open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
האריה והעכבר

[שמאל|ממוזער|250px|'''[האריה והעכבר (ציור)|האריה והעכבר**, ציור על בד, פרי שיתוף פעולה בין [[פטר פאול רובנס]] ופרנס סניידרס של משל האריה והעכבר]]

[[קובץ:Statue 2.jpg|שמאל|ממוזער|250px|פסל האריה הלכוד ברשת והעכבר לצידו, ברובע [[סכוונינגן]] ב[[האג]]]]
**האריה והעכבר*' הוא אחד מ[[משלי איזופוס]], מספר 146 ב[[אינדקס פרי]].

==עלילה==

בגרסה הראשונית של הסיפור, [[אריה]] מאיים על [[עכבר]] שהעיר אותו. העכבר מבקש את סליחתו ומציין את העובדה כי הוא אינו טרף ראוי ולא יעניק כל כבוד לאריה. האריה משתכנע ומשחרר את העכבר לחופשי. מאוחר יותר, האריה נתפס ברשת [[צייד]]ים, העכבר שומע את שאגותיו ומגיע לשחרר אותו על ידי כרסום חבליו.

בגרסאות שונות של הסיפור, לאחר שהאריה משחרר את העכבר, הוא מבטיח להחזיר לו טובה, והאריה כל כך משועשע מהעניין ומשחרר את העכבר לחופשי. כשהעכבר שב ומקיים את הבטחתו מתחזק המסר של חשיבות החזרת הטובה וקיום הבטחה.

[[מוסר השכל|מוסר ההשכל]] של הסיפור הוא שרחמים מביאים בצידם שכר. ושאין להסתכל בקנקן אלא במה שיש בתוכו. העכבר, על אף קטנותו, הצליח להציל את חייו של האריה הגדול והחזק, בתמורה לכך שהאריה חס על חייו. הסיפור גם מחזק את זה שלכל אחד יש תועלת, אתה לא יכול להיות קטן מדי מכדי להועיל, ולכל אחד יש את היתרונות שלו.

ה[[משורר]] ה[[סקוטי]] [[רוברט הנריסון]] (Robert Henryson) כתב גרסה שכלולה בספרי המעשיות שהוציא בשנת [[1480]] המרחיבה את הטיעון כי העכבר מייצג מספר נושאים העוסקים ב[[דין]], [[פוליטיקה]] ו[[צדק (מוסר)|צדק]]. השיר מורכב מ-43 [[בית (שירה)|בתים]] בני שבע שורות. 12 הבתים הראשונים מתייחסים לפגישה עם [[איזופוס]] בחלום. וששת הבתים בסיומו מתארים את ה[[מוסר]]יות בסיפור. המשל המורחב מופיע בבתים 13-36.

המשורר ה[[צרפתי]] מ[[המאה ה-16]] [[קלמאן מארו]], מספר גרסה נוספת נרחבת של הסיפור שפורסמה לראשונה בספרו "*Épitre à son ami Lyon Jamet''" (מכתב לחברו ליון) בשנת 1534. זהו חיקוי של אגרות המשורר הלטיני הורטיוס, בהם פנה לחבריו לעיתים קרובות, תוך החלת תמות, בדומה למשלי איזופוס, למצבים שהם נתקלים בהם. במקרה הזה, המשורר מארו היה כלוא והוא מתחנן בפני חברו לעזור לו להשתחרר. ז'אן דה לה פונטן כלל גרסה תמציתית של הסיפור באגדותיו שיצאו בשנת 1668.

## עיבודים
המשל היה אהוב על אמנים ופסלים שהרבו להשתמש בו במגוון מדיומים. הצייר הפלמי פרנס סניידרס (Frans Snyders) היה אחראי על לפחות שתי גרסאות. אחת מהן עברה תיקון לבקשתו של וינסטון צ'רצ'יל, כדי להדגיש את העכבר שהיה כמעט בלתי נראה. בשנת 1973 הציור עבר שחזור וההדגשה הוסרה ולאחר מכן הוא נתלה באולם הגדול בארמון וסטמינסטר.

במאה ה-19 הקריקטוריסט הפוליטי ג'ון דויל ביצע התאמה של המשל לאחת מסדרות ההדפסים החודשיות שלו בפברואר 1844. בקריקטורה, ה"עכבר" המכרסם ברשת הוא ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון, אשר שכנע את בית הלורדים לשחרר את ה"אריה" דניאל או'קונל ממאסר שנגרם מכיוון שניסה לבטל את חוק האיחוד של 1800.

## ראו גם
* שלמה המלך והדבורה
* האריה והעכבר (ציור)

## קישורים חיצוניים

*איורים למעשיית האריה והעכבר בין המאות ה-15 וה-20, באתר פליקר
*מעשיית האריה והעכבר, 
*גרסתו של ז'אן דה לה פונטן 

## הערות שוליים

קטגוריה:משלי איזופוס
קטגוריה:אריות בתרבות
קטגוריה:עכברים בתרבות
משחק הכיסאות

[שמאל|ממוזער|300px|משחק הכיסאות ב[הריסונבורג , וירג'יניה]]
**משחק הכיסאות** (נקרא גם **כיסאות מוזיקליים**) הוא משחק ילדים ידוע.

## מהלך המשחק
במרכז אזור המשחק מונחים כיסאות שמספרם קטן באחד ממספר המשתתפים. הכיסאות מסודרים בשורה, כך שפני כל כיסא הוא בכיוון ההפוך מזה שלצידו, או מסודרים באליפסה כשגבותיהם פונים זה לזה.

במהלך כל תור מושמעת מוזיקה וכל זמן שהיא מושמעת, מסתובבים המשתתפים סביב הכיסאות, אך אסור להם להתיישב עליהם. עם הפסקת המנגינה על כל משתתף לתפוס במהירות כיסא להתיישב עליו. המפסיד בכל סיבוב הוא זה שנותר ללא כיסא. לפני כל סיבוב מוציאים כיסא נוסף. השלב האחרון במשחק הוא התמודדות בין שני משתתפים על הכיסא האחרון והמנצח הוא זה שמצליח לתפוס אותו.

## בתרבות
בספר-הקומיקס "אסטריקס הגאלי" הוסבר כי זהו משחק רומאי עתיק.
חבורת חיילים רומאים שיחקה בו על-מנת לבחור את זה שירגל בכפר-הגאלי למען מטרת פיענוח סוד כוחם של תושביו.
את ההוראה הם קיבלו ממפקדם, פנדימדומוס סרדיוטוס לאחר שאיש מביניהם לא נרתם למשימת הריגול.

בגרמנית נקרא המשחק "מסע לירושלים". מקור השם לא ברור, אך יש המשערים כי הוא קשור למסעות הצלב לארץ הקודש או למקום המועט באניות המעפילים הציונים לישראל.

## ראו גם
* הרוח נושבת על...
## קישורים חיצוניים

כיסאות
קטגוריה:כיסאות
יצחק אשר אלישיב

**יצחק אשר אלישיב** (1871, תרל"א, סלוצק, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – 23 באפריל 1955, תל אביב) היה פעיל ציוני ברוסיה ומו"ל עברי.

## קורות חיים
יצחק אשר אלישיב נולד בסוף שנת תרל"א (1871) בעיירה סלוּצְק שבפלך מינסק של רוסיה (רוסיה הלבנה), בנם של טִילֶה, בעלת חנות מסחר, ומאיר אלישיב, קרובו של איזידור אלישיב ("בעל-מחשבות"). בגיל צעיר עזב את העיירה ונסע לעיר ורשה. שם הצטרף לחובבי ציון והיה לחבר אחוות "בני משה". נשלח כציר לקונגרסים הציוניים ה-4, ה-8, ה-9 וה-11. בוורשה היה ממייסדי ההוצאה העברית "אחיאסף" ומנהלה בשנים 1901–1903, וכן ממייסדי היומון העברי "הצופה" (1903–1905) והמו"ל והמנהל שלו.

בהמשך עבר אלישיב להתגורר בלודז', שם ייסד את סניף אגודת "חובבי שפת עבר" והיה יושב-ראשו, וכן היה סגן יו"ר אגודה הספרותית מוזיקלית "זמיר" בלודז'.

לפני מלחמת העולם הראשונה עבר למוסקבה, שם היה חבר הוועד הציוני, חבר ועד "תרבות" וחבר מרכז ציוני רוסיה.
ביתו, בכל אחת מהערים, היה בית ועד לצעירי הציונות.

בשנת תרצ"א 1930 עלה לארץ ישראל, לאחר שקיבל אישור מהשלטונות, בנה את הבית במזא"ה 27, תל אביב בעזרת האדריכל יוסף ברלין והמהנדס סעדיה גולדברג. בשנותיו האחרונות חי בצנעה בביתו שברחוב מזא"ה 27 בתל אביב.
אלישיב נפטר בביתו באביב 1955, נשכח, בתום מחלה ממושכת. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.

