. המהלך נשמע טוב בייחוד בקרנות, כאשר צלילן הרחב והחם מדגיש את יופיו. 

מבחינה הרמונית, המהלך מתפקד כטוניקה המורחבת בדומיננטה באמצעהּ. הקווינטה הזכה מתפקדת כדומיננטה, גם כאשר לא משלימים את צליל הטרצה שלה.

במרוצת הזמן המהלך הפך להיות מזוהה כל כך עם קרנות, עד שהוא החל להופיע ביצירות לכלים אחרים כחיקוי לאופיה של הקרן, למשל בקטעים בעלי אופי תרועתי. מהלך כזה נמצא, לדוגמה, בקפריצ'ו מס' 9 של ניקולו פגניני לכינור המכונה La chasse (הציד). עם זאת, ביצירות מסוימות, קווינטות קרן מופיעות בתפקידי הקרנות גם בקטעים בעלי אופי לירי.

מלחינים כגון יוזף היידן ומוצרט השתמשו באפקט הזה ברבות מיצירותיהם, כאשר מדי פעם המהלך מקבל משמעות מוטיבית של ממש, כפי שאפשר למצוא בפרק האחרון של הסימפוניה ה-103 של היידן. 
שמאל|ממוזער|300px|המהלך הפותח את הפינאלה של הסימפוניה ה-103 מאת היידן

קטגוריה:תאוריית המוזיקה
איגרת יהודה

**איגרת יהודה** היא איגרת המהווה את אחד מספרי הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות.

## מחבר האיגרת ותאריך חיבורה
על פי האמור בפסוק הפתיחה של האיגרת (וכמקובל באיגרות מהתקופה ההלניסטית) מצוין בה שם מחברה: "יהודה, משרתו של ישו המשיח ואחיו של יעקב". מכך עולה שהאיגרת משויכת ליהודה, אחי ישו. 

החוקרים המודרניים סבורים כי מדובר במכתב ששויך ליהודה ונכתב בסוף המאה הראשונה או ברבע הראשון של המאה השנייה (בעקבות התייחסות לשליחים בפסוקים 17 - 18 של הספר - שעניינה פעילות שלא הייתה ידועה ליהודה, וכן בעקבות התייחסות לגנוסטיות שהחלה נפוצה רק בראשית המאה השנייה). חוקרים שמרנים מתארכים אותה לבין שנת 66 ל-90.

כבר בשלהי המאה השנייה הפך הספר לחלק מהברית החדשה. הן קלמנט, הן טרטוליאנוס והן הקנון מוראטוריאן התייחסו לאיגרת כאחד מספרי הברית החדשה. אוסביוס הביע ספקות במקוריות האיגרת, אולם האיגרת הפכה רשמית לחלק מהברית החדשה בעקבות עמדתו של אתנאסיוס וסינוד לאודיקאה בשנת 363 וכן בעקבות מועצות קרתגו  בשנת 397. הספקות בדבר מקוריות האיגרת הופיעו מחדש בעקבות הרפורמציה.

## תוכן האיגרת
האיגרת קצרה ביותר וכוללת 25 פסוקים בלבד. האיגרת אינה ממוענת לקהילה מסוימת ונועדה להיקרא בכל הקהילות הנוצריות. 

האיגרת יוצאת נגד תאוריות דתיות שנראו בעיני מחבר האיגרת ככפירות (הגנוסטיסיזם והמרקיוניזם).

האיגרת מזכירה מחלוקת בין המלאך מיכאל לבין השטן בדבר גופו של משה, וכן מתארת את עלייתו של משה לשמים. כמו כן האיגרת כוללת ציטוט מספר חנוך (פסוקים 14 - 15) ומשייכת את הציטוט לחנוך בנו של אדם. ספר חנוך אינו מהווה חלק מהברית החדשה, אולם מקודש על ידי הכנסייה האורתודוקסית האתיופית.

## קישורים חיצוניים

* תרגום לעברית של האיגרת בוויקיטקסט
* תרגום לאנגלית של האיגרת
* גרסאות שונות באנגלית של האיגרת
* תרגומים של האיגרת
* 

קטגוריה:הברית החדשה
יהודה
אשת קץ הימים

[שמאל|ממוזער|250px|אשת קץ הימים. ציורו של [פטר פאול רובנס.]]
**אשת קץ הימים** או **אשת האפוקליפסה** היא דמות המוזכרת בחזון יוחנן (פרק י"ב 11 - 18) בברית החדשה.

## תיאור הדמות
בספר ההתגלות (חזון יוחנן) מתוארת אישה, הלבושה בשמש, והירח תחת רגליה, וסביב ראשה כתר העשוי שנים עשר כוכבים. האישה יולדת ילד, ומופיע בשמים דרקון אדום שלו שבעה ראשים ועשר קרניים, ועל הראשים שבע עטרות (דיאדמות), וזנבו פוגע בשליש מכוכבי השמים ומפיל אותם על פני הארץ, והדרקון ניצב לפני האישה במטרה לאכול את בנה שנולד וצפוי לשלוט באנושות. הבן שנולד נלקח על ידי האל והאישה בורחת אל המדבר למקום שהכין לה האל, שם היא תשהה אלף מאתים ושישים ימים, בעת שבשמים מתרחש קרב בין המלאך מיכאל לבין הדרקון. הדרקון מופל אל הארץ ויוצא לרדוף את האישה. האדמה עוזרת לאישה וכאשר הדרקון שולח מפיו נהר להטביע אותה, האדמה פוערת פיה ובולעת את הנהר.

## פרשנות
יש פרשנים המזהים את האישה עם הכנסייה הנוצרית, ואת הילד שנולד לה עם הקדושים. אחרים מפרשים את דמותה של האישה כסמל לעם ישראל; פירוש זה מסתמך על לבושה של האישה המזכיר את חלומו של יוסף, וכן את ההתייחסות של הנביאים לעם ישראל כאל אישה (; ; ); פרשנות אחרת מציינת כי האישה היא מרים, אם ישו לאחר עלייתה לשמיים; פרשנות אחרת מזהה את האישה עם חווה - ובכך למעשה משלימה מעגל של המאבק בין חווה לבין הנחש בעקבות החטא הקדמון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ספר ההתגלות
הרפתקאות שלומיאל

**הרפתקאות שלומיאל** הוא סרט הנפשה בבימויו של חנן קמינסקי אנימטור ישראלי ובוגר בצלאל. הסרט מבוסס על כמה מסיפוריו של יצחק בשביס-זינגר, ביניהם "חכמי חלם", "הגולם", ו"זלטה העז" והופק בצרפת ובהונגריה. זהו סרטו המצויר הראשון של קמינסקי באורך מלא.

הסרט הוקרן בישראל ב-1995 בפסטיבל הקולנוע ירושלים ה-12 וכן בפסטיבל הבינלאומי הראשון "קולנוע יצירתי" בסינמטק תל אביב.

## עלילה
הכל התחיל בתקלה- כשאלוהים ברא את העולם הוא נתן שק של חוכמה ושק של טיפשות בידי מלאכיו, כדי שיחלקו אותם בעולם, אבל כל שק הטיפשות נשפך על העיירה חלם.

גיבור הסיפור הוא אהרון היתום, שיחד עם זלטה, העז הזקנה שלו, עובר לגור אצל דודו שלומיאל ודודתו שרה תושבי חלם. אנו לומדים להכיר כמה מתושבי העיירה ואת הרב גרונם. שלומיאל מתבקש לשמור ולהחביא את "ספר הניסים". ספר זה חיוני למכשף שגר בטירה בקרבת הכפר, כיוון שהוא יצר גולם מחומר ומים, ורק בספר הניסים כתוב כיצד ניתן להפיח בגולם חיים. את העניינים מסבכים שלומיאל והרב ב"חוכמתם". עוזר להם בכך גמדון, שרוצה לעזור בקסמים שונים שכמעט אף פעם לא מצליחים כמתוכנן.

## דמויות ומדבבים לעברית
* **המספר** - יגאל שדה - אומר לאלים לשלוח את החוכמה ואת הטיפשות לחלם.
* **אהרון** - נעמי פרומוביץ'-פנקס - ילד בן 11 שהתייתם מהוריו
* **דוד שלומיאל** - דב רייזר - גבאי בבית הכנסת, דודו של אהרון, בעלה של שרה ואביהן של דנה, דונה ודינה.
* **גרונם** - אלברט כהן - רב העיירה חלם.
* **דודה שרה** - אודליה מורה-מטלון - אשתו של שלומיאל, אמן של דנה, דינה ודונה.
* **זלטה** - אודליה מורה-מטלון - העז של אהרון.
* **גמדון** - שרית וינו אלעד - גמד שרוצה לעזור לכולם במעשי קסמים.
* **המכשף** - יגאל שדה - מכשף מרושע שגר בטירה ליד חלם, יוצר גולם ורוצה להוכיח בעזרתו את כוחו.
* **טרייטל** - שמחה ברבירו - חייט העיירה
* **סנדר** - עפרון אטקין - סנדלר העיירה
* **שמנדריק** - דביר בנדק - נגר העיירה
* **זיינבל** - דביר בנדק - אופה העיירה

### שירים בסרט
* אזכור זאת
* הסמל של חלם
* חכם בחכמים
* אני אהיה עשיר
* אני גמדון
* טיפשים שבטיפשים
* רק בעל

## פרסים
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סרטי הילדים של אאוגסבורג (Augsburger Kinderfilmfest). בנוסף זכה ב-1996 בשני פרסים - הסרט הטוב ביותר וחביב הקהל בפסטיבל האנימציה לצעירים בבורג-אן-ברס בצרפת (Festival du film d'animation pour la jeunesse de Bourg-en-Bresse).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטים מצוירים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1995
פרובינציות ארגנטינה

**ה[[רפובליקה]] ה[[פדרציה|פדרלית]] של [[ארגנטינה]]** מחולקת ל-23 **[[פרובינציה|פרובינציות]]** (בספרדית: **provincias**) ומחוז פדרלי אחד (העיר בואנוס איירס).

