open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מארב טק"א

**מארב טק"א** הוא הצבה של סוללת טילי קרקע אוויר או חלק ממנה כמארב במיקום זמני במטרה ליירט מטוסי אויב שצפויים לחלוף בנתיב סמוך תוך ניצול הפתעה לטייס.

## פריסת קבע של סוללות טילי קרקע אוויר
סוללות טילי הקרקע הם מכלולים מורכבים שבהם בדרך כלל מרכז שליטה ופיקוד, מכ"מי גילוי, משגרים, טילים, אמצעים מכניים להחלפת טילים ומערך טכני ולוגיסטי תומך. מורכבות המכלולים, גודלם הפיזי ופגיעותם להתקפה יבשתית או אווירית מחייבות הצבתן בבסיסי קבע. בבסיס הקבע מבנים קשיחים ומחפורות להגנה על חלקי המערכות, תותחי נ"מ כנגד תקיפת מטוסים מנמיכי טוס וכן מערך תמיכה שוטפת בצרכים הטכניים המיוחדים הדרושים לתחזוקתה המורכבת.
מיקום בסיסי הקבע בשילוב מעטפת היירוט של הטילים יוצר "מפת כיסוי אזורית" של מערך הטק"א (המכונה בשם אמ"ט - אזור מוכה טילים). מפת הכיסוי שימושית בעת תכנון נתיבי טיסות בגיחות מבצעיות לשטח מדינת אויב או בסיורי שגרה בקרבת גבולות המדינה.

טקטיקה של "דילוג" סוללה לאתר חלופי זמני משנה את מפת הכיסוי וחושפת מטוסי אויב לירי טילים. מנגד, כרוך דילוג של סוללה בהנעה של כלים כבדים, להשבתה של הסוללה עד לפריסתה לאתר הזמני ובחזרה לאתר הקבע וחושפת אותה לסיכון אם מיקומה החדש יתגלה על ידי האויב.

## מאפיינים טקטיים של מארבי טק"א
למארבי טק"א מאפיינים שנועדו להגדיל את סיכויי הפלת מטוסי האויב ולהגדיל שרידותו כדלקמן:
#בדרך כלל ידלגו סוללות לטווח יירוט בינוני שהן ניידות מצד אחד ובעלות טווח יירוט משמעותי.
#ידלג חלק קטן והכרחי של הסוללה בלבד (מרכז השליטה והבקרה, ומשגר אחד או משגרים בודדים וכוחות טכניים הכרחיים). זאת במטרה לצמצם סיכויי חשיפה, צימצום בסיכון לחלקי סוללה מסוימים וחסכון במאמץ לוגיסטי.
#הדילוג והפריסה נעשים בשעות הלילה במטרה לצמצם את סיכויי הגילוי של המארב והקטנת אי כשירותה בשעות היום.
#בזמן הדילוג ולאחר התמקמות המארב, נשמרת דממת אלחוט ונמנע השימוש במכ"ם הגילוי עד להתראת הבקרה האווירית בדבר חדירת מטוסי אויב לתחום היירוט.
#באתר הזמני מוסווים רכיבי הסוללה באופן שיקשה על איתורם בתצלומי אוויר, בין צמחייה, לצד מבנים ואף מתחת לענפי עצים.
#לאחר ירי טיל או לאחר חשיפה אחרת יחזרו בדרך כלל רכיבי הסוללה אל אתר הקבע.

## אמצעים לאיתור מארב טק"א
איתור מארבי טק"א יכול להיעשות במספר אמצעים:
*פענוח תצלומי אוויר
*איכון שידורי מכ"ם (אם המארב מפעיל את המכ"מים שברשותו)
*איכון שידורי קשר אלחוטי של הכוחות במארב

קטגוריה:נ"מ
קטגוריה:מארבים
ריי בולג'ר

שמאל|ממוזער|220px|תנועות הריקוד של ריי בולג'ר, 1963
**ריימונד ואלאס "ריי" בולג'ר** (באנגלית: **Raymond Wallace "Ray" Bolger**; 10 בינואר 1904 – 15 בינואר 1987) היה בדרן, רקדן, שחקן קולנוע ומגיש תוכנית טלוויזיה אמריקאי. זכור במיוחד בתפקידו כדחליל בסרט "הקוסם מארץ עוץ".

## תולדות חייו
נולד למשפחה אירית-קתולית בדורצ'סטר, פרבר של בוסטון. כבר מגיל צעיר ביקש להיות אמן וודוויל. הוא התחיל את הקריירה שלו כרקדן בצמד סטנפורד ובולג'ר וב-1926 הופיע בתיאטרון פאלאס בניו יורק, היכל הוודוויל הגדול והמרכזי של התקופה. בשנות השלושים הופיע על בימות ברודוויי. ב-1930 נשא לאשה את גוונדולין ריקארד (Gwendolyn Rickard), לזוג לא היו ילדים.

ב-1936 הוחתם כשחקן קולנוע באולפני MGM. הוא הופיע בסרט זיגפלד הגדול בתפקיד עצמו ומיד לאחר מכן התבקש לגלם את איש הפח בסרט "הקוסם מארץ עוץ". בולג'ר סירב לתפקיד וביקש להבחן לתפקיד הדחליל, בו זכה לבסוף. לאחר מספר סרטים ב-MGM עבר בולג'ר ל-RKO.

במקביל לעבודה בסרטים הופיע בולג'ר כרקדן סטפס בניו יורק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס ל-USO , התגייסות פרטית של אזרחים לטובת המאמץ המלחמתי, והופיע בפני חיילים. כן הופיע במחזמר של יונייטד ארטיסטס "Stage Door Canteen", הפקת בידור שנועדה בעיקר להפצה לחיילים.

בשנות החמישים עבד במקביל כשחקן במחזות זמר בברודוויי וכמגיש טלוויזיה. בברודוויי השתתף בהפקות מצליחות כגון Life Begins at 8:40, On Your Toes, By Jupiter, All American, ו- ?Where's Charley, עבור תפקידו במחזמר זה זכה בפרס טוני לשחקן ראשי במחזמר. בטלוויזיה הנחה כמה מתוכניות "שעת הקומדיה של קולגייט" ב-NBC ולאחריהן, בעונת 1954–1955 הנחה תוכנית אישית: "The Ray Bolger Show".

בהמשך הופיע בתפקידים קטנים בסרטים ובתוכניות טלוויזיה, בין היתר הופיע בתפקיד אורח בפרק של "בית קטן בערבה".

ב-1985 הופיע בקטע ריקוד בסרט "That's Dancing", יחד עם לייזה מינלי, בתה של כוכבת "הקוסם מארץ עוץ", ג'ודי גרלנד, במחווה לסרט זה.

נפטר מסרטן בלוס אנג'לס, חמישה ימים לאחר יום הולדתו ה-83.

## קישורים חיצוניים

[ימין|ממוזער|220px|ריי בולג'ר בסרט "Stage Door Canteen" ([1943)]]
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:רקדנים אמריקאים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בדרנים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס דונלדסון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1904
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1987
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
לאורך הנהר בשעת פסטיבל צ'ינגמינג

**לאורך הנהר בשעת פסטיבל צ'ינגמינג** (בסינית: **清明上河圖**) הוא ציור פנורמי שצויר על ידי גָ'אנְג דְזֶה-דְווָאן (Zhang Zeduan 1145–1085) ומכונה, לאור מרכזיותו בתרבות הסינית, "המונה ליזה הסינית". הציור מציג את חייו בבירת שושלת סונג, העיר דליאנג, בזמן פסטיבל צ'ינגמינג (清明節 – אחד מחגי האביב).

בציור, שאורכו 528 ס"מ ורוחבו 24.8 ס"מ, 814 בני-אדם, 170 עצים, 60 בעלי-חיים, 30 מבנים, 28 סירות ו-20 כלי תחבורה שונים החושפים בפרטי פרטים את החיים בעיר ופרבריה ובנהר החוצה אותם. צידו הימני של הציור מוקדש לחיי הכפר ואילו צידו השמאלי מוקדש לחיי העיר.

לאורך השנים היה הציור בידיים פרטיות, כאשר בשנת 1945 נרכש, ומאז נשמר במוזיאון הארמון שב"עיר האסורה" בבייג'ינג. בנוסף קיימים כ-30 גרסאות נוספות של הציור, שצוירו לאורך השנים ורובם נראים במבט ראשון דומים למקור, אולם הפרטים בהם שונים (לבוש, פעולות האנשים וכו'), והם נשמרים במוזיאונים שונים ובאוספים פרטיים. בזמן תערוכת האקספו 2010 בשאנגחאי הוצג, על מסך של 30 מטר, סרטון תלת-מימד של הציור.

## קישורים חיצוניים

* ערך הציור, במוזיאון הלאומי הסיני
* גרסה דיגיטלית של הציור, שהוצגה בתערוכת אקספו 2010 בשאנגחאי
* ''Along the River During the Qingming Festival'' במוזיאון הווירטואלי הסיני
* ציור וירטואלי באתר מוזיאון הארמון הלאומי
* ציור אינטראקטיבי  באתר אוניברסיטת הרווארד
* לאורך הנהר בזמן פסטיבל צ'ינגמינג באתר אוניברסיטת קולומביה

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סין: תרבות
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:ציורי נוף
קטגוריה:יצירות המאה ה-12
זבולון חרל"פ

הרב **זבולון חרל"פ** (ת"ר, 1840 בערך –  ט' בשבט תרנ"ח, 1898) היה רב ודיין בירושלים, חבר בית דינו של הרב יהושע לייב דיסקין. אביו של הרב יעקב משה חרל"פ.

