open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קופיצ'ינצה

**קופיצ'ינצה** (באוקראינית: **Копичинці**, קופיצ'ינצי; בפולנית: **Kopyczyńce**; ביידיש: **קאפיטשיניץ**) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה. עד השואה התקיימה בה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1340, ובשנת 1564 הוענקו לה זכויות עיר. בין השנים 1672 ו-1699 נשלטה העיירה בידי האימפריה העות'מאנית.

בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח פולין הקונגרסאית.

## יהודי קופיצ'ינצה
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17. בסוף המאה ה-19 הקים בה האדמו"ר יצחק מאיר השיל את חסידות קופיטשניץ.

בשנת 1920 פרעו ביהודי העיירה גייסותיו של סימון פטליורה, תוך רצח מספר יהודים ואונס נשים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,600 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, תוך פעילות ציונית ערה.

בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם האוקראינים. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

### בשואה
ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ולמחרת ביצעו האוקראינים מעשי השפלה, התעללות ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, וכן הועלו באש בתי הכנסת בעיירה. מסתיו 1941 נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה במחנות עבודה, ובתחילת 1942 הובאו לעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה, עד שמספר יהודיה הגיע לכ-3,120 איש.

ב-30 בספטמבר 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה אלימה בעיירה, בה כ-50 יהודים נרצחו במקום, כ-70 הועברו למחנה ינובסקה וכ-1,000 שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן רוכזו יהודי העיירה הנותרים בגטו שהוקם בה, אליו הובאו יהודים רבים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-2,900 איש.

ב-15 באפריל 1943 נרצחו כ-400 יהודים מהגטו בבורות ירי ביער סמוך. לאחר מכן, צומצם שטח הגטו שבעיירה, ובד בבד, הובאו אליו יהודים נוספים מהסביבה.

באקציה נוספת, בת מספר ימים, שנערכה בגטו בתחילת יוני 1943, נרצחו רוב יושביו בבורות ירי בידי שוטרים גרמנים. מספר יהודים הצליחו להימלט מהטבח בסיוע פרטיזנים מקומיים.

ב-12 ביוני 1943 הועברו כ-400 יהודים מהגטו שבעיירה לגטו צ'ורטקוב, ושם נספו עם יתר יהודי המקום. כ-600 יהודים שנותרו בגטו שבעיירה ובחוות חקלאיות בסביבתה נרצחו ב-20 ביולי 1943, תוך עריכת מצוד קפדני אחר יהודים מסתתרים בעיירה.

לאחר שחרור העיירה בידי הצבא האדום שבו אליה כ-20 יהודים, אך אלו עזבו אותה במהרה, עקב איומים מצד אוקראינים לאומנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* קופיצ'ינצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:גליציה
קטגוריה:מחוז טרנופול: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קובליצ'י

**קובליצ'י** (בבלארוסית: **Кублічы**; ברוסית: **Кубличи**) הוא כפר במחוז ויטבסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
הכפר נזכר לראשונה ב. בחלוקת פולין השנייה ב-1793 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית, ועד מלחמת העולם השנייה היוו היהודים רוב גדול בקרב תושביו.

## יהודי קובליצ'י
בראשית המאה ה-20 נמנו בכפר 935 יהודים. בין מלחמות העולם נותרו בו כ-500 יהודים, רוב תושביו, ופעלו בו מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.

ב-3 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודים שלא הספיקו להימלט ממנו. בהמשך, הוטלו על יהודי הכפר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה. בסוף ספטמבר 1941 רוכזו מאות יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, בו ביצעו הגרמנים מעת לעת מעשי התעללות ורצח. בד בבד מתו רבים מיושבי הגטו מרעב וממחלות.

בנובמבר 1941 רוכזו יהודי הגטו הנותרים בבניין אחד, אשר הוקף בגדר תיל, ונשמר בידי שוטרים בלארוסים. ליושבי הבניין לא סופק כל מזון, והצעירים שבו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה.

בסוף דצמבר 1941 גורשו כל יהודי הכפר לאושאצ'י, שיהודיה כבר נרצחו, ושם הוחזקו בגטו מקומי. ב-12 בינואר 1942 ניסו יהודי קובליצ'י לברוח מהגטו, אך רובם נתפסו ונרצחו. הנותרים נרצחו זמן מה לאחר מכן.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
פרנץ קרום

**פרנץ קרום** (בגרמנית: **Franz Krumm**, נולד ב-16 באוקטובר 1909 בגרמניה, נפטר ב-9 במרץ 1943 באוריול שברוסיה) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת החלוץ בבאיירן מינכן ובמינכן 1860.

## ביוגרפיה
קרום החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1931 בבאיירן מינכן כאשר היה בן 22, והיה חלק מקבוצה חזקה שכללה שחקנים כמו קונראד היידקאמפ, יוזף ברגמאייר ואוסקר רוהר. קרום סייע לבאיירן מינכן לזכות באליפות גרמניה בשנת 1932, שהתנהלה אז בשיטת נוק-אאוט, לאחר שכבש שער בניצחון 2-0 בגמר מול איינטרכט פרנקפורט. קרום שיחק בסך הכל שבע עונות בבאיירן מינכן. ובשנת 1938 חצה את הכביש אל היריבה העירונית מינכן 1860, בה שיחק עד 1943, השנה בה נהרג במלחמת העולם השנייה.

לקרום שתי הופעות בנבחרת גרמניה, בהן כבש שער אחד.

קרום נשלח במלחמת העולם השנייה להילחם בחזית המזרחית, ומצא את מותו בשנת 1943 באוריול שברוסיה, בגיל 33. גם חברו לבאיירן מינכן יוזף ברגמאייר מצא את מותו במלחמה באותו מקום, ארבעה ימים מוקדם יותר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני מינכן 1860
קטגוריה:חלוצי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1909
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1943
משטרת עין חוצוב

משטרת עין חוצוב|שמאל|ממוזער|250px
עץ השיזף בקרבת משטרת עין חוצוב|שמאל|ממוזער|250px
שוקת המים בקרבת משטרת עין חוצוב|שמאל|ממוזער|250px
**משטרת עין חוצוב** היא תחנת משטרה שהוקמה, ב-1930, בצפון הערבה, בתקופת המנדט הבריטי, עבור משטרת הרוכבים. לאחר כיבושה במלחמת העצמאות שימשה כנקודת התארגנות למבצעים נוספים בנגב.
## ההיסטוריה של התחנה
תחנת המשטרה הייתה חלק ממערך תחנות משטרה שנבנו לשירות משטרת הרוכבים וכללו את משטרת הרוכבים שובל, משטרת כורנוב (ממשית), משטרת עין חוצוב, משטרת עין רדיאן (יטבתה) ומשטרת אום רשרש. רוכבי היחידה נעו על גבי גמלים בין נקודות המשטרה על מנת לשמור על דרכי הנגב ועל הגבול המזרחי.

ב-25 בנובמבר 1948 השתלטה חטיבת הנגב על המקום (ללא קרב) במסגרת מבצע לוט והמקום שימש את הכוחות להתארגנות לקראת פתיחת הדרך לסדום. במרץ 1949 שימש המקום כנקודת כינוס לחלק מחטיבת גולני בהתארגנות למבצע עובדה לשחרור הנגב הדרומי ואילת.

תחנת המשטרה כוללת חדר בן קומה אחת. היא נבנתה בראש תל ארכאולוגי בשם מצד חצבה שזוהה כבר בשנות ה-50 כתמר המקראית. ב-1967 הוקמה במקום חווה חקלאית בשם עיר אובות. שימור האתר הארכאולוגי נעשה על ידי קבוצה אמריקאית אוונגליסטית בשיתוף רשות העתיקות. התחנה עצמה שופצה, הוכרזה כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומשמשת כמרכז מבקרים.

למרגלות התל נבע בעבר מעיין בו השתמשו יושבי המשטרה והעוברים במקום. בקרבת המעיין ניתן לראות שוקת שהוזנה ממימי המעיין ושימשה להשקיית הגמלים של משטרת הרוכבים. מימי המעיין הזינו גם עץ שיזף בן כ-300 שנה שגדל בקרבתו. בעקבות קידוחי מים שערכה מקורות בסביבה ירד מפלס מי התהום והמעין יבש ובימינו מושקה העץ באופן מלאכותי.

## קישורים חיצוניים

* מצד חצבה - תמר המקראית, באתר iNature
* עיר אובות, עין חצבה, עין חוצ'וב, תמר המקראית, באתר "מסלולרי" (אורכב)
* עין חצבה, באתר "מפה" (אורכב)
* אתרים היסטוריים בערבה התיכונה, באתר "הערבה"

## הערות שוליים

קטגוריה:הנגב: מבנים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז דרום
קטגוריה:מחוז הדרום: מבנים לשימור
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
קטגוריה:מועצה אזורית הערבה התיכונה: מבנים
קטגוריה:חצבה
קטגוריה:עיר אובות
בת הגנרל

**בת הגנרל** (באנגלית: **The General's Daughter**) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי נלסון דה מיל העוסק בחקירת רצח בצבא ארצות הברית. המחבר, אשר שירת כמפקד מחלקת חי"ר בדיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת) ולחם במלחמת וייטנאם, הסתמך על ניסיונו הצבאי כמו גם על תחקיר מעמיק שביצע. הספר עובד בשנת 1999 לסרט קולנוע בכיכובם של ג'ון טרבולטה כברנר ומדלין סטו כסנהיל וג'יימס קרומוול כגנרל קמבל.

