אליטיזם

**אליטיזם** (על פי האקדמיה ללשון העברית: **עִלִּיתָנוּת**) היא אמונה או גישה פילוסופית הגורסת שאליטה – קבוצה מצומצמת של אנשים המחזיקה בייחוד מסוים כגון כישורים או מוצא – היא היחידה שדיעותיה או שאיפותיה צריכים לקבל זכות יתרה, יחס מועדף, או אף שחברי האליטה הם היחידים הראויים לשלוט בחברה ברמה כזאת או אחרת. 

לעיתים המחזיקים בתפישה אליטיסטית סבורים כי ייחודה של קבוצת האליטה עשויה להעיד על היותה היחידה הכשירה להחליט ולשלוט צריך להקנות לה זכויות יתר או סמכות מיוחדת, שאינן צריכות לעמוד לבחינה או ערעור על-ידי הרוב שאינו נמנה עם האליטה. גישה רכה יותר של אליטיזם, "מיקרו-אליטיזם", גורסת שחבריה ראויים למעמד גבוה יותר מקבוצות אחרות, אך מכירה בכך שגם לקבוצות האחרות יש זכות שדעותיו ושאיפותיו יזכו ביחס מסוים.

## סוגים
ניתן להבחין בתשעה סוגים עיקריים של אליטיזם:
* **אליטיזם [[אריסטוקרטיה|אריסטוקרטי]]**: אליטיזם הטוען כי זכויות היתר והסמכויות מגיעים לקבוצה מסוימת בגלל שושלת או תוארי סמכות שהוענקו לה.
* **אליטיזם [[מריטוקרטיה|מריטוקרטי]]**: אליטיזם הטוען כי זכויות היתר והסמכויות מגיעים לקבוצה מסוימת בגלל כשרונה בתחום מסוים או הכשרה שעברה. 
* **אליטיזם [[טכנוקרטיה|טכנוקרטי]]**: אליטיזם הטוען כי זכויות היתר והסמכויות מגיעים לקבוצה מסוימת בגלל הימנותה עם הפקידות הגבוהה והחזקתה בעמדות כוח.
* **אליטיזם [[פלוטוקרטיה|פלוטוקרטי]]**: אליטיזם הטוען כי זכויות היתר והסמכויות מגיעים לקבוצה מסוימת בגלל החזקתה בעושר רב.
* **אליטיזם [[קולוניאליזם|קולוניאלי]]**: אליטיזם הטוען כי זכויות היתר קיימות מכוח הזרוע, או מכוח ההחזקה דה-פקטו.
* **אליטיזם [[טרנסצנדנטיות|טרנסנדנטי]]**: אליטיזם הטוען כי זכויות היתר קיימות מפאת סיבה נשגבת ולעיתים אי-רציונלית.
* **אליטיזם [[דת|דתי]]**: אליטיזם הטוען כי זכויות היתר והסמכויות מגיעים לקבוצה מסוימת בגלל סיבה, מעמד או ייחוס דתיים.
* **אליטיזם [[גזענות|גזעי]]**. אליטיזם הטוען כי זכויות היתר זכויות היתר והסמכויות מגיעים לקבוצה מסוימת בגלל מוצאה או גזעה.

## מאפיינים
חברים באליטה מאופיינים לרוב ברמה גבוהה של כבוד, סמכות, השפעה או כוח, כגון פוליטית, צבאית, עושר, חברות בקליקות ובחוגים חברתיים נחשקים, קרבת דם לחברים אחרים באליטה, טעם טוב, תכונות נאצלות, ורמה גבוהה של הכשרה או כישורים בתחומים שנקבעו כחשובים ונחשקים כמו בתחום האקדמי, גינונים והליכות, או ספורט. כל התכונות הללו נחשבות למאפיינות אדם ה**ראוי** להיות חבר באליטה, אך הן מבוססות גם על המתווה האופייני למי שכבר חברים באליטה. לדוגמה, החברות במועדון יוקרתי יכולה להיחשב מאפיין של בן אליטה, אך הגדרה זו מבוססת על כך שישנם רבים באליטה הקיימת החברים במועדון זה. במילים אחרות, המשך שלטונה של האליטה וזכויות היתר שלה מנומקים באופן מעגלי, על בסיס עצמם. ניסוח אחר: זכויות היתר מוצדקות באמצעות קיומן או מאפיינים הנובעים מקיומן.