## ביוגרפיה

נולד בווילקובישק שבליטא לרב יצחק וחיה חרל"פ. בשנת תר"י (1850), בהיותו כבן 10, עלה לארץ ישראל עם משפחתו והם התיישבו בירושלים. למד בישיבת עץ חיים והוסמך לרבנות. היה תלמידו של הרב נחום לעווי משאדיק.  

הוא נישא לחיה רייזל בת הרב יוסף לויט מאמדור, ולאחר פטירתה נשא לאישה את אחותה מרים. היה בין ראשוני המתיישבים בשכונת משכנות ישראל בירושלים. 

שימש כספרא דדיינא בבית דינו של הרב יהושע לייב דיסקין, ולימים התמנה כדיין בבית הדין. כמו כן היה הממונה של כולל סובאלק בירושלים. 

בנו מאיר חיים נפטר בחייו, ולזכרו הוציא את הספר "מאורי חיים" על ספר משלי. 

מתלמידיו: הרב ישעיהו חשין, מחבר הספר "דברי ישעיהו". 

נפטר בירושלים, בט' בשבט תרנ"ח, עשרה ימים לאחר פטירת הרב יהושע לייב דיסקין. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. 

## הנצחה
לזכרו ייסד בנו, הרב יעקב משה חרל"פ, את בית המדרש "בית זבול" בשכונת "שערי חסד". לאחר פטירת רבי יעקב משה עבר בית המדרש לביתו, בו הוא שוכן עד היום ובו פועל כולל אברכים. 

הרב יעקב משה חרל"פ קרא לסדרת ספריו "בית זבול" על שם אביו, ו"מי מרום" על שם אמו מרים.

## חיים אישיים
לרב זבולון נולדו ארבעה בנים מאשתו הראשונה חיה רייזל: הרב יצחק אליעזר (1858 - 1914) ממונה כולל סובאלק ומבוני בית הכנסת החורבה, הרב יוסף דוד זאב, הרב ניסן יהודה לייב ובנו מאיר חיים שנפטר בחייו. מאשתו השנייה מרים נולד הרב יעקב משה חרל"פ. 

## ספרו
* **מאורי חיים** -  על ספר משלי, ירושלים תרנ"א.

## קישורים חיצוניים
* 
* 'חרל"פ, ר' זבולון ב"ר יצחק', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 51 (, תמונה 1249). 

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
זבולון
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1840
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1898
יצחק מאיר חרל"פ

הרב **יצחק מאיר חרל"פ** (י"א בתמוז תרצ"א, 26 ביוני 1931 – כ"ח באלול תשנ"א, 7 בספטמבר 1991) היה רבה של יקנעם עילית ורב קונצרן אסם.

## תולדותיו
נולד בראשון לציון, לרב חיים זבולון חרל"פ ולרבקה סרקא, בת הרב אברהם דב שקול. למד בישיבה הקטנה "אור התלמוד" בתל אביב (שפעלה מטעם היכל התלמוד), ולאחר מכן בישיבת לומז'ה בפתח תקווה וישיבת חברון בירושלים, וכן בישיבת בית זבול של משפחתו. בהיותו בן פחות מ-18 הוסמך לרבנות על ידי הרב איסר זלמן מלצר, ולאחר מכן על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והרב אליהו ראם. בשנת 1951 נישא למנוחה, בת הרב יצחק אפשטיין, שלימים כיהנה כראש מועצת יקנעם עילית.

לאחר נישואיו שימש כרב בית כנסת בירושלים. בשנת תשט"ז (1955), בהיותו כבן 24, מונה כרבה של יקנעם עילית. היה פעיל בתחומי הדת ביישוב והיה מרכז ארגון רבני עמק זבולון. לימים פרש מהרבנות ביקנעם בעקבות כתבי אישום שהוגשו נגדו, ועבר להתגורר בירושלים. היה רבם של המושבים שורש ובית מאיר באזור ירושלים. מונה כרב הקונצרן אסם ושימש בתפקידו עד פטירתו בגיל 60.

## חיים אישיים
היה נשוי למנוחה (לבית אפשטיין) - כיהנה כראש מועצת יקנעם עילית. ולבני הזוג שישה ילדים. ביניהם:

* הרב יעקב משה חרל"פ, מונה תחת אביו כרב קונצרן "אסם" ושימש בתפקיד זה יותר משלושים שנה.
* הרב אליהו חרל"פ, שימש כרב מחוז ירושלים של משטרת ישראל.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:רבנים ישראלים
יצחק מאיר
קטגוריה:משפחת יצחק אפשטיין
קטגוריה:אסם: אישים
קטגוריה:בוגרי ישיבת לומז'ה
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת בית זבול
קטגוריה:יקנעם עילית: אישים
קטגוריה:שורש (מושב): אישים
קטגוריה:בית מאיר: אישים
קטגוריה:רבני מושבים
קטגוריה:בני זוג של ראשי מועצות מקומיות בישראל
קטגוריה:אנשי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1991
משפחת חרל"פ

**משפחת חרל"פ** היא משפחה יהודית עתיקה, שהוציאה מתוכה רבנים, מלומדים ואנשי ציבור רבים.

פירוש השם **חרל"פ** הוא ראשי התיבות: **ח**ייא **ר**אש **ל**גולי פורטוגל (או **פולין**). מקור המשפחה הוא ממשפחת בני חייא (בן חיים), המתייחסת ישירות למשפחת מלכי יהודה, דרך ראשי הגלות מבבל. על פי מגילת יוחסין שנשתמרה במשפחה, היא מיוחסת לדוד המלך.

ראש המשפחה, חייא, היה בנו של אחד מבני חזקיה בן דוד ראש הגולה, שברחו לספרד בעקבות הירצחו של אביהם. בהמשך שימשו בני חייא בחצרות מלכי ספרד ופורטוגל, כגזברים, רופאים ומצביאים. חייא היה משורר, המהדיר של דיוואן "מחנה יהודה" - הוא אוסף שיריו של רבי יהודה הלוי. למשפחה היה רכוש רב בערים לרידה וסרגוסה וכן אחוזות בדרום פורטוגל. בני המשפחה בנו את בית הכנסת הגדול בליסבון. כפטרונים לספרות עברית, הם מימנו וסיבסדו את ההדפסה הראשונה של ספר הכוזרי של יהודה הלוי. עם גירוש ספרד ופורטוגל התפזרו בני משפחת אבן יחייא בכל מרחב הים התיכון: בטורקיה, יוון ואיטליה.

מצפון איטליה הגיעו חלק מצאצאי המשפחה לעיירה טיקוצ'ין שבפולין, שם שונה שמה לחרל"פ.

בשנת תר"י (1850) עלה לארץ ישראל מהעיירה וולקוביסק שבפלך גרודנו השכן (בימינו חלק מבלארוס) הרב יצחק חרל"פ יחד עם בתו ובנו זבולון חרל"פ, ומהם התפתח הענף של משפחת חרל"פ בירושלים.

ענף נוסף של המשפחה עלה בשנת תר"ן (1890) ובראשו עמד אפרים חרל"פ ממייסדי המושבה רחובות. חרל"פ היה מראשי המושבה, מהנדסה הראשון וכן ממייסדיו של ארגון "אגודת אחים" אשר דאג לרווחתם של פועלי המושבה בכל תחומי החיים.

על פי מסורת המשפחה, בזמן שעגנה האונייה ליד אחד האיים בים האגאי עלתה אשתו של הרב יצחק חרל"פ אל החוף עם שני ילדיה כדי לרכוש מזון. הם אחרו לשוב והאונייה הפליגה בלעדיהם והגיעה לאי סמוך. כעבור זמן קצר הופיעה אונייה אחרת, לקחה את האם ושני ילדיה אל האי הסמוך, הם שבו אל האונייה והמשיכו בהפלגתם לארץ ישראל, והאונייה השנייה נעלמה מן האופק.

## לקריאה נוספת
* **[[אנציקלופדיה יודאיקה]]**, ערך "אבן יחיא"
* **[https://www.poeticmind.co.uk/heritage/eliakim-carmoly-sefer-divre-hayamim-lbnei-yahya-אליקים-כרמולי-ספר-דברי-הימ/ דברי הימים לבני חייא]**, מאת אליקים כרמולי

## קישורים חיצוניים
* ספר תולדות חרל"פ (פרק xxv), באנגלית.
*נסיכות בני דוד חרל"פ

## הערות שוליים

*
חרל"פ
ליל שישי

בעגה החרדית הישיבתית, **ליל שישי** הוא כינוי ללילה שבין יום חמישי ליום שישי. במשך לילה זה יש הנוהגים ללמוד תורה בישיבה עד אור הבוקר, כהכנה ליום השבת (ראה משמר).

בישיבות הליטאיות יש הנוהגים להקדיש לילה זה ללימוד רצוף במשך כל הלילה (משמר), ואילו בישיבות החסידיות נהוג להתקבץ יחדיו בתחילת הערב (כינוס המכונה "חבורה" או "חברה"), לומדים ספר על פרשת השבוע, שרים שירי רגש חסידיים ומשוחחים בענייני עבודת השם. לאחר סיום החבורה יש שפונים לבית המדרש ולומדים תורה עד אור הבוקר, אחרים אף ימשיכו בלימוד התורה עד כניסת השבת.