## עלילה
עלילת הספר נפתחת כאשר מוטל על חוקר מיחלק החקירות הפליליות פול ברנר ועל שותפתו, המומחית לפשעי מין, סינתיה סנהיל, לחקור את נסיבות מותה של סגן אן קמבל מצבא ארצות הברית, שנמצאה באחד המטווחים של פורט הדלי, בסיס האימונים של חיל הרגלים בג'ורג'יה. גופתה של קמבל נמצאה עקודה לרצפה, בעירום ועם סימני התעללות. ברנר הוא חוקר מנוסה שבעברו הוכשר כצנחן וכסייר. הוא לחם במלחמת וייטנאם בשורות דיוויזיית הפרשים הראשונה ועוטר על גבורתו בכוכב הארד. אולם חקירה זו, המורכבת בשל העובדה שמדובר בחקירת פשע על רקע מיני בצבא, הופכת מורכבת ומסובכת בהרבה בשל העובדה שהנרצחת היא בתו של הגנרל ג'וזף "ג'ו הלוחם" קמבל, שזכה לתהילה על גבורתו כמפקד גדוד רגלים משוריין במלחמת וייטנאם וכפקד אוגדה במלחמת המפרץ, ועשוי להתמנות לתפקיד בכיר בממשל האמריקני. כנגד רצונו של ברנר לפענח את הפרשה ניצב האינטרס של מפקדי הצבא לטייח אותה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרי 1992
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת שלגי
קטגוריה:ספרי נלסון דה מיל
סביום

**סביום** (ידוע גם בשם **סבום**) היה מלך אמורי, המלך השלישי בשושלת הראשונה של מלכי בבל. הוא מלך בין השנים 1844–1831 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, או בין השנים 1781–1767 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה. בתקופתו בבל הייתה עיר-מדינה קטנה ששלטה רק על העיר בבל, שבתקופתו הייתה כנראה עיר קטנה. אחריו מלך בנו אפיל-סין. העיר התחילה לגדול בתקופת נכדו סין-מובליט והפכה לאימפריה בתקופת נינו חמורבי.

בשנה ה-7 למלכותו, ניהל מלחמה עם לרסה. בשנה ה-12 נלחם בעיר כאזאלו. בשנה ה-13 למלכותו, העמיק את מערכת תעלות ההשקיה בעיר בבל. בתקופת מלכותו בנה בבבל את מקדש אסגילה לאל מרדוך ואת מקדש אבאבר  בסיפר.

## קישורים חיצוניים
*פירוט האירועים לפי שנים, שנות מלכותו של סביום

קטגוריה:מלכי השושלת ה-1 האמורית של בבל
עדה צמח

**עדה צמח-וָרֶטֶה** (7 ביולי 1919 - 29 בנובמבר 2005) הייתה חוקרת ספרות ומתרגמת ישראלית. כלת פרס טשרניחובסקי לתרגום.

## ביוגרפיה
צמח נולדה בשנת 1919 באודסה, וב-1921 עלתה לארץ ישראל עם אמה ואביה, הסופר והמבקר שלמה צמח. למדה בגימנסיה הרצליה ובבית הספר הריאלי בחיפה.

במלחמת העולם השנייה התגייסה לצבא הבריטי. לאחריה נסעה ללמוד בלונדון ובפריז.

בשנת 1951 זכתה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (לצדם של יוסף אור, אהרן אמיר ומנשה לוין).

באמצע שנות ה-50 החלה לערוך את "אורות" - כתב עת לדברי ספרות ואמנות, והמשיכה בעריכתו עד תחילת שנות ה-70.

ספרה "באמצע: קריאה בשני סיפורים של אורי ניסן גנסין" (הוצאת מאגנס, 2000), זיכה אותה בפרס מפעלי ספרות מטעם משרד החינוך והתרבות.

מאמריה ומסותיה כונסו בספר "מבית ומחוץ: מאמרים ורשימות ביקורת" (הוצאת עם עובד, 2001).

הייתה נשואה להיסטוריון מאיר ורטה. ילדיה הם: הסופרת תמר ורטה זהבי, הבמאי דני ורטה, המשורר והעורך יורם ורטה.

## אילן יוחסין

## כתביה
**ספרים**
* **במעגלי "חֵפֶשׂ הזמן האבוד": פנים אחדות ביצירתו של [[מרסל פרוסט|פרוסט]]**, הוצאת דביר, 1973.
* **תנועה בנקודה - ברנר: מונוגרפיה**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984
* **באמצע - קריאה בשני סיפורים של [[אורי ניסן גנסין]]**, הוצאת מאגנס, 2000.
* **מבית ומחוץ - מאמרים ורשימות ביקורת**, הוצאת עם עובד, 2001.
**תרגומים**
* לואי ארגון, **הקומוניסטים**, 1950
* אלכסיס דה טוקוויל, **המשטר שהיה והמהפכה**, 1951
* בנימין קונסטאן, **אדולף**, 1970
* וולטייר, **היהודים**, 1986

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
**מכּתביה**:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמות מצרפתית לעברית
קטגוריה:מתרגמים מצרפתית לעברית
קטגוריה:זוכות פרס טשרניחובסקי
קטגוריה:זוכי פרס טשרניחובסקי
קטגוריה:חוקרות ספרות ישראליות
קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
עדה
קטגוריה:בוגרות בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:עורכות עיתונים ישראליות
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:משפחת ורטה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2005
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
מרקוס פוילנר

**מרקוס פוילנר** (בגרמנית: **Markus Feulner**, נולד ב-12 בפברואר 1982 בשסליץ שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר בבאיירן מינכן, פ.צ. קלן, מיינץ 05, בורוסיה דורטמונד, נירנברג ואאוגסבורג.

## קריירה מוקדמת
### באיירן מינכן
פוילנר שיחק כנער באקדמיית הצעירים של באיירן מינכן. בשנת 2000 עלה לבוגרים, אך שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ועד לשנת 2003 צבר 13 הופעות בקבוצה הבכירה של באיירן מינכן, בהן לא הבקיע. עם זאת, פוילנר זכה בדאבל עם הקבוצה בעונת 2003.

### קלן ומיינץ
בינואר 2004 חתם פוילנר בפ.צ. קלן, בה שיחק לסירוגין בקבוצת המילואים ובקבוצה הבכירה במשך שנתיים, כשבקבוצה הבכירה צבר 38 הופעות והבקיע ארבעה שערים. קלן ירדה אל הבונדסליגה השנייה בעונת 2006, ופוילנר בחר לעבור למיינץ מליגת הבונדסליגה. גם עם מיינץ פוילנר ירד ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, אך בחר להישאר במועדון והפך לחלק מרכזי ממנו, ובשלוש עונות כבש 12 שערים ב-87 הופעות, וזכה להתעניינות מקבוצות בכירות בגרמניה. בעונתו השלישית במיינץ הצליח להחזיר את הקבוצה אל הבונדסליגה.

### בורוסיה דורטמונד ונירנברג
בשנת 2009 חתם פוילנר בבורוסיה דורטמונד לשלוש שנים בהעברה חופשית, וחזר לשתף פעולה עם מאמנו שהגיע ממיינץ אף הוא, יורגן קלופ. בשתי עונות בדורטמונד פוילנר לא הרבה לשחק, וצבר רק 15 הופעות, אך זכה עם דורטמונד באליפות הבונדסליגה בשנת 2011. בתום אותה עונה עבר לנירנברג, שם שיחק שלוש עונות, צבר 76 הופעות והבקיע שבעה שערים, אך גם רשם ירידת ליגה שלישית בקריירה בתום עונת 2014.

### אאוגסבורג
בקיץ 2014, לאחר ירידת הליגה עם נירנברג, חתם פוילנר באאוגסבורג, ובעונתו הראשונה בקבוצה הגיע עמה להישג מפתיע כשסיים במקום השישי בטבלה, שהקנה לקבוצה מקום בליגה האירופית בעונת 2015/16. בעונתו השלישית באאוגסבורג, 2016/17, פוילנר כמעט ולא שיחק. בתום העונה חתם פוילנר על חוזה בקבוצת המילואים של המועדון לשתי עונות, ובמקביל החל לשמש עוזר מאמן בקבוצת הנוער של אאוגסבורג עד גיל 16, על מנת לצבור ניסיון באימון.