בראש כל פרובינציה עומד מושל הנבחר בידי תושבי הפרובינציה לכהונה בת ארבע שנים. חלק מהפרובינציות מגבילות את מספר הכהונות של המושלים, ובאחרות אין הגבלה. לצדו של המושל נבחר גם סגן, שממלא את מקומו במקרה הצורך. לפרובינציות יש גם פרלמנטים, שלפי חוקת ארגנטינה סמכות החקיקה שלהם שיורית – הם רשאים לחוקק בכל תחום שלא מסור לקונגרס הלאומי. בחלק מהפרובינציות הפרלמנטים כוללים שני בתים, ובחלקם בית אחד.

בפרובינציות גם מערכת משפט נפרדת, הכוללת שלוש ערכאות שיפוט: בית המשפט התחתון (tribunal inferior), בית המשפט לערעורים (cámara de apelación) ובית המשפט העליון (corte suprema provincial). בתי משפט אלה מוסמכים לדון בהליכים המתנהלים חוקי הפרובינציה בלבד, והליכים המתנהלים לפי חוקי הקונגרס הלאומי מתנהלים בבתי המשפט הפדרליים.

כל פרובינציה מחולקת גם לנפות – יחידות מינהליות משניות. נפה כזו נקראת דפרטמנטו (departamento), למעט בפרובינציית בואנוס איירס, בה היא מכונה פרטידו (partido).

## הפרובינציות

## ראו גם

* מושלי הפרובינציות של ארגנטינה

## קישורים חיצוניים

* נתוני אוכלוסייהיה 2022
* ממשל מקומי

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ארגנטינה: פוליטיקה
קטגוריה:חלוקת פדרציות וקונפדרציות למדינות
ארגנטינה
פרעיים

**פִּרְעִיִּים** (שם מדעי: Hypericaceae) היא משפחה של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים, תת-שיחים, שיחים ולעיתים רחוקות מאוד עצים. תפוצת מיני המשפחה משתרעת כמעט בכל העולם, למעט אזורים קרים מאוד או יבשים מאוד, כאשר רובם מצויים באזורי האקלים הטרופיים, למעט מינים מסוימים מהסוג פרע (Hypericum). משפחת הפרעיים כוללת 6 סוגים ו-620 מינים, מהם 512 משתייכים לסוג פרע. בישראל וסביבתה ובסיני מיוצגת משפחת הפרעיים על ידי 10 מיני בר מהסוג פרע בלבד, ועוד 13 צמחי תרבות שגם הם משתייכים לאותו הסוג.

להכרת המורפולוגיה, מקור השם המדעי והעברי, והמינים בישראל, ראו בערך פרע.

## סיסטמטיקה
ממוזער|פרח של פרע מסולסל, צולם ביולי בנתניה
ממוזער|פרח מרובה אבקנים של פרע מסולסל
ממוזער|בלוטות שקופות ושחורות בפרע מסולסל
על פי החלוקה המסורתית, מִשְׁפַּחַת הַפִּרְעִיִּים שויכה לסדרה נפרדת הנקראת על שמה. בחלוקה הסיסטמטית של קבוצת APG פוצלה סדרה זו, ומשפחת הפרעיים משויכת מאז שנת 2003 לסדרת המלפיגאים (Malpighiales) יחד עם עוד 35 משפחות, לרובם אין נציגים בישראל. סדרה זאת היא חדשה למדי, שיוסדה עקב מחקרים פילוגנטיים של השנים האחרונות, זו אחת הקבוצות הראשונות בטקסונומיה, שלא הוגדרה בעזרת מורפולוגיה, לכן, בין המשפחות הכלולות במלפיגאים אין דמיון מורפולוגי ניכר, אך קיים ביניהן דמיון גנטי.

הסוג פרע והקרובים לו סווגו כתת-משפחה במִשְׁפַּחַת הַשְּׁרָפִיִּים (Clusiaceae, שם נרדף Guttiferae). ההחלטה להפריד בין משפחת Clusiaceae (או Guttiferae) לבין Hypericaceae התקבלה בעקבות מחקרים פילוגנטיים ושימוש בטכנולוגיות מתקדמות של ניתוח DNA. תהליך זה התרחש בעיקר במהלך שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, כאשר החלו להשתמש בשיטות מולקולריות כדי לבחון את הקשרים האבולוציוניים בין הצמחים. פיצול זה קיבלה תוקף סופי עם פרסום מערכת המיון העדכנית של צמחים בעלי פרחים (APG - Angiosperm Phylogeny Group), אשר מהדורתה הראשונה פורסמה ב-1998 והמהדורה השלישית שפורסמה בשנת 2009 אשררה את הפיצול בין משפחת הפרעיים למשפחת השרפיים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטואן-לורן דה ז'יסייה
קטגוריה:משפחות צמחים
מנסניו (מקסיקו)

ממוזער|250px|פסל במרכז העיר
**מנסניו** (בספרדית: **Manzanillo**) היא עיר נמל חשובה בחוף המערבי של מקסיקו, במדינת קולימה והעיר השנייה בגודלה במדינת קולימה אחרי העיר הבירה קולימה. בעיר חיים כ-161,420 תושבים (2010).

## כלכלה
כלכלת העיר בנויה על הנמל הגדול בה והתיירות הפורחת. מנסניו היא עיר נמל החשובה ביותר במקסיקו ויעד תיירות ונופש מפורסם הרבה בזכות החופים, תופעת הבזק ירוק ודגי המפרשן הנמצאים במים בקרבת מקום. למעשה העיר הוגדרה רשמית כ"בירת המפרשן" בעולם. בעיר נערכת תחרות דיג מפרשנים מדי שנה ומשכת תיירים רבים.

## ספורט
פיקודוס מנסניו הוא מועדון הכדורגל המפורסם בעיר ומשחק בליגה השנייה של מקסיקו.

## תחבורה
### נמל ימי
נמל מנסניו הוא הנמל הגדול והעמוס ביותר במקסיקו. הנמל שוכן לחופו של האוקיינוס השקט ומאפשר למקסיקו מסחר עם אסיה, אוקיאניה, אוסטרליה ומדינות השוכנות לחוף האוקיינוס השקט בדרום אמריקה ומדינות השוכנות לחוף האוקיינוס האטלנטי בזכות תעלת פנמה.

בשנת 2002, בזמן שביתת נמל לונג ביץ', יותר ממחצית הסחורה הגיעה לנמל מנסניו. משם הסחורה הועברה דרך רכבת ומשאיות לארצות הברית ולהפך.

### נמל תעופה
נמל תעופה "פלאיה דה אורו" הממוקם ליד מנסניו הוא נמל תעופה החשוב במדינת קולימה.

היעדים מנמל תעופה 'פלאיה דה אורו' הם:
* מקסיקו סיטי, מונטריי, טורונטו, ונקובר, ויניפג, מונטריאול, אדמונטון, קלגרי, לוס אנג'לס, יוסטון, פיניקס, מיניאפוליס.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מקסיקו: ערים
קטגוריה:מקסיקו: ערי חוף
קטגוריה:קולימה
קטגוריה:מקסיקו: ערי נמל בחוף המערבי
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1873
צנורות

**צִנורות** הוא קובץ סיפורים קצרים מאת אתגר קרת, שיצא לאור בשנת 1992. זהו ספרו הראשון של קרת, ועם צאתו לאור זכה לביקורות טובות אך נמכר רק בכ-800 עותקים. לאחר מכן פרסם קרת את "געגועי לקיסינג'ר" ומשזה הצליח, החלו להימכר מהדורות רבות של "צִנורות", שיצא בעקבות זאת במהדורה מעודכנת. 

הספר כולל 56 סיפורים קצרים ובהם הסיפורים: "יומולדת", "כוכי", "צפירה" ו"דבק מטורף" המשקפים ומבטאים את ההווי הישראלי, החל מיום השואה ועד איומים עקב הלשנה.

## רשימת הסיפורים

## עיבוד בימתי
מבחר סיפורים קצרים מתוך הקובץ  "צִנורות" עובדו להצגה בשם זה. ההצגה עלתה לראשונה בסטודיו למשחק ניסן נתיב ת"א, ולאחר מכן בתיאטרון החאן בירושלים ובתיאטרון זיגוטה. 

יוצרי ההצגה: אילן תורן (עיבוד, בימוי ותפאורה), מרינה בלטוב (עיצוב תנועה), נדב ויקינסקי (מוזיקה) ויהלי תורן (הדרכה קולית).

