Consciousness Explained

**Consciousness Explained** (בתרגום חופשי לעברית: **להסביר את התודעה**) הוא ספר משנת 1991 מאת הפילוסוף האמריקני דניאל דנט, שבו המחבר מציג תיאור של האופן שבו תודעה נובעת מאינטראקציה של תהליכים פיזיים וקוגניטיביים במוח. עמדה זו מעמידה אותו בסתירה עם פילוסופים הטוענים שניתן לתאר את התודעה רק בהתייחסות למשהו מעבר לחומר, במיוחד ל"קווליה", שמתוארת כתוכן הגולמי של החוויה. דנט מתאר את התודעה כתיאור החישובים השונים המתרחשים במוח בזמן נתון ובטווחי זמן קרובים. הוא משווה את התודעה למאמר אקדמי שנכתב או נערך בידי מספר אנשים בו-זמנית, תאוריית "הטיוטות המרובות" המובילות לתודעה. 

באנלוגיה זו, "המאמר" קיים אף על פי שאין מאמר אחד מאוחד. כשאנשים מדווחים על חוויותיהם הפנימיות, דנט מחשיב את דיווחיהם יותר כתיאוריות מאשר כתיאור. דיווחים אלה עשויים להיות אינפורמטיביים, הוא אומר, אבל פסיכולוג לא יתייחס אליהם כמייצגים עובדה או אמת. דנט מתאר תופעות המראות שהתפיסה מוגבלת ופחות אמינה מכפי שנראה לנו.

## סיכום
דנט מציג מודל של "טיוטות מרובות" של תודעה, המצביע על כך שאין מקום מרכזי אחד ("תיאטרון קרטזי", או זירה קרטזית, Cartesian theater) שבו מתרחשת חוויה מודעת; במקום זאת, יש "אירועים שונים של קיבוע תוכן המתרחשים במקומות שונים בזמנים שונים במוח". המוח מורכב מ"צרור של סוכנויות  עצמאיות למחצה"; כאשר "קיבוע תוכן" מתרחש באחת מאלו, השפעותיו עשויות להתפשט כך שיובילו לקביעת משפט אחד מבין אלה המרכיבים את הסיפור, סיפור שבו הדמות המרכזית היא ה"עצמי" של האדם. להשקפתו של דנט, התודעה היא התהליך הבסיסי של המוח, תהליך חישובי סדרתי-לכאורה, שבו מתרחשים חישובים מרובים בבת אחת (עיבוד מקבילי).

### האבולוציה של התודעה
לפי דנט, האבולוציה של התודעה קרתה על ידי "טיוטות מרובות", בו-זמניות, בקרב פרטים שונים של בעלי חיים. הרמות המפותחות יותר של ניתוח קוגניטיבי התרחשו בקרב בעלי מוחות גדולים יחסית - בעיקר משפחת ההומינידיים, בתוכה התפתחה תודעה מורכבת יותר אצל ההומינינים, בהם אנחנו. בתהליך של ברירה טבעית שרדו אלה שהקישורים הקוגניטיביים שלהם היו ברמה יותר יעילה מאשר בני מינם האחרים. פרטים שקישרו באופן יעיל יותר בין תופעות, בין השאר על ידי הכללות, יצרו מסד קוגניטיבי שאפשר שיתוף פעולה בממדים נרחבים (כפי שלימים תיאר יובל נח הררי בספרו **[[קיצור תולדות האנושות]]**) וכך נתן להם יתרון על פני בני מינים אחרים.

### קווליה
אחת הטענות השנויות במחלוקת של דנט היא שקווליה אינה יכולה להתקיים כפי שהיא מתוארת. הטיעון העיקרי של דנט הוא שהתכונות השונות המיוחסות לקווליה על ידי פילוסופים – קווליה אמורה להיות בלתי ניתנת לתיקון, בלתי ניתנת לתיאור, פרטית, נגישה ישירות וכן הלאה – אינם מתיישבים זה עם זה, ולכן מושג הקווליה אינו קוהרנטי. אי-קיומה של קווליה פירושו שאין בעיה קשה של תודעה (Hard problem of consciousness) , ו"זומבים פילוסופיים" (Philosophical zombie)  שאמורים להתנהג כמו בני אדם בכל דרך, בעודם איכשהו חסרים קווליה, אינם יכולים להתקיים. דנט טוען שאם המונח "זומבי פילוסופי" זהה מבחינה תפקודית לבן אדם ללא היבטים לא חומריים, כלומר תודעתיים, הרי שכולנו זומבים פילוסופיים, והתודעה הופכת למושג שמתרוקן מתוכן.