## קריירה בינלאומית
לפוילנר 13 הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך מעולם לא זומן לנבחרת הבוגרת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קלן
קטגוריה:כדורגלני מיינץ 05
קטגוריה:כדורגלני בורוסיה דורטמונד
קטגוריה:כדורגלני נירנברג
קטגוריה:כדורגלני אאוגסבורג
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1982
אלכסנדר גולדשטיין (פעיל ציוני)

250px|ממוזער|שמאל|אלכסנדר גולדשטיין, 1941
**אלכסנדר גולדשטיין** (23 בנובמבר 1884 – 1949) היה עיתונאי, עורך, מתרגם ופעיל ציוני ברוסיה וביישוב.

## קורות חיים
גולדשטיין נולד במינסק שברוסיה הלבנה. אביו משה היה סוחר משכיל שכתב מאמרים בעיתון "ראזסוויט", פרסם תרגום ברוסית למחזור התפילה היהודי לחגים, וספר ברוסית אודות ההיסטוריה של היהודים והיהדות. אמו חנה, בת למשפחת אליאשברג, הייתה גם היא בעלת השכלה רחבה.
גולדשטיין למד בבית הספר עברית תנ"ך ותלמוד, ובאוניברסיטת סנקט פטרבורג הוסמך כד"ר למשפטים.

בין השנים 1904–1919 ובמהלך תקופת לימודיו באוניברסיטה, היה חבר במערכת העיתון "ראזסוויט", וכשזה נסגר בשנת 1915 בהוראת השלטונות, היה ממיסדי העיתון "יברייסקיה ז'יזן" שהחליפו.
בשנת 1918 פרסם ברוסית את הספר "בתוך היהדות" על התפתחות הרעיונות בתוך היהדות בשנים 1905–1917. גולדשטיין תרגם לרוסית את כתבי מרדכי זאב פיארברג שיצאו בהוצאה מיוחדת בשנת 1919. הוא פרסם מאמרים ציוניים וביקורות ספרותיות ברוסית אנגלית עברית יידיש וגרמנית, ותרגומים שלהם הופיעו גם בבולגרית ובהולנדית.

בסביבות שנת 1920 עבר להתגורר בלונדון.

## פעילותו הציונית
[ממוזער|אלכסנדר גולשטיין ו[מנחם אוסישקין בלשכה הראשית של קק"ל]]
כבר מנעוריו עסק גולדשטיין בפעילות ציונית. בשנים 1909–1919 היה חבר "המרכז הציוני" ברוסיה ודובר חשוב בוועידות הציוניות השונות שהתקיימו בעשור השני של המאה ה-20.

עם הקמת קרן היסוד בשנת 1920 בלונדון, עסק בארגון התעמולה והפעילות ברחבי אנגליה ובמשלחות מטעם הקרן בבולגריה ובדרום אמריקה. בשנים הבאות המשיך להשתתף באינטנסיביות במשלחות מטעם התנועה הציונית וקרן היסוד ברחבי העולם וביקר במדינות רבות בצפון אמריקה, באפריקה באסיה ובאוסטרליה. בסוף שנת 1925 גורש מרומניה במהלך שליחות מטעם קרן היסוד.

גולדשטיין נחשב לנואם מוכשר היודע להלהיב ולסחוף את קהל מאזיניו. בביקוריו אלה זכה להצלחה בקרב מארחיו וקהל מאזיניו אשר עסקו בעידוד העלייה לארץ ישראל ובגיוס תרומות לפיתוח ובניין הארץ.

אלכסנדר גולדשטיין השתתף בכל הקונגרסים הציוניים החל מן הקונגרס הציוני השביעי, תוך שהוא ממשיך במסעותיו בקהילות היהודיות ברחבי העולם לעידוד העלייה והתרומה למפעל הציוני לכל אורך שנות השלושים של המאה העשרים.

בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, קבע בה את מושבו, והתמנה ליושב ראש קרן היסוד בארץ ישראל.

אלכסנדר גולדשטיין נפטר בירושלים בשנת 1949, והובא למנוחות בבית העלמין טרומפלדור בתל אביב.

## לקריאה נוספת
* 'גולדשטין, אלכסנדר', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 126. 

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילים ציונים ברוסיה
קטגוריה:סגל ראזסווייט
קטגוריה:עיתונאים יהודים רוסים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים רוסים
קטגוריה:יושבי ראש קרן היסוד
קטגוריה:מתרגמים יהודים בלארוסים
קטגוריה:משפטנים יהודים רוסים
קטגוריה:מחברי ספרי עיון יהודים
קטגוריה:מתרגמים יהודים רוסים
קטגוריה:מתרגמים לרוסית
קטגוריה:מבקרי ספרות יהודים
קטגוריה:פעילים ציונים ביישוב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות טרומפלדור
שומו-ל-אל

**סומוּ-לַ-אל **(גם **סומולאל** או **סומו-ל-אילו**) היה מלך אמורי, המלך השני בשושלת הראשונה של מלכי בבל.

הוא מלך בין השנים 1880–1845 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, או בין השנים 1781-1817 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה, כ-36 שנה. הוא היה בנו ויורשו של שומו-אבו מייסד השושלת.

שומו-ל-אל קבע את העיר בבל כבירתו. הוא כבש את העיר כיש והרס את החומות שלה. הוא נלחם כנגד העיר כאזאלו, ששלטה לפני כן בבבל. הוא בנה את חומות העיר בבל ובנה בה תעלות. הוא בנה גם את חומות של הערים סיפר דילבת וכותה

הוא עשה כס מפואר לאל מרדוך, מעוטר בכסף וזהב, ובנה מקדש לאל אדד, אל הסערה במיתולוגיה המסופוטמית. עשה פסל לאלה איננה.

את שומו-ל-אל ירש בנו סביום.

## קישורים חיצוניים
*פירוט האירועים לפי שנים, שנות מלכותו של שומו-ל-אל

קטגוריה:מלכי השושלת ה-1 האמורית של בבל
הלמוט וינקלהופר

**הלמוט וינקלהופר** (בגרמנית: **Helmut Winklhofer**, נולד ב-27 באוגוסט 1961 בפירסטנצל שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבאייר לברקוזן ובבאיירן מינכן בעמדת המגן.

## קריירת מועדונים
וינקלהופר החל לשחק בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן בשנת 1981, וזכה עם הקבוצה בגביע הגרמני בשנת 1982. באותה שנה עבר לבאייר לברקוזן, שם שיחק שלוש עונות, צבר 90 הופעות והבקיע חמישה שערים.

בשנת 1985 חזר וינקלהופר לבאיירן מינכן, וזכה עמה בארבע אליפויות הבונדסליגה בחמש העונות בהן שיחק שם, ובגביע גרמני נוסף. וינקלהופר פתח בהרכב בגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה באיירן מינכן 2-1 לפורטו. בשנת 1990 נאלץ וינקלהופר לפרוש מכדורגל כשהוא בן 29 בלבד, בגין פציעות חוזרות, שבגינן מיעט לשחק.

## קריירה בינלאומית
וינקלהופר שיחק בנבחרת גרמניה המערבית הצעירה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בשנת 1981 באוסטרליה, וסייע לנבחרת לזכות בטורניר לאחר ניצחון 4-0 בגמר על נבחרת קטר. עם זאת, וינקלהופר מעולם לא שיחק בנבחרת הבוגרת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מגני כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני באייר לברקוזן
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1961
פרנצ'יסק פאנט

**פרנצ'יסק פאנט** (ברומנית: **Francisc Panet**; 1907 – 7 בנובמבר 1941) היה מהנדס כימי, קומוניסט יהודי-רומני ולוחם אנטי-נאצי, מנהיג "קבוצת פאנט", שכל חבריה הוצאו להורג ב-1941, ברומניה.

## קורות חיים
פאנט נולד בטרגו מורש, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, במשפחה יהודית אמידה. הוא למד כימיה בברנו, בצ'כוסלובקיה והיה בקשרי ביקורים והתכתבות עם אלברט איינשטיין, שביקש ממנו להמשיך להתכתב גם אחרי שובו לרומניה אחרי הלימודים.

פאנט היה חבר במפלגה הקומוניסטית הרומנית מתחילת שנות העשרים של המאה העשרים ונישא ל**לילי גוטליב** (Lili Gottlieb), יהודיה קומוניסטית, בוגרת הפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט.

