open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
שארל השני, דוכס אורליאן

**שארל השני, [[דוכס]] אורליאן** (22 בינואר 1522 - 9 בספטמבר 1545 צרפתית: **Charles II d'Orléans**), היה בנו השלישי של פרנסואה הראשון מלך צרפת.

## ביוגרפיה
שארל נולד ב-22 בינואר 1522, לפרנסואה הראשון, מלך צרפת ולקלוד, דוכסית ברטאן, בתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת. בשנת 1536, אחרי מותו של יורש העצר פרנסואה דה פראנס, בנו בכורו של המלך פרנסואה הראשון, קיבל שארל, בנו הצעיר של המלך, את התואר דוכס אורליאן מידי אחיו אנרי שהפך ליורש העצר. שארל שלקה במחלת אבעבועות שחורות בפניו, שגרמה לו לאבד את ראייתו באחת מעיניו, היה הבן המועדף על אביו המלך.

בשנת 1542, כבש שארל השני את לוקסמבורג במלחמה נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם נטש אותה על מנת לבוא לעזרתו של אחיו אנרי, שהטיל מצור על העיר פרפיניאן (שבדרום צרפת) ללא הצלחה. ב-19 בספטמבר 1544 נחתם הסכם קרפי בין צרפת לבין הקיסרות הרומית הקדושה, שלפיו שארל השני דוכס אורליאן היה אמור לשאת לאישה את אנה, ארכידוכסית אוסטריה, שהייתה אחייניתו של קרל החמישי, ולקבל לידיו כנדוניה את דוכסות מילאנו.

אולם, הסכם זה לא היה מקובל על אנרי יורש העצר, שהיו לו תביעות לדוכסות מילאנו כצאצאה של ולנטינה ויסקונטי, בתו של הדוכס הראשון של מילאנו. התפתח מצב של יריבות בין שארל השני דוכס אורליאן לבין אחיו אנרי יורש העצר, יריבות שקרל החמישי קיווה לנצל על מנת להחליש את כוחה של ממלכת צרפת. בסתיו של 1545 המלך פרנסואה הראשון ובניו אנרי יורש העצר ושארל השני דוכס אורליאן היו בדרכם אל העיר בולון-סור-מר, שלחופי תעלת למאנש, שהושמה במצור. אך בדרכם זו נדבק שארל השני במגפה שגרמה למותו.

שארל השני דוכס אורליאן נקבר לצד אחיו, פרנסואה דה פראנס, בבזיליקת סן-דני שליד פריז.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בית ולואה
קטגוריה:דוכסי אורליאן
קטגוריה:ילידי 1522
קטגוריה:נפטרים ב-1545
קדם-סדר

בתורת הקבוצות, יחס המוגדר על קבוצה נקרא **קדם-סדר** אם הוא רפלקסיבי וטרנזיטיבי.

קדם-סדר אנטי-סימטרי הוא יחס סדר, בעוד שקדם-סדר סימטרי הוא יחס שקילות. היחס היחיד השייך לשתי מחלקות אלה גם יחד הוא יחס השוויון.

לדוגמה, יחס החילוק a\mid b בין מספרים שלמים הוא קדם-סדר, אך אינו סדר (למשל, המספרים \pm2 מחלקים זה את זה). דוגמה זו ניתן להכליל לכל חוג, והיא שימושית בעיקר בתחומי שלמות.

מקדם-סדר נתון \mathcal R אפשר לקבל יחס סדר באופן הבא: מגדירים יחס שקילות \equiv עבורו a\equiv b אם ורק אם (a,b)\in\mathcal R וגם (b,a)\in\mathcal R. על מחלקות השקילות של יחס זה אפשר להגדיר את היחס [a]\lesssim[b] אם ורק אם (a,b)\in\mathcal R, וזהו יחס סדר.

## קישורים חיצוניים
*

קטגוריה:תורת הסדר
קטגוריה:קבוצות סדורות
קטגוריה:יחסים מתמטיים
פו-שרומה

**פּוּ-שרומַה** או **פּוּ-שַרוּמַש** (וגם **חִישְמִי-שַרוּמַש**, שכן ההברה הראשונה בשמו נכתבה בשומרוגרמה PU, שהגייתה איננה ודאית וייתכן שנהגתה "חישמי", אך בודאי לא "פו") היה מלך החתים מסביבות שנת 1700 לפנה"ס ועד שנת 1680 לפנה"ס. פּוּ-לוּגַל-מַה נחשב לדמות חצי אגדית לפי חלק מהחוקרים ובהם אמיל פורר (Emil Orcitirix Gustav Forrer) שחקר את תרבויות אשור והחתים במאה ה-19. 

מסופר על פו-שרומה שעוד בהיותו מלך התמרדו נגדו בניו, ולכן עשה את חתנו לברנה הראשון ליורש העצר. בעקבות החלטה זו נגלתה מחלוקת בין פַּפַּחַדִלְימַה, בנו ויורשו הטבעי של פו-שרומה, אשר נתמך על ידי הקצינים הבכירים בצבא. מעט מאוד ידוע על המאבק בין פפחדלימה ללברנה הראשון, אך ברור שהאחרון ניצח במאבק והוכתר למלך החתים.

## קישורים חיצוניים
* פו-שרומה, באתר על מלכי החתים
* החתים, באתר היסטוריית העולם

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי החתים
קטגוריה:נפטרים ב-1680
האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה

**האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה** (בנורווגית: **Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet**; בראשי תיבות: **NTNU**) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר טרונדהיים שבנורווגיה. עם כ-42,000 סטודנטים, מהווה מאז 2016 האוניברסיטה הגדולה מבין שש האוניברסיטאות שבמדינה, כשבמקום השני אוניברסיטת אוסלו. כשם שמעיד עליה שמה, מתמקדת האוניברסיטה בטכנולוגיה ומדעי הטבע, אך מציעה מסלולים של שלושה תארים גם בהנדסה, סוציולוגיה, מדעי הרוח, אומנות ורפואה.

האוניברסיטה מפוזרת במספר בניינים ברחבי העיר, כשאחד הבניינים הראשיים מצוי על גבעת גלסהאוגן (Gløshaugen), והשני בקמפוס הנקרא דראגוול (Dragvoll). האוניברסיטה הוקמה בשנת 1996, רקטור האוניברסיטה היא אן בורג (Anne Borg) והצוות מונה כ-9,000 עובדים. האוניברסיטה חברה בברית N5T וחברה בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם.

החל משנת 2016 לאוניברסיטה קמפוס בעיר יוביק.

## ארגון אקדמי
כתוצאה ממיזוג האוניברסיטאות בינואר 2016, גדל מספר הפקולטות של NTNU משבע לתשע - כולל מוזיאון האוניברסיטה. תשע הפקולטות של NTNU מאורגנות ב-55 מחלקות:

### הפקולטה להנדסה
* המחלקה להנדסה אזרחית וסביבתית 
* המחלקה להנדסת אנרגיה ותהליכים 
* המחלקה למדע גאוגרפי ולנפט 
* המחלקה לטכנולוגיה ימית 
* המחלקה להנדסת מכונות ותעשייה 
* המחלקה להנדסת מבנים
* המחלקה לייצור והנדסה אזרחית (ביוביק) 
* המחלקה לתפעול אוקיינוס והנדסה אזרחית (באולסון)

### הפקולטה לטכנולוגיות מידע והנדסת חשמל
* המחלקה למדעי המחשב
* המחלקה להנדסת חשמל
* המחלקה למערכות אלקטרוניות
* המחלקה לקיברנטיקה הנדסית
* המחלקה למדע כללי
* המחלקה לאבטחת מידע וטכנולוגיית תקשורת
* המחלקה למדעי המתמטיקה
* המחלקה לתקשוב ומדעי הטבע (באולסון)
* המחלקה להנדסת תוכנה לתואר שני
* המחלקה לעיצוב גרפי

### הפקולטה למדעי הטבע
* המחלקה לביולוגיה
* המחלקה למדעי המעבדה הביו-רפואית
* המחלקה לביוטכנולוגיה ומדעי המזון
* המחלקה להנדסה כימית
* המחלקה לכימיה
* המחלקה למדע והנדסת חומרים
* המחלקה לפיזיקה
* המחלקה למדעי הביולוגיה באולסון

### הפקולטה לאדריכלות ועיצוב
* המחלקה לאדריכלות ותכנון
* המחלקה לאדריכלות וטכנולוגיה
* המחלקה לעיצוב
* האקדמיה לאמנות בטרונדהיים

### הפקולטה לכלכלה וניהול
* המחלקה לכלכלה
* המחלקה לכלכלה תעשייתית וניהול טכנולוגיה
* המחלקה לעסקים בין-לאומיים
* בית הספר למנהל עסקים של NTNU

### הפקולטה לרפואה ומדעי הבריאות
* המחלקה לרפואה קלינית ומולקולרית
* המחלקה למחזור והדמיה רפואית
* המחלקה לבריאות הנפש
* המחלקה לנוירו-רפואה ומדעי התנועה
* המחלקה לבריאות הציבור וסיעוד
* מכון קוולי למדעי המוח המערכות
* המחלקה למדעי הבריאות ביוביק 
* המחלקה למדעי הבריאות באולסון

### הפקולטה למדעי החברה והחינוך
* המחלקה לחינוך ולמידה לאורך החיים
* המחלקה לגאוגרפיה
* המחלקה לפסיכולוגיה
* המחלקה לאנתרופולוגיה חברתית
* המחלקה לעבודה סוציאלית
* המחלקה לסוציולוגיה ומדע המדינה
* המחלקה להכשרת מורים

### הפקולטה למדעי הרוח
* המחלקה ללימודי אמנות ומדיה
* המחלקה ללימודים היסטוריים
* המחלקה ללימודי תרבות בין-תחומיים
* המחלקה ללשון וספרות
* המחלקה למוזיקה
* המחלקה לפילוסופיה ולימודי דת

### מוזיאון האוניברסיטה
* המחלקה לארכאולוגיה ותולדות התרבות
* המחלקה להיסטוריה של הטבע

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מדעים וטכנולוגיה
קטגוריה:טרונדהיים: מבנים
קטגוריה:ועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם
קטגוריה:טרונדהיים: חינוך
גמלוס

שמאל|ממוזער|150px|גמלוס
**טיבריוס יוליוס קיסר נירון** (10 באוקטובר 19–38) הידוע בכינויו **גמלוס**, היה אציל רומאי מן השושלת היוליו-קלאודית. הקיסר אוגוסטוס היה דודו מדרגה שלישית (אח של סבתו רבתא, אוקטביה), הקיסר טיבריוס היה סבו מצד האב, הקיסר קליגולה היה בן דודו מצד אמו, הקיסר קלאודיוס היה דודו מצד אמו, והקיסר נירון היה הבן של בת-דודתו, אגריפינילה.