ממוזער|יצחק אלישיב, אשתו פרידה שלומית והוריו
[ממוזער|[http://www.israelalbum.org.il/%D7%99%D7%99%D7%A9%D7%95%D7%91%D7%99%D7%9D/%D7%90%D7%A8%D7%9B%D7%99%D7%95%D7%9F-%D7%99%D7%93-%D7%91%D7%9F-%D7%A6%D7%91%D7%99/%D7%9E%D7%A9%D7%A4%D7%97%D7%95%D7%AA%20%D7%A7%D7%9C%D7%95%D7%92%D7%90%D7%99,%20%D7%A8%D7%90%D7%95%D7%91%D7%A0%D7%99%20%D7%95%D7%9E%D7%96%D7%A8/P120177 סעדיה גולדברג], יצחק אלישיב ויצחק רבינוביץ (אבא של בץ) בסיום הבנייה של מזא"ה 27 בתל אביב 1934](https://he.wikipedia.org/wiki/%D7%A7%D7%95%D7%91%D7%A5:%D7%99%D7%A6%D7%97%D7%A7_%D7%90%D7%9C%D7%99%D7%A9%D7%99%D7%91_-_%D7%9E%D7%96%D7%90%22%D7%94_27.jpeg)

## קישורים חיצוניים
* "יצחק אלישיב", בתוך: שמשון נחמני, נחום חיניץ (עורכים), **פנקס סלוצק ובנותיה: אורצ’יה, [[הורקי]], [[הלוסק]] **, ניו יורק; תל אביב: הוצאת ועד ספר, תשכ"ב, עמ' 178 ()
*  (עם פטירתו)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילים ציונים בפולין
קטגוריה:פעילים ציונים ברוסיה
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי הרביעי
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי השמיני
קטגוריה:מו"לים יהודים רוסים
קטגוריה:מו"לים יהודים פולנים
קטגוריה:מחיי הלשון העברית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אגודת בני משה
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1955
עומר ורד

**עומר ורד** (נולד ב-25 בינואר 1990) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.

## קריירה
ורד החל לשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב כשהיה בן 6. בשנת 2009 הושאל לסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן הושאל להפועל חיפה. ב-21 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון הפועל חיפה 1–0 על הפועל תל אביב. לקראת עונת 2011/2012 חזר למכבי תל אביב, ושותף במרבית משחקי הקבוצה בעונה זו, בהם משחקיה במסגרות אירופאיות, ואף כבש שער במשחק הליגה האירופית מול דינמו קייב. בעונת 2012/2013 זכתה הקבוצה באליפות תחת המאמן אוסקר גארסיה, אך ורד מיעט לשחק והשתתף רק ב-9 משחקי ליגה. בתום עונה זו עזב את הקבוצה לאחר שחוזהו הסתיים.

בדצמבר 2013 חתם ורד בבני יהודה תל אביב בהשאלה עד לסיום העונה, אך סיועו לא הספיק להציל את הקבוצה מירידה לליגה הלאומית. ביוני 2014 הושאל שוב להפועל חיפה. ביולי 2015 שוחרר ורד ממכבי תל אביב וחתם על חוזה לעונת אחת במכבי נתניה, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית. בספטמבר 2016 חתם לשנתיים בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית, ובתום עונת 2017/2018 עזב את המועדון.

ביוני 2018 חתם ורד לשנתיים בהפועל רעננה, אך במדיה ערך רק ארבע הופעות בליגת העל, ובינואר 2019 חזר להפועל פתח תקווה. עד תום עונת 2018/2019 ערך במדי הקבוצה 17 הופעות בליגה הלאומית, עזר לה להינצל מירידה לליגה השלישית ובסופה עזב את המועדון.

ב-11 בנובמבר 2019 חתם ורד בהפועל כפר שלם מליגה א'.

בינואר 2020 הכריז על פרישה ממשחק פעיל.

במרץ 2025 מונה למנהל הנבחרת הצעירה (עד גיל 21) של ישראל.

## חיים אישיים
ורד בוגר תיכון אליאנס תל אביב בהצטיינות, במגמות כימיה וצרפתית. בשנת 2017 השלים תואר במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה. בשנת 2019 השלים תואר שני בניהול ספורט באקדמיה של ריאל מדריד (Univesrdiad Europea Real Madrid), והחל לימודים לתואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה. ביולי 2023 השלים את לימודיו במדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה.

## תארים
;מכבי תל אביב
* אליפות: 2012/2013

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני סקציה נס ציונה
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל רעננה
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר שלם
קטגוריה:בוגרי תיכון אליאנס (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי המרכז הבינתחומי הרצליה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1990
יצורים שמימיים

**יצורים שמימיים** (במקור: **Heavenly Creatures**) הוא סרט דרמה פסיכולוגית ביוגרפית מניו זילנד משנת 1994 המבוסס על מעשה רצח אמיתי שהסעיר את ניו זילנד בשנות ה-50 של המאה ה-20 .

הסרט בוים על ידי פיטר ג'קסון אותו גם כתב לצידה של פראן וולש ומככבות בו מלאני לינסקי וקייט וינסלט.

## תקציר העלילה
עלילת הסרט אשר מתרחשת בשנות ה-50 של המאה ה-20 בעיר כרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, מתמקדת בשתי נערות, פולין פארקר בת ה-16 וג'ולייט היולם בת ה-15 אשר מכירות בבית הספר. הידידות ביניהן הופכת לסיפור אהבה אובססיבי כאשר השתיים מסתגרות בתוך עצמן ויוצרות עולם קסום ופנטסטי משלהן. המשפחות שלהן מחליטות לנסות ולמנוע מהן להמשיך ולהיפגש, כאשר הוריה של פולין מנסים לשלוח את בתם ללמוד באזור אחר. בעקבות כך, בסופו של דבר הן מחליטות לרצוח את אמה של פולין על מנת שיוכלו להיות יחד.

## צוות השחקנים הראשי
* מלאני לינסקי - בתפקיד פולין פארקר
* קייט וינסלט - בתפקיד ג'ולייט היולם (אן פרי)
* שרה פירסי - בתפקיד הונורה ריפר פארקר
* דיאנה קנט - בתפקיד הילדה היולם
* קלייב מריסון - בתפקיד ד"ר הנרי היולם
* סיימון או'קונור - בתפקיד הרברט ריפר
* ג'ד ברופי - בתפקיד ג'ון ("ניקולס")
* פיטר אליוט - בתפקיד ביל פרי
* גילברט גולדי - בתפקיד ד"ר בנט

## הפקה
ג'קסון ושותפתו לכתיבה, פראן וולש, יצאו למחקר מקיף לצורך הפקת הסרט. וולש, שהייתה מרותקת מהמקרה מילדותה, הגתה את הרעיון להפוך את הפרשה לסרט. כדי להבטיח דיוק היסטורי, הם לא רק עברו על יומניה האמיתיים של פאולין פרקר, אלא גם ערכו חיפושים נרחבים וראיינו כל אדם שיכלו למצוא שהכיר את הנערות. גישה יסודית זו אפשרה להם ליצור דרמה מעמיקה המתמקדת בחברותן האינטנסיבית של פרקר והאלם, במקום להסתפק במבט היסטורי גרידא על הפשע.

חלק ניכר מהצילומים נערך במיקומים האמיתיים שבהם התרחשו האירועים. בין היתר, צולמו סצנות בביתה של משפחת פרקר ברחוב גלוסטר 31, בית התה בהר ויקטוריה, בית הספר התיכון לבנות של קרייסטצ'רץ', ובחלק החיצוני של אחוזת אילם, ביתה של משפחת האלם (אשר שוחזרה דיגיטלית למצבה המקורי). מפיק הסרט, ג'ים בות', לו מוקדש הסרט, הלך לעולמו זמן קצר לאחר סיום ההפקה. בות' היה דמות משמעותית בהפקת הסרט, והקדשתו משקפת את תרומתו.

ליהוק השחקניות הראשיות היה תהליך משמעותי. קייט וינסלט נבחרה לתפקיד ג'ולייט האלם מתוך 175 נערות שנבחנו, ואילו מלאני לינסקי לוהקה לתפקיד פאולין פרקר רק שבועיים לפני תחילת הצילומים. היא התגלתה על ידי פראן וולש, שסרקה בתי ספר תיכוניים מקומיים בחיפוש אחר דומות לפנין פרקר. כדי להכין את לינסקי לתפקיד, הראו לה את קלטת האודישן של וינסלט ואמרו לה: "ככה את צריכה להיות טובה". במהלך הצילומים, לינסקי הייתה מלאת הערכה למשחק של וינסלט ולהכנתה המדוקדקת, מה ששיקף את הדינמיקה בין דמויותיהן על המסך. סצנות האהבה בין הדמויות הונחו על ידי פיטר ג'קסון להתבצע כאילו הן שתי חברות מסורות המשחקות את דמויותיהן הבדיוניות האהובות. מורכבות מערכת היחסים בין פאולין לג'ולייט נשארת נושא לספקולציה, עם רמזים ביומנים של פאולין לקשר מיני, אך התעקשות מצד אן פרי (ג'ולייט האלם האמיתית) שלא היה כל יסוד מיני ביחסיהן.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
קטגוריה:סרטי 1994
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי להט"ב
י
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קולנוע בניו זילנד
הצופה (ורשה)

**הצופה** (**הצֹפֶה**) היה יומון עברי שראה אור בעיר ורשה מ-1903 עד 1905.
העיתון, שנוסד על ידי יצחק אשר אלישיב ואליעזר אליהו פרידמן, החל להופיע ביום ז' בטבת תרס"ג (1903), בעריכת אברהם לוּדְוִויפּוֹל. כעבור שנה עזב לודוויפול, והעיתון הוסיף להופיע עד אמצע 1905, בעריכתם של אליעזר אליהו פרידמן (שהיה העורך הרשמי), בנו יהושע והירש דוד נומברג.

לדברי היסטוריון הספרות העברית גצל קרֶסֶל, "הצופה" היה "בין המעולים שבעיתונים היומיים העבריים שיצאו אי־פעם באירופה ובמקומות אחרים מחוץ לארץ־ישראל עד ימי השואה".
העיתון הצטיין בדיווחים ענייניים, שהביאו מידע מדויק. בניגוד ליומון העברי הוותיק "הצפירה", שיצא גם הוא בוורשה, "הצופה" התמקד דווקא במתרחש במערב אירופה, ובמידה מסוימת גם בחדשות המקומיות בוורשה, ולא עסק כלל בסוגיות מענייני האימפריה הרוסית.