ב-1941, לאחר שגרמניה הנאצית ובת בריתה, רומניה, פתחו במתקפה נגד ברית המועצות, התבקש פאנט על ידי המפלגה הקומוניסטית לסייע בחבלה במאמץ המלחמתי של גרמניה נאצית ורומניה על ידי הכנת מטעני נפץ, שישמשו נגד מסילות ברזל ויעדים אחרים. פאנט אסף סביבו קבוצה של חמישה קומוניסטים, כולל הוא ורעייתו, ארבעה מתוכם יהודים והחמישית הונגריה. בקבוצה הייתה עוד כימאית, עדה מארינסקו ורופא, אדאלברט קורנהאוזר. בחדר האמבטיה פתח פאנט מעבדה כימית וחבריו רכשו עבורו חומרי גלם והמכשור הדרוש למלאכתו. הם הכינו מטעני נפץ ומסרו אותם לאנשי מחתרת אחרים במפגשים מחוץ לדירת פאנט, אך למרות אמצעי הזהירות השלטונות עלו עליהם וב-31 באוקטובר פשטו על הדירה וכל הקבוצה נעצרה. בעת המעצר נמצאו בדירת פאנט 140 מטענים מוכנים. ב-5 בנובמבר הועברו למשפט בז'ילבה ולאחר משפט שערך שעתיים נידונו למוות על ידי בית דין בראשותו של קולונל אלכסנדרו פטרסקו. בקשות החנינה, שהגישו עורכי הדין, נדחו וב-7 בנובמבר הם נלקחו להוצאה להורג ליער ז'ילבה, שם נקשרו לעצים. פאנט פתח בשירת האינטרנציונל וכיתת יורים הוציאה אותם להורג.

## חברי קבוצת פאנט

קובץ:Lili Panet.jpg|לילי פאנט
קובץ:Adalbert Kornhauser.jpg|אדאלברט קורנהאוזר
קובץ:Ada Marinescu.jpg|עדה מארינסקו
קובץ:Elisabeta Naghi.jpg|אליסבטה נאגי


לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה, הונצחו חברי הקבוצה בשמות רחובות בערי רומניה השונות.

## הערות שוליים

קטגוריה:קומוניסטים רומנים
קטגוריה:קומוניסטים יהודים
קטגוריה:מהנדסים יהודים רומנים
קטגוריה:כימאים יהודים רומנים
קטגוריה:מורשעים בדין ברומניה
קבוצת פאנט
קטגוריה:לוחמי מחתרת יהודים בשואה
קטגוריה:יהודים שהוצאו להורג
קטגוריה:מתנגדים לנאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1907
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1941
אמסלם תיירות ונופש

**אמסלם תיירות ונופש בע"מ**, המוכרת במותג **אמסלם טורס**, היא סוכנות נסיעות ישראלית המתמחה בתחום הנסיעות העסקיות, ומציעה גם שירותי נסיעות תיירות. בחברה, שנוסדה בשנת 1983, מועסקים כ-400 עובדים בישראל ומחוצה לה והיא נמצאת בבעלות משותפת של יעקב ואליעזר אמסלם.

הסניף המרכזי של החברה נמצא בטבריה וסניפים נוספים נמצאים בתל אביב, בחיפה, בכפר סבא, בפתח תקווה, בירושלים, בכרמיאל, במעגן מיכאל ובבני ברק. בנוסף מפעילה החברה שלוחות פנימיות בחברות גדולות בישראל, לשירות העובדים של חברות אלה. 

לחברה חברות בנות תחת המותג  וסניפיה ממוקמים בארצות הברית (בחוף המזרחי ובחוף המערבי), מקסיקו, בריטניה, טורקיה, הודו והונג קונג. כולן בעלות רישיונות מקומיים למכירת מוצרי תיירות.

החברה כוללת ארבע חטיבות: תיירות עסקית, תיירות פרטית לחו"ל, תיירות פנים: משווקת נופש בישראל וחטיבת תיירות נכנסת. החברה עוסקת גם בארגון אירועים וכנסים. בנוסף, פועלות בחברה מחלקת כנסים ואירועים, מחלקת סידורי קרקע, מחלקת ויזות ודרכונים, מחלקת און ליין וחברות בנות נוספות: מסעות וטיולים גאוגרפיים, אמסלם מדיקל (תיירות רפואית והטסות רפואיות), אמסלם שור (ביטוחים וביטוחי נסיעה), פאנטסתי FUNטסתי (חבילות נופש בחו"ל) וא-קרוז A-Cruise (חופשות שיט). 
 
לחברה מרכז הזמנות ותפעול הפועל 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע ומפעיל צוות של סוכני נסיעות המסתייע במחלקות החברה.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תיירות ישראליות
קטגוריה:סוכנויות נסיעות
קטגוריה:טבריה: תיירות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1983
קרוליין הרקר

**קרוליין הרקר** (באנגלית: **Caroline Harker**; נולדה ב-1966) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה.

## ביוגרפיה
הרקר היא בתם של השחקנים פולי אדמס וריצ'רד אוונס, ואחותה של השחקנית סוזאנה הרקר.

היא מוכרת מתפקידים כמו סיליה במיני סדרה "מידלמארץ'" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט, ובתפקיד השוטרת (ואחר כך סמלת בילוש) הייזל וולאס בסדרת המשטרה " A Touch of Frost" של רשת ITV ששודרה בשנים 1992 ועד 2003.

עוד שיחקה הרקר בשנת 2012 בארבעה פרקים באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".

בעיבוד של מייק קני לספר "ילדי המסילה" בבימויו של דמיאן קרודן גילמה הרקר את דמות ה'אמא', בהצגה שהועלתה בתחנת הרכבת הבינלאומית ווטרלו .

### חיים אישיים
הרקר נשואה לשחקן אנתוני קאלף.

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* פילמוגרפיה של קרוליין הרקר

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אנגליות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1966
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1966
משה ינוביץ'

**משה ינוביץ**' (1927 – מרץ 2010) היה פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה המקומית השני של הוד השרון, בשנים 1969–1978.

## ביוגרפיה
משה ינוביץ' נולד בטקוץ', רומניה. היה בוגר בית-ספר למנהל וכלכלה. פעל במסגרת תנועת "החלוץ". בשנת 1947 עלה לארץ ישראל כמעפיל, דרך קפריסין.

הצטרף לגרעין הכשרה בדגניה א', ואחר כך התגייס לצה"ל. עם שחרורו עבר לרמתיים. בשנים 1963-1969 שימש מנהל סניף בנק הפועלים המקומי, ובמקביל כיהן כחבר המועצה המקומית.

בשנת 1969 עמד בראש רשימת "המערך" למועצה המקומית, ונבחר לראשות המועצה. בשנת 1974 נבחר לקדנציה נוספת, וכיהן בתפקיד זה עד 1978. בעת כהונתו פונו המעברות האחרונות בעיר, נבנו שכונות מגורים, נבנתה חטיבת הביניים הראשונה בעיר, שנקראה "הראשונים", ונבנה מרכז נוער יישובי.

נפטר במרץ 2010. הובא למנוחות בבית העלמין נווה הדר בהוד השרון.

## קישורים חיצוניים
* משה ינוביץ', באתר של עיריית הוד השרון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת הוד השרון
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עובדי בנק הפועלים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:אישים הקבורים בהוד השרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
סינבון

**סינבון** (באנגלית: **Cinnabon**) היא רשת אמריקאית של בתי מאפה. 942 סניפיה פועלים ביותר מ-30 ארצות (נכון ל-2021). הם ממוקמים לרוב בקניונים ושדות תעופה. החברה בבעלות פוקוס מותגים. מטה החברה הוא בסנדי ספרינגס, ג'ורג'יה.

מוצר הדגל של החברה הוא מאפה בצק שמרים גדול, ממולא קינמון בצורת שבלול.

## היסטוריה
סינבון הייתה שלוחה של רשת Restaurants Unlimited שנוהלה על ידי ריץ' קומן. קומן רצה ליצור את שבלול הקינמון המושלם, עד שלבסוף העסיק את ג'רלין ברוסו כדי להשלים את המתכון האייקוני. סניף סינבון הראשון נפתח ב-4 בדצמבר 1984 בפדרל ווי, וושינגטון.

המאפייה הראשונה מכרה בתחילה רק את הסינבון הקלאסי. החנות הזכיינית הראשונה של סינבון נפתחה באוגוסט 1986 בפילדלפיה. ב-1991 נפתחה החנות הראשונה מחוץ לקניונים בדטרויט.

לסינבון יש זיכיונות בינלאומיים רבים כמו בפקיסטן, קפריסין, פולין וקנדה. הרשת הייתה הזכיינית הראשונה שפתחה סניף בלוב אחרי הדחת מועמר קדאפי ב-2011.

## בישראל
בישראל החברה פעלה דרך אר.או. קיי השקעות בע"מ שקנתה את הזיכיון.
הסניף הראשון נפתח באבן גבירול, תל אביב. לאחר מכן הסניפים התרחבו לפארק הקרח באילת, עמק רפאים בירושלים ונמל התעופה בן-גוריון. סניפים נוספים היו קיוסק בקניון רחובות וחנות בקריון שנסגרו בתחילת 2015. בדצמבר 2015 החל סטטוס הרשת בישראל להשתנות. הסניפים באילת ובירושלים נסגרו לחלוטין והסניף בתל אביב שינה את שמו ל'סינמון', אבל כל הסמלים בתוך הסניף עצמו נשארו ללא שינוי; הסניף בתל אביב נסגר באוגוסט 2016.

לאחר 8 שנים מסגירת הסניף בישראל נפתח בנובמבר 2024 סניף בקניון עזריאלי בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רשתות בתי קפה
קטגוריה:חברות מזון אמריקאיות
לודוויג קוגל

**לודוויג קוגל** (בגרמנית: **Ludwig Kögl**, נולד ב-7 במרץ 1966 בפנצברג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן ובשטוטגרט בעמדת הקשר.