## תולדות חייו
גמלוס נולד בשנת 19, אמו הייתה ליווילה בתו של נירון קלאודיוס דרוסוס ואנטוניה הצעירה ואביו היה דרוסוס יוליוס קיסר בנו של הקיסר טיבריוס. מכיוון שאחיו התאום מת בינקותו הוא קיבל את הכינוי "גמלוס" (התאום).

אביו של גמלוס מת בנסיבות חשודות בשנת 23 וגמלוס התפוגג לאלמוניות וזכה להתעלמות מהמשפחה הקיסרית ומסבו טיבריוס. על כך תעיד העובדה שהוא קיבל את הטוגה וירליס כשהגיע לגיל שמונה עשרה בשנת 37, ארבע שנים לאחר המועד המקובל.

אמו של גמלוס הוצאה להורג בשנת 31 לאחר שהתגלה שהיא הייתה, ביחד עם מפקד המשמר הפרטוריאני סיאנוס שהיה מאהבה, חלק מקשר שנועד להדיח את הקיסר מן השלטון ולהמליך את סיאנוס, ייתכן כעוצר לגמלוס. באותו הזמן החלו לצוץ שמועות על כך שאביו האמיתי של גמלוס היה סיאנוס.

בזמן הזה טיבריוס החל להתייחס ולקרב אליו את נכדו, אולם המקורות העתיקים חלוקים בשאלת כוונותיו האמיתיות. טקיטוס ופילון האלכסנדרוני גורסים שטיבריוס תכנן להפוך את גמלוס ליורשו אולם התוכנית לא יצאה אל הפועל בשל חוסר ניסיונו והעובדה שהקיסר נפטר זמן קצר אחר כך בעוד שסווטוניוס גורס שטיבריוס שנא את גמלוס מפני שהוא חשד שהוא לא באמת נכדו. דיו קסיוס מציג גרסה מאוזנת וטוען שטיבריוס העדיף את קליגולה כיורש כתוצאה מניסיונו ומהעובדה שהיה לו ספקות באשר למוצאו של גמלוס.

כשטיבריוס נפטר ב-16 במרץ 37 קליגולה עלה לשלטון כיורשו, אולם בעת קריאת צוואתו של טיבריוס לפני הסנאט התגלה כי הוא ייעד את גמלוס להיות קיסר שותף יחד עם קליגולה. קליגולה אמנם נהג בנועם עם גמלוס ואף אימץ אותו כבן, אולם במקביל הוא ביטל את צוואתו של טיבריוס וכעבור שנה חיסל את גמלוס מפני שראה בו איום.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:השושלת היוליו-קלאודית
קטגוריה:ילידי 19
קטגוריה:נפטרים ב-38
אשוט השני קורופלאטס

**אשוֹט השני קורופלאטס** (גאורגית: **აშოტ II კურაპალატი**, אשוֹט II קוּראפּאלאטי, 937-954) היה נסיך גאורגי משושלת בגרטיוני שנשא בתואר הביזנטי קורופלאטס . אשוט היה בנו השני של אדרנסה הרביעי  ואחיו הצעיר של דוד השני , שהיה נסיך גאורגי של ענף כארתלי משושלת בגרטיוני האיברית. כיוון שלדוד השני לא היה יורש ממין זכר, ירש אותו אשוט כמלך ממלכת האיברים בשנת 937. אף על פי שטכנית היורש היה דוד, הוא לא קיבל את התואר הביזנטי קורופלאטס והוענק לו התואר 'מגיסטרוס'  תואר ביזנטי נמוך יותר.

בתקופת כהונתו של אשוט, חיבר גיאורגי מרצ'ולה  את הוויטה, "חיי גריגול חאנדזתלי הקדוש". אשוט תמך באופן פעיל בהתפתחות הנזירות בטאו-קלארג'תי ובנה מחדש את הכנסייה הראשית המנזר באופיזה . אשוט מת ללא יורש ואדמותיו ותאריו עברו לאחיו המלך סומבט הראשון .

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי גאורגיה 
קטגוריה:שושלת בגרטיוני 
קטגוריה:טאו-קלארג'תי
קטגוריה:נפטרים ב-954
סטרלה

**סְטְרִלָה** (קרי סְטְרִי֫לָה) היא מילה ברוסית (Стрела) שפירושה **[[חץ]]**. השם ניתן לאמצעים שונים מתוצרת ברית המועצות ורוסיה.

## הערות שוליים
ים אוחוצק

**ים אוחוצק** או בתעתיק מדויק **ים אוחוטסק** (ברוסית: **Охо́тское мо́ре**) הוא ים שולי בצפון-מערב האוקיינוס השקט המשתרע בין חצי האי קמצ'טקה במזרח, האיים הקוריליים בדרום-מזרח, האי הוקאידו (שבצפון יפן) בדרום, והאי סחלין וחופה המזרחי של סיביר במערב. הוא קרוי על שם אוחוצק, היישוב הרוסי הראשון במזרח הרחוק הרוסי. ביפנית הים היה קרוי מסורתית "הוקאי" (北海), שמשמעותו "הים הצפוני". מכיוון שמונח זה משמש כעת לתיאור הים הצפוני באירופה, השתנה השם ל"אוהוצוקו-קאי" (オホーツク海), תעתיק של השם הרוסי.
## היסטוריה
מגלי הארצות הרוסים איוואן מוסקביטין  ווסילי פויארקוב היו האירופאים הראשונים שהגיעו לים אוחוצק ברבע השני של המאה ה-17.

בחורף ההפלגה בים אוחוצק קשה ולעיתים בלתי אפשרית עקב קרחונים רבים הנוצרים בשל הזרמת מים מתוקים רבה משפך נהר האמור אל הים, המורידה את מליחות המים ומעלה את נקודת קפיאתם. פרט להוקאידו, הים מוקף מכל עבריו בשטחים שבשליטת רוסיה, ולכן נחשב לרוב תחת ריבונותה.

עד סוף מלחמת העולם השנייה היה ים אוחוצק אזור דיג יפני ולצי היפני היו בסיסים בים. בסוף מלחמת העולם השנייה הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן ונטלה ממנה את השליטה בים אוחוצק.

במהלך המלחמה הקרה התרחשו בים אוחוצק מספר מבצעים מוצלחים של הצי האמריקאי להאזנה לכבלי תקשורת תת-ימית של הצי הרוסי. שם גם הופלה בשנת 1983 טיסה 007 של קוריאן אייר על ידי מטוס קרב סובייטי. הצי הסובייטי הפסיפי השתמש בים אוחוצק כבסיס בטוח לצוללות טילים בליסטיים, אסטרטגיה הננקטת גם כיום על ידי רוסיה.

במרכז הים נמצא חור הבוטן, אזור לגביו הייתה עד 2014 מחלוקת טריטוריאלית בין רוסיה לאומות המאוחדות.

בים אוחוצק זוהו 29 שדות נפט וגז לאורך המדף היבשתי. כלל עתודות הנפט בים נאמדות בכ-3.5 מיליארד טונות של שווה ערך נפט, מתוכן 1.2 מיליארד טונות נפט ו-1.5 מיליארד מ"ק גז טבעי.

הנמל הגדול ביותר בים אוחוצק הוא בעיר מגדן.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

אוחוצק
אוחוצק
אוחוצק
אוחוצק
קטגוריה:חבל מנהלי קמצ'טקה: גאוגרפיה
קטגוריה:מחוז סחלין: גאוגרפיה
קטגוריה:הוקאידו: גאוגרפיה
קטגוריה:הצפון פסיפי הממוזג
מרדכי סלומון

[שמאל|ממוזער|250px|קברו של ר' מרדכי סלומון ב[בית הקברות בהר הזיתים]]
**מרדכי סלומון** (**צורף**) (ה'תקס"ו, 1806 – ט' בחשוון ה'תרכ"ו, אוקטובר 1865) היה רב ושד"ר, ממחדשי ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל.

## תולדותיו
נולד בשנת ה'תקס"ו (1806) בליטא (אז תחת שלטון האימפריה הרוסית) לאברהם שלמה זלמן צורף (הראש"ז). שנת ה'תקע"ב (1811) עלה עם הוריו ואחיו יצחק לארץ ישראל, והתיישבו בירושלים. שם היו מבין האשכנזים הראשונים בעיר מאז עליית ר' יהודה החסיד.