השחקנים הם בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב: ישי בן משה, קרן ברי, אילנית גרשון, בועז טרינקר, יואב דונט, אופיר נהרי, אורן סולו, ויטלי פרידלנד ועירית קשני.

בשנת 2023 עלתה ההצגה המוזיקלית "חובזה" בהפקת תזמורת המהפכה ובבימויה של רוני ברודצקי, המביאה אל הבמה חמישה סיפורים קצרים מתוך "צנורות", בהשתתפות נגני התזמורת, זמרת אופרה ושחקני הקאמרי, הדור החדש. ההצגה עלתה בתיאטרון הקאמרי וכן במשכן האופרה במסגרת סדרת המהפכה.

## קישורים חיצוניים
* מיקי יונס, "צִנורות" סיפורי אתגר קרת, באתר "במרום"
* "ספר אחד - צינורות | אתגר קרת", הסכת באתר "כאן"

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי 1992
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
קטגוריה:אוספי סיפורים קצרים של אתגר קרת
אברהם (פירושונים)

**[[אברהם]]** הוא השם שניתן לאברם, אבי האומה היהודית. השם משמש הן כשם פרטי והן כשם משפחה. על פי נתוני הלמ"ס, נכון ל-2017, שם המשפחה אברהם הוא השביעי בשכיחותו בישראל, אחרי כהן, לוי, מזרחי, פרץ, ביטון ודהן.

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם אברהם
האיגרת אל הלאודיקיאנים

**האיגרת אל הלאודיקיאנים** היא איגרת חיצונית, שאינה חלק מספרי הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות.

האיגרת משויכת לשליח פאולוס (שאול התרסי) וממוענת לכנסייה הנוצרית בלאודיקיאה. האיגרת מוזכרת באיגרת אל הקולוסים המהווה חלק מספרי הברית החדשה. מספר איגרות הנושאות שם זה התקיימו בעת העתיקה, אולם כבר בעת העתיקה היה ברור שהן מאוחרות וכי לא נכתבו על ידי פאולוס.

## רקע
פאולוס, המכונה "השליח אל הגויים", כתב מספר איגרות לכנסיות שונות אשר ייסד ביוון ואסיה הקטנה. מרבית איגרות אלה שרדו ומהוות חלק מהברית החדשה. באיגרת אל הקולוסים נאמר: "אחרי שמכתב זה הוקרא לכם, דאגו לכך שהוא יקרא גם בכנסייה של הלאודיקיאנים, וכי הם יקראו לכם את האיגרת נשלחה אליהם" (). 

יש חוקרים הסבורים כי האיגרת שנשלחה אל הלאודיאינים היא למעשה האיגרת אל האפסים.

## האיגרת המרקיוניסטית
מרקיון סבר כי רק השליח פאולוס הבין את תורתו של ישו ולכן כלל בקאנון של ספרי הברית החדשה שיצר רק את הבשורה על-פי לוקאס ואת איגרות פאולוס שאף הן נערכו והוסרו מהן פסקאות אשר לא התאימו לעמדתו. קאנון זה כלל גם את האיגרת אל הלאודיקאנים, אשר נכתבה על ידו או אשר התאימה לדעותיו.

## הוולגטה
במספר גרסאות של הוולגטה מצויה איגרת בשם זה בת 20 פסוקים. גרסת איגרת זו נשמרה רק בלטינית ואין ספק שהיא פסאודואפיגרפית, ומורכבת מפסוקים שונים שנלקחו מאיגרות פאולוס האחרות (המקוריות). האיגרת הוצאה מהקאנון של הברית החדשה, מאחר שהיא כוללת רק פסוקים המפורטים בספרים אחרים, ואין בה כל דוקטרינה מקורית. איגרת זו לא הופיע בגרסאות ביוונית של הברית החדשה.

## קישורים חיצוניים

לאודיקיאנים
לאודיקיאנים
האיגרת השלישית אל הקורינתים

**האיגרת השלישית אל הקורינתים** היא איגרת המשויכת לשליח פאולוס (שאול התרסי). בראשיתה של האיגרת נכתב כי פאולוס היא כותב האיגרת, אולם ככל הנראה מדובר באיגרת פסאודואפיגרפית.

ההעתק הקדום ביותר של האיגרת שנשתמר הוא פפירוס בודמר מס' 10.

אין מדובר באיגרת השלישית אל הקורינתים (מוזכרת באיגרת השנייה אל הקורינתים 2 ד' ו-ז' 8 -9) אשר נכתבה על ידי פאולוס ולא שרדה עד ימינו.

## מחבר האיגרת
החל מהמאה הרביעית נחשבה האיגרת בקרב הכנסיות המערביות (הכנסייה הקתולית) כאיגרת אפוקריפית (איגרת שלא הפכה לחלק מהברית החדשה) מאחר שזהות מחברה לא הובררה. לעומת זאת, בכנסיות המזרחיות היוותה האיגרת חלק מכתבי הקודש - בכנסייה הסורית-אותודוכסית התייחס אפראהט אל האיגרת כקדושה (בשנת 340 לערך) ואפרים מסוריה התייחס אלה כחלק מספרי הברית החדשה (373 לערך).

האיגרת הופיע כחלק מהתנ"ך הארמני בשנת 1666 וכספר חיצוני בתנ"ך זה משנת 1805.

## תוכן האיגרת
האיגרת מנסה לתקן אי הבנות שנבעו מהאיגרת הראשונה והאיגרת השנייה לאחר תפוצתן של אלה, וכן בעקבות איגרת הקורינתים אל פאולוס (אף היא איגרת חיצונית שלא הפכה לחלק מהברית החדשה).

האיגרת יצאה לתקוף טענות גנוסטיות שנפצו בהסתמך על ציטוט מהאיגרת הראשונה המציינת כי גוף האדם ודמו אינם יכולים לרשת את ממלכת האל, ובעקבות הפסוק נטען שממלכת השמים אינה גשמית אלא רוחנית. איגרת זו מנסה לסתור את הטענות הגנוסטיות. באמצעות תקיפה זו ניתן לתארך את האיגרת לשנת 160–170 לערך.

קורינתים 3
קורינתים 3
איגרת הקורינתים אל פאולוס

**איגרת הקורינתים אל פאולוס** היא איגרת הממוענת אל השליח פאולוס (שאול התרסי) בעקבות האיגרות שכתב (האיגרת הראשונה והאיגרת השנייה). איגרת זו לא נכנסה כספר קדוש אל הברית החדשה. בעבר הייתה חלק ממעשי פאולוס (ספר חיצוני לברית החדשה) אולם בהמשך הופרדה מספר זה והפכה לאיגרת עצמאית.

## תוכן האיגרת
האיגרת מתארת תורות שונות ודעות שונות כגון תורתו של שמעון הקוסם הכוללת את הטענה שהאל אינו כל יכול, שישו לא קם לתחייה, וכי אינו אל (דוקטיזם) וכן כי המלאכים או השטן הם שבראו את העולם (תאוריית בורא עולם של הגנוסטים). בעקבות איגרת זו נכתבה האיגרת השלישית אל הקורינתים הבאה לתקוף את תוכנה של איגרת הקורינתים. האיגרת היוותה קריאת תיגר על הנצרות, ונועדה שיענו לה – ככל הנראה כדי לאפשר תקיפה מסודרת של הדעות הדוקטיות והגנוסטיות.

כבר בעת העתיקה היה ברור כי האיגרת מזויפת, אולם על אף זאת האיגרת והתשובה לה היוו חלק מהתנ"ך של הכנסייה הארמנית.

## קישורים חיצוניים
*תוכן האיגרת

קורינתים אל פאולוס
קטגוריה:הברית החדשה
קורינתים אל פאולוס
מילאנזית

**מילאנזית**, הידועה גם כ**לומברדית מערבית** היא שפה  השייכת לשפות הרומאניות ולמשפחת על של שפות הודו-אירופיות, יש המחשיבים אותה כניב של הלומברדית. מקור השפה ודובריה  באיטליה, והיא מדוברת באזורי לומברדיה ובעיקר בנפות מילאנו, מונצה-בריאנצה, וארזה, קומו, לקו, סונדריו ובחלק קטן מקרמונה (למעט קרמה וסביבותיה), לודי ופאביה; ובחלקים מפיימונטה (נובארה, ורבנו-קוסיו-אוסולה); בקנטון טיצ'ינו בשווייץ (ובחלקים מגראובינדן). לשפה מספר שמות, המתייחסים לאזור בו היא רווחת: מילאנזית (על שם דוכסות מילאנו) או **אינזוברית** (על שם אינזובריה והאינזובים), או **צ'יזנבואנו** ("בגדה הזו של נהר האדה"). 

השפה נחשבת מאז 1981 ל"שפת מיעוט" באיחוד האירופי ועל פי "הספר האדום", דו"ח אונסק"ו לשפות בסכנת הכחדה, לשפה הראויה להגנה מפני הכחדה.

בעיני חלק מן האיטלקים, השפה נחשבת לניב של האיטלקית, אך זוהי למעשה שפה נפרדת. יש בה נקודות דמיון לצרפתית וניתן להבחין בין איטלקית ללומברדית המערבית, באוצר המילים, הפונטיקה והדקדוק. קיימים תת-ניבים רבים של לומברדית מערבית, בשל הגאוגרפיה ההררית באזור, כמו גם בשל היחידות הפוליטיות השונות להן היו שייכים האזורים והנפות.