### התודעה - שגיאה מובנית בתפיסת המציאות
דנט טוען שהמוח מכיל רק כמה פרטים בולטים על העולם, וזו הסיבה שאנחנו מסוגלים לתפקד. איננו מאחסנים תמונות משוכללות בזיכרון לטווח קצר, מכיוון שהדבר אינו הכרחי וצורך כוח מחשוב יקר. במקום זאת, אנו רושמים את מה שהשתנה ומניחים ששאר הפרטים נשארו כפי שהיו, וכתוצאה מכך אנו מפספסים פרטים, כפי שהוכח בניסויים על אשליות, שאת חלקם מתאר דנט. מחקר שנערך לאחר פרסום ספרו של דנט מצביע על כך שחלק מהנחותיו היו שמרניות מהצפוי. שנה לאחר פרסום הספר, כתב דנט: "בדיעבד, הלוואי שהייתי נועז יותר, מכיוון שההשפעות חזקות יותר מכפי שטענתי". מאז ממשיכות להצטבר דוגמאות לאופי ההזוי, האשלייתי, של עולמנו החזותי.

שיטה פילוסופית מרכזית היא הטרופנומנולוגיה (heterophenomenology) , שבה מתייחסים לדיווחים המילוליים או הכתובים של נבדקים בדומה לסיפורת: הדיווח של הנבדק אינו מוטל בספק, אך מניחים שייתכנו בו תיקונים הנובעים ממצבו הפנימי של המדווח. גישה זו מאפשרת לדיווחים של הנבדק להיות נתוני-מידע (דאטא) במחקר הפסיכולוגי, ובכך לעקוף את גבולות הביהביוריזם הקלאסי.

דנט אומר שרק תיאוריה שהסבירה אירועים מודעים במונחים של אירועים לא מודעים יכולה להסביר את התודעה: "להסביר זה להתרחק מהסבר, לתת תיאור שאינו הסבר (to explain away)".

## ביקורות
הניו יורק טיימס קבע שהספר הוא אחד מעשרת הספרים הטובים של השנה. ב-*New York Times Book Review* כינה ג'ורג' ג'ונסון את הספר "מבריק".

מבקרי גישתו של דנט טוענים שדנט לא מצליח לעסוק בבעיית התודעה מכיוון שהוא משתמש בשפה מעורפלת המבלבלת חוויה סובייקטיבית עם התנהגות או קוגניציה. בספרו "המוח המודע" (The Conscious Mind) מ-1996 טען הפילוסוף דייוויד צ'אלמרס שעמדתו של דנט היא "הכחשה" של התודעה, ותהה בבדיחות הדעת אם דנט הוא זומבי פילוסופי. המבקרים טענו שכותרת הספר מטעה, שכן היא לא מצליחה להסביר את התודעה, וסיפקו את הכותרות החלופיות "התעלמות מהתודעה" (Consciousness Ignored) ו"לתרץ את התודעה" (Consciousness Explained Away), בפרפרזה על שם הספר. גאלן סטרוסון קבע בהלצה שהספר מפר את חוק תיאור הסחורה ויש להעמיד את דנט לדין.