מרדכי היה הראשון שנשא את שם המשפחה "סלומון", אותו הנחיל למשפחתו הידועה. השם-משפחה הוא פטרונים, על-שם אביו, שלמה-זלמן.

סלומון היה פעיל בשטח המסחר הסיטונאי (יבוא מצרכי מזון ממצרים) שעליו שלטו עד אז סוחרים ארמנים ויוונים. בשנת ה'תקצ"ט (1839), חכר יחד עם שותף מהעדה הספרדית, שטח בכפר הערבי אל-מנסורה (בקרבתו הוקמה בהמשך המושבה מזכרת בתיה עקרון) והקימו בו משק חקלאי.

על סמך התנסות זאת חיבר תזכיר בצירוף תוכנית מפורטת בדבר ייסוד כפר חקלאי בארץ ישראל. את התזכיר העביר לשר משה מונטיפיורי בעת שהשר ביקר בירושלים.

למעשה ביקש סלומון ממונטיפיורי עזרה לביצוע תוכנית התיישבותית זו בשני שלבים: (א) להשתדל אצל יהודי הגולה לתרום מכספם למען תוכנית זו; (ב) לקבל מאת אבראהים פאשא ממצרים את הרישיון הדרוש לשם הקמת הכפר ולהעמיד לרשות התושבים, שומרים חמושים להגן מפני שודדים. אולם תוכנית זו לא הצליחה להתממש בין היתר גם מפני שאבראהים פאשא איבד את שלטונו במצרים, שחזרה לידי הטורקים .

בעזרתם של משה מונטיפיורי והברון רוטשילד למד מרדכי את מלאכת האריגה באנגליה. בשובו לארץ בשנת 1854, הקים מפעל אריגה קטן בירושלים ללימוד מלאכה זו לצעירים ואף לצעירות, אך גם מפעל זה לא החזיק מעמד זמן רב.

כאביו, נשלח אף הוא כמה פעמים לאירופה כשד"ר מטעם העדה האשכנזית לשם איסוף כספים לטובת העדה, שהייתה רוב הזמן במצב קיומי קשה מאד.

במסגרת מסעות אלו כשד"ר, שהה בטורקיה ופעל לשם השגת רישיון להקמת בית כנסת גדול עבור העדה האשכנזית בירושלים על מגרש החורבה שכבר היה בבעלות העדה האשכנזית ובכוונתם הייתה גם להקים בו בתים לתלמוד תורה וישיבה (שמה קמה ישיבת עץ חיים). אך גם ניסיונות אלו לא הביאו תוצאות, והמקום הוקם על ידי אחרים מספר שנים מאוחר יותר.

ב-ט' בחשוון ה'תרכ"ו, (1865) - נפטר ר' מרדכי צורף-סלומון ממגפת הכולרה, עשרה ימים לאחר מכן נפטרה ממגפה זו גם אשתו חנה. המוות הטראגי הותיר רושם עז בנפשו של בנו, ר' יואל משה סלומון שהמשיך את דרכו והיה מבין הדמויות הבולטות בתחיית היישוב היהודי בתקופה זו. בעקבות כך השתמש הבן בכינוי 'בהר"ם' - בן הרב רבי מרדכי - במשך כמה שנים, וזאת במקום השם סלומון. עדות לכך ניתן למצוא למשל, בפנקס ההכנסות וההוצאות של חברת 'נחלת שבעה' משנת 1869 בה היה סלומון הבן שותף, ואשר שם הוא מופיע תחת הכינוי בהר"ם.

## לקריאה נוספת
* זאב ענר, **סיפורי משפחות**, סיפורן של חמישים משפחות בתולדות היישוב, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון.
* 
* 

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* מתוך האתר הרשמי של משפחת סלומון

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:משפחת סלומון (הראש"ז)
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:נפטרים מכולרה
קטגוריה:פעילי התיישבות בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1806
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1865
הנג סמרין

**הֶנְג סַמְרִין** (בקמרית: **ហេង សំរិន**; נולד ב-1934), פוליטיקאי קמבודי קומוניסטי, היה שליט קמבודיה לאחר פלישת וייטנאם למדינה.

## ביוגרפיה
סמרין נולד במחוז פריי-ונג (Prey Veng) בקמבודיה. הוא הצטרף לתנועת הקמר רוז' בהנהגתו של פול פוט והפך ל"קומיסר פוליטי" וראש דיוויזיה צבאית כשהתנועה השתלטה על המדינה ב-1975. ב-1978 הוא ערק משורות הקמר רוז' (שנתמכה על ידי סין) ונמלט לווייטנאם. בסוף השנה סמרין שב לקמבודיה ופיקד על מרד שנתמך על ידי וייטנאם וברית המועצות נגד הקמר רוז'.

לאחר התמוטטות משטר הקמר רוז' ב-1979 סמרין הנהיג את הממשלה הקומוניסטית החדשה. למרות שהפרות זכויות האדם בתקופתו צומצמו באופן משמעותי יחסית למעשי הקמר רוז', עדיין בוצעו פשעים נגד האנושות ומשטרו סירב לקבל סיוע בינלאומי עד סוף שנת 1979. בשנת 1979 הפך סמרין ליושב-ראש מועצת המהפכה העממית. ב-1981 מונה ליושב ראש מועצת המדינה והמזכיר הכללי של מפלגת העם המהפכנית. תפקידו בשלטון הצטמצם באופן משמעותי לטובת הון סן שהפך לראש הממשלה ב-1985. לאחר ירידת המעורבות הווייטנאמית בקמבודיה ירדה קרנו של סמרין בקמבודיה - הוא עזב את משרת מזכ"ל המפלגה ב-1991 ואת מועצת המדינה ב-1992. לאחר שובו של המלך נורודום סיהאנוק לקמבודיה בשנת 1993 קיבל סמרין תואר כבוד, "הוד מעלתו" (Sâmdech) ותפקיד של יו"ר סמלי של המפלגה הקומוניסטית הקמבודית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פוליטיקאים קמבודים
קטגוריה:ילידי 1934
קטגוריה:קמבודים שנולדו במאה ה-20
אל-מאלחה

**אַל-מָאלִחָה** (בערבית: **المالحة**, מילולית: "הַמְּלוּחָה") היה כפר ערבי ששכן בדרום-מערב ירושלים, צפון-מערבית לבית צפאפא. במהלך מלחמת העצמאות עזבו רוב המשפחות את הכפר לאחר פרשת דיר יאסין והשמועות שנלוו אליה, ורק גברים ולוחמים נשארו בו כדי להגן עליו. ב-15 ביולי 1948 נכבש הכפר סופית לאחר קרב קשה בידי כוח אצ"ל ו"פלוגת יהונתן" של ההגנה.

## היסטוריה

אין עדויות לגבי מועד הקמתו של הכפר אל-מאלחה, אם כי כבר במאה ה-6 ישנן עדויות על גאורגים שהשתקעו בכפר, באזור ירושלים וטיפחו שם גני ורדים. תושבי הכפר באותו הזמן היו יהודים , ובהמשך השתנתה אוכלוסיית הכפר למוסלמית.

מן מאה ה-12 ישנן עדויות על נזירים גאורגים תושבי הכפר ששירתו כאריסים במנזר המצלבה.

במאה ה-16 השתלטה חמולת דארוויש הערבית על הכפר, וסיפחה אדמות באזור, שכללו את הקרקעות עליהן שוכנים בימינו קריית הממשלה והקטמונים. אדמות אלו נקנו בחלקן עוד לפני הקמת המדינה על ידי הרב וסוחר הקרקעות ניסים אלישר, והוקמו בהן בתים לאוכלוסייה יהודית. במאות ה-17-18 התאסלמו תושבי הכפר כתוצאה מירידת כוחה של הכנסייה הגאורגית בירושלים. 

על פי מיפקד 1931 היו בכפר 1410 תושבים ו-229 בתים. ב-1945 הכפר מנה 1,940 תושבים, והשתרע על פני שטח של 6,828 דונם. כ-13% מתוכם היו בבעלות יהודית והשאר בבעלות תושבי הכפר. הכפר היה גדול יחסית, ובנוי מאבן ירושלמית. במרכז הכפר, ברום של 750 מ', עמד מסגד עם צריח שקיים עד היום. מלבד חקלאות מסורתית, שכללה, בין היתר, כרמי ענבים וזיתים, התפרנסו תושבי הכפר אף מגידול ורדים ומכירת מי ורדים לתושבי הסביבה. עם זאת, פחות מ-10% מתושבי הכפר התפרנסו מחקלאות באופן בלעדי. רובם עבדו כשכירים בירושלים ומעטים התפרנסו מהובלת סחורות מהכפר ומכירתן. 

במאורעות תרפ"ט ובמאורעות תרצ"ו-תרצ"ט השתתפו תושבי הכפר בתקיפת השכונות היהודיות במערב העיר, ובייחוד שכונת בית וגן הסמוכה.

### מלחמת העצמאות

תושבי הכפר נטלו חלק בהתנגשויות האלימות שפרצו לאחר קבלת תוכנית החלוקה. הכפר שימש בסיס ללוחמים הערבים שתקפו את השכונות היהודיות במערב העיר, ובייחוד את שכונת בית וגן. לאחר פרשת דיר יאסין והשמועות שנלוו אליה, עזבו רוב המשפחות את הכפר, ורק גברים ולוחמים נשארו בו כדי להגן עליו. אל הכפר הגיעו גם כוחות לוחמים לא סדירים מתימן ומעבר הירדן. בתום ההפוגה הראשונה (10 ביולי 1948) הוחלט לכבוש את הכפרים שממערב ומדרום לירושלים, וב-14 ביולי, של אותה שנה, החלה המתקפה על הכפר, והוא נכבש עוד באותו היום. עם זאת, ביום המחרת, השיבו הערבים במתקפת נגד, שגבתה את חייהם של 18 מלוחמי האצ"ל שהשתתפו בהגנת המקום לאחר כיבושו. לאחר המתקפה נסוגו הערבים, וכוח של מפקדי גדנ"ע עלה לכפר והתבצר בו. לזכר הנופלים הוקמה מצבה ברחוב גולומב, ועליה חקוקים שמותיהם.

