חנה ואזנה גרינולד

**חנה ואזנה-גרינולד** (נולדה ב-17 באוקטובר 1965) היא במאית, מחזאית ומנחה קבוצות תיאטרון ישראלית. גרינולד היא זוכת פרס רוזנבלום לאמנים ויוצרים מצטיינים 2021 וכלת פרס שר התרבות לשימור וטיפוח תרבויות ישראל ע"ש יצחק נבון-בתחום התיאטרון לשנת 2022.

ואזנה עסקה כעשרים שנה בבימוי תיאטרון קהילתי בעיקר של קבוצות נשים. משנת 2007 עברה לביים מופעים והצגות במסגרות אלטרנטיביות כגון: התיאטרון הערבי-עברי ביפו, תמונע ופסטיבל עכו. התמקדותה היא בחיפוש שפה תיאטרונית לשאלות ותכנים העוסקים במגדר ובעיקר בהצלבה שבין זהות מזרחית מגדר ומעמד. העבודה הממושכת בתיאטרון הקהילתי פיתחה אצלה טכניקות אמנותיות של עבודה ללא מחזה כתוב מראש, המדגישים את החוויה האישית החברתית וההיסטורית של המבצעות, עבודה עם טקסטים שאינם דרמטיים והסבה של חומרים אלה לידי מופע. כמו כן עבודה זו שכללה את הרגישות החברתית וגיבשה את תפיסת עולמה הפוליטית המזרחית-פמיניסטית.

## ביוגרפיה
נולדה ביפו כבת בכורה להורים ילידי מרוקו, ניסים ואסתר. אחריה נולדו שלושה אחים. למדה בבית הספר היסודי ע"ש ויצמן ולמדה בכיתה מעורבת של תלמידים יהודים וערבים. למדה בחטיבת הביניים עירוני ז', וסיימה את חוק לימודיה בתיכון רוגוזין. שירתה בצה"ל כמשקית ת"ש באזור הדרום. עם שחרורה עברה לגור בקיבוץ כפר סאלד ושימשה כמטפלת לגיל הרך.

בשנת 1988 חזרה לתל אביב ועבדה בניקיון בתים ובהמשך כגננת ובמקביל למדה משחק במסגרת פרטית. היא מספרת על יחסה לתיאטרון: "ואף על פי שאני לא ילדת דרמה ולא קראתי אף מחזה או ביקרתי בתיאטרון לפני כן, לימודי התיאטרון מאוד משכו אותי. המחזה היחיד שראיתי במסגרת סל תרבות בבית ספר היה 'אופניים לשנה', של נולה צ'לטון, והוא שינה את חיי". "אופניים לשנה" הייתה הפקה של תיאטרון חיפה על החוויות של נולה צ'ילטון ושחקניה בקריית שמונה לאחר שנה של עבודת תיאטרון קהילתי.

## קריירה

### השכלה והנחיה אקדמית
בשנים 1990–1993 למדה חנה באוניברסיטת תל אביב, היא הייתה בחוג תיאטרון במסלול לתיאטרון קהילתי. כדי לשכלל את מיומנויות ההנחיה שלה עם שחקנים לא-מקצועיים למדה בשנים 1998–1999 לימודי תעודה של הנחיית קבוצות במסלול דו שנתי בבית הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת בר-אילן. לאחר עבודה ממושכת בתיאטרון הקהילתי ומתוך רצון ליצור מחזה על בסיס אוטוביוגרפי חזרה ללימודי תואר שני MFA בחוג לתיאטרון במסלול שחקן-יוצר באוניברסיטת תל אביב, ובמסגרת פרויקט הגמר העלתה את "פאפעג'ינה" המוגדרת כ"תיאטרון סיפור אוטוביוגרפי בדוי" המבוסס על תהליך התבגרותה ביפו של שנות השבעים.

בשנים 1998–2012 במסגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב הנחתה סטודנטים לתיאטרון קהילתי בפרויקט הגמר שלהם. הנחיית הפרויקטים כללה הנחיה ולווי של הסטודנטים לאורך כל שלבי העבודה מגיוס קבוצה, בנייתה, עבודה על תוכן ותהליך ולבסוף העלאת מחזה מקורי שנכתב ובוים על ידי הסטודנטים עם קבוצות מקהילות מוכפפות  שונות.
כמו כן לימדה במסגרת אוניברסיטת תל אביב קורס להנחיית קבוצות בתיאטרון קהילתי, קורס אשר שימש כבסיס האקדמי לעבודת הסטודנטים במסגרת הקהילה.