מטרת הלימוד בליל שישי הוא להכין את הנפש ולמלאות אותה במטעני רוחניות לקראת יום השבת, שהוא היום המקודש בשבוע.

מושג זה השתרש מאוד בציבור החרדי וישנם חנויות רבות שמוכרות מאכלי שבת במיוחד לליל שישי, אותם אוכלים בחורי הישיבות לפני או אחרי המשמר.

המאכל המסורתי של הלילה הוא צ'ולנט הנאכל בצ'ונטיה.

## קישורים חיצוניים
*
*
* 

קטגוריה:ישיבה: מושגים
קטגוריה:מנהגי שבת
מהפיל

[שמאל|ממוזער|250px|המהפיל באולם התפילה של [מסגד סלימייה (אדירנה)|מסגד סלימייה באדירנה, המהפיל במרכז התמונה]]
**מהפיל** (בטורקית: **Mahfil**) הוא מעין מרפסת מוגבהת השוכנת בתוך אולם התפילה במסגד, המשמשת את המואזין.

המהפיל נישא לגובה של עד שלושה מטרים, הוא ניצב על-גבי עמודי שיש או עץ ומוקף מעקה. המהפיל ניצב במרכז אולם התפילה או בצידו הימני, מול המינבר (שלימין המחראב). המואזין קורא לתפילה – אד'אן או איקמה – כאשר הוא ניצב במהפיל, ובעת התפילה הוא עונה אחרי האימאם המנהל אותה מהמינבר.

המהפיל משמש במסגדים גדולים בהם קשה למתפללים לשמוע ללא הגברה את האימאם שהוא מוביל התפילה. כאשר המואזין עונה לאימאם בתפילתו הנוכחים יודעים את המיקום בתפילה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אדריכלות אסלאמית
קטגוריה:מרפסות
חיים זבולון חרל"פ

הרב **חיים זבולון חרל"פ** (א' באייר תרס"ב, 8 במאי 1902 – כ"א בתמוז תשכ"ו, 9 ביולי 1966) היה רבה הראשי של ראשון לציון כארבעים שנה. מחבר ספרים ודרשן.

## תולדותיו
נולד בירושלים לרב יעקב משה חרל"פ ולפסיה בת הרב מיכל ורניקובסקי. למד בישיבת עץ חיים, בישיבת "הרב דובער מנישביץ" שנוסדה בידי מנישביץ, ובישיבת מרכז הרב, אצל אביו ואצל הרב קוק. הוסמך לרבנות על ידי הרב קוק והרב איסר זלמן מלצר. בשנת תרפ"א נישא לרבקה, בת הרב אברהם דב שקול.

היה בין מייסדי חברת "נחלת ישורון" בירושלים לשם גאולת אדמות בירושלים. תחת ניהולו רכשה החברה אדמה על הר הצופים.

בשנת תרפ"ד (1924) התמנה לרב בסג'רה, וכעבור שנה התמנה לרבה של ראשון לציון ופעל בה במשך כארבעים שנים. היה פעיל בחיי הדת המושבה, ייסד בה חברות ללימוד תורה בשם "תפארת חיים", סייע להקמת מוסדות חינוכיים, וליווה את הפיכתה לעיר. כן השתתף בכינוסים דתיים ותורניים ארציים. היה ציר באספה הבוחרת של הרבנות הראשית לארץ ישראל. פרסם מאמרים תורניים, מודעות ומכתבים בנושאים שעל סדר, בבמות ציבוריות רבות.

הרב חרל"פ נפטר בפתאומיות בערב שבת, כ"א בתמוז תשכ"ו, בהיותו כבן 64. הוא נטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים.

בשנת 1991 נקרא רחוב בעיר ראשון לציון על שמו.

## חיים אישיים
לרב חיים זבולון ואשתו רבקה סרקא (בת הרב אברהם דב שקול) נולדו שני בנים ושבע בנות.

ביניהם:

* הרב יצחק מאיר חרל"פ - רבה של יקנעם.
* אהובה, נישאה לבן דודה - הרב ניסן מאיר פייביל זק"ש.
* חוה ברז"ל נישאה לצבי ברז"ל.
גיסיו הם הרבנים: חיים שרגא פייבל פרנק, מרדכי יהודה ליב זק"ש, שמואל ברוך ורנר, אברהם שדמי וישראל בארי.

## ספריו
***מעין חיים** - על התורה: חלק א': ספר בראשית, באתר היברובוקס
***[https://www.hebrewbooks.org/48320 נחלי חיים]** - ביאורי הלכות ובמיוחד במצוות התלויות בארץ וענייני שביעית, באתר היברובוקס
***[https://www.hebrewbooks.org/48246 באר חיים]** - הלכה ודרוש, באתר היברובוקס
***[https://www.hebrewbooks.org/37066 האור]**, באתר היברובוקס
דברים משמו על יום העצמאות ומדינת ישראל נדפסו בחוברת 'מי חכם וישמור אלה' בהוצאת מכון 'איי הי"ם'.

## קישורים חיצוניים
* 
* הרב ר' חיים זבולון חרל"פ ז"ל, "אור המזרח", כרך ט"ז, חוברת א' (נ"ה), תשרי-כסלו תשכ"ז, עמ' 64-63
* חרל"פ חיים זבולון, באתר מוזיאון ראשון לציון

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ראשון לציון: רבנים ראשיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:גואלי אדמות בארץ ישראל
חיים זבולון
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
קטגוריה:אילניה: אישים
במבי (פירושונים)

במבי הוא סרט הנפשה משנת 1942 של חברת וולט דיסני, שבמרכזו עופר צעיר בעל אותו שם.
במבי (ספר)

**במבי** (בגרמנית **Bambi. Eine Lebensgeschichte aus dem Walde** - במבי: חיים ביער) הוא רומן לנוער מאת הסופר היהודי אוסטרי פליקס זאלטן (שם העט של זיגמונד זלצמן). הספר ראה אור בווינה בשנת 1923 בעקבות מסע ציד ביערות וינה בו לקח המחבר חלק. הספר נחשב לקלאסיקה של ספרות ילדים ונוער. על פי הספר נוצר הסרט במבי של וולט דיסני. הפופולריות של הסרט האפילה מאז על זו של הספר עליו הוא בוסס.

שם הספר היה ההשראה לקביעת פרס במבי, פרס גרמני המוענק על ידי הוברט בורדה מדיה (Hubert Burda Media) על הצטיינות בתחומי אמצעי התקשורת והטלוויזיה.

## עלילה
במבי הוא עופר איילים מזן אייל הכרמל, הנולד ביערות של האלפים האוסטריים. תחילת הספר מלווה אותו בילדותו, כאשר הוא פוגש איילים אחרים וכן חיות שונות כמו תנשמת, ארנב (טמפר בגרסה של דיסני) ואייל אציל. במבי פוגש איילה בת גילו, פלינה, ומתאהב בה. יחד הם פוגשים אייל זקן וחכם המתואר כעין מורה זן. במבי גם לומד להיזהר מ"ההוא", כלומר האדם, המביא איתו מוות וסכנות. 

לאחר מסע ציד נרחב של האדם, במהלכו נהרגות חיות רבות מחבריו של במבי וכן אימו, עלילת הספר קופצת לשנות בגרותו של במבי. הוא הופך למתבודד והולך בעקבותיו של האייל הזקן המדריך אותו בדרכי העולם. הוא זונח את חבריו הישנים ואת פלינה ועובר לחלק אחר של היער. הספר מסתיים בפגישתו של במבי המבוגר עם זוג איילים צעירים, מעין סגירת מעגל לפגישתו עם האייל הזקן כשהיה צעיר.

## משמעות
הספר נכתב במקור כמשל על היחיד הדחוי בחברה, באוריינטציה יהודית מרומזת. 

פרופ' ג'ק זיפס, מומחה לספרות גרמנית השוואתית ותרבותית ולספרות ילדים פולקלור ותרבות יהודית גרמנית, חקר את הספר בשפת המקור כולל האיורים המקוריים ומתוך כך טוען כי הספר הוא רומן מבריק ועמוק על האופן שבו זוכות קבוצות מיעוטים ברחבי העולם ליחס אכזרי, אלגוריה על מצבם של החלשים חסרי המעמד והכוח, וכולל מטאפורות על מצבם של יהודי אוסטריה.

## תרגומים לעברית
*תרגם מ.ח. בן-אברם, הקדמה מאת ג'והן גלסוורתי, מסדה בסיוע מוסד ביאליק, תש"א 1941.
*על פי הסרט של דיסני, תרגם פסח גינזבורג, תל אביב: מצפה. תאריך לא ידוע.
*תרגם צבי ארד, עם עובד, 1977
*תרגם מיכאל דק, הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2011

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במבי
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי 1923
קטגוריה:איילים בתרבות
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת מסדה
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
קטגוריה:ספרי סדרת הרפתקה
קטגוריה:ספרי סדרת דן חסכן
מדד מלמפטי

שמאל|ממוזער|250px|מדד מלמפטי
**מדד מלמפטי** (Mallampati) משמש רופאים מרדימים ואחרים כדי לנסות לנבא את מידת קלות האינטובציה על אדם מסוים, בדרך כלל כחלק מהערכה טרום ניתוחית. המדד נקבע על ידי הסתכלות באנטומיה של חלל פה ומורכב מנראות הענבל, הקשתות סביב החגורה הלימפטית על שם ולדייר והחיך הרך. ניתן לקבוע את המדד עם או בלי השמעת קוליות העיצורים. ציון מלמפטי גבוה (3 או 4) מנבא אינטובציה קשה וכן קשור לשכיחות גבוהה של דום נשימה בשינה.

