ברית בין הבתרים

שמאל|ממוזער|300px|מפת ארץ ישראל שהובטחה בברית בין הבתרים. הגבול הצפוני והגבול הדרומי מסומנים באדום.
**בְּרִית בֵּין הַבְּתָרִים** היא סיפור מקראי מכונן בחיי אבות האומה של בני ישראל, הנזכר בפרשת לך לך בספר בראשית פרק טו. במעמד הזה, ה' התגלה אל אברהם וכרת עימו ברית חד-צדדית שבה בישר לו שזרעו יירש ארץ המשתרעת מנהר מצרים עד נהר פרת. כמו כן, שזרעו ישועבד בארץ זרה ולאחר מכן יזכו לירושה זו.

ברית זו לבשה צורה מעשית על ידי ציוויו של האל לאברהם לקחת כמה בהמות ועופות ולבתרן. במהלך ההתגלות שבאה בעקבות זאת, עבר לפיד אש בין בתרי הבהמות, ומכאן שמה של הברית. תוכנה של הברית הוא הבטחת ארץ ישראל לזרעו של אברהם, הראשונה מתוך סדרת הבטחות לאבות.

ממוזער|גבולות הארץ המובטחת בברית בין הבתרים לפי שיטת הרב ישראל אריאל
בריתות דומות עם חיות מבותרות ידועות מהמזרח הקדום, כגון ממארי.

## התיאור המקראי

### מהלכה של הברית
[220px|ממוזער|אברהם מגן על הפגרים, [ג'יימס טיסו.]]
220px|ממוזער|"ויהי השמש באה ועלטה היה והנה תנור עשן ולפיד אש אשר עבר בין הגזרים האלה."
הברית מתוארת ב. לאחר שהבטיח אלוהים לאברהם (אז אברם) זרע ככוכבי השמים לרוב, הבטחה שעליה נאמר "והאמין בה'", מבטיח לו האל גם את הארץ. ואולם אברם מקשה - "במה אדע כי אירשנה", ובתגובה באה הברית:

### גבול ארץ ישראל

ברית בין הבתרים מהווה הבסיס העיקרי לגבולות ארץ ישראל (כמקביל לגבולות משה בפרשת מסעי וגבולי יחזקאל), גבולות הללו מיוחדים בכך שהם כוללים גם ארץ הקיני הקניזי והקדמוני עד נהר פרת.

#### תיאור הגבול
על פי הברית רשום כי: ".. לזרעך נתתי את הארץ הזאת מנהר מצרים עד הנהר הגדול נהר פרת". על פי רוב הדעות, נהר מצרים תוחם את הגבול בקרן הדרומית מערבית והוא בעצם מתייחס לזרוע המזרחית ביותר של הנילוס, ששימשה גבול עם מצרים והתייבשה בשלהי העת העתיקה. נהר פרת על פי רוב, תוחם את הגבול בקרן הצפונית מזרחית, ונחשב כנהר הגדול והידוע ביותר בארץ על פי התנ"ך.

מכיוון שהגבולות הגאוגרפיים אינם תוחמים לגמרי את ארץ ישראל, בברית רשומים גם העמים שגרים בין הגבולות, ששטחם גם הוא שייך לאברהם על פי הברית, ובכך נתחמת כל ארץ ישראל. ואלו העמים: "את הקיני ואת הקנזי ואת הקדמוני: ואת החתי ואת הפרזי ואת הרפאים: ואת האמרי ואת הכנעני ואת הגרגשי ואת היבוסי".

### הבהמות וביתורן
בפרשנות המסורתית אין תמימות דעים ביחס לפירוש המילה "משולשת" (ובהתאמה: "משולש") המופיעה ביחס לעגלה, לעז ולאיל: יש שפירשו שהכוונה לשלוש בהמות, יש שפירשו שהכוונה לבהמות בנות שלוש שנים, או לבהמות מפוטמות כהלכה. לדעת רובם של הפרשנים ה"תור" המוזכר הוא תור, אך בפרקי דרבי אליעזר מפורש התור כשור (בדומה לארמית – "תורא").

יש האומרים גם כי משמעות מעשה זה היא הצהרה שכך ייעשה לעובר על הברית. כריתת הבהמות, כמו פרטים רבים אחרים בטקס, תואמים את הידוע לנו על בריתות שנכרתו בין מלכים ושליטים במסופוטמיה בחציו הראשון של האלף השני לפני הספירה.