### לאחר המלחמה

[250px|ממוזער|שמאל|גרעין הכפר אַל-מָאלִחָה בתוך שכונת [מלחה (שכונה)|מלחה המודרנית - 2023]]
לאחר המלחמה שוכנו בכפר עולים מכורדיסטן ומצפון אפריקה. הכפר סופח לתחום שיפוטה של עיריית ירושלים, כשכונת ספר דרום-מערבית המרוחקת מלב העיר, שמו הוסב ל"מנחת". שם זה לא נקלט בציבור הירושלמי, שהמשיך לקרוא לשכונה מלחה.

בינואר 1992, בעת עבודות פיתוח בשכונה, נהרס בית הקברות של הכפר. מספר מצבות נשארו סמוך לבית הספר אורט.

## תמונות

Al-Maliha and Beit Safafa.jpg|מבט מזרחה מאיזור קרית יובל אל הכפר 
Al-Maliha1.jpg|הכפר בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20
Malha, Jerusalem 1934.jpg|אזור אַל-מָאלִחָה בשנת 1934, ברקע על הרכס נראים בתי הכפר ומסגד הכפר.


## הערות שוליים

מאלחה
קטגוריה:מלחה
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
מערכת הגבעות השחורות

**מערכת הגבעות השחורות** (באנגלית: **Black Hills War**; ידועה גם בשם **מלחמת ה[[סו]] הגדולה של 1876**, **Great Sioux War of 1876**) היא סדרה של עימותים בין שבט הסו ובעלי בריתם ובין ארצות הברית, בשנים 1876 ו-1877.

## הרקע למערכה
הגבעות השחורות, שעל שמם נקראת המערכה, נתבעו על ידי שבט הסו מאז ניצחונם על שבט השאיין ב-1876, נחשבו לקדושות בקרב האינדיאנים. שמועות על זהב באזור אומתו והחלה בהלה לזהב של כורים לאזור, אף על פי שהאדמות היו משמורת אינדיאנים בהתאם לחוזה שנחתם עם ממשלת ארצות הברית ב-1868. הכורים הגיעו לאזור תוך הפרה של ההסכם והשבטים האינדיאנים שראו שהצבא אינו מגן עליהם מפני הפולשים החליטו להתאחד ולצאת למלחמה.

היסטוריונים טוענים היום שלמעשה נשיא ארצות הברית דאז יוליסס ס. גרנט עודד והסית למלחמה שכן רצה להשתלט על האזורים העשירים בזהב.

## המערכה
[שמאל|ממוזער|250px|ציור של [קרב ליטל ביגהורן (אמן לא ידוע)]]
מפקד הכוח האמריקאי גנרל טרי החליט לחלק את כוחותיו לשלושה טורים. העובדה שחייליו פעלו באזור עצום (שטח של חמש מדינות) הייתה בעוכריו.

ההתנגשות הראשונה ארעה בקרב רוזבאד שבו לוחמי שבט הסו הביסו את אחד הטורים של גנרל טרי.

כמה ימים לאחר מכן הוביל לויטננט קולונל ג'ורג' קסטר את רגימנט הפרשים השביעי להתקפה על המחנה של שבטי הסו והשאיין על גדות נהר הליטל ביגהורן. הקרב (אשר נודע בשם קרב ליטל ביגהורן) היה אחת התבוסות המחפירות ביותר של צבא ארצות הברית במהלך מלחמותיו עם האינדיאנים. הלוחמים האינדיאנים השמידו כמעט חצי מהכוח האמריקאי, כולל קסטר עצמו אשר נהרג בקרב.

מאוחר יותר הביסו כוחות עדיפים אמריקאים את צבאות הסו והשאיין.

המערכה הסתיימה עם חתימת חוזה חדש שבו האינדיאנים קיבלו שטחים נוספים לשמורתם וממשלת ארצות הברית קיבלה את אזור הגבעות השחורות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הגבעות השחורות
קטגוריה:1876 בארצות הברית
קטגוריה:1877 בארצות הברית
ליטל ביגהורן (נהר)

נהר **ליטל ביגהורן** (באנגלית: **Little Bighorn**) הוא יובל של נהר ביגהורן במדינות ויומינג ומונטנה בארצות הברית. הנהר מפורסם בעקבות קרב ליטל ביגהורן שהתרחש בקרבתו.

## תוואי הנהר
מוצא הנהר סמוך לעיירה פארקמאן בהרי ביגהורן בצפון ויומינג. הנהר זורם צפונה לשטח מונטנה, חוצה את שמורת האינדיאנים של שבט קרואו ונשפך לנהר ביגהורן ליד העיר הרדין.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מונטנה: נהרות
קטגוריה:ויומינג: נהרות
קטגוריה:יובלי המיזורי
קטגוריה:יובלי המיסיסיפי
ארמון סבוי

**ארמון סבוי** (באנגלית: **Savoy Palace**) היה ארמון מלכותי של בית המלוכה האנגלי בלונדון של ימי הביניים. הארמון נהרס במהלך מרד האיכרים בשנת 1381. הארמון היה ממוקם ברחוב הסטרנד, במקום בו מצויים כיום תיאטרון סבוי ומלון סבוי.

## היסטוריה
עשירי לונדון של ימי הביניים בחרו לצאת את חומות העיר והתגוררו לאורך רחוב הסטרנד שיצא מחומות העיר לונדון לעבר הכפר צ'רינג, על הדרך אל ארמון וסטמינסטר.

מבני העשירים נבנו לאורך צידו הצפוני של הרחוב, ופנו לעבר נהר התמזה אשר זרם באותה עת בדרומו של הרחוב. הנהר שימש למעשה עורק התחבורה הראשי של העיר, והמגורים לאורך הסטרנד היו מרוחקים מהעיר הצפופה שבין החומות, הריחות הרעים שבה והצפיפות שבה.

המלך הנרי השלישי העניק את האדמה עליה נבנה הארמון לפייטרו השני, רוזן סבויה, דודה של המלכה אלינור מפרובנס בשנת 1246. פייטרו בנה שם בית מידות, אשר הוענק לאדמונד קראוצ'בק, רוזן לנקסטר הראשון - בנם הצעיר של המלך הנרי השלישי והמלכה אלינור.

צאצאיו של הנרי התגוררו בארמון עד המאה ה-14. במאה ה-14 בנה במקום ג'ון מגונט, דודו של המלך ריצ'רד השני אשר היה אחד מהאנשים החזקים והעשירים באנגליה באותה עת, ארמון על מנת לשכן את אוספי האמנות ושטחי הקיר שלו.

במהלך מרד האיכרים של שנת 1381, בו האשימו המורדים את ג'ון מגונט בהטלת מיסים כבדים (אשר היו הגורם העיקרי למרד), הרסו המורדים את הארמון עד הקרקע ושרפו את כל תכולתו.

ממוזער|300px|מיקום ארמון סבוי
בשטח עליו עמד הארמון בנה המלך הנרי השביעי בשנת 1512 בית חולים לעניין שנקרא "בית החולים סבוי", שהיה בית החולים הראשון באנגליה בו עבד צוות קבוע. בית החולים נסגר בשנת 1702 ובמאה ה-19 נהרס המבנה.

ממבני בית החולים נותרה כיום רק הקפלה של בית החולים - קפלת סבוי.
במקום בו עמד בית החולים עומדים כיום מלון סבוי ותיאטרון סבוי הנושאים את שם הארמון.

## ראו גם
* קפלת סבוי

## קישורים חיצוניים

סבוי, ארמון
סבוי, ארמון
גרגוריוס השמיני

**גרגוריוס השמיני** (בלטינית: **Gregorius VIII**; 1100 לערך - 17 בדצמבר 1187) הוא כינויו כאפיפיור של **אלברטו דה מורָה**, אשר כיהן כאפיפיור בין 21 באוקטובר 1187 ועד למותו. גרגוריוס השמיני ידוע בראש ובראשונה כאפיפיור אשר קרא ליציאה למסע הצלב השלישי.

## ביוגרפיה
דה מורה נולד בשנת 1100 בבנוונטו, והיה בן למשפחת אצולה בבנוונטו, ובגיל צעיר הצטרף למסדר הנזירים הציסטרציאנים. בשנת 1172 נטל דה מורה חלק בוועידת אברנשה כשליח האפיפיור. הוועידה חננה את הנרי השני מלך אנגליה מאשמת רצח תומאס בקט, תוך הלקאה פומבית של המלך.

ב-21 באוקטובר 1187 נבחר כאפיפיור במקומו של אורבנוס השלישי. הפעולה המשמעותית הראשונה שלו כאפיפיור הייתה פרסום הבולה (איגרת אפיפיור) "אודיטה טרמנדי" (*Audita tremendi*), אשר קראה ליציאת מסע הצלב השלישי כתגובה לתבוסת ממלכת ירושלים הצלבנית בקרב קרני חיטין. ירושלים כבר נפלה בשעה שפרסם את האיגרת (או ליתר דיוק, ב-2 באוקטובר 1187), אך החדשות לא הגיעו לגרגוריוס בזמן זה.

