Tumbleweed Connection

**Tumbleweed Connection** (בתרגום חופשי: **הַאֲחָזָת הטאמבלוויד**) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר והיוצר אלטון ג'ון, שראה אור באוקטובר 1970 בבריטניה,
ובינואר 1971 בארצות הברית. הוא אלבום קונספט בהשראת אמריקנה והמערב הישן של אמריקה.

## כתיבה והקלטה
כל השירים נכתבו על ידי אלטון ג'ון וברני טופין, למעט "Love Song" שנכתב על ידי . האלבום הוקלט ב בלונדון, אנגליה בשמונה סשנים שהתפרשו על פני החודשים מרץ, אפריל (לקולות רקע), מאי, יוני ואוגוסט 1970, ויצא לאור באוקטובר אותה שנה. לדברי המתזמר פול בקמסטר ההקלטות פוזרו על פני ארבעה וחצי חודשים מפני שג'ון, המפיק דאג'ן והוא עצמו כמעט ולא היו זמינים באותו זמן (לג'ון היו 30 הופעות בבריטניה ואירופה בין 20 במרץ ו־14 באוגוסט 1970). רבים משירי האלבום נכתבו והולחנו בזמן שבו נכתבו והולחנו שירי האלבום הקודם, "Elton John" (וחלק מהם – עוד קודם), דבר שגרם להכנת האלבום להיות קלה, לדברי ג'ון, משום ש"היה לנו מצבור". ג'ון ביצע בהופעות גרסה מוקדמת של "Son Of Your Father" כבר ביולי 1969, ושל "Ballad Of A Well-Known Gun" באוגוסט – ספטמבר אותה שנה. גרסת דמו של השיר האחרון הוקלטה באולפני דיק ג'יימס (DJM) בסתיו 1969. גרסאות דמו פסנתר של "Come Down In Time" ו־"Talking Old Soldiers" הוקלטו באולפני DJM באוקטובר – דצמבר 1969. גרסאות בסיסיות של "", "" ו־"" הוקלטו באולפני טרידנט במהלך ההקלטות של "Elton John", עם אוברדאבס שנעשו ל־"Tumbleweed Connection". גרסה מוקדמת של השיר "Madman Across the Water", בהשתתפות מיק רונסון בגיטרה חשמלית, הוקלטה אף היא במהלך הקלטות "Tumbleweed Connection". בכתיבת המילים אמר טופין שהושפע מאוד מהבנד.

הבסיסט  והמתופף  ניגנו, לראשונה ביחד כחטיבת הקצב באלבום של ג'ון, ב־"Amoreena". אולסון תופף בשיר אחד באלבום הבכורה של ג'ון, "Empty Sky". למארי, הייתה זו ההופעה הראשונה באלבום של ג'ון. בנוסף לכמה נגני אולפן שהשתתפו גם בהקלטת אלבומו הקודם, "Elton John", השתתפו בהקלטת האלבום גם מוזיקאי ליווי מלהקת  שעבדו עם ג'ון בימיו כמוזיקאי אולפן באולפני "DJM", בשנים שקדמו להקלטת אלבום הבכורה שלו. לג'ון עדיין לא הייתה להקה קבועה באותו זמן, והוא נהג להופיע מדי פעם עם חברי "Hookfoot", שכתוצאה מכך הכירו את שיריו. גיטריסט "Hookfoot" קיילב קוואיי  והמתופף רוג'ר פופ ניגנו עם ג'ון גם בהקלטת אלבום הבכורה שלו.

הסינגל היחיד היה "Country Comfort", שיצא לאור באוסטרליה, ניו זילנד וברזיל בלבד.

בשונה מהאלבום הקודם, "Elton John", שהתאפיין בתזמוריו העשירים, אלבום זה (למעט "Come Down in Time") התאפיין בצליל קאנטרי־רוק (וכן מוזיקת נשמה) מחוספס יותר: , ציין ג'ון. השפעה מכרעת על הצליל הייתה לחברי "Hookfoot". בריאיון למגזין "Sounds" (אנ'), ריאיון שנערך זמן קצר לפני יציאת האלבום לאור, אמר ג'ון: . מריאיון אחר מהתקופה עולה שעל ג'ון הופעלו לחצים לעשות אלבום תזמורתי נוסף (בהמשך להצלחת "Elton John" המתוזמר באופן ניכר): .

**Love Song**

ג'ון בחר להכניס לאלבום את "Love Song" של לזלי דאנקן (בדואט איתה) על חשבון שירו שלו "Into the Old Man's Shoes", אף על פי שהאחרון הוא חלק אינטגרלי מהאלבום מבחינה רעיונית וצורנית – לא היה מקום לשני השירים גם יחד על גבי אריך הנגן. "Love Song" זכה לגרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, בהם דייוויד בואי (גרסת דמו), מריאן פיית'פול, פגי לי, ניל דיימונד, דיון וורוויק ואוליביה ניוטון־ג'ון.
חיים טופול הקליט לשיר גרסה עברית לקראת ביקורו ההיסטורי של הנשיא סאדאת בישראל ופגישתו עם ראש הממשלה בגין ב־1977.