להלן פירוט מדד מלמפטי המתוקן:

**מלמפטי 1:** נראות מלאה של השקדים, הענבל והחיך הרך

**מלמפטי 2:** נראות של החיך הקשה והרך, החלק העליון של השקדים והענבל.

**מלמפטי 3:** נראות של החיך הקשה והרך ובסיס הענבל.

**מלמפטי 4:** נראות של החיך הקשה בלבד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרדמה
שלמה זלמן הבלין (ראש ישיבה)

הרב **שלמה זלמן הַבלין** (בכתיב יידי: **האַוולין**) (י' באלול תרל"ז, אוגוסט 1877 – ט"ז בניסן תרצ"ו, אפריל 1936) היה מייסד וראש ישיבת תורת אמת בחברון, ולאחר מכן בירושלים.

## תולדותיו
הבלין נולד ברוסיה לאליעזר ורחל הבלין (האוולין). מחסידי האדמו"ר הרש"ב ולמד בישיבתו בליובאוויטש. בראשית המאה ה-20 עמד בראש ישיבת חב"ד בהרדזישצ'ה. בתחילת שנת תרע"ב (1911) עלה לארץ ישראל בשליחות רבו בראש קבוצת בחורים כדי לייסד את ישיבת תורת אמת בחברון, לצד הרב יצחק חן שעלה אף הוא באותה שנה לחברון. בתחילה התקיימו הלימודים במבנה ששימש את ישיבת "מגן אבות חברון", שהוקמה על ידי חסידי חב"ד תושבי חברון. כעבור זמן עברה הישיבה ל"בית רומנו" בעיר. עם קבוצת הבחורים נמנו הרב אלתר שימחוביץ, לימים חתנו של הרב הבלין, והרב יחזקאל פייגין, לימים מזכירו של הרבי הריי"צ. הלימודים נמשכו במשך כשלוש שנים, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת תרע"ד (1914), אז גירשו השלטונות העות'מאניים את תלמידי הישיבה לרוסיה.

הרב הבלין שהה באותה עת ברוסיה ושב לארץ בשנת תרפ"ב (1922). בכוונתו הייתה לפתוח מחדש את הישיבה בחברון, בשל קשיים שונים החליט להקים את הישיבה בירושלים. תחילה שכנה הישיבה בשכונת בית ישראל, וכעבור זמן עברה לשכונת גבעת שאול. החל משנת תרפ"ט (1929) כיהן בה כמשפיע חתנו הרב אלתר שימחוביץ, עד פטירתו בשנת תרצ"ט (1939). בשנת תרפ"ד (1924) ייסד הרב הבלין את ישיבת תורת אמת בתל אביב, אך היא לא החזיקה מעמד ונסגרה באותה שנה.

הרב הבלין נפטר בניסן תרצ"ו ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו עברה הישיבה מגבעת שאול לשכונת הבוכרים ומשם לשכונת מאה שערים. את מקומו כמשפיע בישיבה מילא חתנו הרב משה יהודה רייכמן. ניהול הישיבה עבר לבנו, הרב חנוך הענדל הבלין.

## צאצאיו
היה נשוי לשיינא, ולהם עשרה צאצאים:
* שלום הבלין - בנו הוא חוקר התלמוד פרופ' שלמה זלמן הבלין
* דוד הבלין - בנו הוא הפיזיקאי פרופ' שלמה הבלין
* דב אליעזר הבלין. אחד מבניו הוא הרב משה הבלין - רבה של קריית גת. בן נוסף הוא הרב שמואל אהרן הבלין רב ואב"ד בסאן פאולו ברזיל, בנו השני הרב יוסף יצחק הבלין רבה של קהילת חב"ד רמת שלמה בירושלים ומוציא ספרים ידוע.
* הרב חנוך הענדל הבלין - מנהל ישיבת תורת אמת. אחד מבניו הוא עו"ד הרב שמואל הבלין, רבה הראשי של אילת. ולאחר מכן רבה של בית שאן.
* רבקה, נישאה לרב אלתר שימחוביץ - משפיע בישיבת תורת אמת
* שרה נחמה, נישאה לרב משה יהודה רייכמן - משפיע בישיבת תורת אמת
* מוסיא מרים, נישאה לרב יצחק פרץ ליפשיץ - ייסד תלמוד תורה של חסידות חב"ד בחדרה.
* אסתר, נישאה לרב יחיאל משה הכהן רוט
* חנה
* טובה

## אילן יוחסין

## לקריאה נוספת
* שלמה זלמן הבלין, **המשפיע: תולדות הגה"ח מוהרש"ז האוולין ... : פרקים בתולדות חב"ד, בתולדות [[היישוב היהודי בחברון]] ובתולדות היישוב היהודי באה"ק ...**, ירושלים: [חמו"ל], תשמ"ב.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חסידי אדמו"ר הרש"ב
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:חברון: רבנים
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:ראשי ישיבה חסידים בארץ ישראל
שלמה זלמן
קטגוריה:רבני ישיבת תורת אמת
קטגוריה:מאה שערים: אישים
קטגוריה:רבני חב"ד במאה ה-20
קטגוריה:ישיבת תורת אמת-חברון
קטגוריה:ראשי ישיבה חב"דיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תומכי תמימים בלובביץ'
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת חב"ד
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1877
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1936
אבקת כביסה

שמאל|ממוזער|250px|אבקת כביסה
[שמאל|ממוזער|250px|אבקות כביסה ו[סבון|סבונים שונים בשוק הפשפשים]]
**אבקת כביסה** היא חומר ניקוי אבקתי דטרגנטי (דומה לסבון), שמוסיפים במהלך הכביסה כדי לנקות את הבדים המתכבסים. בתהליך הכיבוס, אבקת הכביסה מפעילה חיכוך והמסה על כתמים שומניים ואחרים, ומסירה אותם מסיבי הבדים. ביחס לסבון הידיים או סבון הכלים, אבקת הכביסה פחות מושפעת ממים קשים, באופן משמעותי. מכאן יתרונה עליהם בהליך הכביסה.

## היסטוריה
מימי קדם הבינו כי תוספים שונים יכולים להקל על פעולת הכיבוס עם מים. האיטלקים השתמשו בתערובת של גופרית ומים עם פחם כדי לנקות את בגדיהם. המצרים הוסיפו אפר וסיליקטים כדי לרכך את המים. ומאוחר יותר סבונים שהיו הדטרגנטים הראשונים. השפעת חומרי הניקוי על משטחים סינתטיים מסוימים נבדקה בשנת 1917 בגרמניה. בעקבות מחסור בסבון במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנות ה-30 פותחו שימושים מסחריים בכהלים שומניים שעיקר השימוש בהם נעשה עד לאחר מלחמת העולם השנייה.

בראשית המאה ה-20 השימוש באנזימים הוכנס לעולם אבקות הכביסה על ידי אוטו רוהם (Otto Rohm), אך רק בשלהי המאה עם הגדלת הזמינות של אנזימים חיידקיים החזקים מספיק מבחינה תרמית (כגון אלו המיוצרים על ידי החיידק Bacillus subtilis), הטכנולוגיה הזו הפכה לזרם המרכזי.

## נזקים סביבתיים
המשרד להגנת הסביבה וגורמים נוספים ציינו כי אחת הבעיות שנוצרו בעקבות השימוש הרב באבקות כביסה הן חלחול של כמות רבה של מלחים, בעיקר נתרן ובורון ומלח בישול המגיעים לשפכים ורעילים לצמחייה ופוגעים במבנה הקרקע ומזהמים את מי התהום. כתוצאה מכך נוצרו עם הזמן גם אבקות הדלות במלחים ונחשבות לידידותיות לסביבה. יש הטוענים ששימוש בכדור כביסה יכול לנקות כביסה ללא זיהום.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:כביסה
קטגוריה:מוצרי ניקיון
כביסה
פורשה 924

שמאל|ממוזער|250px|פורשה 924
**פורשה 924** (גרמנית: Porsche 924) היא מכונית ספורט בתצורת מרכב קופה, בעלת מנוע קדמי והנעה אחורית, אשר יוצרה על ידי חברת פורשה בין השנים 1976-1988.

## היסטוריה
הפורשה 924 החליפה את הפורשה 914 כמכונית הבסיסית ביותר של החברה, הייתה למכונית הראשונה של חברת פורשה בעלת מנוע קדמי, ומכונית הפורשה הראשונה אשר הייתה מקוררת מים. כמו כן, הייתה למכונית הפורשה הראשונה אשר הציעה תיבת הילוכים אוטומטית מלאה. מכונית ה-924 הייתה פרויקט משותף של פורשה, אאודי ופולקסווגן. המכונית הייתה בעלת מנוע אאודי, ובנוסף הורכבה במפעלה של חברת אאודי בעיר שטוטגרט.