## קריירת מועדונים
קוגל החל לשחק כדורגל בקבוצות בוגרים בשנת 1983, במינכן 1860, שם שיחק עונה אחת. בשנת 1984 עבר לבאיירן מינכן, שם זכה בחמש אליפויות הבונדסליגה, מתוכן שלוש ברצף בין השנים 1985-1987, ובגביע מקומי אחד. קוגל העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה 2-1 לפורטו, כשקוגל כובש את שער היתרון של באיירן מינכן, שלא הספיק. קוגל שיחק בבאיירן מינכן הכל שש עונות, בהן צבר 149 הופעות והבקיע שמונה שערים. 

בקיץ 1990 חתם קוגל בשטוטגרט, גם שם שיחק שש עונות, והוביל את הקבוצה לאליפות הבונדסליגה בשנת 1992. סך הכל צבר קוגל 139 הופעות וכבש 18 שערים בתקופתו בשטוטגרט.

בשנת 1996 עבר קוגל ללוצרן מליגת העל השווייצרית, בה שיחק שלוש עונות, צבר 94 הופעות והבקיע 13 שערים.

בשנת 1999 חתם קוגל באונטרהאכינג מליגת הבונדסליגה השנייה, ובעונתו הראשונה בקבוצה היה שותף להעפלתה לבונדסליגה. אונטרהאכינג שרדה עונה אחת בלבד בבונדסליגה, ולמרות ניצחון יוקרתי על באיירן מינכן במהלך העונה, ירדה בחזרה לליגת המשנה, ומיד בתום עונה זו, בקיץ 2001, פרש קוגל ממשחק פעיל בגיל 35.

## קריירה בינלאומית
לקוגל שתי הופעות בנבחרת גרמניה המערבית, אך מעולם הוא לא שיחק בטורניר גדול.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני מינכן 1860
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני שטוטגרט
קטגוריה:כדורגלני לוצרן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1966
ויסנס רץ'

**ויסנס רץ' אי פלומיר** (בקטלאנית: **Vicenç Reig i Falomir** ; 1866/7 - 18 בדצמבר 1918) היה שוער כדורגל קטלאני ששיחק בברצלונה בין 1900 ל-1903. ב-1908 היה נשיא המועדון, תפקיד אותו מילא במשך 22 ימים, פרק הזמן הקצר ביותר לנשיא בהיסטוריית המועדון.

## קריירה כשחקן
[שמאל|ממוזער|300px|שחקני ברצלונה שזכו בקופה ברצלונה ב-[1903:  עומדים: וידאל, רץ', טרדס וליובט; יושבים: לסלטה, האריס, גאמפר, ויטי, מייר, שטיינברג ואוסו.]]

בצעירותו עסק רץ', יליד בוריול שבספרד, בספורט, בעיקר ברכיבת אופניים ובכדוריד בסקי, ענף ספורט שדורש כישרון עם הידיים. בזכות כך הצליח לעשות את המעבר לכדורגל כשוער, ובסתיו 1900, כשהיה בן 33 או 34, הצטרף לברצלונה כשוערה.

רץ' עמד בשערה בשתי המהדורות הראשונות של קופה מקאיה, תחרות הכדורגל המסודרת הראשונה בספרד, שהוכרה מאוחר יותר כאליפות קטלוניה. לאחר שהגיעה לגמר ב-1901, זכתה ברצלונה בתואר ב-1902 - היה זה התואר הראשון בהיסטוריית המועדון. במהדורה זו ניצחה ברצלונה את כל 8 משחקיה, תוך שהיא מבקיעה 60 שערים וסופגת שניים בלבד. בהמשך השנה השתתף עם הקבוצה בגביע המלך דון חואן קרלוס הראשון, שהפך מאוחר יותר לטורניר הגביע הרשמי של ספרד. ב-13 במאי 1902 שיחק רץ' בחצי הגמר נגד ריאל מדריד, שהיה למעשה הקלאסיקו הראשון בהיסטוריה, והוא היה שותף לניצחון קבוצתו 3-1. בגמר הפסידה ברצלונה לביסקאיה.

ב-1903 זכה רץ' עם ברצלונה בתואר נוסף, גביע ברצלונה, שמאוחר יותר הוכר כמהדורה הרביעית של אליפות קטלוניה. בסך הכול, השתתף ב-40 משחקים במדי ברצלונה.

## נשיא ברצלונה
ב-1908 היה מועדון הכדורגל ברצלונה בתקופתו הקשה ביותר והיה קרוב לסגירה. מספר שחקנים מובילים עזבו ולא נמצאו להם מחליפים. המועדון לא הצליח לזכות באף תואר מאז אליפות קטלוניה של 1905. מצבו הכלכלי הידרדר, והיו רק 38 חברי מועדון. בישיבת חברי המועדון ב-11 בנובמבר נבחר רץ' לשמש נשיא המועדון, כמחליף של ז'ולי מריאל. רץ', שראה שהוא לא מצליח לשנות את המצב, כינס ישיבה מיוחדת ב-2 בדצמבר, בה נכחו 20 חברי מועדון בלבד. בישיבה הודיע על התפטרותו, 22 ימים בלבד לאחר שהחל בתפקיד. זהו פרק הזמן הקצר ביותר עבור נשיא ברצלונה בהיסטוריית המועדון. החליפו ז'ואן גאמפר, שעמד לראשונה כנשיא המועדון מאז עזר להקימו כ-10 שנים לפני כן. גאמפר הצליח להרים את המועדון ולהצילו מסגירה. רץ' נשאר במועדון, בצוות של חברי הנהלה שתפקידם היה לבחור את השחקנים שישתתפו בכל משחק.
 
ויסנס הלך לעולמו ב-1918 בברצלונה.
## תארים
### ברצלונה
* קופה מקאיה 1902
* גביע ברצלונה 1903

## לקריאה נוספת
* אנטוני קלוזה, Diccionari del Barça  (1999), 

## קישורים חיצוניים

* ויסנס רץ' במדור הנשיאים של מועדון הכדורגל ברצלונה
* Vicente Reig, presidente del FC Barcelona en 1908, recupera su identidad, David Salinas, ספורט, 3 בנובמבר 2016

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
נשיאי ברצלונה
קטגוריה:שוערי כדורגל קטלאנים
קטגוריה:כדורגלנים קטלאנים
קטגוריה:עסקני ספורט ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1866
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1963
ג'וני האנסן (כדורגלן יליד 1943)

**ג'וני האנסן** (בדנית: **Johnny Hansen**, נולד ב-14 בנובמבר 1943 בויילה שבדנמרק) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת המגן הימני.

## קריירת מועדונים
### ויילה בולדקלוב ונירנברג
האנסן החל את קריירת הבוגרים שלו במועדון ויילה בולדקלוב מעיר הולדתו ויילה בשנת 1962, שם שיחק שש עונות, צבר 150 הופעות וכבש שער אחד. בשנת 1967 זכה בתואר הכדורגלן הדני של השנה לאור הצטיינותו בוויילה בולדקלוב, ששיחקה אז בליגת העל הדנית. בשנת 1968 עבר האנסן לנירנברג מליגת הבונדסליגה, שם שיחק שתי עונות, צבר 55 הופעות וכבש חמישה שערים. בעונתו השנייה בנירנברג, ירדה הקבוצה אל הבונדסליגה השנייה, אך כישרונו ויציבותו בהגנה לא נעלמו מהמועדונים הגדולים, ואכן, האנסן חתם בקיץ 1970 בבאיירן מינכן.

### באיירן מינכן
האנסן שיחק בבאיירן מינכן במשך שש עונות, בהן זכה בתארים רבים ומשמעותיים. האנסן, בצוותא עם שחקנים כפרנץ רוט, פרנץ בקנבאואר, גרד מילר ואולי הנס, זכו שלוש פעמים ברציפות בגביע אירופה לאלופות, בין השנים 1974-1976, כאשר האנסן שיחק בזכייה הראשונה והשלישית, אך בשנת 1975 היה חולה וצפה במשחק מביתו. בנוסף, זכה האנסן בשש עונותיו בבאיירן מינכן בשלוש אליפויות הבונדסליגה ובגביע מקומי אחד, ופתח בהרכב במשחק הגביע הביניבשתי בשנת 1976, בו זכתה באיירן מינכן לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו.

ביוני 1972 הביסה באיירן מינכן את שאלקה 04 בתוצאה 5-1, במשחק הראשון שנערך אי פעם באצטדיון האולימפי במינכן, שהוקם לקראת אולימפיאדת מינכן, ושימש את הקבוצה עד לחניכתו של האליאנץ ארנה בשנת 2005. האנסן כבש את השער הראשון במשחק, שהיה גם השער הראשון שנכבש באצטדיון זה. 