בין המשתתפים הקבועים בעיתון היו סופרים ומבקרי ספרות נודעים, בהם י"ל פרץ, יוסף קלויזנר, אלחנן ליב לוינסקי, שמעון ברנפלד, ש. בן-ציון, משה סמילנסקי וראובן בריינין. הוא הקדיש מקום מיוחד לפרסום ראשון של סופרים צעירים, וכמה וכמה סופרים עבריים, בהם יעקב רבינוביץ, החלו בו את דרכם.

"הצופה" ביטא השקפות ציוניות מובהקות. בין קוראי העיתונים חובבי ציון היו שלא קראו ב"הצפירה", שהובילה קו של התנגדות לציונות, ולפיכך היו מנויים ל"המליץ", המיושן יותר; וכשעם הופעתו של "הצופה" עברו אליו. לעיתון היו מנויים רבים יותר מל"הצפירה", ובוודאי מל"המליץ". בשנות קיומו נודעה לעיתון השפעה רבה לטובת התנועה הציונית ותחיית הלשון העברית, וזאת במידה רבה בזכות מנהלו אלישיב, שהיה הרוח החיה שלו.

## התחרות הספרותית הראשונה בתולדות הספרות העברית

המו"ל אלישיב, שביקש למשוך מנויים, יזם ב-1903 את התחרות הראשונה בתולדות הספרות העברית: תחרות סיפור קצר. המבקשים להתמודד, סופרים צעירים בראשית דרכם, נתבקשו לשלוח סיפור מקורי, העוסק בחיי היהודים.
השופטים היו י"ל פרץ, יוסף קלוזנר וא"ל לוינסקי, כולם מהכותבים הקבועים בעיתון.
שלושים ושניים סיפורים הגיעו למערכת, ואחרי ניפוי נותרו עשרה.
הזוכה היה הסיפור "משק'לי חזיר" מאת יצחק דב ברקוביץ, אז בן 18, שפרסם את סיפוריו הראשונים עוד קודם לכן, באותה שנה, מעל דפי העיתון.
לפרס השני לא נמצא מועמד. הפרס השלישי ניתן לשלמה הלל'ס, על סיפורו "החיים נגד החיים". בין יתר הסיפורים, שנמצאו כולם רק ראויים ל"הכרה", היו סיפוריהם של עוד שלושה שהיו לימים סופרים עבריים ידועים: איתמר בן-אב"י, אשר ביילין וקדיש יהודה סילמן.

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:תקופת התחייה
קטגוריה:שנות ה-1900
קטגוריה:פולין: עיתונים
סיגמא באוריון

**σ (סיגמא) באוריון** (**σ Orionis**) הוא מערכת של חמישה כוכבים בקבוצת הכוכבים אוריון בסמוך לערפילית ראש הסוס ולכוכב אלניטק שבחגורת אוריון.

## תכונות
המערכת נמצאת במרחק של כ-1,500 שנות אור ממערכת השמש ומורכבת מחמישה כוכבים צעירים וחמים שנראים לעין ככוכב יחיד בעל בהירות נראית מדרגה 3.66. הקרינה העל-סגולה של כוכבי המערכת מייננת ענני גז מימן שיוצרים ערפילית פליטה בצבע אדמדם. ערפילית זו מוסתרת בחלקה על ידי ערפילית הבליעה ראש הסוס.

### σ באוריון B / A
שני הכוכבים הבהירים ביותר מבין החמישה הם זוג כוכבי הסדרה הראשית כחולים מסוגים ספקטרלים O9.5V ו-B0.5V הסובבים זה את זה במרחק של כ-90 יחידות אסטרונומיות ועם זמן הקפה של כ-170 שנים. המרחק הזוויתי ביניהם הוא כרבע שניית קשת בלבד כך שנחוץ טלסקופ גדול על מנת להפריד ביניהם. זוג הכוכבים מסיביים למדי עם כ-18 ו-13 מסות שמש ולכן יש להם גם טמפרטורת פני שטח גבוהה במיוחד - 32,000 ו-29,600 קלווין. עם רדיוס גדול פי 6 מרדיוס השמש, שני הכוכבים קורנים פי 35,000 ופי 30,000 מהשמש, אך כמעט כל הקרינה היא בתחום העל-סגול כך שעוצמת ההארה הנראית שלהם היא "רק" פי 2,200 ופי 1,000 משל השמש. גילם מוערך במספר מיליוני שנים בלבד ושניהם צפויים להפוך לסופרנובות.

### σ באוריון C
כוכב זה הוא העמום ביותר מבין החמישה עם דרגת בהירות 9. זהו כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A2V עם מסה של כ-2.7 מסות שמש, טמפרטורת פני שטח של כ-9,000 קלווין ועוצמת הארה של פי 25 מהשמש. הכוכב מקיף את הזוג σ באוריון B / A במרחק של כ-3,900 יחידות אסטרונומיות וניתן להבחין בו באמצעות טלסקופ חובבים.

### σ באוריון E / D
שני הכוכבים הרחוקים יותר במערכת הם כוכבי הסדרה הראשית כחולים מסוג ספקטרלי B2, מסה של כ-7 מסות שמש ועוצמת הארה של פי 250 מהשמש באור נראה ובערך פי 10 מכך בצירוף הקרינה העל-סגולה, כך שהבהירות הנראית שלהם היא מדרגה 6.5. σ באוריון D מקיף את הזוג המרכזי במרחק של כ-4,600 יחידות אסטרונומיות וגם בו ניתן לצפות באמצעות טלסקופ חובבים, בעוד ש-σ באוריון E נמצא במרחק של כ-15,000 יחידות אסטרונומיות מהזוג המרכזי, השקולות למרחק זוויתי של כ-40 שניות קשת, כך שניתן להבחין בו גם באמצעות משקפת איכותית.

## קישורים חיצוניים
* σ באוריון באתר של ג'ים קלר
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מערכות מרובות כוכבים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים אוריון
קטגוריה:כוכבי הסדרה הראשית מסוג O
קטגוריה:כוכבי הסדרה הראשית מסוג B
קטגוריה:כוכבי הסדרה הראשית מסוג A
חתול שחור, חתול לבן

**חתול שחור, חתול לבן** (במקור: **Црна мачка, бели мачор**, תרגום מילולי: **חתולה שחורה, חתול לבן**) הוא סרט קומדיה רומנטית יוגוסלבי משנת 1998 בבימויו של אמיר קוסטוריצה.

## עלילת הסרט
עלילת הסרט אשר מתרחשת במזרח סרביה, מתמקדת במאטקו דסטאנוב, ספסר בטלן צועני המתפרנס מעסקאות מפוקפקות שונות ואשר עסוק בתכנון מעשי שוד שיהפכו אותו לעשיר. מאטקו חי יחד עם בנו המתבגר זארה בבית רעוע באזור כפרי על גדת נהר הדנובה שמאוכלס על ידי צוענים.

מאטקו מתכנן לגנוב רכבת שמובילה דלק מאיסטנבול לבלגרד. לשם כך הוא מחליט ללוות כסף מחבר ותיק של אביו – מאפיונר מקומי קשיש בשם גרגה פיצ'יץ. על מנת לקבל את ההלוואה, מאטקו משקר לפיצ'יץ ואומר לו כי אביו נפטר והוא מבקש הלוואה של 70,000 מארק על מנת לכסות את ההוצאות.

על מנת להוציא לפועל את השוד, מאטקו יוצר קשר עם אדם בשם דאדאן, פושע אשר מכור לקוקאין ואוהב להאזין למוזיקת טכנו. אף על פי כן, בעת ביצוע השוד דאדאן מרמה את מאטקו כאשר הוא שם לו סם במשקה שמאפשר לדאדאן לבצע את השוד בעת שמאטקו מחוסר הכרה. כעת מאטקו חייב לדאדאן כסף רב. בעקבות כך, דאדאן ומאטקו עושים עסקה לפיה אפרודיטה, אחותו הגמדה של דאדאן, אותה דאדאן מעוניין נואשות להשיא, תתחתן עם בנו של מאטקו, זארה, בתמורה לכך שהחוב של מאטקו יעלם. עם זאת, לצערם של מאטקו ודאדאן, זארה מאוהב במלצרית בשם אידה, ואפרודיטה מצידה מחכה לגבר חלומותיה וגם כן איננה מעוניינת להתחתן עם זארה.

בהמשך הם עורכים טקס חתונה בביתו של מאטקו לאחר שדאדאן מסרב לדחות את החתונה בעקבות מותו הפתאומי של אביו של מאטקו, זאריג'ה, בעוד שהחתן והכלה נוכחים בו בחוסר רצון. אף על פי כן הכלה בורחת באמצע הטקס ונתקלת בדרכה בנכדו של פיצ'יץ, ענק בשם גרגה וליקי, אשר מסכים להגן עליה מפני אחיה הגנגסטר, כאשר השניים מתאהבים כמעט באופן מיידי. המאפיונר הקשיש גרגה פיצ'יץ מגיע בהמשך ומביע שמחה על כך שנכדו מצא אהבה. בעקבות כך גרגה פיצ'יץ מכריח את דאדאן, אשר בעבר עבד עבורו, לאפשר לגרגה ולאפרודיטה להתחתן.