## העטיפה
הצילום שעל עטיפת התקליט (שנראה בשלמותו בפתיחה שלה) נעשה בתחנת הרכבת שפילד פארק  שבמחוז סאסקס, כ־50 קילומטר דרומית ללונדון, על מסילת הרכבת בּלוּבֶּל . הצלם איאן דיגבי אובנס צילם את ג'ון (יושב בימין התמונה השלמה, אבל נראה בצד שמאל בעטיפה הקדמית) ואת טופין (עומד בצד שמאל בעטיפה האחורית) מול תחנת רכבת משלהי המאה ה־19, במטרה להמחיש את אווירת האמריקנה הכפרית, על אף המיקום האנגלי (בתמונה נראות פרסומות למותגים אנגליים). תמונות נוספות, שצולמו בתוך רכבת על הקו, נכללו בהערות האלבום.

באוגוסט 2020, הודיעה מסילת הרכבת "בלובל" שלרגל ציון יום השנה ה־50 לצאת האלבום לאור, היא שִחזרה את חזוּת התחנה לחזות שהייתה לה ביום שבו צולמה תמונת העטיפה, כדי לאפשר לציבור להצטלם במקום ולשחזר את התמונה.

## הצלחה מסחרית וביקורת

האלבום נכנס למקום השני במצעד האלבומים הבריטי ב־16 בינואר 1971, ושהה במצעד 20 שבועות. בארצות הברית, הוא נכנס למצעד בילבורד 200 ב־23 בינואר 1971, הגיע למקום החמישי, ובסך הכל שהה במצעד 37 שבועות. האלבום היה אחד מארבעה אלבומים של ג'ון ששהו בו זמנית במצעד "בילבורד 200" באביב 1971. במרץ 1971 הגיע האלבום למעמד אלבום זהב בארצות הברית, ובאוגוסט 1998 הגיע שם למעמד אלבום פלטינה.

ב־2012 דורג האלבום במקום ה־458 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של רולינג סטון (אך לא נכנס לרשימה המעודכנת שפרסם המגזין ב־2020).

אף על פי שלא כלל להיטים, הוא מדורג באופן עקבי כאחד מהאלבומים האהובים ביותר על קהל המאזינים של ג'ון.

### ביקורת
האלבום התקבל בהערכה רבה על ידי מבקרי המוזיקה. סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר *[[AllMusic]]*, כתב שחצי מהשירים לא מצייתים לתבנית המקובלת של שיר פופ. הוא תיאר את המילים של טופין כ"מעוררות", והוסיף ש"החוש המלודי של ג'ון בשיאו".
מבקר לוס אנג'לס טיימס רוברט הילברן כתב: "זה האלבום הקרוב לשלמות, שאמנים תכופות מעבירים קריירה שלמה בניסיון להניב אותו". מבקר BBC כריס רוברטס תיאר אותו לימים כ"מעולה", "נלהב ומעוצב במיומנות". "מוזיקת נשמה לבנה מאוד, מאוד במיטבה", כתבה פני ולנטיין ממגזין "Sounds".

בביקורתו המנומקת, החיובית אך מסויגת, תיאר ג'ון לנדאו מ"רולינג סטון" את האלבום כ"מרגש", אך הסתייג מהעיבודים העמוסים מדי, לדעתו, לחלק מהשירים. הוא שיבח אמנם את המעבר מ"העיבודים הגרנדיוזיים" שאפיינו, לטעמו, את "Elton John" לעיבודים יותר פשוטים, אך הוסיף: "ההסתייגות העיקרית שלי מהאלבום החדש היא שהוא לא הלך רחוק מספיק [...] השירה והמלודיות שלו באלבום הזה טובות במיוחד. מה שלא כל כך מרגש הוא העיבודים העמוסים שנדמה שמפזרים את האנרגיה של הביצועים". עם זאת, הוא טען שב־"", "" ו־"" העיבודים העשירים "יעילים" ואף "מבריקים", אך: "עדיין, יותר קטעים עם התזמור המצומצם של "Talking Old Soldiers" ושל "Love Song" היו יכולים לתת לאלבום עומק אישי גדול יותר". ביקורת מעורבת הייתה ללנדאו גם על ברני טופין, שלצד תיאור חלק מהמילים שלו כ"מבריקות", טען: "המבנים שלו פעמים רבות מגושמים וקשים לשירה, והדו־משמעויות שלו יוצאות לפעמים משליטה. הוא לא ליריקן גדול, אבל הוא בהחלט ליריקן מעניין ומשמש את אלטון ג'ון כאמצעי משביע רצון להביע את עצמו.".

בביקורתו על מהדורת הדלוקס שיצאה לאור ב־2008 (וכללה, בנוסף לאלבום הרגיל, דיסק נוסף עם דמואים והקלטות מהופעות באולפני BBC), עמד באד סקופה ממגזין UNCUT  על כך ש־"Tumbleweed Connection" הוקלט לפני הפריצה המסחרית של ג'ון, ועל כן הושפע משיקולים אמנותיים בלבד. הוא תיאר אותו במילים "אלבום מגובש להפליא". הוא שיבח גם את הדיסק השני ותיאר חלק מהביצועים שבו כ"מרתקים". סקופה סיכם: "* המורחב מייצג את המקרה הנדיר שבו השלמות עצמה מושבחת".