בקיץ 1976 עזב האנסן את באיירן מינכן עם רזומה עשיר בתארים, ולאחר 164 משחקי בונדסליגה בהם כבש שבעה שערים.

### החזרה לוויילה בולדקלוב
בשנת 1976 חזר האנסן לויילה בולדקלוב, שם שיחק שתי עונות נוספות, עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 1978. בתקופה זו שיחק 64 משחקים וכבש שלושה שערים, זכה בגביע בשנת 1977 ובאליפות דנמרק בשנת 1978, ומיד אחר כך פרש מכדורגל.

## קריירה בינלאומית
האנסן שיחק במשך 13 שנים בנבחרת דנמרק, החל משנת 1965 עד לפרישתו ממשחק פעיל ב-1978, צבר 45 הופעות והבקיע שלושה שערים. עם זאת, במשך תקופה ארוכה נבחרת דנמרק הייתה מוגבלת לשחקנים חובבים בלבד, ועם חתימתו של האנסן בנירנברג, מועדון מקצועני, הוא היה מנוע מלשחק בנבחרת. חוק זה בוטל בשנת 1971, וכך נסללה דרכו של האנסן בחזרה לנבחרת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים דנים
קטגוריה:מגני כדורגל דנים
קטגוריה:כדורגלני נירנברג
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת דנמרק
קטגוריה:ויילה: כדורגלנים
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1943
בוליבר (מחוז בקולומביה)

**בוליבר** (בספרדית: **Bolívar**) הוא מחוז בקולומביה. הוא נקרא לפי שמה של אחת מתשע המדינות המקוריות שהרכיבו בזמנו את ארצות הברית של קולומביה. מחוז בוליבר ממוקם בצפון קולומביה, ומשתרע מכיוון צפון לדרום: מאזור העיר קרטחנה שבחוף הים הקריבי, ליד שפך הנהר מגדלנה, דרומה לאורך הנהר עד לגבול עם מחוז אנטיוקיה. במערב הוא גובל במחוזות סוקרה וקורדובה, בדרום-מערב במחוז אנטיוקיה, בדרום מזרח במחוז סנטנדר, במזרח במחוזות ססאר ומגדלנה ובצפון-מזרח (לרוב באמצעות תעלת דיגה) במחוז אטלאנטיקו. בירת המחוז היא קרטחנה. ערים חשובות אחרות בו הן אל כרמן דה בוליבר, מגנגה, סנטה קרוס דה מומפוס וטורבקו.

דגל מחוז בוליבר דומה לדגל ליטא.

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר ממשל המחוז בוליבר
* 

קטגוריה:קולומביה: מחוזות
CNET

150px|ממוזער|שמאל
**CNET **הוא אתר מדיה אמריקאי המפרסם סקירות, חדשות, מאמרים, בלוגים, פודקאסטים ווידאו בנושאי טכנולוגיה. האתר נוסד ב-1994 על ידי האלסי מינור ושלבי בוני. במקור CNET הפיק תוכן לשידור בטלוויזיה וברדיו בנוסף לאתר האינטרנט שלו, וכיום הוא משתמש בניו מדיה להפצה באמצעות שידורי טלוויזיה באינטרנט, פודקאסט ובלוג.

ל-CNET יש גם גרסאות מותאמות אישית לאזורים ולשפות שונות. האזורים כוללים את בריטניה, אוסטרליה, סין, יפן, צרפת, גרמניה, קוריאה וספרד. על פי אתרים לניתוח תנועת גולשים, אלכסה ו-SimilarWeb, האתר מדורג כנקרא ביותר מבין אתרי חדשות הטכנולוגיה ברשת האינטרנט, עם מעל 200 מיליון גולשים בחודש, ובין 200 האתרים הגדולים ביותר בעולם בשנת 2015.

## היסטוריה
ב-1994 CNET הפיקו 4 תוכניות פיילוט לטלוויזיה בנושא מחשבים, טכנולוגיה ואינטרנט. התוכנית הראשונה, CNET Central נוצרה ושודרה לראשונה ברשת USA. בהמשך שודרה ברשת האחות של USA, בערוץ ה-Sci-Fi ביחד עם The Web, ו-The New Edge. בהמשך הוקם בשנת 1996 TV.com. ראיין סיקרסט היה המנחה של התוכנית The New Edge. בנוסף CNET הפיקו תוכנית טכנולוגיה נוספת שנקראה News.com אשר שודרה ב-CNBC בתחילת 1999.

בין השנים 2001–2003 הפעילה CNET את CNET רדיו. לאחר שלא הצליחו למשוך מספיק מאזינים, הופסקה הפעילות בינואר 2003 בשל הפסדים כספיים.

### רכישות והתרחבות
CNET ביצעו מספר רכישות על להרחיב את שליטתם במספר אתרים, אזורים ושווקים. ביולי 1999 נרכשה חברת GDT השווייצרית, בהמשך שונה שמה ל-CNET Channel. בינואר 2000, באותו הזמן שבו CNET הפכו ל-CNET Networks, הם רכשו את אתר השוואת המחירים mySimon תמורת 736 מיליון דולר. באוקטובר 2000 רכשו את ZDNet תמורת כ-1.6 מיליארד דולר. באפריל 2001 רכשו את TechRepublic אשר מספקת תוכן IT מקצועי מגרטנר תמורת 23 מיליון דולר.

במאי 2008 הוכרז כי CBS Corporation ירכשו את CNET תמורת 1.8 מיליארד דולר. ביוני 2008 הרכישה הושלמה. כיום CBS הם הבעלים של סיומות אינטרנט משניות רבות שנוצרו במקור על ידי CNET כולל Download.com, TV.com, chat.com, computers.com, help.com, shopper.com, radio.com, com.oom, ו-cnet.com.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
קטגוריה:אתרי מסחר אלקטרוני אמריקאיים
קטגוריה:אתרי טכנולוגיה
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-1994
דני קורן (שופט כדורגל)

ממוזער|קורן בבית הנשיא, אוגוסט 2016
**דני קורן (קורנסקו)** (נולד ב-10 בפברואר 1957) הוא שופט כדורגל ישראלי לשעבר המכהן כיושב ראש הוועדה המקצועית באיגוד השופטים.

## קריירת שיפוט
קורן הצטרף לאיגוד השופטים ב-1979 לאחר שסיים קורס שופטים והתקדם בליגות השונות עד שב-1988 שובץ לראשונה כשופט מן המניין בליגה הלאומית, הליגה הבכירה ושימש לסירוגין שופט ראשי וקוון. קורן עמד מספר פעמים במוקד אירועים חריגים: במשחק שנערך בעונת  באצטדיון קריית אליעזר בין מכבי חיפה למכבי תל אביב ובו שימש קוון הושלך לעברו מאחד היציעים תפוז שפגע בצווארו. מספר שנים לאחר מכן עמד במרכזה של מחלוקת במשחק האליפות בין הפועל חיפה למכבי תל אביב כשהקהל המקומי פרץ למגרש כדי להתחיל בחגיגות האליפות אך קורן התעקש להמשיך את המשחק ולסיימו במועד החוקי אף על פי שהמגרש היה תחום באוהדים.

בשנת 1996 קיבל תג שיפוט בינלאומי ושנתיים לאחר מכן עלה לדרג B באופ"א. עד סוף הקריירה שפט שלל משחקים במסגרות שונות כשהבולטות שבהן מוקדמות המונדיאל, מוקדמות ליגת האלופות, רבע גמר גביע המחזיקות ושמינית גמר גביע אופ"א.

בשנותיו האחרונות כשופט פעיל נחשב קורן לבכיר שופטי הכדורגל בישראל ולכן מונה לשפוט משחקים רגישים בעלי פוטנציאל נפיץ ומשחקים מכריעים בשתי הליגות הבכירות. כמו כן, שפט מספר משחקי גמר גביע המדינה. 

משחק הגמר של עונת 2003/2004 של טורניר גביע המדינה, בין בני סכנין להפועל חיפה היה משחקו האחרון בקריירת השיפוט ולפני שריקת הפתיחה נערך לכבודו טקס פרידה.

במהלך הקריירה נמנע קורן מלשפוט את מכבי פתח תקווה בשל העובדה כי הוא מתגורר בעיר פתח תקווה ובשל אהדתו לקבוצה.

## לאחר הפרישה
לאחר פרישתו ב-2004 מונה תחילה למשבץ שופטים בליגות הנמוכות ובהמשך ליושב ראש הוועדה המקצועית באיגוד השופטים האחראי על שיבוץ שופטים בליגות הבכירות, קביעת הקריטריון לשיבוץ שופטים לפי אופיו של המשחק ומסלול הפיתוח של השופטים הבכירים. במסגרת תפקידו הוא משמש גם כמבקר שופטים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שופטי כדורגל ישראלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה אחד העם (פתח תקווה)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
ציונה פסל

**ציונה פסל** (נולדה ב-4 במרץ 1942) היא עורכת דין ופעילה חברתית בתחום קידום מעמד האישה. בשנים 1984–1989 כיהנה כסגנית ראש עיריית הרצליה.