במהלך ההכנות לטקס החתונה של אפרודיטה וגרגה וליקי, גרגה פיצ'יץ נפטר ובעקבות כך מאטקו ודאדאן מנסים להסתיר את גופתו בעליית הגג, אשר שם כבר מוסתרת גופתו של זאריג'ה. עם זאת, במהרה מסתבר כי שני הקשישים לא נפטרו בכלל, ולאחר שהם מתעוררים הם שמחים לפגוש זה את זה, שכן הם לא התראו במשך 25 שנה וכל אחד מהם חשב שהשני נפטר. בהמשך זארה מצווה באיומי אקדח שהכומר יחתן אותו עם אהובתו אידה. לאחר שהם נישאים הם מפליגים משם בסירה לעבר בולגריה עם חופן מזומנים החבוי באקורדיון של סבו של זארה.

## צוות השחקנים הראשי
* באג'ראם סברדז'אן – בתפקיד מאטקו דסטאנוב 
* סרדג'אן טודורוביץ' – בתפקיד דאדאן קאראמבולו
* בראנקה קאטיץ' – בתפקיד אידה 
* פלוריאן אדיג'יני – בתפקיד זארה דסטאנוב
* לאג'וביקה אדזוביץ' – בתפקיד סוג'קה
* זאביט ממדוב – בתפקיד זאיג'ה דסטאנוב
* סברי סולג'מאני – בתפקיד גרגה פיצ'יץ'
* ג'אסאר דסטני – בתפקיד גרגה וליקי
* סאליג'ה איברמובה – בתפקיד אפרודיטה

## קישורים חיצוניים

 "חתול שחור חתול לבן: בורקס צועני מלא בכל טוב": פודקאסט להאזנה של תוכנית הרדיו "פסטיבל כאן", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת

קטגוריה:סרטי 1998
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים יוגוסלביים
קטגוריה:סרטי אמיר קוסטוריצה
ואט יאנאווה

**ואט יאנאווה** (בתאילנדית: **วัดยานนาวา**) הוא מקדש בודהיסטי (ואט) הממוקם במחוז סאתון של בנגקוק, בירת תאילנד.

המקדש נבנה בתקופת איוטהאיה (ראו היסטוריה של תאילנד) ונקרא באותה עת בשם **ואט קוק קוואי** (วัดคอกควาย). המקדש נבנה על ידי מלך תאילנד ראמה השלישי ולו צ'די (סטופה) בצורת ג'ונקה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בנגקוק: מקדשים בודהיסטיים
שירחן

ממוזער|דמותו של שירחן בסרט הלייב-אקשן של דיסני
**שירחן** (במקור: **שיר-קאן**; באנגלית: **Shere Khan**) הוא דמות בדיונית בספרו של רודיארד קיפלינג - "ספר הג'ונגל" וכן בספר ההמשך "ספר הג'ונגל השני".  שירחן הוא טיגריס והנבל הראשי בספר.

## רקע הדמות
שירחן הוא טיגריס בנגלי מרושע ואכזרי שמתגורר בג'ונגלים העבותים של מרכז הודו ורוצה להשתלט על הטריטוריה של להקת הזאבים המתגוררת אף היא שם ולהנהיג את הזאבים במקום אקילה הזאב הזקן.  כשהילד היתום מוגלי מאבד את הוריו, שני זאבים מגדלים אותו, ושירחן רוצה להרוג את מוגלי בנוסף לרצונו להשתלט על להקת הזאבים.

בגרסת האנימציה, הרצון שלו  להרוג בני אדם הוא כללי, והוא מתחיל לצוד את מוגלי רק לאחר שהוא שומע על קיומו מהפילים.

## הופעות באנימציה
דמותו של שירחן הופיעה בגרסת האנימציה הרוסית "הרפתקאות מוגלי" משנת 1967.

בהמשך דמותו הופיעה בעיבוד האנימציה של דיסני לספר בדיבובו של ג'ורג' סנדרס ובשנת 2003 בסרט ההמשך בדיבובו של טוני ג'יי.  דמותו של שירחן הופיעה גם בסדרות הנפשה של דיסני כמו: "עולם סחרחר" בתפקיד טייקון עשיר (גם שם בדיבוב טוני ג'יי), ב"גורי הג'ונגל" ו"בית העכבר של דיסני".

דמותו גם הופיעה בסדרה האנימה היפנית "מסיפורי ספר הג'ונגל", בסדרה האיטלקית "סימבה מלך הג'ונגל" וכן בסדרה משנת 2010.

דמותו של שירחן הופיעה גם במחזמר הישראלי המבוסס על הסיפור ואת תפקידו גילם אלי דנקר.

## מדבבים בעברית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דמויות ספר הג'ונגל
קטגוריה:דיסני: דמויות
קטגוריה:דמויות ספרותיות
קטגוריה:דמויות טלוויזיוניות
קטגוריה:דמויות קולנועיות
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
קטגוריה:טיגריס בתרבות
ואט סאקט

**ואט סאקט** או, בשמו המלא **ואט סאקט ראטצ'ה וורה מאהא וויהאן** (בתאילנדית: **วัดสระเกศราชวรมหาวิหาร**) הוא מקדש בודהיסטי (ואט) במחוז פום פראפ סאטרו פאי שבבנגקוק, בירת תאילנד. המקדש מכונה, בשל מראהו בשם "גבעת הזהב".

המקדש הוקם בתקופת איוטהאיה, וכונה בשם ואט סאקאה. לאחר שבנגקוק הפכה לבירת המדינה, על ידי מלך תאילנד ראמה הראשון, שופץ המקדש וניתן לו שמו הנוכחי.

## גבעת הזהב
במרכז המתחם ממוקמת "גבעת הזהב" (**פהו קאו תונג** (בתאילנדית: ภูเขาทอง) - גבעה מלאכותית). הגבעה הוקמה בתקופת מלכותו של ראמה השלישי. ראמה החליט להקים מבנה צ'די גדול ממדים במתחם המקדש. המבנה התמוטט במהלך הבנייה בשל אדמת הביצה שעליה נבנה. בשנים שלאחר התמוטטות המבנה נותר המבנה נטוש, וצמחו עליו עשבי פרא. תושבי הסביבה החלו לקרוא לו בשם "גבעה" (פהו קאו).

בתקופת שלטונו של המלך ראמה הרביעי החלה הקמת מבנה צ'די על הגבעה. המבנה הושלם בתקופת שלטונו של ראמה החמישי, ושריד של הבודהה הובא אל הצ'די. קירות הבטון המקיפים את הגבעה הוקמו בשנות ה-40 של המאה ה-20 על מנת לשמר את המבנה.

בשל גובהו וצורתו הפך המקדש לאתר תיירות פופולרי, ולאחד מסמלי העיר בנגקוק.

## טקסים במקדש
מדי שנה בראשית חודש נובמבר נערך במקדש טקס הכולל תהלוכה לאור נרות במעלה הגבעה.

400px|מרכז|ממוזער|הנוף הנשקף מהגבעה

## קישורים חיצוניים

* תיאור המקדש באתר "עכבר עולם"

קטגוריה:בנגקוק: מקדשים בודהיסטיים
הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב

**הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב** היא רשות ממשלתית הפועלת בתוך משרד הרווחה והביטחון החברתי, אשר הוקמה בעקבות החלטת ממשלה בשנת 2007. מנכ"ל הרשות הוא יאיר מעיין. 
בעבר פעלה הרשות בתוך משרד החקלאות עד להעברתה בשנת 2020 לאחריות משרד הכלכלה והתעשייה ובשנת 2021 למשרד הרווחה והביטחון החברתי.

יעדי הרשות הם להסדיר את תביעות הבעלות על הקרקע של הבדואים, ולהסדיר מגורי קבע לאוכלוסייה הבדואית.

הרשות מקימה בעזרת חברת טלדור, מערכת מידע ממוחשבת לניהול הקרקעות הנטענות על ידי בדואים בנגב, אשר תכלול נתונים מהרשות עצמה ומידע ונתונים מרשויות כמו מינהל מקרקעי ישראל, משרד הבינוי והשיכון, משרד המשפטים ועוד.

## קישורים חיצוניים
* אתר הרשות

קטגוריה:החברה הבדואית בישראל
קטגוריה:הנגב: ארגונים ועמותות
קטגוריה:משרד הבינוי והשיכון
גביע העולם ברוגבי

**גביע העולם ב[[רוגבי]]** הוא טורניר רוגבי יוניון לגברים הנערך מדי ארבע שנים בין הנבחרות הלאומיות הטובות בעולם. הטורניר נערך לראשונה בשנת 1987, אז ניו זילנד ואוסטרליה אירחו בשותפות את גביע העולם.

הזוכים זוכים בגביע ווב אליס, הקרוי על שם ויליאם ווב אליס, תלמיד בבית הספר לרוגבי שלפי האגדה הפופולרית המציא את משחק הרוגבי על ידי איסוף הכדור ביד במהלך משחק כדורגל. ארבע מדינות זכו בגביע: דרום אפריקה ארבע פעמים, ניו זילנד שלוש פעמים, אוסטרליה פעמיים ואנגליה פעם אחת. דרום אפריקה היא האלופה הנוכחית, לאחר שניצחה את ניו זילנד בגמר טורניר 2023 בצרפת.

הטורניר מנוהל על ידי הרוגבי העולמי (World Rugby), הגוף הבינלאומי המנהל את הספורט. 16 קבוצות הוזמנו להשתתף בטורניר הראשון בשנת 1987, ומאז 1999 משתתפות 20 קבוצות. צרפת אירחה את גביע העולם ברוגבי 2023.