קטגוריה:איטליה: שפות
קטגוריה:שפות הודו-אירופיות בסכנת הכחדה
סוזי מרוני

**סוזן ג'ין "סוזי" מרוני** (אנגלית: **Susan Jean "Susie" Maroney**; נולדה ב-15 בנובמבר 1974) היא שחיינית אוסטרלית למרחקים ארוכים.

## ביוגרפיה
מרוני נולדה במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. היא נולדה עם שיתוק מוחין אך מעולם לא הזכירה זאת עד לשנת 2007. כטיפול למצבה, החלה ללמוד שחייה, כבר בגיל ארבע. עד מהרה השקיעה את עצמה, רובה ככולה, בעיסוק החדש שמצאה לעצמה.

בגיל 14 החלה להתחרות בשחייה למרחקים ארוכים. לאחר שנכשלה במאמציה לסיים את בית הספר התיכון, בין היתר בגלל שיתוק מוחין ממנו סבלו היא ואחיה שון, התעמקה בתחום השחייה, מתוך רצון להגיע להישגים ייחודיים בתחום שחיית מרתון במים פתוחים.

בשנת 1989, כשהיא בת 14 וכמה חודשים, זכתה להכרה הראשונה שלה כשחיינית למרחקים מרתוניים, כשסיימה במקום השלישי באליפות אוסטרליה לנשים בתחום זה.

בשנת 1990 הייתה לאדם הראשון לשחות ממאנלי שבניו סאות' ויילס לדארלינג הארבור וחזרה, בשבע שעות. באותה שנה גם שברה את שיא המהירות לנשים בחציית תעלת למאנש, כשבתוך כך היא גם הופכת לאוסטרלי הצעיר ביותר שחצה אי פעם את התעלה.

ב-2007 מכרה מרוני את סיפור חייה, כולל הגילוי על השיתוק מוחין לתוכנית טוק שואו בטלוויזיה.

ב-22 בפברואר 2016 יצאה בהודעה לתקשורת שהיא גילתה על גבה נגע עורי שהתברר כסרטן ממאיר של מלנומה.

## חיים אישיים
למרוני שלושה ילדים. בתה הבכורה מנישואיה הראשונים ושני ילדיה הנוספים מנישואיה השניים. משנת 2016 היא בזוגיות עם פרי קרוס, שחקן רוגבי יוניון בעבר המשותק מגיל 19, בכל ארבעת הגפיים שלו (קוואדריפלג) וללא יכולת נשימה עצמונית. הם נפרדו לאחר כשנה.

## הישגים ותארים
* הראשונה ששחתה בשחייה רצופה 197 קילומטר, במשך 38:33 שעות, את תעלת יוקטן ממקסיקו לקובה (1 ביוני 1998).
* האישה שחצתה בשחייה את תעלת למאנש הלוך ושוב בזמן המהיר ביותר של 17:14 שעות (22 ביולי 1991).
* אדם השני בהיסטוריה שחצתה את מצר פלורידה מקובה לפלורידה ארצות הברית, מרחק של כ-180 קילומטר בעזרת כלוב נגד כרישים (12 במאי 1997).
* ב-2005 צורפה להיכל התהילה של שחיית המרתון העולמי (IMSHOF).

## קישורים חיצוניים
* Susie Maroney, באתר A Marathon Swimmers Federation project 

## הערות שוליים

קטגוריה:מסדר אוסטרליה: מקבלי מדליה
קטגוריה:שיאניות עולם אוסטרליות: שחייה
קטגוריה:ספורטאים הסובלים משיתוק מוחין
קטגוריה:ילידות 1974
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1974
פרנקוניה עילית

**פרנקוניה העילית** (בגרמנית: **Oberfranken**) היא מחוז מנהלי במדינת בוואריה בדרום גרמניה. היא מהווה חלק מן האזור ההיסטורי של פרנקוניה, שכלל גם את פרנקוניה התיכונה ואת פרנקוניה התחתית, כל האזורים הם היום חלק מבוואריה).

מבחינה גאוגרפית, המחוז מצוי בין תורינגיה (צפונית לו); פרנקוניה תחתית ממערב לו; פרנקוניה המרכזית מדרום-מערב; הפאלץ העילי בדרום מערב; וסקסוניה וצ'כיה במזרח. בירת פרנקוניה עילית היא ביירוית (בה מתקיים פסטיבל ביירוית הנודע). בין הערים האחרות במחוז ניתן למנות את במברג, קובורג, הוף ופוֹרְשְהָיים. האזור ידוע כאזור של מבשלות בירה. יש בו יותר מ-200 מבשלות קטנות המייצרות כ-1000 סוגים שונים של בירות; וכתוצאה מכך, הכמות הגבוהה ביותר של מבשלות בירה לנפש בעולם. קיים גם מסלול תיירותי הקרוי "דרך המבשלות הפרנקונית" (Fränkische Brauereistraße), המחבר בין מבשלות שונות.

## יהודים בפרנקוניה עילית

במהלך התקופה הנאצית היה יוליוס שטרייכר הגאולייטר של פרנקוניה עילית, והוא זה שיזם ועודד רדיפת יהודים באזור עוד לפני תחילת עליית הנאצים לשלטון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בוואריה
קטגוריה:בוואריה: גאוגרפיה
פרנקים סאלים

ממוזער|שמאל|מקום מושבם המוערך של הפרנקים הסאלים
**הפרנקים הסאלים** (בלטינית: **Salii**) היו תת-קבוצה של הפרנקים המוקדמים, שהתיישבו בתקופת האימפריה הרומית צפונית ללימס באזור החוף שמעל לנהר הריין, כיום צפון הולנד, באזור הקרוי עד היום זאלנד ("ארץ הסאלים"). מוצאם מן הסיקמברי או הצ'אמאבי. מלכי השושלת המרובינגית, שכבשו את גאליה, היו ממוצא סאלי. החל מן המאה ה-3 קיימות עדויות היסטוריות המתארות את הסאלים כשבט לוחמים גרמאני, כשודדי ים וכ"Laeti", בני ברית של הרומאים. הסאלים הפכו לשבט הגרמאני הראשון שמוצאו מעבר ללימס, שהקים יישובי קבע בשטח האימפריה, תחילה בטוקסנדריה (כיום במרכז הולנד), ב-430 כבש כלודיו את קמברה וב-432 התיישבו באזור טורנה (כיום בפרובינציה של אינו בבלגיה).

הסאלים אימצו את הזהות הפרנקית והפסיקו להופיע בשם "סאלי" החל מן המאה ה-5, זמן רב לפני שמוזכרים הפרנקים הריפוארים הוזכרו לראשונה במסמך היסטורי. החוק הריפוארי מתוארך ל-630 והוא למעשה התפתחות מאוחרת יותר של החוקים הפרנקים ב. לא הייתה חלוקה מאוחרת יותר בין סאלים וריפוארים בממלכת הפרנקים. 

אין לבלבל בין הסאלים לבין השושלת הסאלית שהופיעה כמה מאות שנים מאוחר יותר בימי הביניים בגרמניה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שבטים גרמאניים
קטגוריה:פרנקים
מוזיאון האצ"ל

**מוזיאון האצ"ל** שוכן במצודת זאב בתל אביב ומוקדש להנצחת הארגון הצבאי הלאומי בארץ ישראל, מפקדיו, לוחמיו ופעולותיו. במוזיאון מוצגים פריטים שונים - מסמכים, קטעי עיתונות, צילומים, כלי נשק, דגמים אור-קוליים, תמונות וסרטים - הקשורים בפעילות האצ"ל במהלך 17 שנות קיומו.

בשנת 1980 נתן משרד הביטחון את הסכמתו להקמת המוזיאון. הקמת המוזיאון נעשתה בשנים 1985–1991 על ידי אליעזר ויסהוף וצוותו.

## אגפי המוזיאון

המוזיאון מחולק למספר אגפים:
***מבוא** - אגף בו מוצגים תולדות הארגון הצבאי הלאומי מהקמתו ב-1931.
***פעולות** - אגף המתעד את מבצעי האצ"ל השונים ובהם הפריצה לכלא עכו.
***מחנות המעצר** - אגף המוקדש למחנות המעצר בארץ ישראל ובחו"ל בהם נכלאו חברי הארגון. באגף מוצגות גם התעודות המזויפות ששימשו את גולי אצ"ל ולח"י שברחו ממחנות המעצר באפריקה.
***אגף הקרנה** - אגף בו מוקרנים סרטים רבים על האצ"ל ובהם סרט מקורי הממחיש את פעולות האצ"ל, שהוקרן בזמנו בארצות הברית במטרה לגייס כספים למאבק.