## ביוגרפיה
פסל נולדה בתל אביב ב-4 במרץ 1942 למשפחת מייסטרובסקי. הוריה היו חלוצים שעלו ארצה בשנת 1935 מווילנה ונקלטו על ידי בני מרשק בקיבוץ גבעת השלושה, הם היו ממקימי בית החרושת לנעלים בקיבוץ. בשנת 1938 עברו לתל אביב. ציונה למדה בבת הספר היסודי הדתי שורשים שבתל אביב ולאחר מכן בבית הספר התיכון עירוני ה'. הייתה חניכה ומדריכה בתנועת "המחנות העולים" ומדריכה ב"מכבי הצעיר".

בין השנים 1959–1961 שרתה בצה"ל ביחידת מצ"ח. למדה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה לתואר ראשון ושני בסוציולוגיה ובמדעי המדינה. בשנת 1974 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמכה כעורכת דין. את ההתמחות עשתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, אצל השופט מקס צ'רנובילסקי.

ב-1978 החלה להרצות במסגרת ויצו ובאותה שנה הקימה בהתנדבות את הלשכה המשפטית של ויצו בהרצליה ובישובים נוספים.
נמנתה עם נושאות הדגל בפעילות של קידום נשים וצמצום הפערים בויצ"ו.

בשנת 1979 נבחרה כיו"ר דור ההמשך של ויצו בהרצליה ובשנת 1982 נבחרה כיו"ר ויצו הרצליה.
במסגרת פעילותה אימץ הסניף את ילדי האסירות בבית סוהר נווה תרצה והיא סייעה בהקמת המקלט לנשים מוכות בניהולה של רות רזניק (לימים כלת פרס ישראל על פועלה זה).

ב-1983 נבחרה לחברת מועצה יחידה במועצה העירונית של הרצליה. הצטרפה, כסיעת יחיד, בלתי מפלגתית, למועצת העיר בראשותו של אלי לנדאו. ב-1984 מונתה לסגנית ראש העיר בפועל והקימה את הוועדה הראשונה בארץ לקידום מעמד האישה במסגרתה שיתפה פעולה עם שדולת הנשים.

במסגרת תפקידיה הציבוריים כסגנית ראש עיר שמשה:
* ראש אגף החינוך, התרבות והרווחה בעיריית הרצליה
* יו"ר חברת מוסדות חינוך (שיקום שכונות ומתנ"סים)
* יו"ר ועדת חינוך
*יו"ר הוועדה לקידום האישה
* יו"ר האגודה לתרבות הדיור
* יו"ר הוועדה לשירותים קהילתיים וחברתיים.

###### בתום הקדנציה בעירייה פנתה לתחום העסקי והתמחתה בניהול ארגוני. מוסמכת המרכז לניהול בשיתוף של ד"ר [[יצחק אדיג'ס]]. ובין השנים 1991–1993 שימשה כמנכ"ל אדיג'ס ישראל בע"מ. כיום, פעילה כמתנדבת מטעם משרד הביטחון למשפחות שכולות.

בשנת 2025 פרסמה בהוצאת ניב ספר " מעגלי גורל" המבוסס על זיכרונות ילדותה בתל אביב של שנות ה-50 ופעילותה הציבורית  

## חיים אישיים
נשואה לוויליאם פסל, ולהם שני ילדים.

## לקריאה נוספת
* "גיבורה מקומית", **דבר**, 13-2-1983
* מאיר אהרוני (עורך), **מי ומי בשרון: ספר האישים והמעש**, 1989.

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:בוגרות המחנות העולים
קטגוריה:בוגרי המחנות העולים
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרות בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:חברות מועצת העיר הרצליה
קטגוריה:חברי מועצת העיר הרצליה
קטגוריה:עורכות דין חברתיות ישראליות
קטגוריה:עורכי דין חברתיים ישראלים
קטגוריה:סגני ראשי רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
בטונייר

[ממוזער|250px|שמאל|בדיקת [מוליכות חום של בטונייר במעבדה.]]
**בטונייר** (הלחם הבסיסים "בטון" + "נייר", באנגלית: **Papercrete**, דהיינו Paper + Concrete) הוא חומר בנייה הדומה לבטון, רק שבמקום חצץ יש בו סיבי נייר (לרוב נייר ממוחזר). דהיינו צמנט, מים, חול ונייר. 

עיקר יתרונו של הבטונייר על הבטון הרגיל הוא שהוא קל בהרבה מהבטון הרגיל. משקל קל הופך את הקונסטרוקציה כולה לזולה יותר והופך גם את הובלת החומרים אל אתר הבנייה לזולה יותר.

אחד מחסרונותיו של הבטונייר, נכון לשנת 2015, הוא שאין תקינה לתכנון מבנים מבטונייר והניסיון בבנייה בו מועט. אולם, קיים ניסיון כזה.

הבטונייר נרשם לראשונה כפטנט בשנת 1928 בארצות הברית על ידי ממציאיו, אריק פטרסון (Eric Patterson) ומייק מקיין (Mike McCain), אולם הרעיון נזנח מאז ו"הומצא מחדש" בשנות השמונים של המאה ה-20.

## תכונות הבטונייר בהשוואה לבטון הרגיל
* בטונייר קל עד פי 7 מבטון רגיל ובלוקי בטונייר קלים עד פי 3 מבלוקי בטון רגיל.
* בטונייר הוא מבודד תרמית טוב בהשוואה לבטון הרגיל, המהווה גשר קור בבנייה קונבנציונלית.
* חוזק הלחיצה הוא 0.1 - 1.2 מגה פסקל בבטונייר, לעומת 30 - 50 מגה פסקל בבטון הרגיל.
* חוזק המתיחה הוא זניח בבטונייר, כך שניתן להגדיר כי לא עומד במתיחה. זאת בדומה לבטון הרגיל, שחוזק המתיחה שלו הוא רק כ-3 מגה פסקל.

## מבנים מבטונייר בישראל
* מבנה אחד בחווה האקולוגית, "חווה ואדם", במודיעין.
* ספסל ישיבה בבית פרטי במצפה עדי.
* ספסלי ישיבה במכללת סמינר הקיבוצים
* ספסלי ישיבה בבית הספר שילה-פרדס חנה.
* ספסלי ישיבה במכללת אמונה בעפולה.

## ראו גם
* עיסת נייר
* פייקריט

## קישורים חיצוניים

* Papercrete Guide Wiki
* Green Home Building
* Imagine There’s No Concrete: Building a Papercrete Revolution in Mason
* Papercrete slide
* Building With Papercrete At The Good Life Lab
* livinginpaper.com

קטגוריה:בטון
קטגוריה:חומרים מרוכבים
קטגוריה:חומרי בניין
קטגוריה:מיחזור
מקהלת הנערים סנט תומאס

**מקהלת הנערים סנט תומאס** (בגרמנית: **Thomanerchor**) היא מקהלה, שנוסדה בשנת 1212 בלייפציג, גרמניה, בעקבות איחוד בין מנזר, כנסייה ובית ספר בשם תומאס הקדוש, שמטרתו הייתה להכשיר נערים לשירה בטקסי-דת. בית הספר קיבל גם נערים ממעמד הסוחרים בלייפציג, ובכך היה לבית הספר הציבורי הראשון בגרמניה, מעמד עליו שמר ב-300 השנים הבאות ועל כן הוא מוסד התרבות העתיק ביותר בלייפציג. תפקיד המקהלה היה לשיר בטקסי-דת שונים ובאירועים עירוניים, כתשלום על החינוך שקיבלו התלמידים.
ממוזער|200px|כנסיית תומאס בלייפציג
למקהלת הנערים יצא שם בלייפציג ומחוצה לה, ובמשך השנים, בעיקר בתקופת הרפורמציה ההפרוטסטנטית מ-1539 ואילך, ובזכותה התפתחה לייפציג למרכז מוזיקלי חשוב. מנצחי המקהלה היו לא רק מוזיקאים ומלחינים אלא גם מדענים ואקדמאים בעלי שם בתחומים שונים, כמו מתמטיקה, כרונולוגיה ואסטרונומיה, משפטים, בלשנות ועוד. יוהאן קונאו, קודמו של יוהאן סבסטיאן באך בתפקיד, היה משפטן, חוקר דתות, מומחה לשפות זרות ומשורר.

בשנים 1723 - 1750 כיהן יוהאן סבסטיאן באך כמנצח המקהלה, ויצירותיו תפסו מקום רב ברפרטואר שלה. יורשיו של באך בתפקיד תרמו רבות לתחיית העניין ביצירותיו בראשית המאה ה-19, כשפליקס מנדלסון החזיר לרפרטואר המקהלה ותזמורת הגוונדהאוס את מתאוס פסיון הנשכח. ב-1850 ייסדו בלייפציג רוברט שומאן ופרנץ ליסט את "חברת באך", שהוציאה לאור את רשימת יצירות באך. "אגודת באך החדשה", מייסודו של מנצח המקהלה גוסטב שרק, מארגנת עד ימינו פסטיבלים מיצירות באך ברחבי העולם.