ב-21 באוגוסט 2019, הרוגבי העולמי הודיע כי החלוקה למגדרים תימחק משמות גביעי העולם לגברים ונשים. בהתאם לכך, כל גביעי העולם העתידיים לגברים ולנשים ישאו רשמית את השם "גביע העולם ברוגבי". הטורניר הראשון שהושפע מהמדיניות החדשה הוא טורניר הנשים שנערך בניו זילנד בשנת 2021 (נדחה ל-2022 בשל מגפת הקורונה), אשר נקרא רשמית "גביע העולם ברוגבי 2021".

## גביעי העולם
### גברים
טורניר "גביע העולם ברוגבי" לגברים מתקיים החל מ-1987 אחת לארבע שנים. בטורנירים הראשונים השתתפו 16 נבחרות אך מ-1999 משתתפות 20 נבחרות בכל טורניר. בכל משחק משתתפים 15 איש מכל נבחרת.

### נשים
טורניר "גביע העולם ברוגבי נשים" החל ב-1991 ונערך אחת לארבע שנים. בכל טורניר משתתפות 12 נבחרות. החל מהטורניר ב-2025 ישתתפו בו 16 נבחרות.

## נבחרות ישראל ברוגבי
בישראל קיימות נבחרות רוגבי לגברים ולנשים המתחרות ברוגבי יוניון וברוגבי שביעיות. אצטדיון הבית של הנבחרות הישראליות ממוקם במכון וינגייט בנתניה (עד שעברה לשחק ב-2022 במגרש הרוגבי החדש בעמק יזרעאל) והן גם מתאמנות במגרשי האימונים במכון. נבחרת הנשים של ישראל ברוגבי העפילה לטורניר "אליפות אירופה ברוגבי לנשים". נבחרת ישראל ברוגבי שיחקה במוקדמות "גביע העולם ברוגבי" ובמוקדמות "גביע העולם ברוגבי שביעיות" וב"אליפות אירופה לדרג ב' ברוגבי שביעיות".

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תחרויות רוגבי
רוגבי
אבא מרדכי ברמן

הרב **אַבָּא מָרְדְּכַי בֶּרְמָן** (תרע"ט, 1919 - ג' באייר תשס"ה, 12 באפריל 2005) היה ראש ישיבת "עיון התלמוד" ומחבר סדרת ספרי "עיון התלמוד" על מסכתות הש"ס.

## קורותיו
נולד בפולין לרבקה ולרב שאול יוסף שכיהן כראש ישיבת תורת חסד בלודז'. למד בישיבת מיר והיה מקורב למשגיח הישיבה רבי ירוחם. עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. לאחר המלחמה היגר עם חלק מתלמידי הישיבה לארצות הברית, ונישא לאיטקה בת הרב אברהם גרינברג, ילידת ארצות הברית.

לאחר נישואיו שימש ר"מ בישיבת מיר בארצות הברית. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 פרש והקים את ישיבת "עיון התלמוד". בשנות ה-80 עלה לישראל והקים את ישיבתו בירושלים ברחוב שמואל הנביא ליד בית הכנסת סדיגורא. כעבור זמן בשנת 1995 רכש מבנה במודיעין עילית והעביר לשם את הישיבה. התגורר בסמוך לישיבה במודיעין עילית.

בשנת תשס"ב (2002) חדלה פעילות הישיבה ובמקביל הוקמה בבניין הישיבה ישיבת "כנסת יצחק", והרב ברמן מסר בה שיעורים כלליים.

סגנון לימודו הושפע משיטת רבי חיים מבריסק. היה ייחודי בסגנון לימודו, שיעוריו נדפסו בסדרת ספרי "שיעורי עיון התלמוד" בהוצאת מישור.

נפטר בג' באייר תשס"ה, 12 באפריל 2005, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

## תלמידיו
מתלמידיו: הרב ירוחם אולשין, מראשי ישיבת לייקווד, הרב משה וולפין, והרב ישראל אליהו וינטרוב.

## משפחתו
לרב אבא מרדכי ואיטקה ברמן היו שש בנות:
* רבקה, נישאה לרב שלום רוזנגרטן ראש ישיבת אוהל תורה במונסי
* חנה רחל, נישאה לרב מרדכי אלטוסקי, מראשי ישיבת תורה אור בירושלים (נכדו של הרב חיים פינחס שיינברג)
* גיטי, נישאה לרב אברהם אורנשטיין ראש כולל אבי עזרי בירושלים
* בשי מרים, סגנית מנהלת בית יעקב הדר, נישאה לרב משה טברסקי (בנו של הרב יצחק טברסקי) ראש ישיבת תורת משה בירושלים. בעלה נרצח בטבח בבית הכנסת בשכונת הר נוף בירושלים ב-18 בנובמבר 2014.
* אסתר, נישאה לרב אליהו פלדמן, רב ומו"צ בירושלים, מחבר הספר "אגור באהליך" על הלכות מזוזה (בן הרב אהרן פלדמן)
* טייבי, נישאה לרב חיים עוזר קיגן, של ר"מ בבית המדרש ומתיבתא דבאלטימור (בן הרב ישראל מאיר קיגן, ראש ישיבה בדנוור, קולורדו)

## ספריו
* **עיון התלמוד** - על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, גיטין, נדרים, יבמות, כתובות, סדר קדשים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישיבת מיר
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:יהודים שהוצלו בשואה על ידי חסידי אומות עולם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
עבאס איבן פירנאס

**עבאס איבן פירנאס** (810–887 לספירה) או בשמו המלא **עבאס אבו אל-קאסים איבן פירנאס איבן ווירדס אל-תאקוריני** (בערבית: عباس بن فرناس) היה ממציא, מהנדס, פיזיקאי, משורר, מוזיקאי ואיש אשכולות מוסלמי אנדלוסי.

נולד באל-אנדלוס, כיום רונדה, ספרד וחי בחליפות קורדובה. ידוע בשל ניסויו המוקדמים בתחום התעופה. על פי ההיסטוריון המרוקאי אחמד מוחמד אל-מקארי (מהמאה ה-17), ניסה איבן פירנאס לעוף באמצעות כנפיים שבנה ונוצות בהן כיסה את עצמו, בדומה לציפורים; אל-מקארי טען כי מעדויות הצופים, פירנאס עף מרחק מסוים, אך לבסוף נפל וגבו נפגע.

על שמו נקרא מכתש הפגיעה "איבן פירנאס" על הירח.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:ממציאים
קטגוריה:ילידי 810
קטגוריה:נפטרים ב-887
קטגוריה:מדענים מוסלמים
אגון רדליך

**אֶגון (גונדה) רדליך** (**Egon (Gonda) Redlich**; 13 באוקטובר 1916 – 24 באוקטובר 1944) היה מחנך ופעיל חברתי יהודי צ'כי, ראש מחלקת הנוער בהנהלה היהודית ואחראי על כל מוסדות החינוך והטיפול בילד בגטו טרזין.

## קורות חיים
רדליך נולד ב-1916 בעיר אולומוץ (אולמיץ) בירת מוראביה (שבילדותו הייתה לחלק מצ'כוסלובקיה; כיום בצ'כיה), הצעיר במשפחה בת חמישה ילדים. אביו, מקס, היה בעל סוכנות וחנות לממתקים. רדליך הצטיין בלימודיו, באתלטיקה ובטניס. היה איש ספר וחבר ב"מכבי הצעיר". בשנת 1939 נתמנה לחבר הנהלת "מכבי הצעיר".

בשנת 1940 נבחר למשרת סגן מנהל ומורה לעברית ולהיסטוריה של עם ישראל בבית ספר תיכון של עליית הנוער בפראג.
בנובמבר 1941 נשלח עם מטהו של יעקב אדלשטיין לטרזין, שם התמנה לראש מחלקת הנוער בהנהלה היהודית, כאחראי על כל מוסדות החינוך והטיפול בילד.

בתחילת 1942 התחיל רדליך לכתוב יומן כקשר לחברתו שנותרה בפראג. כשהגיעה גם החברה לטרזין, הם נישאו. הוא נהג לכתוב את היומן בימות השבוע בעברית, ובשבת כתב בצ'כית, כדי להימנע מלחללה, היומן חולק לשניים, הראשון היה כללי, והשני היה עבור בנו דן.

ב-23 באוקטובר 1944 שולח לבירקנאו, ולמחרת נספה עם אשתו ובנו הקטן, דן, בגיל 28.

יומנו של רדליך ראה אור בעברית (1983), באנגלית (1992) ובצ'כית (1995). המלחין ראובן סרוסי כתב יצירה בשם "עדות מטרזין" המבוססת על יומנו של רדליך לקול ולתזמורת.

## יומנו
* **חיים כאילו: יומן; אגון רדליך מגיטו טרזיאנשטאט – 1942–1944**; עריכה: רות בונדי; תרגום הקטעים בצ'כית נעשה בידי מרדכי לבני, לוחמי הגטאות: בית לוחמי הגיטאות ע"ש יצחק קצנלסון; האגודה להנצחת חללי גיטו טרזיאנשטאט, תשמ"ד 1983.

## לקריאה נוספת
* וילי גרואג, 'על גונדה ויומנו', בתוך: **חיים כאילו** (תשמ"ד 1983), עמ' 7–19.


* Elena Makarova, '"How do you survive in a collective?": The Terezin (1942-1944) diary of Egon Redlich,' in: Elena Makarova [et al.] (Red.), *Theresienstadt: kultur och barbari*, Stockholm: Carlsson Bokförlag, 1995, pp. 29-33, 125-130.