הפורשה 924 יחד עם הפורשה 928 אשר הוצגה שנה לאחר מכן, סימנו שינוי משמעותי בתפיסתה של חברת פורשה, כאשר עד להצגתן מכוניות החברה כללו רק מנועי בוקסר מקוררי אוויר אחוריים או מרכזיים.

המכונית זכתה להצלחה רבה ועזרה לחברת פורשה לצאת ממשבר פיננסי, ובנוסף הניבה זרם מזומנים לחברה אשר הייתה זקוקה לו כדי להמשיך ולפתח את דגם הפורשה 911. הפורשה 924 אשר ייצורה נפסק בשנת 1988, הוחלפה לבסוף על ידי הפורשה 944.

## דגמים
שמאל|ממוזער|250px|פורשה 924 מאחור
שמאל|ממוזער|250px|מכונית המירוץ 924 קאררה GTR

### 924
דגם הפורשה 924 היה בעל מנוע 4 צילינדרים בנפח 1984 סמ"ק והספק של 125 כ"ס. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-9.6 שניות והגיעה למהירות מרבית של 204 קמ"ש.

### 924S
בשנת 1987 הציגה פורשה את ה-924S. המכונית הייתה בעלת מנוע 4 צילינדרים בנפח 2479 סמ"ק אשר הספקו 150 כ"ס, ו-160 כ"ס בדגם של שנת 1988. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-8.2 שניות והגיעה למהירות מרבית של 220 קמ"ש.

### 924 טורבו
בשנת 1981 הציגה פורשה את דגם ה-924 טורבו. המכונית הייתה בעלת מנוע ה-4 צילינדרים בנפח 1984 סמ"ק של דגם ה-924 הרגיל, אלא עם מגדש טורבו אשר העלה את ההספק ל-170 כ"ס. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-7.8 שניות והגיעה למהירות מרבית של 225 קמ"ש.

### 924 קאררה GT
בשנת 1980 הציגה פורשה דגם נוסף ה-924 קאררה GT. המכונית הייתה בעלת מנוע ה-4 צילינדרים בנפח 1984 סמ"ק מוגדש הטורבו של דגם ה-924 טורבו, אלא עם הספק משופר ל-210 כ"ס. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.9 שניות והגיעה למהירות מרבית של 240 קמ"ש.

### 924 קאררה GTS/GTR
דגמים חזקים במיוחד אשר הציגה פורשה ל-924 היו דגמי הקאררה GTS והקאררה GTR. דגמים אלו אשר היו דגמי מרוץ, פותחו על ידי פורשה בגרסאות חוקיות לכביש על מנת שיקבלו אישור להתחרות. על פי חוקי התאחדויות המרוצים, חובה על יצרן המבקש לשתף דגם מסוים במירוץ מכוניות, לפתח מספר נתון של גרסאות תקניות וחוקיות לכביש אשר יימכרו ללקוחות. ה-GTS וה-GTR היו בעלי מנוע 4 צילינדרים בנפח 1984 סמ"ק עם מגדש טורבו, אשר סיפק 245 כ"ס בדגם ה-GTS, ו-375 כ"ס בדגם ה-GTR. דגם ה-GTS האיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.2 שניות והגיעה למהירות מרבית של 250 קמ"ש. לעומת 4.8 שניות ומהירות מרבית של 300 קמ"ש בדגם ה-GTS.

## קישורים חיצוניים

* אתר פורשה ישראל
* אתר פורשה העולמי

## הערות שוליים

924
קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1976
קטגוריה:כלי רכב גרמניים
ויקטור סנייב

**ויקטור סנייב** (ברוסית: **Виктор Данилович Санеев**, בגאורגית: **ვიქტორ სანეევი**; 3 באוקטובר 1945 – 3 בינואר 2022) היה אתלט סובייטי. היה אלוף אולימפי שלוש פעמים ברציפות, בעל ארבע מדליות אוליפיות, פעמיים אלוף אירופה ושיאן עולם בקפיצה משולשת.

## ביוגרפיה
סנייב נולד בסוחומי שבגאורגיה הסובייטית (היום בירת אבחזיה). הוא החל להתאמן בשנת 1956. מאמנו, אקופ קרסליאן, המליץ לו להתמחות בקפיצה משולשת כשהיה בן 17.

לאחר סיום הקריירה הספורטיבית עבד במערך אגודות הספורט בטביליסי. לאחר פירוק ברית המועצות עבר להתגורר באוסטרליה ועבד כמורה לספורט.

### אלוף אולימפי ושיאן עולם
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה סנייב במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש של 17.39 מטר שניקבע בקפיצה השישית והאחרונה, לפני נלסון פרודנסיו מברזיל (17.27 מטר) וג'וזפה ג'נטילה מאיטליה (17.22 מטר). השיא העולמי בתחרות זו נשבר חמש פעמים על ידי שלושת הקופצים. בקפיצה השלישית הוא קבע את השיא העולמי הראשון שלו בתוצאה של 17.23 מטר.

### אלוף אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכה סנייב במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.34 מטר, לפני זולטן ציפרה מהונגריה (16.85 מטר) וקלאוס ניומן ממזרח גרמניה (16.68 מטר).

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה סנייב במדליית זהב בקפיצה משולשת פעם שנייה ברציפות, בתוצאה של 17.35 מטר לפני ירג דרמל ממזרח גרמניה (17.31 מטר) ופרודנסיו (17.05 מטר).

בתחרות שנערכה בסוחומי ב-19 באוקטובר אותה שנה, שיפר סנייב בקפיצה משולשת את השיא העולמי והעמיד אותו על תוצאה של 17.44 מטר.

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה סנייב במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.23 מטר, לפני קרול קורבו מרומניה (16.68 מטר) ואנדריי סונטאג מפולין (16.61 מטר).

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה סנייב במדליית זהב בקפיצה משולשת פעם שלישית ברציפות, בתוצאה של 17.29 מטר, לפני ג'יימס באטס מארצות הברית (17.18 מטר), שיאן העולם ז'ואאו קארלוס דה אוליווירה מברזיל (16.90 מטר) ושיאן העולם בעבר פדרו פרז מקובה (16.81 מטר).

באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה סנייב במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.24 מטר, אחרי בן ארצו יאק אודמיי (17.35 מטר) ולפני ז'ואאו קארלוס דה אוליווירה (17.22 מטר).

## תארים והישגים
בסך הכל קבע סנייב שלושה שיאי עולם, זכה בארבע מדליות אולימפיות, מהן שלוש זהב ואחת כסף, פעמיים אלוף אירופה, שש פעמים אלוף אירופה באולם (1970, 1971, 1972, 1975, 1976, ו-1977) ושמונה פעמים אלוף ברית המועצות בקפיצה משולשת (1971-1968, 1975-1973 ו-1978).

נפטר ב-3 בינואר 2022.

## שיאים אישיים
* קפיצה משולשת: 17.44 מטר (1972) **שיא עולם**

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה משולשת
קטגוריה:גאורגים
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: אתלטיקה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קטגוריה:שיאני עולם סובייטים: אתלטיקה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1945
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2022
ג'ורג'יזם

**ג'ורג'יזם** (נקרא גם **גיאואיזם** או **גיאוליברליזם**) הוא פילוסופיה כלכלית ואידאולוגיה הטוענת, שלכל אדם ישנה זכות בעלות על הדברים שהוא יוצר, אולם כל הדברים הנמצאים בטבע, ובמיוחד קרקע, שייכים באופן שווה לכולם. היא מבוססת על כתביו של הכלכלן האמריקאי בן המאה ה-19 הנרי ג'ורג'.

הפילוסופיה הג'ורג'יסטית מזוהה בדרך-כלל עם הרעיון של **מס יחיד** על ערך קרקע. ג'ורג'יסטים טוענים, שמס ערך קרקע הוא יעיל כלכלית, צודק, ושוויוני, ושהוא יכול ליצור מספיק הכנסות למדינה, כך שיהיה אפשר להקטין או לבטל את כל שאר המיסים, שהם פחות יעילים ופחות צודקים (כגון מיסים על ייצור, מכירות והכנסה). מס על ערך הקרקע תואר על ידי רבים כמס פרוגרסיבי, כי נטל המס יוטל בעיקר על העשירים, ויקטין את אי-השוויון בהכנסות.

## עקרונות
הג'ורג'יזם מסכים עם הליברליזם על העיקרון, שלכל אדם ישנה זכות לבעלות על מה שהוא יוצר, ולפיכך רוב המיסים שהמדינה מטילה על הפרט (כגון מס הכנסה או מס קניה) אינם צודקים. אולם, הקרקע ומשאבי הטבע לא נוצרו על ידי אף אדם, ולכן הם שייכים באופן שווה לכולם. הערך הכלכלי של קרקע צריך להתחלק שווה בשווה בין האנשים בחברה, ולא להיות שייך לאנשים פרטיים.

ג'ורג' האמין, שאפשר לבחון תאוריות כלכליות, אמנם לא על ידי ניסויים מדעיים, אך על ידי ניסויים מחשבתיים ועל ידי השוואות בין חברות שונות. תוך שימוש בשיטה זו, הסיק ג'ורג' שחלק גדול מהבעיות החברתיות, כגון עוני, אי-שוויון, וכן מחזורי גאות ושפל בכלכלה, נובעים מהבעלות הפרטית על המשאב החיוני ביותר - קרקע.