האיגרת, שפורסמה רק ארבעה ימים לאחר מינויו לאפיפיור, נפתחת במילים: 

"Audita tremendi severitate judicii, quod super terram Jerusalem divina manus exercuit..."

שמשמעותן "לאחר שמיעת האופן הנוראי והחמור שבו ממלכת ירושלים נמחצה ביד העליונה..." וממשיך בסגנון דומה לזה של האיגרת אשר קראה ליציאת מסע הצלב השני ב-1145. הפסדיה הצבאיים של ממלכת ירושלים מתפרשים באיגרת כעונש אלוהי על חטאי המדינות הצלבניות. היא הבטיחה מחילה מלאה והגנה כנסייתית ליוצאים לקרב.

גרגוריוס לא ראה את מסע הצלב יוצא לדרך. הוא נפטר מקדחת באותה שנה. יורשו היה קלמנס השלישי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-12
קטגוריה:נפטרים ב-1187
דוד הראשון קורופלאטס

**דוד הראשון קורופלאטס** (בגאורגית: **დავით I კურაპალატი**, דאווית I קוּראפּאלאטי) היה מלך ממלכת האיברים מענף כארתלי של הבגרטים האיברים שמלך בשנים 876–881. הוא נרצח בהתנקשות על ידי דודנו נאסרה, הבן הבכור של גווראם ממפלי, שהכריז על עצמו כיורש. מותו של דוד הוביל לסכסוך בין שושלתי בהובלת בנו היחיד של דוד אדרנאסה , שבסופו של דבר, בשנת 888, נקם את רצח אביו.

דוד בגרטיוני היה בנו הבכור ויורשו של בגרט הראשון  ואשתו, ביתו של הנסיך הארמני סומבאט השמיני בגרטוני . הוא התגורר יחד עם אביב בטאו קלארג'תי  והוטבל לנצרות, לפני שנת 861, על ידי מנהיג קהילות נזירים גאורגי ידוע, גריגול חאנדזתלי, שהיה אז אחראי על ההתגייסות הרוחנית של הגאורגים נגד הח'ליפות העבאסית.

לאחר מות אביו בשנת 876 הוא ירש את דוכסות טאו התחתית  והוכר כשליט לגיטימי של איבריה על ידי האימפריה הביזנטית, שהעניקה לו את התואר קורופלאטס . מדיניות החוץ של דוד הראשון לא ידועה. הוא הוכר על ידי ביזנטים כמנהיג הלגיטימי של איבריה, למרות שחלק כבוד לח'ליפות העבאסית. הוא חיפש מדיניות פרו-ארמנית בגיבוי אשוט הראשון, מלך ארמניה , כנגד השפעתה של ממלכת אבחזיה במערב גאורגיה. ומצד שני חיפש ברית עם האבחזיה ונישא לבתו של מלך אבחזיה.

שלטונו נמשך רק חמש שנים, והוא ידוע בשל בנייתו של מנזר חאחולי  בטאו-קלארג'תי.

בשנת 881 נפטר גווראם ממפלי  ואחזקותיו הנותרות על תריאלתי  הועברו לטובת ליפריט הראשון בר'וואשי , נסיך בולט בן חסותו של דוד הראשון והביזנטים. נאסרה, שהיה בנו הבכור והיחיד של גווראם שנותר בחיים, שאיבד למעשה את יתרת ירושתו, שהיה בעצמו בן דודו של דוד הראשון, רצח את דוד הראשון. נאסרה ביקש מהביזנטים ללא הצליחה להיות מוכר בתואר קורופלאטס. קואליציה ארמנית-עבאסית, שתוגברה בכוחות הנאמנים לשושלת בגרטיוני, התערבה וגירשה את נאסרה לאימפריה הביזנטית.

בנו הקטן של דוד, אדרנסה הרביעי , ירש את שטחי שלטונו של אביו כדוכס טאו התחתונה. יחד עם זאת, גילו הצעיר הביא את ביזנטיון למנות את בן דודו של דוד, גורגן  לקורופלאטס זמני באיבריה, שהוביל למלחמת אזרחים שהסתיימה ב-888 עם הכתרתו של אדרנאסה ל"מלך האיברים".

לדוד היו לפחות שני ילדים. אדרנסה הרביעי ובת שנישאה לאדרנסה השלישי, מלך ממלכת הגאורגים .

## מקורות
* מארי פליסיטה ברוסה  (1849). Histoire de la Géorgie depuis l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle. Volume I (תולדות גאורגיה מימי קדם ועד למאה ה-19, כרך 1) . סנקט פטרבורג: האקדמיה הרוסית למדעים, עמ' 270-272
* רונלד גריגור סאני  (1994), **[https://books.google.co.il/books?id=riW0kKzat2sC&pg=PA30#v=onepage&q&f=false The Making of the Georgian Nation]**, מהדורה שנייה, הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, , עמ' 30

קטגוריה:נסיכים גאורגים
קטגוריה:שושלת בגרטיוני
קטגוריה:טאו-קלארג'תי
קטגוריה:מלכי גאורגיה
קטגוריה:נפטרים ב-881
בן-ציון שטרנברג

**בן-ציון שטרנברג** (26 במאי 1894 – 31 במאי 1962) היה עורך דין, פעיל בתנועה הרוויזיניסטית, עמד בראש התנועה ברומניה. מחותמי מגילת העצמאות.

## ביוגרפיה
שטרנברג נולד בקאדובשטי שבבוקובינה (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית). למד לימודים גבוהים במשפטים ומדע המדינה באוניברסיטאות וינה, צ'רנוביץ וקלוז' (שהפכה ברבות השנים לאוניברסיטת סגד).

לחם בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. נפצע מספר פעמים ועוטר באותות הצטיינות.

בתקופת לימודיו בווינה היה חבר התנועה הציונית "חברוניה". בבוקובינה היה ממייסדי התנועה הרוויזיוניסטית ומאוחר יותר נבחר ליו"ר התנועה ברומניה. בשנת 1933 נבחר לוועד הפועל הציוני. בשנת 1940 עלה לארץ ישראל והיה יו"ר הוועד העליון של התנועה הרוויזיוניסטית. היה עצור במחנה המעצר בלטרון. ייסד וניהל את "מפעל שיבת ציון", יוזמה של התנועה הרוויזיוניסטית בתקופת מלחמת העולם השנייה להצלת יהודים.

היה חבר מועצת המדינה הזמנית, ונמנה בין חותמי מגילת העצמאות. לאחר קום המדינה שימש מנהל מחלקת המסחר במשרד המסחר והתעשייה. בשנת 1952 עבר לניהול איגוד משקיעי החוץ בישראל. בשנת 1962 נפטר ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:יהודים מבוקובינה
קטגוריה:יהודים בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חברי מועצת המדינה הזמנית מטעם ברית הציונים הרוויזיוניסטים
קטגוריה:חותמי מגילת העצמאות
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:עובדי משרד המסחר והתעשייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1894
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1962
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
סנדלים

[ממוזער|270x270px|[סנדלי שורש]]
ממוזער|סנדלים עתיקים
**סנדלים** הם פריטי הנעלה המורכבים מסוליות המהודקות אל כף הרגל ברצועות או בחבלים העוברים מעל לקימור כף הרגל ומסביב לקרסול.
בתקופות קדומות, לרבות ימי המקרא, היו הסנדלים פרטי הנעלה מקובלים ושרידיהם נמצאו אף בחפירות ארכאולוגיות ובאיורים עתיקים.

על אף שמקובל להגדיר את הסנדל כפריט הנעלה החייב לחשוף את רוב שטח כף הרגל ובמיוחד את אצבעות כף הרגל, לעיתים ההבחנה בין סנדל לסוג אחר של נעל מעורפלת. 
נעילה של סנדלים עשויה לנבוע ממספר סיבות כגון:

* **[[מזג אוויר]]** – בו הטמפרטורה גבוהה, לרבות בארצות חמות ובעונת הקיץ
* **[[בריאות]]** – לעיתים ישנו צורך טיפולי בנעילת נעל שאינה סגורה או הדוקה אל כף הרגל.
* **[[אופנה]]** – עיצוב, ייצור ושיווק סנדלים על-פי צו האופנה, בין אם היא עכשווית או כזו שמושפעת מן העבר.

מלאכת תיקוני הסנדלים – סנדלרות, היא מן המקצועות המסורתיים העתיקים ביותר הנעלמת אט אט מנוף העולם התעשייתי המודרני.

## סוגי סנדלים
[200px|ממוזער|[סנדלי שורש בשביל ישראל]]
בשוק ההנעלה קיימים סנדלים מסוגים ודגמים שונים המיוצרים ממגוון חומרים כמו עור וקש, שעם, בד, גומי, עץ ופלסטיק. לעיתים מתווספים אבזמים ותוספות שונות. 

### סנדלים תנ"כיים

סנדלים תנ"כיים הם סנדלים בעלי מבנה פשוט: סוליה אליה מחוברות שתי רצועות עור המהודקות לרוחב כף הרגל ומסביב לקרסול. העור ממנו מיוצרים הסנדלים צבוע לרוב בצבע חום או שחור. שמם ניתן להם בשל הענקתם לצבר מראה של דמות מקראית, אך ככל הנראה המקור הוא הופעתם בציורי קיר עתיקים ובממצאים ארכאולוגיים מימי קדם. 

### סנדלי אצבע
סנדלים בהם רצועה מפרידה בין בוהן הרגל לשאר האצבעות, סנדלים אלה מאפשרים חשיפה מרבית של כף הרגל והן מקובלות בעיקר על נשים. 