## קישורים חיצוניים
* Egon Redlich 
* אגון רדליך, באתר מנהל חברה ונוער של משרד החינוך
* אגון רדליך, באתר בית טרזין
* בתיה ברוטין, אגון (גונדה) רדליך, בתערוכה "חינוך ומחנכים בימי השואה", 2012, באתר בית טרזין
* אגון רדליך באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות
* רדליך גונדה, בגוגל ספרים 

קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים צ'כים
קטגוריה:אנשי חינוך שנספו בשואה
קטגוריה:מורים לעברית
קטגוריה:יהודים בשואה: צ'כוסלובקיה
קטגוריה:כותבי יומן בשואה
קטגוריה:ילידי 1916
קטגוריה:צ'כים שנפטרו ב-1944
M50

**M50** (מ-**Messier 50**, או **NGC 2323**) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים חד-קרן הנמצא במרחק של כ-3,200 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-200 כוכבים.

## היסטוריה
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-5 באפריל 1772 בעת שצפה בשביט ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"צביר של כוכבים קטנים די בהירים מעל למותן הימני של החד-קרן, סמוך לכוכב θ בכלב גדול". ייתכן שהצביר נצפה עוד ב-1711 על ידי ג'ובאני דומניקו קאסיני אך אין ודאות בכך. בשנת 1826 צפה ג'ון הרשל בצביר וציין שזהו "צביר יפה ודחוס של כוכבים עם בהירות בדרגות 10-15".

לצביר דרגת בהירות נראית 5.9 כך שניתן לראותו באמצעות משקפת ואף להבחין ב-5-10 כוכבים בהירים יחסית, ביניהם ענק אדום, ענק כתום וענק צהוב, שלבהיר מביניהם דרגת בהירות 7.8, וכן מספר כוכבי הסדרה הראשית מסוגים ספקטרלים A ו-B. טלסקופ חובבים יאפשר להבחין בעשרות כוכבים. מיקומו של הצביר הוא כ-4.2 מעלות מצפון-צפון-מזרח לכוכב θ (תטא) בכלב גדול ובערך באמצעו של הקו המחבר את הכוכבים α בחד-קרן ו-β בחד-קרן.

## מאפייני הצביר
מרחקו של M50 ממערכת השמש מוערך בכ-3,200 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-15-20 דקות קשת - בין חצי לשליש מקוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו הוא כ-20 שנות אור, אך מרבית הכוכבים מרוכזים במחצית הקוטר. הצביר כולל כ-200 כוכבים, רובם מסוגים ספקטרלים B ו-A וכן יש בו מעט ענקים כך שגילו מוערך בכ-80 מיליון שנים.

## קישורים חיצוניים

* M50 בקטלוג מסיה באתר SEDS.
* 

50
50
קטגוריה:קבוצת הכוכבים חד-קרן
ישיבת רשב"י

**ישיבת רשב"י** (שמה המקורי: **ישיבת רבי שמעון בר יוחאי** ו**ישיבת מירון**) היא ישיבה שפעלה בבני ברק וכיום משמשת ככולל אברכים. מייסדה וראשה היה הרב משה ברגמן וכיום עומד בראשה בנו זקן מועצת גדולי התורה הרב מאיר צבי ברגמן.
ממוזער|רבי משה ברגמן ראש ישיבת רשב"י

## היסטוריה
הרב משה ברגמן היה ראש הישיבה של ישיבת בני עקיבא מירון, בסמוך לקברו של רבי שמעון בר יוחאי. לאחר שלוש עשרה שנים עבר לבני ברק, והקים שם ישיבה באותו השם. הוא רכש לצורך כך קומה בבניין מגורים בשכונת זיכרון מאיר, וכעבור שנים רכשה הישיבה את כל המבנה. בשנים הראשונות לפעילותה בבני ברק נקראה "ישיבת רבי שמעון בר יוחאי ורבי אלעזר בנו", וכעבור זמן קוצר שמה ל"ישיבת רשב"י".

הרב שך, שהיה מחותנו של הרב משה ברגמן, יזם הקמת כולל אברכים במבנה הישיבה - "כולל רשב"י". בתחילה הוא הביא למקום עשרה אברכים מהכולל של ישיבת פוניבז', שילמדו בו בשעות אחר הצהריים, ועם הזמן למדו בו אברכים רבים במסלול מלא. במשך מספר שנים דאג הרב שך להחזקה הכלכלית של המקום. בתחילת שנות ה-70 העביר הרב שך את ניהול הישיבה לידי חתנו, הרב מאיר צבי ברגמן, בנו של מייסד הישיבה, ומאז הוא עומד בראשה. כיום פועל במקום כולל האברכים. בין לומדיו בעבר נמנה הרב מרדכי גרוס.

ישיבת רשב"י כיום, היא בעלת אופי ליטאי ואין לה זיקה ללימודי קבלה. כדי למנוע טעות באפיון הישיבה היו רבנים, בהם הרב יצחק הוטנר, שיעצו לרב מאיר צבי ברגמן לשנות את השם, אולם הוא העדיף לשמור על השם שקבע אביו. כמו כן, נשמרים בה באדיקות מנהגי הישיבה במירון שהנהיג בה מייסד הישיבה, ובהם שירה בצוותא של הזמר הקבלי בר יוחאי קודם תפילת ערבית בליל שבת, לאחריו הזמר 'אמר רבי עקיבא', ובשבת בבוקר מסיימים כל המתפללים בצוותא את ספר התהלים. שלא כנהוג בבתי הכנסת הליטאיים, הונהגה בישיבה סעודה שלישית מדי שבת בצוותא, וראש הישיבה אומר בה מאמר באגדה לפי סדר פרשת השבוע. מדי שנה בל"ג בעומר נערכת בישיבה הילולה לזכרו של רבי שמעון בר יוחאי הכוללת הדלקת מדורה ושירי ל"ג בעומר, ונערכת סעודה בליל ז' באדר.

לאחר פטירת נשיא הישיבה הרב שך, נדב לזכרו מיליונר אירופי סכום גדול לפיתוח הישיבה, ובמסגרת התוכנית נהרס מבנה הישיבה הישן עד היסוד, ונבנה במקומו מבנה ובו ארון קודש מפואר שתוכנן כחיקוי לארון הקודש האיטלקי המוזהב של ישיבת פוניבז'. בשלט שבשער הישיבה נכתב: "ישיבת רשב"י בני ברק – ישיבתו של רבינו הגדול בעל אבי עזרי זיע"א".

ליד הישיבה קיים מכון להוצאת ספרים, והוא מתמקד בהוצאתם לאור של השיעורים שנאמרים בישיבה, וכן בהוצאת שיעורי נשיא הישיבה הרב שך ושיחות מוסר שהשמיע גם שלא במסגרת הישיבה.

## בוגרים בולטים
* הרב ציון בוארון חבר בית הדין הגדול.
* הרב מרדכי גרוס רב ואב בית הדין "חניכי הישיבות".

## קישורים חיצוניים
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כוללי אברכים
רשב"י
רשב"י
קטגוריה:רבי שמעון בר יוחאי
קטגוריה:הרב שך
לילך אסולין

**לילך אסולין** (נולדה ב-13 בינואר 1972) היא שופטת כדורגל ישראלית בינלאומית. ב-28 באפריל 2012 הייתה לאישה הראשונה שניהלה משחק בליגת העל הישראלית כשופטת.

## ביוגרפיה
אסולין נולדה למשפחה חובבת כדורגל. אמה מרגלית ואביה הוא שופט הכדורגל יעקב אסולין. גם אחיה הצעיר, אוהד, הוא שופט כדורגל, ושני אחים נוספים, נמרוד ותומר, משמשים כמאמנים במחלקות נוער ובקבוצות בוגרים בליגות הנמוכות.

אחרי שעברה קורס שופטים, החלה אסולין את דרכה כשופטת קו במשחקי ילדים ונוער כבר בגיל 16 במחוז צפון. בשנת 1989 הוחלט לקדם אותה לשפוט במשחקי בוגרים בליגות הנמוכות.

ב-1998 הכיר גם איגוד השופטים העולמי ביכולתה ואסולין זכתה לתג שופטת פיפ"א שמאפשר לה לשפוט במשחקים רשמיים בחו"ל. משחק הבכורה שלה היה באותה שנה במשחק בין נבחרת הנשים של בולגריה למקבילתה היוונית.

בשנת 2002 החליטה אסולין לפרוש משיפוט והתמסרה לחיי המשפחה. חמש שנים מאוחר יותר ואחרי שהתגרשה, חזרה לשפוט. היא קיבלה בחזרה את תג השיפוט הבינלאומי ואף זכתה לציון גבוה ולשבחים לאחר שניהלה משחק בין ארמניה לבוסניה-הרצגובינה.

בשנת 2009 שפטה משחק במסגרת גביע המדינה לבוגרים בין מכבי חיפה לבני יהודה. בסוף חודש אפריל 2012 שפטה לראשונה משחק בליגת העל בישראל; אסולין שובצה למשחק בין האלופה עירוני קריית שמונה לבין מ.ס. אשדוד במסגרת משחקי הפלייאוף העליון. שבועיים מאוחר יותר ניהלה את משחקה השני בליגת העל, בין הפועל פתח תקווה להפועל ראשון לציון.

ביולי 2015 נבחרה אסולין לשמש כשופטת רביעית באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 שנערכה בישראל.

ב-11 בנובמבר 2019 שפטה בתוכנית גולסטאריות בעונה השנייה.