ג'ון סרל טוען שדנט - שמתעקש שהדיון בסובייקטיביות שגוי מכיוון שהוא לא מדעי והמדע מניח מראש אובייקטיביות - עושה טעות בקטגוריה (category error) . סרל טוען שמטרת המדע היא לבסס ולאמת הצהרות שהן אובייקטיביות מבחינה אפיסטמית (כלומר, שכל אחד יכול לגלות ולהעריך את האמת שלהן), אך הצהרות אלו יכולות להיות על מה שהוא סובייקטיבי מבחינה אונטולוגית. סרל קובע שהאובייקטיביות האפיסטמית של השיטה המדעית (כלומר, התפיסה לפיה המדע פועל בהלימה עם החושים, התודעה וההיגיון) אינה מוציאה מכלל קיום את הסובייקטיביות האונטולוגית של הנושא (כלומר, את האפשרות שעם כל זאת, המדע לא מגלה את האמת אלא רק גרסאות חלופיות של האופן שבו אנו תופסים אותה). לפיכך, כאבי גב קיימים, הם חוויות סובייקטיביות שקיומן אינו מוטל בספק ברפואה, ונוירולוגיה, כפי שניתן לראות בכל ספר נוירולוגיה, עוסקת בהבנתם כדי לרפא אותם. 

סרל קורא לכל שיפוט ערכי סובייקטיבי "אפיסטמי". לפיכך, "הר מקינלי יפה יותר מאוורסט" הוא קביעה סובייקטיבית מבחינה אפיסטמית, בעוד ש"מקינלי גבוה מהאוורסט" הוא אובייקטיבי מבחינה אפיסטמית. ההצהרה האחרונה ניתנת להערכה (ואף לזיוף) על ידי קריטריון מובן ("רקע"), גובה ההר, כמו "הפסגה נמצאת כך וכך מטרים מעל פני הים". אין קריטריונים כאלה ליופי. סרל כותב שלדעתו של דנט אין תודעה בנוסף לתכונות החישוביות, כי זה כל מה שהתודעה מסתכמת בו: השפעות של מכונת פון נוימן וירטואלית המיושמת בארכיטקטורה מקבילה ולכן מרמזת שמצבי תודעה הם אשליה. לעומת זאת, סרל טוען ש"באשר לתודעה, הקיום של מה שנראה וגלוי הוא המציאות".

עוד כתב סרל:

דנט מכחיש את קיומה של התודעה. הוא ממשיך להשתמש במילה, אבל הוא מתכוון למשהו אחר. מבחינתו, הוא מתייחס רק לתופעות בגוף שלישי, לא לרגשות ולחוויות המודעות בגוף ראשון שיש לכולנו. עבור דנט אין הבדל בינינו, בני האדם, לבין זומבים מורכבים שחסרים להם כל רגשות פנימיים, כי כולנו פשוט זומבים מורכבים.... אני רואה את השקפתו כהפרכה עצמית משום שהיא שוללת את קיומם של הנתונים שתאוריית התודעה אמורה להסביר... הנה הפרדוקס של חילופי הדברים האלה: אני מבקר מודע העונה במודע להתנגדויות של מחבר שנותן כל אינדיקציה לכך שהוא כועס ונבוך באופן מודע. אני עושה זאת עבור קהל קוראים שאני מניח שהוא מודע. איך, אם כן, אוכל לקחת ברצינות את הטענה שלו שהתודעה לא באמת קיימת?

דנט ותומכיו ה"אשלייתיים", לעומת זאת, עונים כי ה"היבט הסובייקטיבי" הנזכר לעיל של המוחות המודעים אינו קיים, והוא שריד לא מדעי של "פסיכולוגיה עממית" של השכל הישר, וכי ה"הגדרה מחדש" לכאורה שלו-עצמו היא התיאור הקוהרנטי היחיד של התודעה.

נוירוביולוגים, נוירולוגים ומדעני מוח קוגניטיביים, בהם ג'רלד אדלמן, אנטוניו דמסיו, וילאיאנור רמצ'נדרן (Vilayanur Ramachandran), ג'וליו טונוני, כריסטוף קוך ורודולפו לינאס, קובעים כי קווליה קיימות וכי הרצון לבטל אותן מבוסס על פרשנות שגויה של פילוסופיים מסוימים לגבי מהו מדע.

## ראו גם
* כשל הומונקולוס
* פילוסופיה של הנפש
* פיזיקליזם
* מדענות

## קישורים חיצוניים
* דנט, דניאל (1988). קווינינג קוואליה.
* לורמנד א', קוואליה! (מוצג כעת בתיאטרון קרוב אליך)
* דה ליאון, ד', האיכויות של קוואליה

## מקורות

* 
* 
* 
* 


## הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופיה
קטגוריה:נוירולוגיה