### סנדלי שורש

סנדלי שורש הוא שם המותג של סדרת הסנדלים שמייצרת חברת שורש אשר כוללת עשרות דגמים שונים לגברים, לנשים ולילדים. הסנדלים ידועים בעיקר בשל העובדה שסוליית הגומי שלהם אינה מחליקה גם בתנאי רטיבות. כמו כן, לכל דגם יש תכונות המייחדות אותו, כגון בולמי זעזועים ברמות שונות, יכולות נידוף זיעה, רפידות בעלות חומר אנטי-בקטריאלי ועוד.

## גלריית תמונות

MulticolorSandalette.jpg|סנדלי עקב לנשים
Biblical Sandal.JPG|סנדלים תנ"כיים
Sandalias del Neolítico de Albuñol (M.A.N. Inv. 595 y 596) 01.jpg|סנדלים מהתקופה הנאוליתית


## ראו גם
*נעליים
*נעלי בית
*קרוקס
*גזירת סנדל המסומר

## לקריאה נוספת
* תמר אלאור, **סנדלים - אנתרופולוגיה של סגנון ישראלי**, הוצאת עם עובד, 2014

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
קטגוריה:סוגי הנעלה
קטגוריה:כפות רגליים
יאקוב ארקאדלט

**יאקוב ארקאדלט** (בצרפתית: **Jacques Arcadelt**, בהולנדית: **Jacob Arcadelt**; 1504/5 – 14 באוקטובר 1568) היה מלחין פרנקו-פלמי בתקופה של אמצע עד סוף הרנסאנס, שחיבר בעיקר מדריגלים ושאנסונים. הוא נולד קרוב לוודאי בליאז' ומת בפריז.

## ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע על ילדותו ונעוריו, אבל ידוע ששהה ברומא בשנת 1539, כאשר הצטרף כחבר לקאפלה היוליאנית. זמן קצר אחר כך הצטרף לקאפלה הסיסטינית, שם התמנה ל"מאגיסטר פוארורום" (מנצח מקהלת הנערים) ובהמשך קודם למנצח מקהלת הכנסייה. באותה שנה הוציא לאור ארבעה מששת ספרי המדריגלים לארבעה קולות שהוציא במשך חייו. בסביבות 1553 כנראה עבר לצרפת, שם בילה את שארית חייו; השאנסונים הרבים שלו נכתבו בשנה זו ובבאות אחריה. ב-1557 פרסם ספר של מיסות, שהקדיש למעסיקו, **שארל דה גיז**, החשמן של לורן, שארקאדלט היה מנצח המקהלה בכנסייתו.

סגנונו של אקראדלט מעודן, טהור, מלודי ופשוט והמוזיקה שלו הייתה פופולרית מאוד באיטליה במשך יותר ממאה שנים; ספר המדריגלים הראשון שלו הודפס מחדש 58 פעמים בין 1538, בקירוב, ל-1654, רצף הדפסות יוצא דופן ביותר לזמנו. עוד רמז לפופולריות שלו אפשר לראות בנטייה התדירה לייחס לו יצירות אנונימיות. סביר להניח, שהפופולריות שלו נבעה מכישרונו לתפוס את הרוח האיטלקית ולזווג אותה לשלמות הטכנית, המאפיינת את הסגנון הפרנקו-פלמי בכתיבה הרמונית ופוליפונית; ארקאדלט גם כתב נעימות קליטות, קלות לשירה.

המדריגל המפורסם ביותר שלו הוא "Il bianco e dolce cigno" משמח הלב, המצטיין בפיסוק ברור, שירתיות נפלאה ושימוש נבון בחזרות. הסגנון המיוצג במדריגל זה השפיע על הדור הבא של מלחיני מדריגלים, ביניהם ג'ובאני פלסטרינה. 

בסך הכול פרסם אקראדלט 24 מוטטים, 3 ספרי מיסות, 126 שאנסונים צרפתיים ויותר מ-200 מדריגלים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחינים פרנקו-פלמים
קטגוריה:מנצחי מקהלות
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1507
קטגוריה:נפטרים ב-1568
נבולה

**נֵבּוּלַה** היא התעתיק העברי למילה **Nebula** באנגלית (קרי: נֵבְּיוּלַה) שפירושה **עַרְפִילִית**.
שם הגדולים

**שם הגדולים** הוא חיבור ביבליוגרפי וביוגרפי מאת הרב חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א).

## מבנה החיבור
החיבור מורכב משני חלקים. החלק הראשון נקרא **מערכת סופרים** ובו פירוט ביוגרפי של חכמי ישראל. החיבור סוקר בקצרה את קורות חייהם של רבנים מאז תקופת אחרוני הגאונים, דרך הראשונים ועד לאחרונים בני זמנו של החיד"א. החלק השני נקרא **מערכת ספרים** ובו חיבור ביבליוגרפי אודות חיבורים תורניים חשובים בתחומים תורניים שונים, המזכיר קרוב ל-2200 רבנים. 

עובדת היותו של החיד"א שד"ר סייעה בידו רבות בכתיבת חיבור זה שכן בנדודיו הרבים ראה כתבי יד מיוחדים שלא נדפסו עד לימיו. כתבי יד אלו כמעט ולא היו ידועים בעולם היהודי. החיד"א ראה כתבי יד אלו והזכירם בחיבורו וכך הביא לחשיפתם. גם בספריו האחרים, כגון ברכי יוסף, הוא מביא דוגמאות לכתבי יד ישנים כגון בענייני הדלקת נרות שבת בסימן רס"ג - שם הוא מצטט את רבי אברהם בר חיים, מתוך כתב-יד, ואשר רק לפני כחמישים שנה נדפס לראשונה.

הרב מנחם מנדל קרנגיל מקראקא הוציא מהדורה של הספר בשנת תרס"ה ובה הוסיף תולדות הרב חיד"א וכן הערות רבות.

## מהדורות החיבור
החיד"א הדפיס את החיבור בשלבים ואף הדפיס לו השלמות:

* שם הגדולים חלק א, ליוורנו תקל"ד - כולל את רשימת חכמי ישראל
* שם הגדולים חלק ב, ליוורנו תקמ"ו - כולל את רשימת החיבורים שכתבו חכמי ישראל
* ועד לחכמים, ליוורנו תקנ"ו - כולל השלמות לשני החלקים של שם הגדולים
* שם הגדולים חלק א, ליוורנו תקנ"ח  - מהדורה חדשה של החלק הראשון, בסוף כל מערכת נוסף מדור שנקרא אף הוא 'ועד לחכמים', ובסוף החיבור נדפסו הוספות נוספות תחת השם שלחן במדבר
* לקוטים זעיר שם, בתוך: ככר לאדן, ליוורנו תקס"א, רב ע"א-רח ע"ב - השלמות לשם הגדולים וועד לחכמים

## קישורים חיצוניים

* 

* שם הגדולים לחיד"א בספרייה הווירטואלית באתר דעת.
* דפוס וינה 1853, **[https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/f/ff/%D7%A1%D7%A4%D7%A8%D7%99_%D7%A9%D7%9D_%D7%94%D7%92%D7%93%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%9D%2C_%D7%95%D7%A2%D7%93_%D7%9C%D7%97%D7%9B%D7%9E%D7%99%D7%9D.pdf שם הגדולים, ועד לחכמים],** ויקימדיה.
* דפוס קראָטאָשין, ה'תר"ג,  שם הגדולים, ב-Google Books.
* אבישי אלבוים, …עַל בִּרְכֵּי יוֹסֵף" (בראשית פרק נ פסוק כג) השלמות לספר "שם הגדולים"
* עודד כהן, חדשים גם ישנים - עולמות תרבותיים בעולמו של החיד"א, ובו פרק המוקדש ל'שם הגדולים'.

קטגוריה:ספרי עיון בעברית: ביוגרפיות
קטגוריה:ארון הספרים היהודי
קטגוריה:ביבליוגרפיות
קטגוריה:היסטוריוגרפיה של התורה שבעל פה
קטגוריה:ביבליוגרפיה עברית
קטגוריה:ספרי החיד"א
ז'אק דה ורט

**ז'אק דה ורט** (בפלמית: **Giaches de Wert**, 
1535 - 6 במאי 1596) היה מלחין פרנקו-פלמי, שחי ופעל באיטליה. הוא היה בשורה הראשונה של המלחינים, שפיתחו את סגנון המדריגל בשלהי הרנסאנס.

## חייו

קרוב לוודאי שדה ורט נולד בעיר ורט, סמוך לאנטוורפן ועבר לחיות באיטליה עוד בילדותו. הוא היה נער מקהלה ב**קאפלה של מריה דה קרדונה** בנאפולי ואחר היה תלמידו של צ'יפריאנו דה רורה בחצר ד'אסטה בפרארה (בין 1550 ל-1555 בערך). בהמשך עבד לתקופות קצרות בחצרות של נובלארה, מנטובה ופארמה.

בשנת 1565 התקבל לשירותם של בני גונזגה במנטובה והיה למנצח מקהלה בקאפלה הדוכסית של סנטה ברברה, שם נשאר עד 1592. מחליפו היה ג'ובאני ג'אקומו גסטולדי.

חייו הפרטיים היו סוערים; אשתו עזבה אותו והוא ניהל פרשיית אהבים לא מוצלחת עם טארקואיניה מולצה, זמרת בחצר של פרארה.

## מוזיקה והשפעה

דה ורט כתב יותר מ-230 מדריגלים ושאר יצירות חילוניות (שיצאו לאור ב-16 כרכים בין 1558 ל-1608), ויותר מ-150 יצירות שתיות (מוטטים, מזמורי תפילה וכן הלאה), אות ומופת לשליטתו באמנות הקונטרפונקט.