אסולין מתגוררת בקריית ביאליק. בעלת תואר ראשון בחינוך גופני. עובדת במקביל לשיפוט גם כמורה לנהיגה על משאית ואוטובוס וגם כבוחנת נהיגה (טסטרית) בחיפה.
אם לכדורגלן איתמר ביטון.

## קישורים חיצוניים
* דף שופטת, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* ריאיון עם לילך אסולין, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שופטי כדורגל ישראלים
קטגוריה:שופטות כדורגל ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1972
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
בן דודי ויני

**בן דודי ויני** (באנגלית: **My Cousin Vinny**) הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1992. הסרט נכתב והופק על ידי דל לאונר, בוים על ידי ג'ונתן לין ומככבים בו ג'ו פשי, ראלף מאצ'יו, מריסה טומיי ופרד גווין. עבור גווין שגילם את השופט צ’מברלין האלר היה זה הסרט האחרון לפני שמת מסרטן הלבלב ב-2 ביולי 1993.

הסרט עוסק בשני צעירים תושבי ניו יורק הנעצרים בחשד לרצח שלא ביצעו. הם שוכרים את עורך הדין הכושל ויני שעושה את כל הטעויות האפשריות אך מצליח לזכות את השניים בסופו של דבר. פשי וטומיי זכו לשבחים על הופעתם בסרט, טומיי אף זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1993.

## תקציר העלילה
בזמן טיול שעורכים שני חברים, מחליטים ביל גמביני (בגילומו של ראלף מאצ'יו) וסטן רותנסטיין (מיטשל וויטפילד) לעצור בחנות נוחות באחת מתחנות הדלק באזור. אחרי שהם עוזבים את החנות נורה ונהרג המוכר ועל פי ראיות של עדים נעצרים השניים בחשד לרצח. אמו של ביל מספרת לו בשיחת טלפון מבית המעצר כי יש במשפחה עורך דין, וינסנט (ויני) גמביני ושלחת אותו מיד לייצג את השניים בבית המשפט. גמביני מגיע עם ארוסתו מונה ליסה ויטו (מריסה טומיי) כדי להיפגש עם השניים. אט אט הם מגלים שהוא עורך דין מתחיל שבשש השנים האחרונות לא הצליח לעבור את מבחן ההסמכה של לשכת עורכי הדין, ומשפטם עומד להיות התיק הראשון שלו.

המשפט מתחיל באופן לא מבטיח לגבי ביל גמביני ורותנסטיין, ועו"ד גמביני מואשם בביזיון בית המשפט בעקבות בגדיו, התנהגותו והבורות שהוא מפגין בסדרי הדין הפלילי. השניים מתחילים לאבד את סבלנותם ושוקלים לפטרו. עם זאת, כאשר מתחילה חקירת העדים מתגלה שוויני הוא עו"ד נבון ושנון, שמצליח בחקירותיו הנגדיות לחלץ מהעדים את העובדות האמיתיות. בהמשך המשפט מונה ליסה ויטו, שהיא מכונאית רכב מומחית, תורמת את חלקה ומפריכה את עדותו של מומחה הרכב של התביעה, שטען שסימני צמיגים ליד זירת הפשע מוכיחים את אשמתם של סטן וביל.

לבסוף, בעקבות רעיון של ויני, מוצא שריף העיירה את הרוצחים האמיתיים וכתב האישום מבוטל.

## צוות השחקנים

## ביקורות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 85% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 39 ביקורות. עם תקציב זעום יחסית של 11 מיליון דולר בלבד הצליח הסרט לגרוף כמעט 65 מיליון בעקבות הצלחתו.
מריסה טומיי זכתה בפרס אוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט. ההצלחה הייתה כל כך גדולה עד שהתסריטאי דל לאונר החליט לכתוב סרט המשך על מעלליו של עורך הדין הכושל, ג'ו פשי הסכים לקחת חלק בסרט ההמשך, אך טומיי לא הייתה מוכנה בשום אופן.
בשנת 2008 דירג המגזין ABA את הסרט במקום השלישי ברשימת 25 הסרטים המשפטיים הטובים ביותר ושנתיים מאוחר יותר נבחר פשי במקום ה-12 ברשימת 25 עורכי הדין הבדיוניים הטובים בכל הזמנים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי בית משפט אמריקאיים
אל-קובייבה

250px|ממוזער|שמאל|צילום אוויר של אל-קובייבה והכנסייה בשנת 1933
**אֶל־קֻבֵּיבֶּה** (ערבית **القبيبة**) הוא כפר בנפת אל-קודס שברשות הפלסטינית, השוכן בשטח B כשני קילומטרים מצפון להר אדר. משמעות שמו של הכפר הוא "הכיפה הקטנה". בשנת 2017 התגוררו באל־קובייבה 3,876 תושבים. 

בכפר שוכנת כנסיית אל־קובייבה הפרנציסקנית המנוהלת על ידי משמורת ארץ הקודש ואשר מנציחה את התגלות ישו לשניים מתלמידיו בדרך לאמאוס, מיד לאחר שנצלב. כחצי קילומטר ממערב לכנסייה, בלב כיפה מיוערת, שוכנת אכסניה פרנציסקנית.

ב-9 בספטמבר 2025 הורה שר הביטחון ישראל כ"ץ להרוס מבנים בלתי חוקיים בכפר ולשלול היתרי כניסה לישראל בעקבות הפיגוע בצומת רמות יום קודם לכן, שאחד ממבצעיו היה בן הכפר.
## לקריאה נוספת
מרדכי בר-און, **בן המאה שעברה**, ירושלים : הוצאת כרמל, 2011, עמ' 31-28.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:נפת אל-קודס
נדיפות (כימיה)

ממוזער|טבלת לחצי אדים של מספר נוזלים
בכימיה ובפיזיקה, **נדיפות** היא מונח המכמת את נטייתו של חומר כלשהו להתאדות. נדיפותו של חומר קשורה באופן ישיר ללחץ האדים של אותו חומר; בטמפרטורה נתונה, חומר בעל לחץ אדים גבוה יותר יתאייד מהר יותר מאשר חומר בעל לחץ אדים נמוך יותר.

במונח נעשה שימוש בעיקר בהקשר של נוזלים, אך הוא יכול גם לשמש לתיאור תהליך ההמראה של חומרים בעלי מאפיינים של מוצקים, כמו למשל קרח יבש (פחמן דו-חמצני מוצק) ואמוניום כלוריד, אשר יכולים להפוך ישירות ממצב מוצק למצב גזי מבלי להפוך קודם לנוזל.

## קשרים בין לחץ אדים, טמפרטורה, ונקודת רתיחה

לחץ האדים של חומר הוא הלחץ שבו הפאזה הגזית שלו היא בשיווי משקל עם הפאזות המעובות הסמוכות שלו (נוזל ומוצק). זהו מדד לנטייתן של מולקולות ואטומים לברוח מנוזל או ממוצק. נקודת הרתיחה של נוזל בלחץ אטמוספירי היא אותה הטמפרטורה שבה לחץ האדים שלו משתווה ללחץ האטמוספירי שמסביבו והיא לעיתים מכונה *נקודת הרתיחה הנורמלית*.

ככל שלחץ האדים של נוזל גבוה יותר בטמפרטורה נתונה כך נדיפותו גבוהה יותר ונמוכה יותר נקודת הרתיחה שלו. טבלת לחצי האדים (משמאל) מציגה את תלות לחץ האדים בטמפרטורה של מגוון נוזלים.

לדוגמה, עבור כל טמפרטורה נתונה, למתיל כלוריד יש את לחץ האדים הגבוה ביותר בין הנוזלים בטבלה. יש לו גם את נקודת הרתיחה הנמוכה ביותר (24.2- °C), שהיא הנקודה שבה לחץ האדים של מתיל כלוריד (הקו הכחול) חותך את קו הלחץ האופקי של אטמוספירה אחת של לחץ מוחלט.

## ראו גם
* משוואת קלאוזיוס-קלפרון
* זיקוק
* לחץ חלקי
* חוק ראול

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כימיה פיזיקלית
המפלצות שלי

**המפלצות שלי** (באנגלית: **Me and My Monsters**) היא סדרת קומדיה עם בובות ושחקנים.

## תקציר העלילה
משפחת קרלסון חוזרת מאנגליה, ואדי, הילד של המשפחה מגלה שיש להם מרתף ושם יש מפלצות, והם נהפכים להיות חברים. המפלצות עושות להם הרבה צרות, אבא של אדי, אמא של אדי ואנג'לה, אחות של אדי, שונאים את המפלצות אך במהלך הסדרה מתחילים להסתדר אחד עם השניים.

## דיבוב עברי
***אדי** (שי אוטולונגי): הילד של המשפחה, מגלה שיש למשפחה מרתף ושם יש מפלצות.
***האגיס** (אלדד פריבס): מפלצת אדומה, בגובה למעלה מ-3 מטר. תמיד מפליץ.
***פינד** (יואב בר לב): מפלצת ירוקה, בעלת 4 עיניים בולטות, בכל צד עין, ומאחורה עוד 4 עיניים, בסך הכול 10 עיניים.
***נורמן** (גיא רושיניאק): מפלצת סגולה, לא מבינים מה היא אומרת, רק פינד מבין.
***אנג'לה** (מאיה מיטלפונקט): אחותו של אדי, שונאת את המפלצות.
***קייט** (ענת ניב): אמו של אדי, חצי מחבבת את המפלצות, חצי שונאת אותם.
***ניק** (גלעד קלטר): אבא של אדי, שונא את המפלצות, מנסה להוציא את המפלצות מהבית.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות בכיכובן של בובות
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1997

**אליפות אירופה בכדורגל נשים 1997**, הידועה גם בשם **יורו הנשים 1997**, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים השביעית שארגנה אופ"א. הטורניר נערך בנורווגיה ובשוודיה מ-29 ביוני עד ה-12 ביולי 1997. אף על פי שנבחרו כמארחות, לא העפילו נורווגיה ושוודיה באופן אוטומטי לטורניר, אלא נאלצו להשתתף עם יתר הנבחרות במשחקי המוקדמות שהחלו בספטמבר 1995.