במאה ה-20 הרבתה המקהלה להופיע עם תזמורת הגוונדהאוס ברחבי העולם ובשידורי רדיו, ושמה יצא לתהילה. רפרטואר המקהלה רחב ומגוון, ממזמורים גרגוריאניים עד מזמורי תפילה מודרניים, ומקום נרחב ניתן בו למוזיקה ליטורגית נוצרית, בעיקר לקנטטות, מוטטים ואורטוריות של באך.

חברי המקהלה חיים, לומדים ומתאמנים בפנימייה, כשהחניכים הבוגרים אחראים לצעירים. התנאי לקבלה לפנימיית המקהלה הוא כישרון ייחודי לשירה ולמוזיקה, ועל אף התביעות הגבוהות למשמעת ולאימונים מרובים, ניתנת לחניכים הזדמנות להתפתחות אישית ומקצועית. אחד ממנצחי המקהלה בעבר, האנס יואכים רוץ', צמח מן המקהלה עצמה. 

מנצח המקהלה הנוכחי הוא גוטהולד שוורץ.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקהלות ילדים ונערים
קטגוריה:לייפציג: תרבות
קטגוריה:מוזיקה גרמנית
אגודת אדומי השיער

ממוזער|איור של הסיפור "אגודת אדומי השיער" שהופיע במגזין ה"סטרנד" באוגוסט 1891, מאת סידני פאג'ט.
**אגודת אדומי השיער** (באנגלית: **The Red-Headed League**) הוא אחד מ-56 סיפורי שרלוק הולמס הקצרים מאת ארתור קונן דויל. הסיפור הופיע לראשונה במגזין הסטרנד באוגוסט 1891, מאויר על ידי סידני פאג'ט. קונן דויל דירג את "אגודת אדומי השיער" במקום השני ברשימת שנים עשר סיפורי שרלוק הולמס האהובים עליו. הסיפור הופיע במקום השני בספר "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", שפורסם בשנת 1892.

## עלילה
ג'ייבז וילסון, משכונאי לונדוני, מגיע להתייעץ עם שרלוק הולמס. כשהולמס וד"ר ווטסון בוחנים את הלקוח, שניהם מבחינים בצבע שיערו היוצא דופן – אדום בגוון המזכיר צבע של להבה. וילסון מספר להם שלפני שבועות אחדים, עוזרו הצעיר, וינסנט ספולדינג, שכנע אותו להיענות למודעת הצעת עבודה בעיתון, שפורסמה על ידי "אגודת אדומי השיער", הדורשת גבר אדום שיער. בבוקר למחרת, וילסון ניגש לראיון העבודה, והיה היחיד שנשכר; גוון שיערם של אדומי השיער האחרים שנענו למודעה היה כהה מדי או בהיר מדי, ורק וילסון הציג את הצבע הרצוי.

וילסון מספר להולמס שלאחר שבועות בודדים בעבודה, הגיע כהרגלו למשרד, אך הוא היה נעול ועל שלט שהוצב עליו נכתב "אגודת אדומי השיער התפרקה, 9 באוקטובר 1890". וילסון ניגש לבעל האחוזה, שהשכיר את המשרדים לאגודה, שאמר לו שמעולם לא שמע על דונקן רוס – שהיה מנהל המשרדים של אגודת אדומי השיער.

הולמס וווטסון מבטיחים לוילסון כי הם יפתרו את התעלומה עד יום שני, והולכים להיפגש עם ספולדינג. הולמס מבחין מיד כי מכנסיו של ספולדינג מלוכלכות באדמה. לאחר מכן הולמס דופק קלות על המדרכה שליד בית העבוט של וילסון, ובמוחו פותר את התעלומה כולה. הולמס מזמין את מפקח המשטרה ג'ונס ואת מר מריוודר, מנהל בנק הממוקם ליד בית העבוט של וילסון.

הולמס, ווטסון, ג'ונס ומריוודר מתחבאים במרתף הבנק ששימש ככספת, וכפי שחזה הולמס, תופסים בפעולה גנבים שמופיעים ממנהרה המגיחה אל רצפת המרתף. אחד מהגנבים הוא וינסנט ספולדינג.

מסתבר שספולדינג ודונקן רוס המציאו את אגודת אדומי השיער על מנת להעסיק את וילסון – ובעצם להוציא אותו מבית העבוט, כדי שיוכלו לחפור משם מנהרה עד לקרקעית הבנק ולגנוב ממנו. אף על פי שהיה עליהם לשלם לוילסון על עבודתו, הוצאה זו הייתה מינורית יחסית לסכום שחשבו שירוויחו לאחר הגנבה מהבנק.

חזרה ברחוב בייקר, הולמס מסביר לווטסון כיצד פתר את התעלומה.

## עיבודים

הסיפור "אגודת אדומי השיער" עובד פעמים רבות לפרקים בסדרות, ביניהן לפרק טלוויזיה בסדרה "שרלוק הולמס" ב-1951, לפרק בסדרה של 1954, וגם לפרק בסדרה של 1965.

בגרסה שהופיעה בסדרה "שרלוק הולמס" ב-1985, בכיכובו של ג'רמי ברט, הפשע כולו תוכנן על ידי פרופסור מוריארטי.

## ראו גם
*שערורייה בבוהמיה

## קישורים חיצוניים

*אגודת אדומי השיער - טקסט מלא באנגלית של הסיפור.

קטגוריה:סיפורי שרלוק הולמס
קטגוריה:חוקרים פרטיים בדיוניים
קטגוריה:ספרות בלשית
קודן

**קודן** (בפולנית: **Kodeń**) הוא כפר במחוז ביאלא פודולסק שבפרובינציית לובלין בפולין, בסמוך לנהר בוג ולגבול בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. הכפר נודע בשל בזיליקה שנבנתה בו במאה ה-16, בה מוצגת דמותה של מריה.

## תולדות היישוב
קודן נזכר בראשית המאה ה-16 כיישוב כפרי, ובשנת 1511 הוענקו לו זכויות עיר. מהמאה ה-18 הפך היישוב ליעד נופש ולמרכז אריגה וסנדלרות אזורי. בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.

בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוצתו בתי הכפר בידי הרוסים, ולאחר מכן נכבש בידי הגרמנים. כשנה לאחר מכן פרצה ביישוב מגפת טיפוס הבהרות. בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה הופצץ הכפר קשות, והוא נקבע בשטח הכיבוש הגרמני, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.

## יהודי קודן
יהודים ישבו בכפר לפחות מהמחצית הראשונה של המאה ה-17.
בשנת 1698 התרחשה בכפר עלילת הדם של קודן, בה הואשמו 2 תושבים יהודים ברצח של נער פולני. במהלך המאה ה-18 התפתחה בכפר קהילה יהודית עצמאית שנטלה חלק פעיל בפיתוח התעשייה בו. במאה ה-18 עסקו היהודים בכפר במלאכה ובמסחר. יהודי הכפר סיפקו שירותים, בעיקר בתחום התפירה והסנדלרות, ליישובים באזור, כולל העיר בריסק. רבה של הקהילה נרצח יחד עם בנו בשנת 1774. בתחילת המאה ה-20 הוקם בכפר בית מדרש.

בשנת 1920, עת נכלל היישוב בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה, פרעו חיילי הצבא הכחול ביהודי הכפר. בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה ביישוב בסיוע הג'וינט, והתקיימה במקום פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. בשנים אלה נמנו בכפר כ-800 יהודים, כשליש מתושביו. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי הכפר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך הכרזה על חרם על עסקי היהודים ביישוב.

### בשואה
עם הפצצת הכפר בתחילת מלחמת העולם השנייה, נמלטו ממנו רוב יהודיו. כאשר נכנסו לכפר חיילי הוורמכט, נותרו בו כ-100 יהודים בלבד. באביב 1940 הצטרפו אליהם 105 יהודים שגורשו מקרקוב, וכל יהודי היישוב רוכזו בגטו שהוקם במקום.

בספטמבר 1942 גורשו כל יושבי הגטו שבכפר לגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי, וממנו שולחו באוקטובר 1942 יחד עם אלפי יהודי גטו זה למחנה ההשמדה טרבלינקה.

בית הקברות היהודי הוחרב במהלך המלחמה. חיילי הצבא הנאצי השתמשו במצבות לצורך ריצוף הקרקע למעבר הטנקים באדמה הבוצית באזור הסמוך לנהר הבוג. לאחר המלחמה לא נותרה אף מצבה בבית הקברות והוא נותר שומם עד היום. מספר שרידי מצבות נמצאו באזור. שטח בית הקברות מגודר כיום ונותר ריק מאז סיום המלחמה. בשטח בית הקברות גדלים עצי תפוח עתיקים שהתושבים המקומיים לא מטפלים בהם ולא קוטפים את פירותיהם שנופלים שנה אחר שנה על הקרקע ומרקיבים.

## קישורים חיצוניים

* קודן באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לובלין (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:גבול בלארוס–פולין