תיאטרון קהילתי הוא מסגרת הפועלת לרוב בקרב קהילות מוכפפות. המשתתפים באים מקרב הקהילה ולאחר לימוד מיומנויות דרמה ותיאטרון ותהליך חברתי הם מעלים מופע המבוסס לרוב על חוויותיהם האישיות והחברתיות. תיאטרון זה נמצא על הצומת שבין הפואטי, הפוליטי, התרפויתי והפדגוגי.

"נשים בצומת" (1993) היה המופע הראשון שביימה כפרויקט הגמר של התואר הראשון בלימודי התיאטרון הקהילתי. מופע של תיאטרון נשים מזרחיות ממעמד נמוך בשכונת נווה אליעזר (כפר שלם, תל אביב). תמות שהופיעו במופע זה למעשה ליוו ומלווים אתה עד היום ברפרטואר מופעיה. לאחר תום לימודיה המשיכה עם אותה קבוצה שאליה הצטרפו גם גברים ובשנת 1994 העלתה את "עקודים" העוסקת באחריות האישית והחברתית של מזרחים בשכונות למצבם. לאחר מכן עבדה עם קבוצות נוער במען תל אביב, בתיאטרון חובבים בבת ים ובשכונת התקווה.
בשנים 1993–2012 ביימה והנחתה קבוצות תיאטרון קהילתי בקהילות מוכפפות שונות, לרוב במסגרות של נשים. ההצגה "מכה שלא כתובה בתורה" עם נשים נפגעות אלימות במשפחה נחקרה ופורסמה על ידי חוקרת התיאטרון פרופ' שולמית לב-אלג'ם.

### תיאטרון אלטרנטיבי-פמיניסטי-מזרחי
משנת 2007 עברה מבימוי קהילתי לביים וליצור הצגות בתיאטרון האלטרנטיבי-פמיניסטי-מזרחי. התיאטרון הערבי-עברי ביפו היה לבית המקצועי שלה ובו היא לא רק יוצרת אלא גם שותפה לארגון ושיווק של מופעי התיאטרון. בדומה לתיאטרון הקהילתי גם במופעים אלה, התהליך הסדנאי היה במרכז העבודה, כלומר, עבודה מחומרים לא-דרמטיים (כגון: שירה ופרוזה, ומסמכים שונים) ומחוויות אישיות של המבצעות המתגבשים לידי מופע. ולכן מרבית מופעיה הם יצירה משותפת עם היוצרות-מבצעות כשתכני המופע מבוססים לרוב על אירועים אישיים, סיפור אוטוביוגרפי, ותכנים רלוונטיים לחייהן. מופעיה כגון: "פאפעג'ינה", "פריחה שם יפה" (עם סלי ארקדש) ו"שכונת התקוה/קהיר" (עם סיגלית בנאי) הרחיבו את תפיסת התיאטרון לגבי המושג "יהודי וערבי" שאינם עוסקים רק בסכסוך, אלא גם בזהותם התרבותית ערבית של יהודי המזרח התיכון, תוך שזירת נקודת המבט המגדרית והמעמדית. אך היא אינה מגבילה עצמה לשאלות אתניות בלבד, כמו במופע "פנינה לב נייר" (עם ג'קלין פערל) העוסקת בפגיעות נפשית ובאלימות מינית, או ב"תהר ותלד" (עם רחל קשת) שמציגה ב"תיאטרון תמונע", העוסקת בעבודת האימהות מנקודת מבט יהודית-מיתית ויומיומית.

רפרטואר מופעיה מכל השנים עלה במקומות ובמסגרות שונים ברחבי הארץ, כגון: פסטיבל אישה, פסטיבל עכו, תיאטרונטו, פסטיבל סתיו תיאטרוני, פסטיבל חובבים בצוותא, פסטיבל עתיד התיאטרון, ערס פואטיקה, ליבי במזרח, ישרא-דרמה, פסטיבל בינלאומי לתיאטרון בובות ופסטיבל בבית של העונה הירושלמית.
בשנת 2013 "פאפעג'ינה" הייתה מועמדת להצגת השנה ב"פרס קיפוד הזהב" של הפרינג' הישראלי בארבע קטגוריות :הצגת השנה, מחזאית השנה, שחקנית השנה –מוריה בשארי, שחקנית משנה לימור זמיר.