== רשימת השירים ==


* צד א' וצד ב' צורפו כרצועות 1–10 במהדורות ה[[תקליטור]].
=== רצועות בונוס – ההוצאות המחודשות לאור של "Mercury" ב־1995, ושל "Rocket" ב־2001 ===



*'מידע נוסף**



=== רצועות בונוס – מהדורת דלוקס (2008) ===
**תקליטור ראשון – האלבום המקורי'''

* כל השירים בתקליטור השני יצאו לאור לראשונה במהדורה זו, למעט רצועות 8 – 10. רצועה 10 יצאה לאור לראשונה באלבום האוסף (אומנים שונים)  באוקטובר 1988.

## מיקומי שיא
### מצעדים שבועיים

### מצעדים שנתיים

## נתוני מכירות
[ממוזער|250px|הסמכת הפלטינה המקורית מ[איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (העותק שקיבל ברני טופין), 1998]]

## משתתפים
מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות התקליטור והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
* אלטון ג'ון – זמרה, פסנתר (1, 3–6, 8, 9, 10), אורגן האמונד (8), קולות רקע (10)
* בריאן די – אורגן האמונד (10, 13 – דלוקס)
* קיילב קוואיי  – גיטרה מובילה (1, 4, 6, 8), גיטרה אקוסטית (1, 3, 5, 6), גיטרה חשמלית (5)
* לס תאצ'ר – גיטרה אקוסטית (2, 10), גיטרה אקוסטית 12 מיתרים (3)
*  – גיטרת פלדה הוואית (3)
*  – קולות רקע (1, 4, 5, 7), גיטרה אקוסטית (7)
* מייק איגאן – גיטרה אקוסטית (10)
* דייב גלובר – גיטרה בס (1, 4, 5 ,6)
* הרבי פלוורס  – גיטרה בס (2, 3, 10)
* כריס לורנס  – בס אקוסטי (2,10)
*  – קולות רקע (3, 6), גיטרה בס (8)
* רוג'ר פופ – תופים (1, 4, 5, 6), כלי הקשה (1)
*  – תופים (2, 3, 10)
*  – קולות רקע (3, 6), תופים (8)
* רובין ג'ונס – תופי קונגה (10), טמבורין (10)
* קארל ג'נקינס – אבוב (2)
*  – נבל (2)
* איאן דאק – מפוחית פה (3, 4)
* ג'וני ואן דרק – כינור (3)
* פול בקמסטר – עיבוד, ניצוח, תזמור
*  – קולות רקע (1, 4, 5)
* טוני בורואס  – קולות רקע (1, 5)
* קאי גרנר – קולות רקע (1, 4, 5)
* טוני האזרד — קולות רקע (1, 5)
* דאסטי ספרינגפילד – קולות רקע (1, 5)
* הת'ר וויטמן – קולות רקע (4)
* איבון וויטמן – קולות רקע (4)
* תמי האנט – קולות רקע (4)

### הפקה
*  – מפיק
* רובין ג'פרי קייבל – טכנאי קול
* גאס סקינס – עריכה
* ריקי גרהאם – העתקות דיגיטליות
* גרג פני – מיקס סראונד
* ברני טופין – תמלילן
* סטיב בראון – תיאום
* דייוויד לרקהאם – ארט דיירקטור, עיצוב, עיצוב עטיפה, צילום
* בארי וונצל – צילום
* איאן דיגבי־אובנס – צילום
* ג'ון טובלר  – הערות אלבום

## גרסאות כיסוי וביצועים נוספים
גרסה של רוד סטיוארט ל־"Country Comfort" נכללה באלבומו Gasoline Alley , שיצא לאור ארבעה חודשים לפני "Tumbleweed Connection".

השיר "Amoreena" מופיע בנעימת הפתיחה של הסרט אחר צהריים של פורענות.

ב־1991 ביצע סטינג גרסת כיסוי ל־"Come Down in Time", שנכללה באלבום המחווה לאלטון ג'ון וברני טופין "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin". לאותו אלבום, כיסה פיל קולינס את "Burn Down the Mission" (שיר שג'ון הרבה לבצע בהופעותיו).

זמר הקאנטרי האוסטרלי קית' אורבן הקליט ל־"Country Comfort" גרסת כיסוי, שנכללה באלבומו  שמ־2004.

## קישורים חיצוניים

*
* סרטון גרסת דמו פסנתר של "Come Down in Time" (מהדורת דלוקס, אודיו), באתר יוטיוב

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי אלטון ג'ון
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי גאס דאג'ון
קטגוריה:אלבומי קאנטרי
קטגוריה:אלבומי פלטינה בארצות הברית
קטגוריה:אלבומי כסף בממלכה המאוחדת