בחיבורו המפורסם, קידמה ועוני, ג'ורג' טען ש: "אנו חייבים להפוך את הקרקע לרכוש משותף". אף על פי שאפשר לעשות זאת על ידי הלאמת הקרקע והחכרתה לאנשים פרטיים, ג'ורג' העדיף להטיל מס ערך קרקע. מס כזה לא יפגע באנשים שכבר קנו קרקע ושיפרו אותה, כי הם ישלמו רק על הערך הגולמי שלה, ללא שיפורים. מס כזה יגרום פחות זעזועים לכלכלה מהלאמה כוללת של הקרקעות.

## הערות שוליים

קטגוריה:תאוריות כלכליות
פיגום

[ממוזער|250px|מערכת פיגומים, בצמוד ל[בניין (מבנה)|מבנה בסינסינטי, אוהיו.]]
**פיגום** הוא מבנה ארעי, המשמש לתמיכת בני אדם וציוד כדי לבנות או לשפץ מבנים גדולים יותר. פיגומים הם, בדרך כלל, מערכת מודולרית של צינורות פלדה, אך ניתן להשתמש גם בחומרים אחרים, כגון במבוק, כנהוג במספר מדינות באסיה, כגון הונג קונג.

התקנת פיגומים ושימוש בהם טומנים בחובם סכנות בטיחות פוטנציאליות.

## פיגומים בישראל
הפיגומים בהם נעשה שימוש בישראל מקורם בעיקר במפעלים באזור ג'נין ואיכותם נחשבת לנמוכה בעיקר בתחום הבטיחותי. כתוצאה מרשלנות אך גם מחוסר יציבותם של הפיגומים, כמו גם איכות פרטיהם, נפגעו פועלי בניין רבים במהלך השנים כתוצאה מפיגומים שהתפרקו או איבדו את יציבותם. כתוצאה מכך, הוחל ב-2018 להשתמש בפיגומים עם תקן אירופי. כמו כן, בעקבות העלייה במספר ההורגים והפצועים באתרי בנייה והודות לפעילות ציבורית ותקשורתית שהדגישה את הנושא, נקבעו תקנות בחוק המחייבות את כל אתרי הבנייה באופן הדרגתי להשתמש בפיגומים עם תקינה בלבד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בנייה
אלוהי הקטל (סרט)

**אלוהי הקטל** (באנגלית: **Carnage**) הוא סרט קולנוע סאטירי משנת 2011, בבימויו של רומן פולנסקי שגם כתב את התסריט יחד עם יסמינה רזה, על פי המחזה "אלוהי הקטל" שכתבה רזה שנים אחדות קודם לכן והוצג בהצלחה בעולם.

עלילת הסרט מתרחשת בברוקלין, אך הוא צולם בפריז, משום שפולנסקי נמנע מלהגיע לארצות הברית עקב צו מעצר שהוצא שם נגדו. הצגת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-9 בספטמבר 2011.

## עלילת הסרט

הסרט עוסק בשני זוגות הורים מהמעמד הבינוני הגבוה שבין ילדיהם בני ה-11 פרצה קטטה, שבה נפצע אחד הילדים. הם נפגשים בבית המהודר של אחד הזוגות, כדי לדון בנושא בצורה תרבותית, אולם לאט לאט הם משילים את הנימוסים ונכנסים לוויכוחים מרים. בין שני הזוגות, בין הגברים לנשים, ובתוך כל אחד מהזוגות. מלבד שניות מעטות בתחילת הסרט ובסופו, הסרט מתרחש כולו בבית (בעיקר בסלון), בהשתתפותם של ארבעה שחקנים בלבד: פנלופה (ג'ודי פוסטר) ומייקל (ג'ון סי. ריילי) לונגסטריט, הוריו של איתן (אלוויס פולנסקי, בנו של הבמאי) הילד הפצוע, שבביתם מתרחש הסרט, וננסי (קייט וינסלט) ואלן קוון (כריסטוף ואלץ), הוריו של זאכארי, הילד הפוצע.

השיחה בין ארבעת המשתתפים מופרעת לעיתים תכופות על ידי שיחות שמקבל אלן לטלפון הסלולרי שלו, ובמידה פחותה על ידי שיחות שמקבל מייקל מאמו, לטלפון הביתי שלו. השיחות מצטלבות: אלן, שהוא עורך דין עוסק בניהול משברים אצל לקוח חשוב שלו, יצרן תרופות, שבתרופה ללחץ דם שהוא מייצר התגלו תופעות לוואי לא רצויות. מייקל מופתע לשמוע מאמו שהיא נוטלת את התרופה, ומורה לה לחדול מכך מיד, לאחר ששמע את דבריו של אלן בשיחות קודמות.

## שחקנים
* ג'ודי פוסטר: פנלופה לונגסטריט, עוסקת בכתיבה תיעודית על אפריקה וחובבת אמנות, אמו של הילד הפצוע.
* ג'ון סי. ריילי: מייקל לונגסטריט, עוסק בשיווק כלי בית, בעלה של פנלופה.
* קייט וינסלט: ננסי קוון, יועצת השקעות, אמו של הילד הפוצע.
* כריסטוף ואלץ: אלן קוון, עורך דין, בעלה של ננסי.

## קישורים חיצוניים

**מידע נוסף**
**ביקורות ומאמרים**
* 
* 
* 
* 
* 
* יונתן דורון, "אלוהי הקטל", ביקורת, באתר אידיבי, 9 בדצמבר 2011
* אורית הראל, ביקורת קולנוע: אלוהי הקטל, באתר "מוטק'ה", 15 בדצמבר 2011
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטי רומן פולנסקי
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
הופ ארנב

**הופ ארנב** (באנגלית: **Hop**) הוא סרט אנימציה משנת 2011 של Illumination Entertainment, המשלב אנימציה ממוחשבת עם לייב אקשן. הסרט בוים על ידי טים היל והופק על ידי כריס מלדנדרי.

## עלילה
על אי הפסחא, ארנב צעיר בשם אי.בי (ראסל ברנד) נועד להצליח לתופף, כשהיה קטן אביו הראה לו את מפעל הממתקים וכשגדל הוא עדיין מתופף, אבא ארנב (יו לורי) בתור ארנב הפסחא לא מוכן לתת את התפקיד והוא רוצה שהוא יעבוד, אי.בי בורח להוליווד להמשיך את חלומו להיות מתופף, אבא ארנב שולח את שלוש ארנבות הנינג'ה שלו השומרות המלכותיות, כדי למצוא את בנו. בינתיים, שני אפרוחים בשם קרלוס ופיל (שניהם בגילומו של האנק עזריה), מגרשים הפיכה נגד אבא ארנב כדי להשתלט על הארגון הממתקים, בלוס אנג'לס, אי. בי. נפגע על ידי פרד או'הייר (ג'יימס מרסדן), שחקן מתפטר שנועד לעבוד (תמיד בלחץ עם משפחתו "לקבל עבודה") הוא נסע לשמור על ביתו של הבוס של אחותו סם (קיילי קווקו), פרד שראה כי זה ארנב מדבר החל לברוח לתוך הבית (זה קטע מהסרט "שומר גן החיות" שגריפין ראה אריה ופיל מדברים) אבל אי.בי. מצליח לרדוף אחריו ולעצור אותו, מרוב מאמצים רבים, אי.בי. עוצר את קרלוס (שהפך לחצי ארנב וחצי אפרוח) והופך יחד עם פרד לארנב ממתקים.

## מדבבים
*ראסל ברנד - א. מ. הבוגר
*יו לורי - אבא ארנב
*ג'נט הילי - הכומתות הוורודות
*האנק עזריה - קרלוס / פיל
*גארי קול - הנרי או'הרה

## שחקנים
*ג'יימס מרסדן - פרד או'הייר
*קיילי קווקו - סם או'הייר
*דייוויד הסלהוף - עצמו

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סרטים מצוירים למחצה
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:סרטים על ארנבים
קטגוריה:סרטים על עופות
קטגוריה:סרטי אילומיניישן הפקות
קטגוריה:סרטי אנימציה של אולפני יוניברסל
קטגוריה:סרטי אנימציה על ידידות
תנועת אוקיופיי

**תנועת אוקיופיי** (באנגלית: **Occupy movement**) היא תנועת מחאה בינלאומית אשר מתמקדת בעיקר באי השוויון הכלכלי ואי השוויון החברתי בעולם.

המחאה הראשונה שארגנה התנועה אשר קיבלה כיסוי תקשורתי נרחב הייתה המחאה שנערכה ברחוב וול סטריט שבניו יורק (שזכתה לכינוי "Occupy Wall Street") שהחלה ב-17 בספטמבר 2011. עד 9 באוקטובר 2011, התנועה יזמה הפגנות המוניות בכ-95 ערים ברחבי 82 מדינות שונות ברחבי העולם, בהם מעל ל-600 הפגנות המוניות בארצות הברית בלבד.

התנועה הוקמה כיוזמה של קבוצת הפעילים הקנדית Adbusters בהשראה חלקית של האביב הערבי ובמיוחד בהשראת ההפגנות בכיכר א-תחריר שהובילו להפיכה במצרים ובהשראת הפגנות המחאה בספרד בשנת 2011.