ההצגה "פרחה שם יפה" קיבלה תהודה רחבה בציבוריות הישראלית והרחיבה את התודעה המזרחית לשיח התרבותי והפוליטי. ההצגה קיבלה תהודה בסדרה הדוקומנטרית החשובה "ערסים ופריחות האליטות החדשות" של הבמאי רון כחלילי אשר כוללת צילום של ההצגה. ההצגה הוצגה בפני קהלים נרחבים של תלמידים, סטודנטים, מורים, מרצים, תנועות נוער, הן במרכז והן בפריפריה. צוות השחקניות של ההצגה כלל את השחקניות עדן אוליאל, סלי ארקדש יחזקאל ואביטל מישל מאיר.

בשנת 2017 העלתה במסגרת פסטיבל תיאטרונטו הצגת יחיד "סוף על הקטינו" עם השחקנית עירית סופרן. הצגה מספרת סיפור הגירה ושבר משפחתי של משפחת עולים מאירן. ההצגה זכתה בציון לשבח.

בשנת 2017 חנה גיבשה אנסמבל של שחקניות הכולל את עדן אוליאל, סלי ארקדש יחזקאל, מוריה בשארי-ליפשיץ ואביטל מישל מאיר. הקבוצה העלתה את ההצגה "יולדות"**,** העוסקת בפרשת ילדי תימן, המזרח והבלקן בשנותיה הראשונות של המדינה, בעקבות הסרת החיסיון ממסמכי הוועדות שחקרו את הפרשה. ואזנה-גרינוולד יצרה את המופע מתוך תפיסה של בימוי-קולקטיבי שפיתחה בתיאטרון הקהילתי ובמופעי התיאטרון האלטרנטיבי שלה, עם להקת השחקניות הקבועה שלה בתיאטרון יפו. לתהליך הצטרפה רחלי סעיד כדרמטורגית וכפעילה של עמותת עמרם הנאבקת לגילוי האמת ולהכרה ורפוי עבור הנפגעים. המופע מבוסס על הפואמה "יולדות" של איריס אליה כהן, העוסקת בחוויית הלידה בבית חולים בישראל, לצד עדויות של אימהות על סיפורי החטיפות ופרוטוקולים של ועדת כהן-קדמי, ועדת החקירה הממלכתית מ-1995 לחקירת הפרשה, ועדות אישית של השחקנית מוריה בשארי, כנכדה לסבתה שבתה נחטפה. 

בשנת 2019 ביימה ואזנה גרינוולד במסגרת פסטיבל תיאטרונטו את הצגת היחיד "שריקה" על פי סיפורו של יעקב בוצ'ן בעיבוד ובמשחק של הדר גלרון. ההצגה מביאה את סיפורה של בת יחידה להורים ניצולי אושוויץ, שמגלה בגיל 45 שעוד לא הספיקה לחיות, לשמוח ולאהוב. 

במרץ 2020 עלתה ההצגה "בלוק 30 השיכון בראי הפרוזה", עיבוד לבמה של שלושה סיפורים קצרים: "חיזו בטטה" של סמי ברדוגו, "בלוק 30" של נפתלי שם-טוב, ו "אח קטן" של רונית מטלון. ההצגה מעצבת מבט ביקורתי אך אמפתי  למרקם היחסים שנוצרים בבית ומחוצה לו בשיכון. בהצגה השתתפו כפיר ליבנה, ישי בן משה ומוריה בשארי-ליפשיץ.

בפסטיבל עכו 2021 עלתה ההצגה "רצח בהסכמה" על פי פואמה מאת איריס אליה כהן שנכתבה בעקבות רצח אסתי אהרונוביץ. בנוסף לפואמה המופע משלב מונולוגים שנכתבו במרכז למניעת אלימות במשפחה על ידי תהילה אזולאי שאול. ההצגה מראה שאלימות מגדרית חוצה גבולות של זהות, היא קשורה ביחסי כוח ובנורמות חברתיות. הקהל יושב בחלל זירה מארבעה צדדים וארבע השחקניות - תהילה אזולאי שאול, סלי ארקדש, זיטה ינודייבה זינגר ורחלי פנחס - יושבות יחד איתו ומספרות דרך אביזרים שונים את סיפור האלימות. סדין לבן הנמצא במרכז ותלוי מהתקרה הופך לסדין של מעשה אהבה, מעשה אלימות, ותכריכי קבורה ודרכו באמצעות תנועה, צליל ואור נפרשות תמונות של נשים שמתמודדות עם אלימות גברית ומנסות לשרוד אותה. ההצגה זכתה בציון לשבח ורחלי פנחס בפרס השחקנית המצטיינת.