מבחינה סגנונית, המדריגלים שלו היו בין המתקדמים ביותר לתקופתם; בשנות ה-80' של המאה ה-16, היה אחד המובילים בפיתוח סגנון חדש, אקספרסיבי ורוגש, יחד עם לוצאסקו לוצאסקי ולוקה מארנציו, סגנון שהגיע לשיאו ביצירות מונטוורדי וג'זואלדו. דה ורט נוטה להשתמש במרקם הומופוני במדריגלים, אם כי לא באופן בלעדי; קטעי פוליפוניה המופיעים מדי פעם מכניסים רוח חיים, בניגוד שהם מציגים. ביצירותיו המאוחרות ביותר, בשנות ה-90' של המאה ה-16, החל לערוך ניסויים בסגנון הקונצ'רטאטו עם קבוצות של קולות בדיאלוג.

דה ורט ניצב בין צ'יפריאנו דה רורה וקלאודיו מונטוורדי, שעבד בפיקוחו במנטובה והושפע ממנו רבות.

דה ורט מת במנטובה.

## לקריאה נוספת

* "Giaches de Wert", in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers., 1980. 
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 

* Giaches de Wert **ז'אק דה ורט**, במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים, עורך סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, הוצאת מקמילן, 1980.  
* **גוסטב ריס**, Music in the Renaissance "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, ו. ו. נורטון ושות', 1954, 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחינים פרנקו-פלמים
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:פרארה: אישים
קטגוריה:ילידי 1535
קטגוריה:נפטרים ב-1596
תאים (בית המקדש)

ה**תאים**, הם לשכות שהקיפו את ההיכל ואת קודש הקודשים במרחק של 5 אמות מצפונם, מדרומם וממערבם.

## במקדש הראשון והשני
במקדש הראשון והשני היו 38 תאים. בצפון היו 15 תאים. הם התפרסו על שלוש קומות ובכל קומה היו 5 תאים, וכך גם היה בדרום. במערב היו 8 תאים. הם התפרסו על שלוש קומות: בכל אחת משתי הקומות התחתונות היו 3 תאים, ובעליונה היו 2 תאים.

לרוב התאים, היו 3 פתחים: 2 פתחים לתאים שמימין ומשמאל ופתח לתא שמעליו. לתא שהיה הכי צפוני-מזרחי, היו 5 פתחים:
#אחד להיכל
#אחד למסיבה
#אחד לאולם
#אחד לתא הסמוך לו
#ואחד לתא שמעליו.

בנוסף, לתא הדרום-מזרחי היו שני פתחים נוספים על השלושה הרגילים:
#אחד להיכל
#פשפש לאולם אך נעול וסגור עולמית, עליו נתנבא יחזקאל (אף שהיה זה בהקשר לבית שלישי):

הרוחב של תאי הקומה התחתונה היה חמש אמות, של האמצעית שש אמות ושל העליונה שבע אמות.

## מקדש יחזקאל
לעומת זאת במקדש יחזקאל (שם נקראים "צלעות") ישנם 33 תאים. 5 על 3 קומות בצפון, וכן בדרום. ושלושה זה על גב זה במערב. מידת כל אחד קנה שהוא שש אמות.

## ראו גם
* בית המקדש

## הערות שוליים

קטגוריה:בית המקדש
מרידור

השם מרידור הוא שם משפחתם של כמה אישים ישראלים. מקור השם בספר **[[שמשון (ספר)|שמשון]]** מאת ז'בוטינסקי; אחת הדמויות מבקשת מגיבור הספר להציע שם לשני תאומים שזה עתה נולדו. שמשון אומר לה לקרוא להם מְרידוֹר ורְמידור – "דור של רמייה, דור של מריבה" (בתרגום פטר קריקסונוב).

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
הקשה בעץ

שמאל|ממוזער|360px|מזכיר המדינה לפיתוח עירוני, שון דונובן, ומנהלת אגף החקיקה בבית הלבן, קייטי פאלון, "נוקשים על עץ" כדי למנוע "מזל רע"באישור התקציב האמריקני ל-2016.
**הקשה בעץ** או **נגיעה בעץ** היא מנהג (אמונה טפלה) שמטרתו להרחיק את עין הרע
ולהביא מזל טוב לאחר שבחים, בעיקר בתחום הכלכלי והבריאותי.

האמונה כי הקשה בעץ מבריחה רוחות רעות, נובעת מכך שבעבר היו סבורים כי אלה מתקיימות בתוך עצים. על כן, כשמזכירים את שמו של אדם לטובה, מקישים על עץ כדי שרוח רעה לא תפגע בו, וכשמזכירים שם של אדם שקרה לו דבר רע, מקישים על העץ על מנת להבריח את הרוחות הרעות מקרובינו וסובבינו.
בנוסף האמונה התפתחה מהפינים שחשבו שיש בעצים פיות וכאשר הן שומעות את בקשתך הן מגשימות אותה, לכן צריך לדפוק על העץ כדי להודיע להן שזאת לא בקשה או משאלה.

קיימת השערה שמקור האמונה/המנהג בימי האדם הקדמון, כשנהגו להקיש בענפי האילן, להברחת נחשים ומזיקים אחרים, לפני שטיפסו עליו, למציאת מזון או מקום לינה. יש הטוענים כי זה קשור לעץ הצלב של ישו או לתליון הצלב שהצלבנים שפשפו בצר להם.

עמדת הרב שלמה אבינר היא שהקשה בעץ אסורה על יהודי משום דרכי האמורי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמונות טפלות
קטגוריה:העץ בשירות האדם
שמעון שרון

שמאל|ממוזער|250px|'''שמעון שרון'''
שמאל|ממוזער|250px|שמעון שרון, פליט יהודי, שמן על בד
שמאל|ממוזער|250px|שמעון שרון, יהודים בדרכם לבית-הכנסת,שמן על בד
**שמעון שרון** (10 באפריל 1915 – 21 במרץ 1995) היה צייר ישראלי.

## ביוגרפיה
שמעון שרון נולד בשם שמעון הירשהורן בגרובין, לטביה באפריל 1915. בנעוריו למד בבי"ס המקצועי "אורט" והצטרף לתנועת הנוער הציונית החלוצית "נצח – השומר הצעיר". בקיץ תרצ"ו (1936) עלה יחד עם חברי הגרעין שלו, "הגרעין הלטבי", והתיישב בחוות כנרת, שם הכיר את גיטה נימן, רעייתו לעתיד. יחד עם חבריו עבד בבניין ובסיקול האבנים הגדולות, בהכינם את השטח של קבוצת "בתלם" שתיקרא אחר-כך קיבוץ עין גב. בימי המאורעות (המרד הערבי הגדול, 1936-9) עבד גם כנוטר באזור הכנרת ועמק הירדן.

בשנת 1942 עבר לקיבוץ אשדות יעקב, שם עבד בסנדלריה במשך 40 שנה. בגיל מבוגר, במקביל לעבודתו בקיבוץ החל לצייר. עיסוקו בציור גבר לאחר שיצא לפנסיה. עבודותיו הוצגו במרכזים קהילתיים בטבריה, כנרת ומנחמיה, ובמוזיאון "בית אורי ורמי" באשדות יעקב מאוחד.

למד ציור אצל אהרון גלעדי, ובקבוצת ציור במכללה האזורית בעמק הירדן. בשנת 1988 זכה בפרס המועצה האזורית עמק הירדן לעידוד יוצרים בתחום האמנות.

שמעון שרון הרבה לצייר נופים ודמויות מאזור טבריה, הכנרת ועמק הירדן, כמו גם דמויות יהודים מעיירת מולדתו. בנוסף צייר קריקטורות ואיורים לעלון הקיבוץ. ציוריו פיגורטיביים ומאופיינים באווירה אימפרסיוניסטית.

במרץ 1995 שמעון שרון נפטר בקיבוצו, אשדות יעקב איחוד.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים ישראלים 
קטגוריה:אנשי משטרת היישובים העבריים 
קטגוריה:ישראלים ילידי לטביה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סנדלרים
קטגוריה:אשדות יעקב איחוד: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים באשדות יעקב איחוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
משפחת דיסקין

**משפחת דיסקין** היא משפחת רבנים שמוצאהּ מאזורי תחום המושב וענפיה פרוסים ברחבי העולם. בני המשפחה הראשונים הגיעו לארץ ישראל בתחילת המאה ה-19. הם התערו במהירות בארץ, וכיום הם מונים מאות רבות של צאצאים בישראל ובעולם.

שם המשפחה "דיסקין" נגזר מהשם דינה, ומשמעותו בני דינה.

ההיסטוריה של המשפחה בדורות האחרונים כרוך בסיפורה של הציונות. תחילתה בסוף המאה ה-18, ביוזמתו של הגאון מווילנה לעלות לארץ ישראל, להתיישב בה ולשחררה משממונה, שהתבטאה בעליית "חזון ציון", והתיישבות התלמידים בצפת ובירושלים. הצטרפות לזרם הפרושי מחד ("הרב מבריסק") ולזרם "המעשי" שתבטא בין השאר באמנות ופיסול מסורתי, לימוד בבית ספר לבנות בירושלים, והשתתפות בבניין בתי כנסת ומאה שערים. התפתחות המסחר, הספנות, המשפט, הרפואה בארץ וכולי.