## ראו גם
*מוזיאון האצ"ל בתש"ח
*ארגון צבאי לאומי

## קישורים חיצוניים
* 
* **האתר של מוזיאון ה[http://etzelmembers.org.il  אצ"ל]** http://etzelmembers.org.il
250px|ממוזער|ימין|הכניסה למוזיאון האצ"ל בתל אביב

## הערות שוליים

קטגוריה:אצ"ל
אצ"ל
אצ"ל
אצ"ל
קטגוריה:רחוב המלך ג'ורג' (תל אביב)
קטגוריה:לב העיר
סרנדיפיות

**סֶרֶנְדִּיפִּיּוּת** (באנגלית: **serendipity;** בעברית: **תַּגְלִית אַגַּב**) היא תגלית שיש בה אלמנט של מזל, שנעשית שלא בכוונה כאשר אדם מחפש דבר אחר. דוגמאות מפורסמות לסרנדיפיות הן גילוי קרני ה-X על ידי רנטגן וגילוי היכולות ההלוצינוגניות של ה-LSD בידי אלברט הופמן.

## אטימולוגיה
את המונח סרנדיפיות, שנגזר משמה העתיק של סרי לנקה, טבע לראשונה הוראס וולפול במכתב שכתב לידידו ב-28 בינואר 1751:

בעקבות הסיפור התנ"כי על שאול, אשר "חיפש אתונות ומצא מלוכה" (שמואל א פרק ט'), הציע יובל נאמן את המילה "אתינות" כתחליף עברי לסרנדיפיות.

## הסברים לסרנדיפיות
וולפול הגדיר סרנדיפיות כ'תגליות בדרך המקריות ובפיקחות, של דברים שלא תרו אחריהם' ("making discoveries, by accidents and sagacity, of things… not in quest of"). לא מספיקה הטעות עצמה אלא החוכמה להבין את משמעותה. כך, לדוגמה, כריסטופר קולומבוס אמנם גילה את יבשת אמריקה, אך לא עמד על היותה יבשת חדשה; ואלפי תפוחים נפלו מעצים במהלך המאות שלפני ניוטון, אך רק הוא הצליח לקשר אותם לתאוריה פיזיקלית. ניתן לסכם זאת בציטוט של המדען לואי פסטר, שאמר "במדעי התצפית המזל מעדיף את השכל המוכן".

פרמקולוגיה וכימיה הן שדות המחקר שבהם סרנדיפיות היא הנפוצה ביותר.

## ראו גם
* תוצאה לא מכוונת

## לקריאה נוספת
*אהרן קנטורוביץ, **מהאמבה עד איינשטיין**, אוניברסיטת חיפה וזמורה ביתן, 2002.
* Solomon, Y**.**, & Bronstein, J. (2016). Serendipity in legal information seeking behavior: Chance encounters of family-law advocates with court rulings, *Aslib Journal of Information Management,* 68(1), 112-134. doi: 10.1108/AJIM-04-2015-0056.
* Solomon, Y. (2017). Temporal aspects of info-serendipity. *Temporalités - Revue de Sciences Sociales et Humaines, 24*, paper 3523.

## קישורים חיצוניים

*גילויים סרנדיפיים במדע, אתר הידען
*אהרן קנטורוביץ, יצירתיות עיוורת, **[[גליליאו (כתב עת)|גליליאו]]**
*
* ד"ר יובל דרור, סרנדיפיות: החדשנות בסכנה? בפודקאסט "עושים טכנולוגיה", 23 בנובמבר 2020

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריה של המדע
קטגוריה:פילוסופיה של המדע
קטגוריה:תגלית
אנריקה, מלך פורטוגל

**אנריקה, המלך ה[[חשמן]]** (31 בינואר 1512 - 31 בינואר 1580), המכונה **אנריקה הצנוע** (**Henrique o Casto** או, כאמור, החשמן **Cardeal Dom Henrique**) היה מלך פורטוגל השבעה עשר, בין 1578 ל-1580. הוא השליט המקובל האחרון בהיסטוריה של פורטוגל מבית אביש.

## ביוגרפיה
אנריקה נולד ב-31 בינואר 1512 בליסבון, למנואל הראשון, מלך פורטוגל ולמריה מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. הוא חי תקופה ארוכה באבורה, שם הוא גם הקים אוניברסיטה ישועית. אנריקה ידוע בהיסטוריה היהודית כמי שהיה האינקוויזיטור הגדול הראשון באינקוויזיציה הפורטוגזית. ב-1578 נקרא לרשת את כס המלוכה, לאחר שנכדו של אחיו, סבשטיאו, נהרג בקרב אל-קסר אל-כביר. הוא היה כבר מבוגר כשעלה לכס המלוכה ומת שנתיים לאחר מכן, ב-1580. מכיוון שהיה מחויב לפרישות מתוקף היותו קרדינל קתולי, לא הותיר אחריו צאצאים, ומותו עורר משבר בפורטוגל (לאחר מותו עלה לשלטון ל-20 יום אנטוניו, אב המנזר של קראטו, אך לא הצליח ליצור לגיטימציה מלאה לשלטונו), שגרם בסופו של דבר להשתלטות פליפה השני, מלך ספרד על פורטוגל.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי פורטוגל
קטגוריה:חשמנים
קטגוריה:בית אביש
קטגוריה:ילידי 1512
קטגוריה:נפטרים ב-1580
הרפובליקה הליגורית

**הרפובליקה הליגורית** (באיטלקית: **Repubblica Ligure**) הייתה רפובליקה קצרת-מועד, מדינת חסות של צרפת, אשר נוצרה על ידי נפוליאון ב-14 ביוני 1797. היא כללה את שטחי הרפובליקה של ג'נובה אשר כללה את רוב האזור של ליגוריה, באזור צפון מערב איטליה. החוקה הראשונה שלה הוכרזה ב-22 בדצמבר 1797, עם הצגת מנהיגות הרפובליקה. בשנת 1800 נבחר הדוג'ה לחמש שנים ובשנת 1802 הוא נבחר לכל ימי חייו. ביוני 1805 סופחה ג'נובה על ידי הצרפתים.

הרפובליקה עשתה שימוש בדגל המסורתי הגנואזי, עם צלב אדום על רקע לבן.

## היסטוריה
אחרי העימות שהתרחש במאי 1797 בין התושבים הגנואזים לבין השליטים העשירים שלהם, נפוליון כבש את ג'נובה וכונן סדר משלו. הצרפתים ששדדו את ג'נובה בצורה מסיבית, הותירו את המדינה חרבה. נפוליאון הודיע על הקמת הרפובליקה הליגורית ב-6 ביוני 1797. שיתוף הפעולה של התושבים תחת שליטת נפוליאון התקיים ללא ספק על ידי הארכיבישוף ג'ובאני לרקרי, שהראה את תמיכתו בצרפת רק כעבור שלושה ימים. חוקה ליגוריאנית פורסמה, אשר לא הייתה פרוגרסיבית, אלא רק כמסמך זמני. בדצמבר אותה שנה החלפה החוקה, ורוב גדול אישר את החוקה באמצעות משאל עם.

ביוני 1798 הובילו שליטי הרפובליקה הליגורית את העם למלחמה נגד פיימונטה לאחר ניסיון של הגולים לפתוח במרד. בסופו של דבר התערבו הצרפתים במלחמה, וכתוצאה מכך נכבשה פיימונטה על ידי צרפת.

בשנת 1800 הייתה הרפובליקה תחת מצור של הצבא האוסטרי והצי הבריטי. כ-30,000 נפגעו כתוצאה מהלחימה, והצבא הצרפתי נאלץ לסייע בשיקום הכלכלי. באותה שנה כבשו לזמן קצר כוחות אוסטריה את הרפובליקה, אבל נפוליאון חזר עד מהרה עם צבאו. חוקה חדשה פורסמה בשנת 1801, והוקמו מוסדות דומים יותר לאלו של הרפובליקה של ג'נובה, בראשות עם הדוג'ה, אשר היה הנשיא של הסנאט. בסופו של דבר פנו המנהיגים הליגוריים לנפוליאון וביקשו ממנו לקחת שליטה ישירה על המדינה, והוא קיבל את בקשתם.

ביוני 1805 סופחה הרפובליקה לצרפת, אשר שלטה בה שליטה ישירה. לאחר נפילתו של נפוליאון ב-1814 הוקמה הרפובליקה מחדש למשך תקופה קצרה, בין ה-28 באפריל ל-28 ביולי. בעקבות קונגרס וינה הוענק האזור לממלכת סרדיניה, אשר סיפחה אותו ב-3 בינואר 1815.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינות לשעבר בתחומי איטליה
בנדיקטוס השלושה עשר (אנטי-אפיפיור)

שמאל|ממוזער|250px|הכתרת בנדיקטוס השלושה עשר באביניון 28 בספטמבר 1394
**בנדיקטוס השלושה עשר** (נולד בשם פדרו מרטינז דה לונה ב-1328 - מת ב-23 במאי 1423) היה אראגוני שנחשב בכנסייה הקתולית לאנטי-אפיפיור. מושבו היה באביניון, אך הוא הוכרז לאפיפיור על ידי תומכיו לאחר חזרת אפיפיורות אביניון לוותיקן. 