### פרוייקט חממה ליוצרות
בנוסף לעבודות בימוי חנה ואנזה גרינוולד מנהלת את פרויקט החממה עבור יוצרות תיאטרון מהעולם החרדי של מפעל הפיס יחד עם דפנה קרון. 12 אמניות מופע חרדיות העלו מופעים קצרים לאחר תהליך דו שנתי (2019–2021) וטיפלו בתכנים בוערים הנמצאים בצומת שבין מגדר, דת ומעמד.

בעקבות צנזורה של הפסטיגל על שיר הפרחה של אסי דיין וצביקה פיק, התעורר דיון ער על סטריאוטיפ הפרחה בישראל. חנה ואזנה גרינוולד יחד עם אנסמבל הפרחות ונשים רבות אחרות יצרו גרסת כיסוי לשיר הפריחה של עופרה חזה שבמרכזו ריקלימינג לדימוי השלילי וניכוסו מחדש כדימוי מעצים לנשים מזרחיות. הקליפ זכה לצפיות רבות.

### אדוני ראש בממשלה
חנה ואזנה גרינוולד ביימה את סדרת הרשת "אדוני ראש בממשלה" (2021) המבוססת על פואמה מאת עודד ליפשיץ. הסדרה פורשת עשרים מונולוגים מדמדומי תקופת נתניהו כראש ממשלה, ומבטאים את בדידותו האישית והפוליטית. את המונולוגים הגישו שחקנים שונים: אולה שור סלקטר, יוסי צברי, אלון דהן, מוריה בשארי, רחל קשת, מנשה נוי, אסתי זקהיים, נדב בושם, הדר גלרון, אמיתי יעיש, אפרת ארנון ודליה שימקו.

## פרסים
זוכת פרס רוזנבלום לאמנים ויוצרים מצטיינים 2021
מנימוקי השופטים:

כלת פרס שר התרבות לשימור וטיפוח תרבויות ישראל ע"ש יצחק נבון-בתחום התיאטרון לשנת 2022 בפרס עידוד יוצרים נבחרה חנה ווזאנה גרינולד כזוכה בפרס מהנימוקים הבאים:

## הצגות בקהילה
**קבוצת תיאטרון נווה אליעזר**
* נשים בצומת (1993)
* עקודים (1994)
* לדעת לא לגעת (1995)
**קבוצת תיאטרון לנשים נפגעות אלימות**
* מכה שלא כתובה בתורה (2000)
* שמרי נפשך: מופע בתנועה (2005)
* מטרה נעלה : אירוע תיאטרוני (2007)
* Que Sera Sera (2011)
**תיאטרון בבת ים**
* ארזודרם (1998)
**מופעים בתיאטרון אלטרנטיבי**
* "פאפעג'ינה", תיאטרון הערבי עברי ביפו (2009)
* "באו אלי הדברים", מופע משירי לאה גולדברג (2009)
* "אהב את עצמך", מחזה קריאה במסגרת שבוע תיאטרון רומני (2010)
* "פרחה שם יפה", התיאטרון הערבי-עברי ביפו (2011)
* "שכונת התקווה קהיר" מופע ספוקן וורד, פסטיבל ליבי במזרח (2013)
* "באבא דיאלי", פסטיבל ליבי במזרח (2014)
* "פנינה לב נייר", פסטיבל עכו (2014)
* "ותהר ותלד", תמונע (2014)
* "סוף על הקטינו" תיאטרונטו (2017)
* "יולדות"[ תיאטרון יפו] (2017)
* "שריקה" [ תיאטרונטו ] (2019)
*"בלוק 30" [ אנסמבל הפרחות - חנה ואזנה ]
* "רצח בהסכמה" [ פסטיבל עכו ] (2021)
* קרא לי פרחה, מתוך "פרחה שם יפה"
* סצנה מתוך המחזה "פנינה לב נייר, ג'קלין פערל וחנה ואזנה גרינולד
* 
* סצנה מתוך "ותהר ותלד", רחל קשת וחנה ואזנה גרינולד
* פרחה שם יפה (ביקורת), עדי קיסר, קפה גיברלטר
*שיר הפרחה, אנסמבל הפרחות - חנה ואזנה https://youtu.be/WjDvnoHin0w
* 
*Shem-Tov, Naphtaly. "“In Sorrow Thou Shalt Bring Forth Children”: Docu-Poetic Theatre in Israel." *TDR/The Drama Review* 63.3 (2019): 20-35.
*Shem-Tov, Naphtaly. "Displaying the Mizrahi Identity in Autobiographical Performances: Body, Food, and Documents." *New Theatre Quarterly* 34.2 (2018): 160-175.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:במאיות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1965