התנועה משתמשת בעיקר בסיסמאות "We are the 99%" (הכוונה לריכוז העצום של העושר בקרב 1% מבעלי ההכנסות) ו-"Occupy Together".

הפינוי הכפוי הראשון של פעילי התנועה התרחש ב-9 בנובמבר כאשר כוחות המשטרה באונטריו שבקנדה פינו את פעילי התנועה שהפגינו בפארק ויקטוריה שבעיר. בהמשך התרחשו מספר תקריות אלימות נוספות בעת פינויים בכוח שבוצעו על ידי כוחות משטרה במספר מיקומים בעולם, בהם העימותים עם פעילי התנועה בניו יורק, אוקלנד וציריך. פעילי התנועה התארגנו מיד מחדש והבטיחו להמשיך את הפגנות המחאה, פעמים רבות באותם האתרים מהם פונו על ידי כוחות המשטרה.

התנועה לא שרדה זמן רב אולם היא ממשיכה ביטויים הקשורים אליה כמו כיבוש וול סטריט ממשיכים לסמל אקטיביזם חברתי ופעילות נגד אי השוויון הכלכלי והחברתי.

## ראו גם
* כיבוש וול סטריט

## קישורים חיצוניים

* 
* תנועת אוקיופיי - ריכוז הידיעות באתר הגארדיאן 
* תנועת אוקיופיי - ריכוז הידיעות באתר הניו יורק טיימס 
* תצלומים מהפגנות תנועת אוקיופיי ברחבי ארצות הברית - באתר של הדנבר פוסט 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: כלכלה
קטגוריה:2011 בארצות הברית
קטגוריה:מחאה
קטגוריה:מחאות ב-2011
חיה צ'רנובין

**חיה צ'רנובין** (**Czernowin**; נולדה ב-7 בדצמבר 1957) היא מלחינה ישראלית ופרופסור מן המניין לקומפוזיציה באוניברסיטת הרווארד.

## ביוגרפיה
צ'רנובין נולדה בקריית חיים לאם מרכזנית ולאב הנדסאי, שניהם ניצולי שואה. אביה ניגן באקורדיון ולימד אותה ואת אחותה שירים ברוסית.

על ילדותה היא מספרת:

צ'רנובין למדה באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב אצל אבל ארליך ויצחק סדאי. לאחר סיום לימודיה עזבה את ישראל בגיל 25 והתמחתה ביפן, אירופה וארצות הברית. השלימה דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.

צ'רנובין נשואה ואם לילד.

## קריירה
צ'רנובין החלה את הקריירה שלה בגיל מאוחר יחסית, 38. יצירותיה מנוגנות כיום בכל העולם והיא זכתה בפרסים רבים, ביניהם, פרס ארנסט פון סימנס לקומפוזיציה (2003) ומלגת גוגנהיים (2011). היא הייתה מלחינת הבית של דרזדן ודרמשטט. צ'רנובין מקליטה בחברת התקליטים האמריקאית "מוד" ומוציאה לאור את יצירותיה בבית ההוצאה Schott.

בשנים 1997–2006 כיהנה כפרופסור לקומפוזיציה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, בשנים 2006–2009 כיהנה כפרופסור למוזיקה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. שם הייתה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. היא גם האישה הראשונה שמונתה למשרת מרצה לקומפוזיציה באוניברסיטת הרווארד, שם היא מלמדת עד היום.

על המוזיקה שלה היא אומרת:

צ'רנובין מוכרת במידה מועטה בישראל, זאת בניגוד לפרסומה בעולם.

## יצירות




## דיסקוגרפיה




## קישורים חיצוניים

* 

* עמוד באוניברסיטת הרווארד
* עמוד באתר הוצאת התווים Schott
* 
* 
* הרצאה של ד"ר רונית סתר על חיה צ'רנובין, שולמית רן ובטי אוליברו בספריית הקונגרס, 3.6.2012 (אנגלית)
* חיה צ'רנובין בדף על Israeli Art Music (עורכת: רונית סתר) באתר Oxford Bibliographies (אנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינות ישראליות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחינות אמריקאיות
קטגוריה:מלחינות יהודיות
קטגוריה:זוכות מלגת גוגנהיים
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:בוגרות בארד קולג'
קטגוריה:בוגרי בארד קולג'
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1957
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
משה ששון

250px|ממוזער|שמאל|שלט רחוב משה ששון בשכונת שערי חסד בירושלים
**משה ששון** (15 בדצמבר 1925 – 16 בספטמבר 2006) היה דיפלומט ישראלי, שבין תפקידיו כיהן כשגריר ישראל במצרים.

## ביוגרפיה
ששון, בנם של ג'וליה ואליהו ששון (לימים דיפלומט בכיר ושר בממשלת ישראל), נולד בדמשק לאחר שאמו נסעה להוריה לצורך הלידה, והגיע לארץ ישראל בגיל שישה שבועות. למד בבית ספר אליאנס, בסמינר בית הכרם ובאוניברסיטה העברית בירושלים, שבה השלים תואר ראשון בכלכלה ולימודי המזרח התיכון. התנדב לארגון "ההגנה" ושירת בש"י ובמחלקה הערבית בירושלים תחת יצחק נבון.

לאחר מלחמת העצמאות הצטרף למחלקה המדינית של משרד החוץ, נטל חלק בשיחות עם עבדאללה הראשון, מלך ירדן שניהל אביו, ועבד במחלקת המזרח התיכון. בסוף 1952 מונה למזכיר השני בנציגות ישראל ביוון, תפקיד בו כיהן עד יוני 1955. לאחר מכן שירת במוסדות האו"ם בז'נבה, ובשנים 1958–1959 היה המנהל בפועל של מחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ. בשנים 1960 עד 1966 שירת כציר דיפלומטי בשגרירות ישראל באנקרה שבטורקיה.

באוגוסט 1966 מונה למנהל מחלקת שביתות הנשק במשרד החוץ, ולאחר מלחמת ששת הימים מונה על ידי ראש הממשלה לוי אשכול לשמש כנציגו האישי בגופים השונים המטפלים בענייני השטחים ושימש נציגו לשיחות עם מנהיגים פלסטינים. בדצמבר 1969 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ והממונה על מערך המזרח התיכון במשרד. בשנים 1973–1976 שירת כשגריר ישראל באיטליה ובוותיקן. באפריל 1977 סיים את תפקידו ברומא ופורסם שהוא ימונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ האחראי על ההסדר עם מדינות ערב. באוגוסט 1977 הוא מונה למנהל המרכז למחקר ותכנון של משרד החוץ. בדצמבר 1977 מונה ליועץ לשר החוץ לעניינים מיוחדים, וטיפל בשיחות עם מצרים, במקביל לניהול המרכז למחקר ותכנון.

במאי 1981 החל לכהן כשגריר ישראל במצרים, שירת בתפקיד זה במשך שבע שנים. במהלך כהונתו התמודד עם תגובת מצרים לאחר תקיפת ישראל את הכור הגרעיני בעיראק, עם ההתנקשות בנשיא מצרים, אנואר סאדאת, במהלכה היה נוכח ששון ביציע הכבוד בעת המצעד הצבאי, ששון חולץ על ידי מאבטחיו הישראלים, הוכנס לרכב שהוסרו ממנו סימני הזיהוי הישראליים ונמלט מהמקום, השלמת פינוי סיני, מלחמת לבנון, הפיגוע בראס בורקה ופרוץ האינתיפאדה הראשונה. לאחר פרישתו היה לנשיא התאחדות עולי סוריה בישראל.

בשנת 1988 נמנה עם מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות.

היה נשוי לטובה לבית סוקולוב (משנת 1949) ואב לשניים. בתו, אורנה ששון-טמיר, היא עורכת דין, בנו ראובן נהרג בתאונת דרכים.

זכרו מונצח ברחוב הנושא את שמו בשכונת שערי חסד בירושלים.

## ספריו
* 
* 

## לקריאה נוספת
*  (במאמר, מאת בתו ובן זוגה, מופיעים גם דבריהם של יצחק נבון, צבי מזאל, פרופ' יוסף הדס, אבא אבן ויהושע קלש על משה ששון.)

## קישורים חיצוניים

* 
* , 
* 
* 
*  (נקרולוג)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:שגרירי ישראל במצרים
קטגוריה:שגרירי ישראל באיטליה
קטגוריה:שגרירי ישראל בטורקיה
קטגוריה:ראשי המרכז למחקר מדיני
קטגוריה:אנשי הש"י
קטגוריה:בוגרי בית ספר אליאנס (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 1988
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
קטגוריה:משפחת אליהו ששון
ריצ'רד (ריצ'י) רוברטס

**ריצ'רד מוריס רוברטס** (נולד ב-1941) הוא עורך דין ודירקטור ישראלי.

## ביוגרפיה

רוברטס נולד בקווינס, ניו יורק. ב-1967 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית, התמחה במשרד עורכי דין תוסיה כהן בירושלים וי. גורניצקי בתל אביב וב-1968 הוסמך כחבר בלשכת עורכי הדין. בשנים 1968-1973 עבד כעו"ד שכיר במשרד י. גרוניצקי.