במשחק הגמר נפגשו גרמניה (בפעם הרביעית בתולדותיה) ואיטליה - בהופעה שנייה בגמר. בסיום המשחק, ניצחה גרמניה 0-2 משערים של סנדרה מינרט ובירגיט פרינץ, וזכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות והרביעית בסך הכל. קרולינה מוראצ'ה, שהובילה את האיטלקיות עד לגמר הטורניר, סיימה כמלכת השערים (5 כיבושים) וכשחקנית המצטיינת של הטורניר.

## אצטדיונים
חמישה אצטדיונים, בחמש ערים שונות (שלוש בנורווגיה ושתיים בשוודיה), נבחרו לארח את משחקי אליפות אירופה. משחק הפתיחה של הטורניר נערך באצטדיון טינגוואלה שבשוודיה, ומשך כ-3,829 צופים בלבד. אצטדיונים אלו ארחו בסך הכל 15 משחקים במסגרת הטורניר, כשהמשחק בין גרמניה לנורווגיה במהלך שלב הבתים מושך מספר שיא של צופים - 7,666. שני חצאי הגמר נערכו באצטדיונים של לילסטרום וקרלסטאד ומשחק הגמר נערך באצטדיון אולבאל שבאוסלו, אל מול קהל של 2,221 איש.

## שלב הבתים
### בית א'

### בית ב'

## שלב הנוק-אאוט

### חצי הגמר

### הגמר

## כובשות השערים
**4 שערים**
* 20px קרולינה מוראצ'ה (איטליה)
* 20px מריאן פטרסן (נורווגיה)
* 20px אנג'ליקה רוהאס (צרפת)
**3 שערים**
* 20px אנג'לס פארג'ו (ספרד)

## קישורים חיצוניים
* האתר הרשמי של אליפות אירופה 1997

קטגוריה:אליפויות אירופה בכדורגל נשים
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1997
קטגוריה:תחרויות כדורגל בשוודיה
קטגוריה:תחרויות כדורגל בנורווגיה
קטגוריה:יחסי נורווגיה–שוודיה
קטגוריה:אוסלו: ספורט
קטגוריה:אוסלו: היסטוריה
הפרח לפרפר

[שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|הבית הראשון מהשיר "הפרח לפרפר", בגן ביאליק שבשכונת [בית הכרם בירושלים]]
**הפרח לפרפר** הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. פורסם לראשונה בשנת תרפ"ב 1922.

השיר הולחן על ידי פואה גרינשפון, ועל ידי נחום נרדי, שלחנו הנפוץ זכה לביצועים רבים.

נושא השיר הוא יפי הטבע ויחסי הגומלין בין יצורים: פרח ופרפר, המכונה "פרח חי". אל יחסי הגומלין בטבע, יצק המשורר את "דברי" הפרח, הקורא לפרפר לנהל עמו יחסי אחווה, מזמין אותו לשתות את הצוף שלו: "וּמִכּוֹסִי טַל שְׁתֵה", ולהשתמש בו ליצירת "מְעִיל, כְּתֹנֶת פַּסִּים" צבעוני חדש. ביאליק חיבר את השיר הפרפר לפרח, כהמשכו, ושני השירים הובאו יחדיו בקובצי שירה לילדים.

## מילות השיר

## קישורים חיצוניים

* נגה אשד עם קהל שרים את הפרח לפרפר, באתר youtube
* 
* מיצג של השיר, בשדרות ח"ן (רחובות), באתר gil-sade
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1922
קטגוריה:שירי חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי ילדים
קטגוריה:שירים על פרחים
קטגוריה:שירים על פרפרים
הפרפר לפרח

**הפרפר לפרח** הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. פורסם לראשונה בשנת תרפ"ה 1925.

השיר הולחן על ידי יואל ולבה, ועל ידי נחום נרדי.

השיר חובר כהמשך לשירו של המשורר הפרח לפרפר; כמוהו, מתאר השיר הוא יפי הטבע ויחסי הגומלין בין יצורים: פרח ופרפר. לדבריו ולהזמנתו של הפרח, עונה הפרפר בשיר במילות נימוסין וידידות; הוא מסכים "לשתות מכוסו" את הצוף, ומודיע כי ימשיך במעופו בנוף ההר והגיא, ויחזור אליו בערב עם ברכתם.

## מילות השיר

## קישורים חיצוניים

* מיצג של השיר, בשדרות ח"ן (רחובות), באתר gil-sade
* הפרפר לפרח, בספר "שירים ופזמונות לילדים", הוצאת דביר, 1933, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1925
קטגוריה:שירי חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי ילדים
קטגוריה:שירים על פרחים
קטגוריה:שירים על פרפרים
מסעוד חי רקח

רבי **מסעוד חי רקח** (ה'ת"נ, 1690 - י' באב ה'תקכ"ח, 1768) נולד באיזמיר לר' אהרון רקח, לאחר מכן עלה לארץ ישראל, משם יצא כשד"ר לטריפולי וכיהן כרב המקום. נודע בשל ספרו על הרמב"ם **[[מעשה רקח]]**.

## תולדות חייו
בצעירותו למד תורה אצל רבני איזמיר, רבי חיים אבולעפיה (השני) ורבי יצחק כהן רפפורט. עלה לארץ ישראל, ובשנת תק"ט (1749) יצא כשד"ר לצפון אפריקה. בגמר שליחותו התיישב בטריפולי שבלוב. עם הגיעו לטריפולי (1749), הבחינו בני הקהילה בגדולתו בתורה וביקשו ממנו להישאר ולהשתקע בטריפולי. הוא הסכים ונתמנה לאב בית הדין כשעימו משמשים כדיינים ר' דוד טייאר ור' בנימין ואתורי.
המהפכה שחולל ר' מסעוד הייתה גדולה ועמוקה. יהודי לוב, לאחר תקופה ארוכה של סבל, רדיפות והתמעטות האוכלוסייה שהתפזרה לכל עבר, היו זקוקים לדמות רוחנית שתכוון ותדריך אותם. משם הוא השפיע על כל יהודי לוב.

נפטר בטריפולי ביום י' באב תקכ"ח (1768). הותיר חידושים על הש"ס, ביאורים על חמש מגילות ודרושים בכתב יד. חלק מכתביו אבדו במשך הזמן. בטרם הגיע לטריפולי, ניהל ר' מסעוד קשרים עם קהילות ונציה וליוורנו ואף ביקר בהן.
על השבחים שקיבל בביקוריו בוונציה וליוורנו כותב נינו ר' אברהם חיים אדאדי:
"ונורא הוא על כל סביביו, מגלגולי יישוביו, כי משם דרך ובא לו לעיר ויניציאה ושם ארי נעשה שואל להרב בעל אורח לצדיק י"ד סי"ז ומשם הלך לעי"ה ליוורנו וחתם שם עם חכמי העיר בהרדב"ז ח"כ ובספר פחד יצחק במדבר בערבה... "

## ספריו
# מעשה רקח - על משנה תורה לרמב"ם, ד' חלקים
# דברי הברייתא - ספרי דרוש, פירוש על חמש מגילות
# חידושי השם - על התלמוד

## ספרו "מעשה רקח"
ממוזער|ספר מעשה רקח

הרב רקח חיבר פירוש על היד החזקה לרמב"ם בשם "מעשה רקח". בתחילת הספר העתיק פירושים על הרמב"ם ממספר ראשונים ובראשם ר' אברהם בן הרמב"ם. ספר מעשה רקח נחשב לאחד מספרי היסוד של הפירושים למשנה תורה, הן בזכות ברור הגרסה המדויקת של הרמב"ם (על ידי השוואת שבעה נוסחים שונים של הספר) והן בזכות פירושי הרב רקח עצמו. במשך עשרות שנים בספר הייתה הגרסה המודפסת היחידה של כתבי ר' אברהם בן הרמב"ם, דבר שנתן חשיבות גדולה לספר.

החבור הוא בן ארבעה כרכים כשרק חלק א' יצא בחיי המחבר בדפוס ונציה בשנים 1742–1743, חלקים ב' וג' הודפסו בשנים 1862–1863 בדפוס ליוורנו. חלק ד' הודפס רק בשנת 1964 בירושלים על ידי הרב שמואל עקיבא שלזינגר. חידושי הרב רקח מגיעים עד לאמצע ספר קנין ומשם ואילך יש חידושים של חתנו ר' נתן אדאדי מחבר הספר נתן מאורות.

## מצאצאיו ותלמידיו
ר' יעקב רקח (בן נינו), ר' נתן אדאדי (חתנו), ר' אברהם כלפון, ר' שלום פלוס, ר' דוד טייאר, ר' משה לחמייש ור' בנימין ואתורי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* ר' מסעוד חי רקח באתר מרכז אור שלום למורשת יהדות לוב
* ר' מסעוד חי רוקח באתר "שובה ישראל"
* '''בבילוגרפיה''', באתר היברו בוקס פרויקט פרידברג
* 
* 

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:רבנים לובים
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:נושאי כלים של רמב"ם
קטגוריה:יהודים לובים
מסעוד
קטגוריה:טריפולי: רבנים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1690
קטגוריה:נפטרים ב-1768