אין זו ברית בין הבתרים היחידה במקרא. בירמיה מספר הכתוב כי בימי המצור הבבלי על ירושלים ערב החורבן, ניאותו יושבי העיר לקיים את מצוות שילוח עבדים (שמות כא, ב) שלא קיימוה עד אז. אך משהוסר המצור, חזרו בהם וכבשו להם את העבדים ששחררו קודם תוך ברית התחייבות חגיגית במקדש. אז בא הנביא והוכיחם וניבא להם בשם ה':

"ונתתי את האנשים העוברים את בריתי, אשר לא הקימו את דברי הברית אשר כרתו לפני, העגל אשר כרתו לשניים ויעברו בין בתריו. שרי יהודה ושרי ירושלים - - - העוברים בין בתרי העגל. ונתתי אותם ביד אויביהם" (ירמיה לד, יח-יט).

נמצאנו למדים כי כ־1,200 שנה אחרי אברהם אבינו, כשיושבי ירושלים מקבלים עליהם התחייבות חגיגית נכבדה לשחרר את עבדיהם, הריהם כורתים עגל ועוברים בין בתריו. ברית בין הבתרים אינה, אפוא, טקס מיוחד בבראשית ט"ו, אלא פרוצדורה משפטית מקובלת במשך אלפי שנים, ולאו דווקא בישראל.

יש הסבורים ששורשה של המילה ברית בפעולת ה"בריה" שהוא חיתוך הלחם או חלוקת הבשר המבושל.

קיים דמיון למעשי ברית דומים בארצות המזרח הקרוב, לדוגמה המענקים שהבטיח המלך אשורבניפל לעבדו בולטא.

## קרבת הסיפור לבריתות במזרח הקדום

בריתות דומות עם חיות מבותרות ידועות מהמזרח הקדום: בארכיון המלכותי של מארי, למשל, מתועדת ברית שלום בין אנשי החֿנה (סוג של נוודים) ואנשי ארץ אִדַמַרַצַ, בה השליח קיבל גור כלבים ועז, אך החיות לא היו כשרות בעיניו, והוא הרג בטקס דתי סמלי עיר בן אתון וכרת את הברית.

גם בחלקים אחרים במקרא מתועדות בריתות עם בתרי חיות.

## פרשנות הברית במקורות היהודיים

### מועד ומקום המעמד
בתורה מתואר המעמד לאחר תיאור יציאת אברהם מחרן לארץ כנען בגיל 75 (בראשית י"ב ד'), ולפני תיאור נישואיו להגר ובעקבות כך לידת ישמעאל כאשר אברהם בן 86 (בראשית ט"ז ג'). אולם לפי בעל סדר עולם, המבסס את שיטתו על מדרשים ומקורות רבים בחז"ל ובמפרשים, מעמד הברית התקיים 30 שנה לפני הולדת יצחק. לפי שיטה זו, מאחר שאברהם היה בן 100 בהולדת יצחק (בראשית כ"א ה') יוצא שכריתת הברית הייתה כאשר אברהם היה בן 70, בשנת 2018 לבריאת העולם, כלומר לפני יציאתו מחרן ולפני מלחמת ארבעת המלכים את החמישה. מכאן שלאחר ברית בין הבתרים חזר אברהם לחרן ל-5 שנים נוספות. הגר"א בפירושו לסדר עולם מתנגד לתארוך זה ומביא פירוש אחר לפיו 430 השנים נמנות משעה שאברהם ניצל מניסיונו של נמרוד לשרפו בכבשן האש, כך שאין בעיה לתארך את ברית בין הבתרים בין השנים 75–85 לאברהם.

ישנה אגדה עממית הגורסת כי המקום בו נכרתה הברית הוא המקום הנקרא כיום הר הבתרים, ואף קיימת עדות מהמאה ה-16 לנוהג שהונהג בקרב תושבי צפת לעלות להר דב בפרשת לך לך ולקרוא שם בתורה על מעמד ברית בין הבתרים. אולם למסורת זו אין כל תימוכין מהמקרא או ממקורות חז"ל, ועל פי העולה מן המקרא הייתה הברית במקום מושבו של אברהם באותה העת, בחברון.