## ביוגרפיה
דה לונה נולד למשפחת אצולה באראגון והיה פרופסור למשפט דתי במונפלייה. ב-1375 הכריז עליו גרגוריוס האחד עשר כחשמן. ב-1376 הוא ליווה את גרגוריוס האחד עשר לרומא ולאחר מותו השתתף בבחירתו מעוררת המחלוקת של אורבנוס השישי לאפיפיור (ב-8 באפריל 1378). במשך תקופה ארוכה יחסית הוא תמך באורבנוס מול מתנגדיו, אך לאחר מספר חודשים שוכנע כי הבחירה לא הייתה חוקית והשתתף בבחירתו של האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי. אורבנוס לא הסכים לרדת מכס האפיפיור, התרחש קרע בכנסייה (ר' **[[הקרע המערבי]]**). קלמנס השביעי לא יכול היה לשלוט ברומא ובהזמנת מלכי אביניון, העביר את הכס הקדוש לעיר זו. כשליחו של קלמנס, דאג לונה להשגת לגיטימציה בחצי האי האיברי ובממלכות הספרדיות (ממלכת קסטיליה, פורטוגל - עד 1385, ממלכת אראגון וממלכת נווארה).

בזמן פעילותו בממלכת נווארה, כפה על היהודים השתתפות בוויכוח בין דתי, ובו התמודד מול הוגה הדעות והרופא שם טוב אבן שפרוט. לפי אבן שפרוט בספרו **אבן בחן**, הוויכוח הסתיים בהודאתו של החשמן שאינו יכול להוכיח את צדקת הנצרות ולחייב את היהודים לקבל אותה עליהם.

האנטי האפיפיור הבא היה קלמנס השמיני.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אנטי-אפיפיורים
קטגוריה:ילידי 1328
קטגוריה:נפטרים ב-1423
צ'אמפאנר-פאווגאד

**הפארק הארכאולוגי צ'אמפאנר-פאווגאד** שוכן בחלקה המזרחי של מדינת גוג'ראט שבהודו. הפארק הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2004. בפארק יש ריכוז גדול של שרידים ארכאולוגיים שחלקם לא נחפרו או נחקרו.

שמאל|ממוזער|250px|שביל עולי הרגל
שמאל|ממוזער|250px|גבעת פאווגאד

## היסטוריה
האזור שבו שוכן הפארק היה מיושב ככל הנראה החל מהתקופה הכלקוליתית ועד שנת 400. לאורך השנים נקשרו לאתר מספר אגדות הקשורות לאלה קאלי (שלכבודה נבנה אחד המקדשים הגדולים על ראש גבעת פאווגאד). לא ידוע מה התרחש באזור לאחר נטישתו במאה ה-5 ועד המאה ה-13. במאה ה-13 נכבש האזור על ידי אנשי הצ'אוהאנס, שבנו בראש גבעת פאווגאד את היישוב הראשון. הצ'אוהאנס בנו מערכות ביצורים נוספים במישור ששכן למרגלות היישוב. השרידים העתיקים ביותר מתקופה זו הם מקדש ומאגרי מים. צ'אמפאנר נכבשה על ידי השליטים הטורקיים של גוג'ראט בשנת 1484. חשיבותה של העיר צ'אמפאנר עלתה לאחר שהסולטאן מחמוד בגאדה החליט להפוך אותה לעיר הבירה שלו ולבנות אותה מחדש למרגלות הגבעה עם מאפיינים אדריכליים ייחודיים. העיר הייתה בירת גוג'ראט עד 1536. לאחר מכן צ'אמפאנר ננטשה, וכאשר הבריטים כבשו אותה ב-1807 התגוררו בה רק 500 תושבים.

כיום צ'אמפאנר היא מרכז דתי חשוב המושך אליו אלפי עולי רגל בכל שנה. רוב האוכלוסייה המקומית משתייכת לדת ההינדואיזם, אך יש קבוצות מיעוט מוסלמיות ונוצריות. בשנת 2001 מנתה האוכלוסייה 3,249 תושבים. לצ'אמפאנר יש מעמד מוניציפלי של כפר, השוכן בתחום של העיר ההיסטורית.

## תיאור
הפארק מחולק לשני אזורים. האזור המלכותי מוקף בחומת מגן גבוהה העשויה מאבן. בחומה משובצים מגדלים ושערים, ומלבדה נבנו באזור מבנים צבאיים נוספים. באזור זה נבנו בעבר ארמונות, גני נוי, מסגד ובנייני שלטון. כיום שוכנים באזור הכפר המודרני ומשרדי הממשל המקומי. רוב האזור טרם נחקר, ומהחלק שכן נחשף ניתן ללמוד על תפקידה של צ'אמפאנר כעיר בירה. בתוך האזור המוקף בחומה יש שביל המחבר את הארמון המלכותי, שער העיר, והמסגד הנמצא מחוץ לחומות. בסמוך למסגד יש מספר מאוזוליאומים ובית קברות.

בחלק השני, המכונה ג'אהאנפאנה, שכנה עיר הבירה, שננטשה לאחר שהאימפריה המוגולית כבשה את האזור במאה ה-16. גם אזור זה נחקר במידה מועטה. עיצוב העיר נחקר כאשר מערכת הדרכים נחשפה, והתברר כי היא הייתה מורכבת מרחובות מרוצפים ומסודרים המובילים ממרכז העיר אל ביצוריה. כאשר בנאי העיר נתקלו במכשול טופוגרפי הם בנו מבנים מיוחדים כגון גשרים וקירות תמיכה.

בין המבנים והאתרים שנחשפו באזור זה ניתן למנות את:
* מתקני המים השונים היו חשובים לעיצובה ולתרבותה של צ'אמפאנר. המתקנים כוללים מתקני אגירה ומערכות איסוף מים המבוססות על סכרים. בארות רבות עדיין בשימוש. מערכת המים שימשה גם למטרות פנאי במהלך המאה ה-15. בחלק מהבתים היו מים זורמים.
* על גבעת פאווגאד היו בעבר מספר מקדשים מפוארים שנבנו לכבוד אלים שונים בהינדואיזם. רוב המקדשים העתיקים נחרבו במשך השנים, וחלק מהמקדשים שלא נחרבו עדיין פעילים.
* אזור מגורים המיועד לבני המעמד הגבוה. באזור זה היו גנים שחוברו על ידי תעלות מים.
* שביל עולי הרגל (פאת'ה) שדרכו מעפילים ממרגלות הגבעה אל פסגתה. השביל נבנה מאלפי מדרגות ולכל אורכו יש קישוטים רבים.
* מספר מסגדים שנבנו בסגנון אדריכלי מעורב הכולל אלמנטים מהאדרכילות ההינדואיסטית והאדריכלות המוסלמית.
* אזורי מסחר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:גוג'ראט
קטגוריה:פארקים ארכאולוגיים
ויוויאן תומאס

**ויוויאן תיאודור תומאס** (אנגלית: **Vivien Theodore Thomas**; 29 באוגוסט 1910 – 26 בנובמבר 1985) היה עוזר מנתח אפרו-אמריקאי שעזר לפתח שיטות כירורגיות לטפל בסינדרום התינוקות הכחולים  בשנות ה-40 של המאה ה-20, בארצות הברית.

תומאס היה עוזרו של אלפרד בלאלוק באוניברסיטת ואנדרבילט בנשוויל ואחר כך באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור. הוא הצליח להתגבר על הגזענות והעוני של תקופת השפל הגדול, להפוך לאחד החלוצים בתחום הכירורגיה ולעביר את שיטותיו לתלמידים רבים שהיו לדור הבא של המנתחים הבכירים ביותר במדינה.

הוא קיבל הכרה על עבודותיו רק בשנת 1971 בשל חוקי הגזענות באמריקה בזמנו.

## חיים אישיים
הוריו היו וילארד מאקיו תומאס (1874-1963) ו-מארי אליס איטון (1880-1968), אבי סבו של ויויאן, לואיס תומאס יליד 1829 היה עבד תחת עול בעלי מטעי הכותנה בדרום ארצות הברית וסבו גרין תומאס (1849-1935) קיבל את שחרורו מעבדות רק בגיל 15.

ויויאן נישא ב-22 בדצמבר 1933 לקלרה ביאטריס פלאנדרס (1913-2005) ונולדו להם 2 בנות: אולגה פאי (1934) ותיאודוסיה פטריסיה (1938).

הוא השלים את כתיבת הביוגרפיה האישית שלו קרוב לפטירתו והיא ראתה אור ימים ספורים לאחר פטירתו בשנת 1985, הותיר אחריו את אשתו, 2 בנותיו ו-3 נכדות.

בשנת 2004 יצא על סיפור חייו הסרט "יצירת האלוהים" בכיכובו של מוס דף, על ידי אולפני HBO.

## לקריאה נוספת

*(1985) *Partners of the Heart: Vivien Thomas and His Work with Alfred Blalock* (originally published as *Pioneering Research in Surgical Shock and Cadiovascular Surgery: Vivien Thomas and His Work with Alfred Blalock*), U. Penn. Press.
*(1989) "Like Something the Lord Made", by Katie McCabe. *Washingtonian* magazine, August 1989. Reprinted in *Feature Writing for Newspapers and Magazines: The Pursuit of Excellence*, ed. by Jay Friedlander and John Lee. May also be accessed via the Washingtonian.http://www.washingtonian.com/articles/people/5649.html.
*(2003). Partners of the Heart. *American Experience*.
*(2003) Stefan Timmermans, "A Black Technician and Blue Babies" in *Social Studies of Science* 33:2 (April 2003), 197–229.