הצדקה מעגלית לקיום זכויות היתר של האליטה היא אחד הכלים החשובים להבטחת המשכיותה והישרדותה. היא מאפשרת לפסול טיעונים כנגד זכויות היתר של האליטה באמצעות הצבעה על העובדה שהטוען אינו נמנה עם האליטה, ומשום כך אינו רשאי להביע טיעונים, או שאין לטיעוניו משקל. לדוגמה, כאשר אדם שאינו חבר בפקולטה או באוניברסיטה מעלה טיעון כלשהו בתחום שבו לחברים באוניברסיטאות יש טענה לזכות יתר, טיעוניו ייפסלו משום שאינו נמנה עם האליטה האוניברסיטאית. במטבע דומה, יפסול האריסטוקרט טיעונים של אדם בעל מבטא המעיד על כך שאינו נמנה עם האריסטוקרטיה. בשני המקרים, לא הרעיון או הטענה נבחנים, אלא המשמיע אותם, כיוון שהאליטיזם גורס כי עצם ההשמעה או ההתייחסות הרצינית לרעיונות של מי שאינו בן האליטה היא אסורה.

כלי אחר באמצעותו מנסה האליטה להבטיח את מעמדה הוא באמצעות יצירת "מסלול מכשולים" מורכב בדרך להצטרפות לאליטה. מסלול המכשולים מאופיין בכך שהוא נמשך לאורך זמן (בין תחילת הניסיון להצטרף לאליטה וההצטרפות אליה בפועל) וכרוך בקשיים, כך שלא כל אדם מסוגל לעמוד בו. 

מטרת מסלול המכשולים היא לכפות על המועמד את אימוץ ערכי האליטה והתפישות האליטיסטיות שלה, להעצים את האינטרס המושקע של מי שהתקבל כחבר באליטה להגן עליה מפני מצטרפים חדשים (להגן על הגילדה), ולהאדיר את שמה של האליטה בעיני מי שאינו נמנה עמה, ובפי מי שכן נמנה עמה. האדרה זו חשובה במיוחד, מאחר שאליטה שהחברות בה אינה נחשקת אינה יכולה להיחשב אליטה, גם לא בעיני חבריה.

## אליטיזם בסוציולוגיה
בתחום הסוציולוגיה פותחו מספר גישות תאורטיות הגורסות כי גם בממשלות הדמוקרטיות היום שולטות "אליטות עוצמה" הפועלות לקידום ענייניהן, כאשר לכלל האזרחים מוענקת זכות השתתפות בהליך דמוקרטי, אך אין להם השפעה של ממש על התהליכים במדינה. 

סי רייט מילס, לדוגמה, טען כי בארצות הברית בשנות החמישים הייתה החברה "ליברלית" ופתוחה בעיני הציבור, אך למעשה נשלטה על ידי קבוצות כוח כמו הצבא והתעשייה. רוברט מיכלס טען (1911) כי הארגון הפורמלי של בירוקרטיות, כפי שאופייני למשטרים דמוקרטיים-טכנוקרטיים, מוביל באופן בלתי נמנע להיווצרות אוליגרכיה, קבוצה קטנה הפועלת למען תועלת עצמה המחזיקה ומנציחה את החזקתה בעמדות כוח וסמכות. גאיטנו מוסקה, כקודמיו, סבור כי היווצרות אליטה כזו היא בלתי נמנעת וכי ההיסטוריה היא פשוט תיאור רצף של אליטות ותמיד יתקיים מצב בו קבוצת מיעוט שולטת על הרבים. וילפרדו פארטו ב-Trattato di Sociologia Generale שלו משנת 1916 טען כי השלטון מסור בידיהם של "שועלים" ו"אריות" המתחלפים ביניהם בשלטון באופן מחזורי. 

רוב התאוריות הללו מבוססות על תפישות הרואות את החברה לא כאיגוד של פרטים אלא כאסופה של יחידות קולקטיביות או "מעמדות" המובחנות באופן כלשהו זו מזו, שכל חבריהן שותפים לשאיפות מסוימות ובעלי אינטרסים אחידים או דומים מסוימים. תפישות אלו היו קרובות מאוד לתפישות המרקסיזם והפשיזם (ואכן, מוסקה, מיכלס ורייט היו בעלי תפישות מרקסיסטיות או פשיסטיות).

## קישורים חיצוניים

* 
* https://kotar.cet.ac.il/kotarapp/index/Chapter.aspx?nBookID=95614797&nTocEntryID=95618123

## הערות שוליים

קטגוריה:סוציולוגיה פוליטית
קטגוריה:נרקיסיזם
קטגוריה:אוליגרכיה
קטגוריה:תאוריות חברתיות