בספר היובלים פרק י"ד ממוקם המעמד בחברון ומתוארך לשנה הרביעית לשמיטה, בהיות אברהם בן 85, ב-15 בחודש השלישי, שהוא חג השבועות בלוח השנה במגילות קומראן.

### התקיימות ההבטחות בברית
אין ספק שהתורה רואה את התגשמות הברית בשעבוד בני ישראל במצרים וביציאה ממנה, אשר הייתה "ברכוש גדול", כאשר בני ישראל שאלו מן המצרים כסף וזהב לרוב בצאתם (שמות י"ב, ל"ה-ל"ו). בתורה אף מובא תאריך דומה למוזכר בברית בין הבתרים באשר למועד הגאולה; לעומת "ארבע מאות שנה" שנאמרו בברית, בספר שמות (יב, מ) נאמר: . סטייה זו של שלושים שנה עוררה קשיים קלים בלבד לעומת הבעיה שקיימת לפי התיארוך שבו נקטו חז"ל, אשר לפיו ישבו בני ישראל במצרים מאתיים ועשר שנים בלבד, תיארוך אשר נתמך על ידי שושלת היחס של משה. לפתירתה של בעיה זו הוזקקו חז"ל והפרשנים הקלאסיים לפרש, שאותן "ארבע מאות שנה" אינן מתחילות מתחילתו של שעבוד מצרים, אלא מהולדת יצחק לאברהם. פירוש זה משתקף גם בטעמי המקרא, אשר הפרידו מילים אלו משאר הפסוק, כמרמזות שאותן "ארבע מאות שנה" מהוות תאריך יעד, ולא פרק זמן שבו יתקיימו הגרות והשעבוד. באשר לסתירה בין הפסוקים - לפי סדר עולם ארבע מאות ושלושים השנים נמנו החל ממעמד הברית, ואילו הגר"א מביא שהמנין של ארבע מאות ושלושים השנים החל מניסיון כבשן האש של אברהם.

במכילתא מביא רבי יהודה הנשיא פירוש אחר, היוצא מתוך הסתירה שקיימת שבין תיארוך "דור רביעי" לבין אותן "ארבע מאות שנה". אליבא דרבי יהודה הנשיא, אלו שני תאריכים התלויים בבחירתו של עם ישראל:

נראה שלשיטתו, בסופו של דבר התקיים התאריך המוקדם, ורק ארבעה דורות ישבו במצרים ולא ארבע מאות שנה, משום שבני ישראל חזרו בתשובה מבעוד מועד.

### טעם גזרת שעבוד מצרים
שאלה עתיקה שהועלתה לאור הכתוב היא שאלת הסיבה: מהי הסיבה לכך שנגזרה גזירה כה חמורה - שעבוד וגרות בארץ לא להם - על זרעו של אברהם?

שאלה זו הועלתה אצל חז"ל בתחילת תקופת התלמוד:

לפי חז"ל, כתפיסת הגמול הקלאסית המקובלת אצלם והרווחת במקרא, אין מנוס מלראות שעבוד זה כעונש. הדעות נחלקו רק באשר לשאלה על מה בא העונש. לפי רבי אלעזר, העונש היה על שגייס את "חניכיו ילידי ביתו" (לתפיסתו: תלמידי בית מדרשו) למלחמתו להצלת לוט במלחמת ארבעת המלכים את החמישה. לפי שמואל, העונש היה על שגילה חוסר אמון בהבטחתו של הקב"ה וביקש הוכחות לקיומה. לפי רבי יוחנן, העונש בא על כך שלאחר שניצח במלחמה הנזכרת, לא ניצל אברהם את ניצחונו כדי לצרף את אנשי סדום ועמורה אל סיעת עובדי ה' (או "לגיירם" כלשון חז"ל).

קיימות דעות נוספות בקשר לטעם שעבוד מצרים. המהר"ל מפראג טוען (בספר "גבורות ה'") כי השעבוד היה נצרך כדי לצרף את בני יעקב ממקבץ אנשים בעלי קרבת משפחה לעם המוכן לקבל ולהשפיע את דבר ה'.