## עליות המשפחה לארץ ישראל
* הנצר הראשון של המשפחה, שעלה לארץ מסלונים שבבלארוס בשנת 1810, היה לייב חסיד שעלה במסגרת השיירה הראשונה של עליית תלמידי הגר"א. לייב חסיד עלה לארץ עם אשתו ובתו רבקה, לאחר ששידך את בנו בנימין בחו"ל, והתיישב בצפת. הוא לא האריך ימים ונפטר בגיל 36.

* בתו, רבקה, הייתה אם הרב משה אליעזר דן רלב"ג, ה"צבר" הראשון של עדת הפרושים בירושלים.

* אברהם בן יעקב דיסקין, שכונה בשם אברהם ש"ץ-יניווער (על שום שלמד חזנות ביאנוב), עלה לירושלים בשנת 1853 עם שני בניו, משה יהושע יאניווער ושלמה שמחה יאניווער, והתמנה חזן בבית הכנסת החורבה.

* יהושע לייב דיסקין - הרבי מבריסק הידוע בכינויו מהרי"ל דיסקין, נכדו של לייב חסיד, מבנו בנימין, עלה לארץ בשנת 1877 והפך מיד למנהיג עדת הפרושים. הקים את בית היתומים דיסקין ואת ישיבת אוהל משה. היה נשוי לשרה סוניה דיסקין.

## צאצאים וקישורים ידועים
* שלמה שמחה דיסקין-יאניווער, נולד בשנת 1846 בהורדנה ועלה כאמור עם אביו בשנת 1853. שלמה שמחה היה אמן כישרוני ועסק בפיסול, יציקה, יצירת שופרות, ציור ורקמה – כל אלה ברוח הדת. ספלים שפיסל ניתנו על ידי ראשי הקהילה היהודית לקיסר פרנץ יוזף, שביקר בירושלים בשנת 1869. בין שאר עיסוקיו עזר בבניין בית הכנסת החורבה, והיה בין מייסדי שכונת מאה שערים. נולדו לו כ-22 ילדים.

* משה יהושע דיסקין-יאניווער, היה מלמד בבית הכנסת מנחם ציון והתחתן עם בתה של מנהלת בית הספר לבנות שהקים משה מונטיפיורי בירושלים (צאצאיו שש בנות ובן).

*פרופסור מרדכי דיסקין 1928-2007. היה פרופסור למדעי המים. כתב עשרות מאמרים וספרים בנושא והיה מרצה בטכניון.

* יובל דיסקין, ראש השב"כ

* משפחת כספי
** מיכאל כספי
** רם כספי
** אוריאל כספי
* משפחת זק"ש
* הרב חיים יהוסף רלב"ג - ממייסדי הכשרות באמריקה ומייסד כשרות משולש K

## לקריאה נוספת
* **ספר עמוד אש**, יוסף שיינברגר, תשי"ד
* **חרש והמסגר בירושלים, ** פנחס גראייבסקי, 1927
* **מאה שנה למאה שערים**
* **A Dictionary of Jewish Surnames from the Russian Empire**, אלכס ביידר, הוצאת אבותינו 1993
## קישורים חיצוניים
* תולדות משפחת דיסקין בארץ ישראל

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:משפחות יהודיות בארץ ישראל
*
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
חתושילי הראשון

**חַתוּשִילִי** או **חַתוּשִילִיש הראשון**, או בשמו המקורי היה **לַבַּרְנַה השני** היה מלך החתים בין השנים 1650–1620 לפנה"ס. הוא היה המלך הראשון אשר קבע את בירתו בעיר חתושה לאחר כיבושה והריסתה עד היסוד בידי אניתה כמאה שנים לפני כן. עד אותה תקופה שמשה העיר נשש כבירת החתים. הוא היה המלך החתי הראשון שהשאיר אחריו טקסטים כתובים. לפניו היה מלך נוסף בשם לברנה הנקרא לברנה הראשון, המופיע ב"תעודת תֶלֶפִּנו".

מיד עם העברת הבירה לחתושה שינה לברנה השני את שמו ל**חתושילי** כמעשה המסמל תקופה חדשה במלכותו (פירוש השם חתושילי הוא: "איש חתושה"). הוא נחשב למייסד הממלכה החתית הקדומה. על פי המסורת של מלכי החתים, מוצא משפחת המלוכה היא בעיר או כּושַרֶה שמקומה היה ברכסי האנטי-טאורוס, בין נהר פרת ונהר ההליס (קיזיל אירמק). עיר זאת הייתה גם עירו של פיתחנה אבי אניתה. ההיסטוריון איתמר זינגר מעלה את שתי השערות בנושא זה, הראשונה שהמשפחה המלכותית חזרה לעיר מוצאה בתקופת האופל שלאחר שקיעתה של העיר כנש, והשניה, שמדובר בניסיון ליצור קשר תעמולתי בין אניתה לבין חתושילי הראשון. אין במסמכים שנמצאו הסבר להעברת המרכז השלטוני לחתושה.

מסמכים רבים הגיעו לידי החוקרים מתקופת שלטונו של לברנה השני, והמפורסמים שבהם נמצאו בשנת 1957 בצורת טבלאות חרס רשומות בשפה האכדית והחתית העוסקות בהרחבה בשש משלושים שנות מלכותו. מהטבלאות אנו למדים שבנוסף לכינוי "מלך חתושה" הוא לקח לו גם את הכינוי "מלך כּושרה", לזכר בירת החתים הקדומה, עוד לפני כיבוש העיר נשש. 

לברנה השני נודע כמלך לוחם ורבים מהחוקרים מאמינים על סמך הטבלאות הללו שלברנה השני הגיע בכיבושיו עד הים השחור: בשנתו הראשונה הרס סופית את זַלפּוּוַה  הצפונית לחתושה ויריבתה הגדולה. בשנה השנייה למלכותו יצא לברנש למסע כיבושים בסוריה והרס את העיר אללח' והסיר את שושלת המלוכה מבית ימחד שנוסדה על ידי ירים-לים מלך אללח'. בשנה השלישית נלחם בממלכת אַרְזַוַה (לימים לידיה) במערב אנטוליה. העדרו הביא להתקפת החורים ממזרח על הממלכה, ולכן נאלץ להעביר את שנתו החמישית במלחמות בדרום-מזרח אנטוליה. הוא כבש את הערים החוריות החשובות חשום, אורשו וחחום. בתיאור הכיבוש מופיע אזכור בו מציין חתושילי הראשון שאיש לא חצה את הפרת לפניו, פרט לסרגון מאכד, שמלך במאה ה-24–23 לפנה"ס. הוא מציין שסרגון לא שרף את העיר, ואילו הוא, חתושילי, החרים את העיר עבור אל הסער של השמים. בתיאורו הוא נלחם בחחום בשנה החמישית למלכותו, שלוש פעמים נלחם על שעריה, הרס אותה ואת רכושה הביא לחתושה. בתיאור השלל הוא מציין שני צמדי עגלות עמוסות כסף, מרכבת פריון, אייל אחד מכסף, וספינה אחת עם חרטום מצופה זהב. הוא מציין שהוא שחרר את העבדים והשפחות של העיר ומסר אותם לאלת השמש. הוא מספר ששרף את העיר באש, ואת העשן הראה לאל הסער, את המלך רתם לעגלה.

לצורך המלחמה בחחום, ביקש חתושילי הראשון את עזרתו של תוניפ-תשוב, מלך על ממלכה בשם תיכונני , שהיה לה כנראה גבול עם חחום, והן היו כנראה עוינות אחת לשנייה.

חתושילי הראשון ידוע גם בזכות בניית המבצר המתנשא על הצוק מעל לעיר חתושה. הוא נחשב גם למחוקק ולמכונן של הממשל והמנהל של הממלכה החתית.

## לקריאה נוספת
* איתמר זינגר, **החתים ותרבותם**, מוסד ביאליק, 2009, עמ' 24–30
*אלי בר-נביא, **תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו**,הוצאת ידיעות אחרונות,1994.

*Michael Roaf, **Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east**, 1991.

## קישורים חיצוניים
* החתים, באתר היסטוריית העולם
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלכי החתים
קטגוריה:נפטרים ב-1620
קפלת סבוי

שמאל|ממוזער|250px|קפלת סבוי
**קפלת סבוי** או **קפלת המלכה של הסבוי** (באנגלית: **Savoy Chapel** או **the Queen's Chapel of the Savoy**) היא קפלה המצויה ברחוב הסטרנד שבלונדון, המוקדשת ליוחנן המטביל.
הקפלה, שהייתה חלק ממבני בית החולים סבוי, נבנתה במיקום בו עמדה הקפלה של ארמון סבוי. הקפלה היא המבנה היחיד ששרד ממבני בית החולים, שנהרסו במאה ה-19.

## היסטוריה
הקפלה הראשונה שעמדה במיקום זה, הייתה חלק מהארמון שנבנה עבור פייטרו השני, רוזן סבויה. הקפלה נהרסה בעת הריסת הארמון במהלך מרד פשוטי העם בשנת 1381. במקום בו עמד הארמון בנה המלך הנרי השביעי את בית החולים סבוי, ובמקום בו עמדה קפלת הארמון נבנה קפלה עבור בית החולים.

בקפלה התפללו קהילות שונות, בהן מתפללים לותרנים גרמנים. כיום הכנסייה היא כנסייה אנגליקנית.

הקפלה נותרה חלק מהרכוש של דוכסות לנקסטר - וככזו מהווה שטח מלכותי ("יוצא דופן מלכותי" - "royal peculiar"), והכומר האחראי על הכנסייה ממונה על ידי הדוכסות.

## קישורים חיצוניים

* 
* קפלת סבוי באתר דוכסות לנקסטר

סבוי, קפלת
סבוי