## קישורים חיצוניים
* ניתוח התינוק הכחול 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי לואיזיאנה
קטגוריה:כירורגים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הלבלב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985
קולינס

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה סקוטיים
קטגוריה:שמות משפחה איריים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
סיני (כתב עת)

**סיני** הוא "ירחון דתי לאומי לתורה למדע ולספרות", כתב עת מדעי-תורני למאמרים בנושאים הלכתיים, ספרותיים, נושאים הקשורים בארץ ישראל ומצוות יישובה, ארכאולוגיה, חקר תפילה, פיוטים ומנהגים ועוד. כתב העת יצא לאור ברציפות, שש פעמים בשנה (למרות השם "ירחון") מאז 1937 בהוצאת מוסד הרב קוק.

## תולדות כתב העת
כתב העת היה יוזמתו של הרב יהודה לייב פישמן מימון ויצא בעריכתו מ-1937 ועד 1962. מטרתו הראשונית הייתה "ליצור בימה ספרותית קבועה, תורנית ומדעית, ליהדות הדתית לאומית." בתחילה יצא כתב העת בתמיכה ומימון של מוסד ביאליק והסוכנות היהודית וכלל גם מדור פובליציסטי, למאמרים בענייני השעה ומדור לספרות יפה, אשר בוטלו עם השנים ותרמו לביסוסו ככתב עת ייחודי למחקר תורני ולמדעי היהדות.

בשנת 1962 החליף ד"ר יצחק רפאל את הרב מימון בעריכת כתב העת. עד שנת 1966 לא התנוסס שמו על שער החוברת אלא נרשם כ"עורך אחראי" בשער האחורי בעוד על הכריכה נרשם: "המייסד העורך הרב יהודה ליב הכהן מימון זצ"ל." רפאל הוציא מכתב העת את מדורי "חידושי תורה" ואת המדור הביבליוגרפי עבורם התקין קובצי-לוואי ל"סיני": בית התלמוד, תורה שבעל-פה וארשת. 

בשנת 1999 החליף את רפאל הרב יוסף אליהו הלוי מובשוביץ. 

הוצאת כתב העת הופסקה בשנת תש"ף.

כתב העת עד גיליון קנ"ב נסרק במסגרת אוצר החכמה. 

## אופי כתב העת והמאמרים
במאמר הפתיחה של הגיליון הראשון הציג יהודה לייב פישמן מימון את ה"אני מאמין" של "סיני":

הכותבים באו מתוך שורות המלומדים הדתיים ומעט חוקרים לא-דתיים בתחום מדעי היהדות. בכרך החמישים כתב הרב מימון הסתייגות שלא הייתה חלק מהגדרת המטרות הרשמית, אך התקיימה תמיד באופן סמוי, "סיני פתח שעריו לבעלי גישות שונות **ובלבד שהדברים לא יחרגו מתחום המותר מבחינת מסורת ישראל המקודשת**". 

## לקריאה נוספת
* אורה קצנלנבוגן (עורכת), **סיני - ספר היובל**, מוסד הרב קוק תשמ"ז כולל מפתח מפורט למאה כרכים.

## קישורים חיצוניים
* 
* חיים זהר, "מוסד הרב קוק" ראשיתו ומייסדיו א 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כתבי עת תורניים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:ישראל: כתבי עת למדעי היהדות
קטגוריה:ציונות דתית
קטגוריה:ספרי מוסד הרב קוק
קטגוריה:כתבי עת למחקר תורני
הצטברות אבק

"**הצטברות אבק**" (בצרפתית: **Elevage de poussière**; באנגלית: **Dust Breeding**) הוא תצלום אותו יצרו בשנת 1920 האמנים מרסל דושאן ומאן ריי. התצלום מתאר פרט מתוך יצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה" (1915–1923) ועליה הצטברות של תלוליות אבק. התצלום הודפס על ידי הדפס מגע מן התשליל המקורי. מהדורה בת 10 עותקים של תצלום זה הודפסו בשנת 1964 מן התשליל המקורי בגודל של 24x30.5 ס"מ.

התצלום נולד מתוך מצבה של יצירתו של דושאן - "הזכוכית הגדולה" - שעמדה זמן רב בסטודיו שלו בניו יורק. את הצילום יצרו מאן ריי, שותף קרוב של דושאן בפעילותו האמנותית, ודושאן על ידי ריכוז זהיר ודקדקני של כל האבק וגושי אבק שהצטברו על גבי "הזכוכית הגדולה" במשך כשישה חודשים אל שטח מצומצם בחלקה התחתון של היצירה. זווית הצילום שבחרו השניים יצרה מעין "שדה" של אבק, מתוכו בולטים כמה אלמנטים מתוך "הזכוכית הגדולה".

האבק לא נתפש רק כחומר אמנותי, אלא כרעיון פילוסופי. לא רק שהאבק יכול להתפרש כחלק מאלמנט של מקריות, שהיה פופולרי במסגרת תנועת הדאדא והסוריאליזם, אלא יכול להיות קשור גם לניסיון למדוד את הזמן בהתאם לאופן הצטברות האבק על זכוכית, לאור הצעתו של לאונרדו דה וינצ'י, שיצירותיו ורעיונותיו היו בעלי משמעות רבה עבור דושאן. מאוחר יותר קיבע דושאן חלק מאותו אבק על הזכוכית בעזרת לכה או פיקסטיב.

## קישורים חיצוניים
* הצטברות אבק, באתר מוזיאון ישראל 
* הצטברות אבק, באתר מוזיאון המטרופוליטן 

## הערות שוליים

קטגוריה:תצלומים
קטגוריה:מרסל דושאן
סלאבומיר מרוז'ק

**סלאבומיר מרוז'ק** (בפולנית : **Sławomir Mrożek**; 29 ביוני 1930 – 15 באוגוסט 2013) היה מחזאי, סופר וקריקטוריסט פולני.

## ביוגרפיה

סלאבומיר מרוז'ק נולד ב-29 ביוני 1930 בכפר בדרום פולין. במהלך מלחמת העולם השנייה התגוררה משפחתו בקרקוב. בשנת 1949 סיים את לימודיו בבית ספר תיכון, וב-1950 החל לעבוד כעיתונאי פוליטי בשבועון Przekrój.

מרוז'ק היה חבר מפלגת הפועלים המאוחדת PZPR בתקופת השלטון הסטאליניסטי בברית המועצות ובגרורותיה. תמך במשפטי הראווה שערך השלטון לכמרים קתוליים בקרקוב, שבהם נידונו למוות שלושה כמרים. בסוף שנות ה-50 החל לכתוב מחזות. הראשון מביניהם, "Policja" (משטרה), ראה אור ב-1958. 

הוא נישא למריה אוברמבה וב-1959 עבר לוורשה. ב-1963 טייל עם אשתו באיטליה, והשניים החליטו לערוק מפולין. לאחר חמש שנות מגורים באיטליה היגר לצרפת. ב-1968 הביע מחאה נגד הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. בשנת 1978 קיבל אזרחות צרפתית. חוויותיו כמהגר ממדינה קומוניסטית במערב הביאו אותו לכתוב את מחזהו הנודע ביותר, "המהגרים". הוא המשיך לנדוד והתגורר בארצות הברית, בגרמניה ובמקסיקו. בשנת 1996 חזר לפולין. 

בשנת 2002 לקה בשבץ מוחי שגרם לאפאזיה, ועבר תהליך שיקום במשך שלוש שנים, שהחזיר לו את היכולת לדבר ולכתוב. בשנת 2006 סיים לכתוב אוטוביוגרפיה ושמה "בלתזר". בשנת 2008 היגר לניס שבצרפת, שם נפטר ב-15 באוגוסט 2013.

## על יצירתו

מחזהו הראשון באורך מלא, "טנגו" (1964) ו"המהגרים" מוצגים גם כיום בתיאטראות רבים בעולם. הבמאי אנדז'יי ויידה הפיק גרסה מצולמת של "המהגרים" ב"תיאטר סטארי" בקרקוב בשנת 1975. 

עבודותיו של מרוז'ק משתייכות לסוגת תיאטרון האבסורד, הוא מציג בפני צופיו אלמנטים בלתי ריאליסטיים, התייחסויות פוליטיות ותרבותיות ופרודיה עוקצנית.

המחזה "המהגרים" הוצג בישראל לראשונה ב-1976 בתיאטרון החאן בתרגומה ובבימויה של מיכל גוברין וזכה בפרס מרגלית https://web.archive.org/web/20090107051358/http://www.michalgovrin.com/he/emmegrants.html. החל משנת 2008 הוא מוצג בתיאטרון "מלנקי" בתרגומו של רועי חן ובבימויו של איגור ברזין.

מחזהו "בלב ים" מוצג זה שנים רבות כחלק מרפרטואר תיאטרון אוניברסיטת לייז' שבבלגיה, בבימוי של פרופ' רובר ג'רמה, מנהל אמנותי של תיאטרון סטודנטים זה. להקה זו הופיעה בתיאטרון הטכניון בשנת 1992. הבמאי, רובר ג'רמה, ביים הצגה זו באנגלית ובעברית עם שחקני תיאטרון הטכניון, בשנת 1993.