ואולם לדעת זקוביץ, שעבוד ישראל במצרים הוא עונש על היחס המשפיל שקיבלה הגר המצרית בביתה של שרה, לגביה נאמר: "וַיֹּאמֶר אַבְרָם אֶל שָׂרַי הִנֵּה שִׁפְחָתֵךְ בְּיָדֵךְ עֲשִׂי לָהּ הַטּוֹב בְּעֵינָיִךְ וַתְּעַנֶּהָ שָׂרַי וַתִּבְרַח מִפָּנֶיהָ", מידה כנגד מידה.

### ברית בין הבתרים והבחירה החופשית
בקרב הוגי הדעות היהודיים של ימי הביניים עוררה הברית גם בעיה פילוסופית בהקשר לנושא הבחירה החופשית: בברית נגזר לכאורה על המצרים לשעבד את ישראל, ואם כן היכן הייתה הבחירה החופשית שלהם, ומדוע נענשו על כך? המצדדים בכך שלמעשה אין בחירה חופשית והכול בגזירה אלוהית, ראו בכך הוכחה לשיטתם, שאדם יכול לקבל שכר ועונש גם על דבר שנגזר עליו לקיימו.

הרמב"ם, אשר נלחם בכל עוז בתפיסות ששללו את הבחירה החופשית, התייחס לבעיה זו בחיבורו משנה תורה:

תשובתו של הרמב"ם ידועה בשם "התשובה הסטטיסטית": הגזירה הייתה על הכלל, אך כל פרט ופרט יכול היה שלא להיכלל בה. תשובה זו עוררה התנגדות בקרב חכמים אחרים בני זמנו ואחריו; כך כותב על כך הראב"ד, בחריפותו הרגילה:

קושייתו של הראב"ד מתבססת על הורדה של הגזרה על הכלל והפרטתה על כל אחד מן הפרטים. על כל אחד מהם ניתן לשאול: האם הייתה עליו הגזירה שישעבד? אם שיעבד והייתה עליו הגזירה, הרי היה אנוס לכך; אם לא הייתה עליו הגזירה, אלא על האחרים - הרי הם לא שיעבדו, וחוזר חלילה. שני תירוציו הם:
#המצריים היו ראויים לעונש כבר לפני כן, ועל כן הכפייה עליהם לא מבטלת מהם את העונש של המכות (לעומת הטביעה בים שבאה לא בגלל השעבוד אלא בגלל הסירוב לשלח);
#המצריים קיימו יותר מאשר נגזר שהיו צריכים לשעבד, ועל כך נענשו.
כתירוצו השני של הראב"ד תירץ גם הרמב"ן.
אלא שקושייתו על הרמב"ם הייתה מכיוון אחר:

אליבא דרמב"ן, קיום גזירתו של הקב"ה, גם אם היא שעבוד עם שלם, מהווה מצווה, אם לא מפריזים על מה שנגזר מראש.

## לקריאה נוספת
* מרדכי ברויאר, **פרקי בראשית**, הוצאת תבונות, תשנ"ט, הפרק "ברית בין הבתרים", עמ' 313–333.
* נורית גוברין, "'עיט ואלהים יחדו'. מתוך: המקרא כנושא לספרות". 'ספר מיכאל. בין הזמן הזה לימים ההם. מחוה למיכאל בהט', עורך: אבי שגיא, הוצאת רכס והוצאת כתר, תשס"ז/2007.

## קישורים חיצוניים

* 
* יהודה אליצור, ברית בין הבתרים, באתר "דעת"
* מנחם בן-ישר, ברית בין הבתרים ותוצאותיה , מתוך הדף השבועי של היחידה ללימודי יסוד ביהדות באוניברסיטת בר-אילן
* מרדכי כוגן, על ברית בין הבתרים, מתוך הבלוג של ד"ר לאה מזור
* ברית בין הבתרים: הברית ההיסטורית שקבעה את גורלנו, באתר חב"ד
* ברית בין הבתרים באתר ישיבת ברכת משה
*"וְדוֹר רְבִיעִי יָשׁוּבוּ הֵנָּה" באתר בעקבות הפשט האבוד

## הערות שוליים

קטגוריה:סיפורי ספר בראשית
קטגוריה:אברהם
קטגוריה:בריתות במקרא
קטגוריה:פרשת לך לך