ב-1973 ייסד, במשותף עם אמנון שבלת, את משרד עורכי הדין שבלת ושות', בו הוא משמש עד היום כשותף מייסד וכחבר הנהלה בכיר. בשנת 1975 שבלת ורוברטס הקימו משרד בניו יורק ומיכאל צלרמאיר הועמד בראש הסניף. המשרד נחשב כיום לאחד הוותיקים והמובילים בישראל בתחומי המשפט המסחרי, עם כ-150 עובדים ושלוחות בניו יורק ובסין. נכון לשנת 2019 דורג המשרד במקום ה-4 בדירוג משרדי עורכי הדין של Dun's 100. תחומי ההתמחות של רוברטס הם דיני תאגידים, מיזוגים ורכישות, מדעי החיים וקלינטק. ב-2011 זכה לציון לשבח מיוחד באתר המשפט הבינלאומי Legal 500.

בשנים 2003-1997 כיהן כדירקטור בבנק הפועלים. כיום הוא מכהן כדירקטור בבנק דיסקונט ובחברה הכלכלית של המרכז הבינתחומי הרצליה, וכן משמש כיועץ למדען הראשי במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה. בנוסף, הוא מכהן כיושב ראש הוועד המנהל של עמותת "שיעור אחר", המעניקה סיוע לחינוכם של ילדים ממשפחות מעוטות יכולת, כמזכיר כבוד של כפרי הנוער רמת הדסה וקריית יערים, כיועץ משפטי פרו בונו לארגון "הרוח הישראלית" של הסוכנות היהודית ולארגון קרן שמש וכחבר בוועד המנהל של פסטיבל הסרטים דוקאביב.

## קישורים חיצוניים
* העמוד של רוברטס באתר משרד שבלת ושות'

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
השריר הסותם החיצון

שמאל|ממוזער|250px|מבט קדמי תחתון על השריר הסותם החיצון השמאלי
שמאל|ממוזער|250px|מבט קדמי על שרירים תיכונים עמוקים בירך ימין
**השריר הסותם החיצון** (תקן טרמינולוגיה אנטומיקה: **Musculus obturator externus**) הוא אחד משרירי הירך התיכונים. הוא ממוקם עמוק בחלק העליון תיכון של הירך. כיווץ של השריר הסותם החיצון מסובב את הירך לכיוון חיצוני. מיקום השריר וחיבוריו הצמודים למפרק הירך מאפשרים לו לפעול כמייצב של המפרק, שכן בכיווצו הוא מצמיד את ראש הירך למקומו במרחשת.

## תיאור
תחילתו של השריר הסותם החיצון בשולי הנקב הסתום של האגן ובקרום הסותם (Membrana obturatoria) חלקו המרוחק של השריר נאחז בגומץ תל הירך שבאזור צוואר עצם הירך.

## עצבוב
השריר הסותם החיצון מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השלישי והרביעי (L3, L4) דרך העצב הסותם.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שרירי הגפיים התחתונות
כלילא

**כלילא** (עטרה) הוא תכשיט שענדו בתקופת המשנה והתלמוד.
## התכשיט
בזמן בית המקדש השני, נהוג היה לעשות עטרה לחתנים מזהב או מכסף. העטרה הייתה צבועה ומצוירת בגפרית ומלח. עטרות אחרות, זולות יותר, היו עשויות מוורדים והדסים. היו גם סוגים אחרים.
## האיסור על ענידת כלילא לאחר חורבן בית המקדש
לאחר חורבן בית המקדש, אסרו החכמים את לבישת הכלילא. לפי שיטת רב, האיסור הוא רק על עטרת מלח וגופרית. עטרות אלו נעשו מאבן מלח הצלול כאבן הבדולח, ומצוירת בשרטוטים שונים ליופי, באמצעות חומר הגפרית (הציורים הם תצריבים שחורים שנצרבים על כלי כסף וזהב באמצעות חומר כימי החורט את הכלי שעליו מפעילים אותו - רש"י), אבל לא נאסרו עטרות מהדסים ווורדים. לפי שמואל גם על עטרות מהדסים וורדים חל האיסור, אך על עטרות "קנים וחילת", עטרות פשוטות יותר, לא חל האיסור, ולפי לוי בר סיסי חל האיסור גם על עטרות אלו.

אודות כך מסופר כי רב הונא ורב חסדא ישבו לפני ראש הגולה, וראש הגולה שאל את רב הונא מנין האיסור ללבוש כלילא. השיב לו רב הונא כי מדובר בתקנת חכמים, כמובא במשנה: "בפולמוס של אספסיינוס גזרו על עטרות חתנים ועל האירוס". בינתיים קם רב הונא להתפנות. אמר לו רב חסדא: כתוב בפסוק: , וכי מה עניין מצנפת אצל עטרה? הרי מצנפת מבגדי כהונה היא! - אלא לומר לך: בזמן שמצנפת בראש כהן גדול - עטרה בראש כל אדם, נסתלקה מצנפת מראש כהן גדול - נסתלקה עטרה מראש כל אדם. בינתיים בא רב הונא, כאשר שמע את דבריו של רב חסדא הוא קם ונשבע כי פרשנותו של רב חסדא אינה נכונה, שכן הפסוק אינו דן כלל באיסור לענוד כלילא אלא רק מצטט את דברי הנבואה אודות חורבן בית המקדש, ביטול הכהונה ובגדי הכהונה (ביניהם המצנפת של הכוהן הגדול) והגליית המלך צדקיהו לבבל, אך "בכל זאת", אמר רב הונא, "חסדא שמך ו"חסדאין" (חסודים ונאים) הם דבריך".

## ענידת התכשיט ברשות הרבים בשבת
במסכת שבת, בסוגיית ענידת תכשיט ברשות הרבים מחשש שמא יבואו להסירו ברשות הרבים, להעבירו ארבע אמות ברשות הרבים ובכך לעבור על איסור מהתורה - מלאכת הוצאה, מובאת מחלוקת החכמים אודות כלילא, שהיה מלבוש יקר שענדו על הראש ליופי, ובו היו שני מינים: "ניסכא" - דבר העשוי כולו מזהב וממתכת יקרה, והשני הזול יותר היה "רוקתא" - רצועה שמצוירת בזהב ובאבנים טובות המודבקים עליה בצורה מפוזרת. מדובר ככל הנראה בכלילא מסוג אחר, שלא נאסר על ידי חז"ל.

בתלמוד קיימת מחלוקת אמוראים, בפרשנות לדברי המשנה. לפי אחת מהפרשנויות, המחלוקת היא אודות הסוג הזול יותר. רב אוסר, כי סבר שהתכשיט העיקרי הוא זה היקר ולכן יש לגזור גם על התכשיט העשוי בצורה הזולה יותר, ואילו שמואל סבר שעיקר התכשיט מיועד בעיקרו בצורה הזולה, והתכשיט בצורתו של "אניסכא" הוא טפל, ואין לגזור על התכשיט העיקרי משום הטפל. לפי גרסתו של רב אשי, המחלוקת היא על התכשיט היקר "ניסכא" ונחלקו האם יש לחשוש באשה חשובה שמא תוציא את הכליל מראשה כדי להתפאר בו ולהראותו לחברתה, ותבוא לידי טלטולו ברשות הרבים. גרסתו המקילה של רב אשי התקבלה להלכה, על פי עדותו של רב שמואל בר בר חנה שהעיד בפני רב יוסף (לאחר ששכח את תלמודו) שמסר בעבר בשם רבו רב שכלילא מותרת, ומכאן שאפילו רב התיר את ה"רוקתא".

לפסקו המקל של שמואל הצטרף גם לוי, מגדולי חכמי ארץ ישראל. כאשר הוא דרש זאת, יצאו בעיר נהרדעא עשרים וארבע נשים הלבושות במלבוש זה. כאשר בדור מאוחר יותר דרש זאת רבה בר אבוה בבית המדרש שבעיר מחוזא העשירה, יצאו ממבוי אחד בלבד 18 נשים עם כליל.

## הערות שוליים

קטגוריה:תכשיטים עתיקים
לאה גולדברג בחמישה בתים

**לאה גולדברג בחמישה בתים** (באנגלית: **The Five Houses of Lea Goldberg**) הוא סרט תיעודי על חייה של המשוררת לאה גולדברג, בבימויו של יאיר קדר. הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל דוקאביב לשנת 2011. זהו הסרט הראשון בסדרת הָעִבְרִים. זוכה פרס תחרות הקולנוע הדוקומנטרי בקטגוריות העריכה, המוזיקה המקורית ועיצוב הפסקול לשנת 2011.

## עלילה
הסרט מספר את סיפור חייה של המשוררת לאה גולדברג באמצעות חמישה בתים (או פרקים), שיחות עם חבריה, צילומי וידאו וסטילס מארכיונים, קטעי שירה ופזמונים, טיפוגרפיה אמנותית ווידאו ארט. בין האמנים המשתתפים בסרט: קרולינה, מיכל בת-אדם, חוה אלברשטיין, יגאל שדה ואחרים.

## פרסים והוקרה
הסרט זכה בשלושה פרסים – פרס העריכה, פרס המוזיקה המקורית ופרס הפסקול, בתחרות הסרטים הדוקומנטריים הישראלים לשנת 2011, והוקרן בעשרות יישובים בישראל בפני קהלים שונים, בערוץ 2 ובערוץ 10.

## הפקה
הסרט הופק על ידי יאיר קדר ויצא בסיוע הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ושירות הסרטים הישראלי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2011
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:לאה גולדברג
קטגוריה:סרטי יאיר קדר