## קישורים חיצוניים

*  
* 
* צבי גורן, ביקורת על המחזה "המהגרים", "הבמה"
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים פולנים
קטגוריה:מחזאים פולנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1930
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-2013
גסטון ביוט

**גסטון אנרי ביוט** (בצרפתית: **Gaston Henry Billotte**; 10 בפברואר 1875 – 21 במאי 1940) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
ביוט נולד ב-10 בפברואר 1875 בסומוואל שבמחוז אוב בחבל שמפאן-ארדן בצפון צרפת. לאחר שסיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר, בשנת 1896, הצטרף לצבא הצרפתי. הוא נשלח לטונקין ולסין, ולאחר מכן הוא חזר לצרפת ולמד בבית הספר למלחמה (מחזור 1907–1909). הוא חזר לטונקין כמפקד גדוד בשנים 1911 עד 1913, לאחר מכן למרוקו עד 1915 במסגרת חיל הכיבוש.

### מלחמת העולם הראשונה
כלוטננט-קולונל בשנת 1915, הוא הוצב במפקדה הכללית, ראש המדור החיצוני של זירת המבצעים (TOE). הוא הועלה לדרגת קולונל ב-1916 ומונה לראש המשרד השלישי של הקבוצה הקדמית. בשנת 1918 פיקד על גדוד חי"ר ונפגע בגז חרדל בקמלברג.

### תקופת בין המלחמות
ממוזער|גנרל ביוט (רכוב על סוס) סוקר את חיילי חיל המצב בהאנוי ב-5 בנובמבר 1930.
אחרי המלחמה, בין אפריל 1919 לדצמבר 1920, הוא היה חלק מהמשלחת הצבאית הצרפתית בפולין במהלך מלחמת רוסיה–פולין ב-1920. פולין מינתה אותו למח"ט בצבאה. הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה של הצבא הצרפתי ביולי 1920.

בין פברואר ליוני 1921, הוא היה מפקד חטיבת הרגלים הראשונה של תוניסיה, ומיוני 1921 לנובמבר 1924, הוא היה מפקד דיוויזיית הלבנט השנייה. לאחר מכן ערך מסע במרוקו במשך כמעט שנה בשנים 1925–1926 במהלך מלחמת הריף.

באפריל 1927 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה, והוצב במפקדת הכוחות הקולוניאליים. בדצמבר 1927, הוא קיבל את הפיקוד על דיוויזיית הרגלים ה-10 ולאחר מכן במאי 1929 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים הקולוניאלית השלישית. ב-1930 מונה למפקד כוחות הצבא הצרפתי בהודו סין, וב-1937 מונה למפקד הצבא באזור פריז.

### מלחמת העולם השנייה
בשנת 1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הועמד ביוט בראש קבוצת הארמיות הראשונה של הצבא הצרפתי, שלה היה כפוף אף חיל המשלוח הבריטי. קבוצה זו נועדה להגן על גבול צרפת במקום שבו הפסיקה בניית קו מאז'ינו, דרומית לגבול הבלגי. תוכנית המערכה הצרפתית דרשה תזוזה של הארמיות צפונה, אל תוך בלגיה והולנד, ומפגש עם הגרמנים על אדמת בלגיה.

עם תחילת המערכה על צרפת, ב-10 במאי 1940 הבקיע השריון הגרמני מבקע עמוק בעורף קבוצת הארמיות של ביוט שנעה כמתוכנן אל תוך בלגיה, והצליח לחדור דרך יער הארדנים ומשם מערבה, בתנועת כיתור שאיימה לכתר את קבוצת הארמיות בשטח בלגיה.

ב-19 במאי נפצע ביוט קשה בתאונת דרכים, בדרכו מפגישה עם מפקדי הצבא באיפר. הוא מת מפצעיו ב-21 במאי.

בנו הוא איש הצבא והפוליטיקאי הצרפתי פייר ביוט.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מסדר האמבט: עמיתים
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:המסדר הוויקטוריאני המלכותי: חברים
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה הבלגי
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית סן-סיר
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בצרפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1875
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1940
פלדמן

פלדמן הוא שם משפחה שמשמעותו איש השדה (FELD בגרמנית) או בורסקאי / סוחר עורות (pelle באיטלקית)

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
שארל אנציז'ה

**שארל לאון קלמאן אֶנצִיזֶ'ה** (בצרפתית: **Charles Léon Clément Huntziger**, בעברית נקרא גם **שארל הונציגר**; 25 ביוני 1880 – 1 בנובמבר 1941) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
אנציז'ה נולד בלסנוון, ברטאן ב-25 ביוני 1880. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וב-1900 הצטרף לחיל הרגלים של המושבות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בזירת המזרח התיכון כראש המטה לחיל המשלוח של מעצמות ההסכמה. ב-1918 השתתף בתכנון המערכה במקדוניה בה תקפו כוחותיו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה את הכוחות הבולגרים והגרמנים בבלקן, והובילו לחתימת הסכם שביתת הנשק במודרוס עם האימפריה העות'מאנית באוקטובר 1918.

ב-1933 מונה אנציז'ה למפקד כוחות הצבא הצרפתי במזרח התיכון. הוא השתתף במשא ומתן שהוביל למסירת הפרובינציה של אלכסנדרטה מסוריה (אז בשליטת צרפת) לטורקיה. ב-1938 צורף למועצת המלחמה העליונה של צרפת.

### מלחמת העולם השנייה
לקראת המערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה ב-1940 מונה אנציז'ה למפקד הארמייה הצרפתית השנייה, שהייתה חלק מקבוצת הארמיות הראשונה, שלחמה באזור שלא היה מוגן על ידי קו מאז'ינו דרומית לגבול עם בלגיה. הארמייה השנייה, שהייתה מוצבת במגננה ליד סדאן, ספגה את עיקר המתקפה הגרמנית וקרסה, תוך שהיא מאפשרת את המבקע מסדאן ועד תעלת למאנש, שהיווה את עיקר התוכנית הגרמנית, והביא לכיתור מבחר הצבא הצרפתי וחיל המשלוח הבריטי על אדמת בלגיה. לאחר נסיגת הבריטים מדנקרק במבצע דינמו פיקד אנציז'ה על קבוצת ארמיות מרכז, שהייתה חלק מ"תוכנית וגאן" שנועדה לעצור את הגרמנים מלכבוש את צרפת. גם קבוצת ארמיות זו הוכתה על ידי הגרמנים הפולשים בחבל שמפאן, לקראת התמוטטותו הסופית של הצבא הצרפתי.

ב-10 ביוני 1940 נדבר שארל דה גול, שמונה לסגן שר ההגנה, עם פול רנו, ראש הממשלה, כי אנציז'ה יחליף את וגאן בתפקיד מפקד הצבא, על מנת שימשיך את המלחמה ממושבות צרפת באפריקה. דה גול נפגש עם אנציז'ה בעמדת הפיקוד של קבוצת הארמיות בארסיס-סיר-אוב, והודיע לו על כך, אך בסופו של דבר נרתע רנו מלהורות על החילופין.

לאחר התמוטטות הצבא הצרפתי, נשלח אנציז'ה על ידי ראש הממשלה הצרפתי המרשל אנרי פיליפ פטן לדון על תנאי שביתת הנשק עם הגרמנים והאיטלקים. חתימתו של אנציז'ה באה על מסמך הכניעה הצרפתי שנחתם בקרון רכבת ביער קומפיין סמוך לקומפיין, מצפון-מזרח לפריז, ב-22 ביוני 1940.

לאחר שביתת הנשק היה אנציז'ה לשר המלחמה של צרפת של וישי ובספטמבר 1941 למפקד כוחות היבשה של צרפת של וישי. חתימתו של אנציז'ה, לצד חתימתם של אחרים, באה על החוקים האנטישמיים מאוקטובר 1940, המכונים "חוק מעמד היהודים", שהיוו שלב חשוב בדרך להשמדת יהודי צרפת בשואה.

אנציז'ה נהרג בתאונת מטוס בנובמבר 1941, עת חזר מביקור בן שלושה שבועות במושבות צרפת באפריקה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפת של וישי: אישים
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא צרפת במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית סן-סיר
קטגוריה:צרפתים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1880
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1941
פבל בוז'קובץ

**פבל בוז'קובץ** (בצ'כית: **Pavel Bořkovec**, 10 ביוני 1894, פראג – 22 ביולי 1972, פראג) היה מלחין צ'כי ומורה למוזיקה.

בוז'קובץ למד בקונסרבטוריון של פראג אצל יוזף סוק. משנת 1946 עד 1967 לימד ב. בין תלמידיו שם היו פבל בלאטני, ייז'י פאואר, ולדימיר זומר, פטר אבן, יאן קלוסאק, לובוש סלוקה ויאן טרוהלאז'. בוז'קובץ חיבר כשתי אופרות, שני קונצ'רטי לפסנתר, קונצ'רטו גרוסו, בלט וחמש רביעיות מיתרים.

## יצירות נבחרות
* קונצ'רטו לפסנתר מס' 1, 1931
* "סאטיר", אופרה על פי יוהאן וולפגנג פון גתה, 1942
* קונצ'רטו גרוסו, 1942
* קונצ'רטו לפסנתר מס' 2, 1949-50
* "פאלצ'ק", אופרה, 1959

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלחינים צ'כים
קטגוריה:מורים למוזיקה בצ'כיה
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:ילידי 1884
קטגוריה:נפטרים ב-1972