סמואל שפלר

**סמואל אירה שפלר** (באנגלית: **Samuel Ira Scheffler**; נולד ב-20 באוקטובר 1951) הוא פילוסוף יהודי-אמריקאי, המתמחה במוסר ובפילוסופיה פוליטית. שפלר הוא פרופסור במחלקה לפילוסופיה ובבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק.

## ביוגרפיה
שפלר הוא בנו של הפילוסוף של היהודי-אמריקאי ישראל שפלר. סבו וסבתו מצד אביו נולדו ברומניה, סבו וסבתו מצד אמו נולדו בפולין. אביו היה מקורב ליהדות ההקונסרבטיבית וסמואל גדל ב"בית די שומר מצוות". כשנשאל על זהותו היהודית ענה: "הזהות היהודית שלי מורכבת בחלקה מהעובדה שאני מקדיש זמן רב למחשבה ממה מורכבת הזהות היהודית שלי".

ב-1973 הוא השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הארוורד, וב-1977 קיבל דוקטור לפילוסופיה שלו מאוניברסיטת פרינסטון. הדוקטורט שלו נכתב בהנחייתו של הפילוסוף היהודי-אמריקאי תומאס נאגל תחת הכותרת "*Agents and Outcomes*".

שפלר לימד במשך 31 שנים באוניברסיטת קליפורניה ברקלי. ב-2008 עבר ללמד ב-NYU.

בשנת 2004 הוא נבחר לעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים.

שפלר ערך את ספרו עב הכרס של דרק פרפיט *On What Matters* שיצא בשלושה כרכים בשנים 2007–2011 ותרם לו הקדמה.

שפלר הוא גם חבר ב"אקדמיה הנורווגית למדע ולתרבות ספרותית" ().

## עבודה פילוסופית
בספרו *Death and the Afterlife,* המבוסס על הרצאות הטאנר שלו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי עורר תשומת לב רבה לטענה שלו שהמשך קיום חייהם של אנשים אחרים ושל האנושות בכלל לאחר מותנו הוא בעל חשיבות עצומה עבורנו, ואף חשוב לנו יותר מהמשך קיומנו שלנו.

שפלר מבסס את טענתו העיקרית על שני ניסויים מחשבתיים עיקריים בניסיון להבין את עמדותינו ביחס למוות ולמשמעות. בתרחיש הראשון, "תרחיש יום הדין", אנו מתבקשים לדמיין שנחייה את תוחלת החיים הרגילה שלנו, אך שלושים יום לאחר מותנו ישמידאסטרואיד את כל החיים על פני כדור הארץ. התרחיש נתפס עוברנו מדכא, ללא תלות בעובדה שלא נמות בטרם עת. שפלר טוען שזה מראה שחייהם של אחרים שחיים לאחר מותנו, מה שהוא מכנה "החיים שלאחר המוות הקולקטיביים", חשובים לנו יותר ממה שאנחנו חושבים בדרך כלל ושהישרדות האינדיבידואלית שלנו חשובה לנו פחות ממה שאנחנו מניחים בדרך כלל. התרחיש השני, "תרחיש הפוריות", שואב השראה מהספר "ילדי האדם"  מאת הסופרת פ.ד. ג'יימס (שעובד לסרט "הילדים של מחר"). בתרחיש זה אנו שוב חיים את חיינו הרגילים, אך חייבים לעשות זאת מתוך ידיעה שהמין אינו פורה עוד. עם המוות האנושי האחרון, האנושות גוועת. שפלר טוען שהידע הזה יביא לדמורליזציה, ויערער את הניסיון שלנו לחיות חיים מאושרים. שוב אנו רואים שהחיים שלאחר המוות הקולקטיבי חשובים לנו יותר ממה שאנו מבינים בדרך כלל.

שפלר מעמת את השלווה היחסית שאנו חשים לגבי העובדה שכל אלה שחיים כעת ימותו יום אחד, למול האימה שאנו חווים במחשבה על כל אחד מהתרחישים לעיל. זה מצביע על כך שהעובדה שאנחנו ואלו שאנחנו אוהבים לא יהיו קיימים בעתיד פחות מטרידה אותנו, מאשר שכמה אנשים אלמונים לא יתקיימו בעתיד. שפלר מסכים עם אלו שנאבקים על המשך קיום האנושות, ומזהירים מההתחממות הגלובאלית ומלחמה גרעינית, ומוסיף שקיומם של דורות עתידיים של אנשים מעניק משמעות לחיינו. יש לנו חובה להבטיח עתיד משגשג, לא רק בשל חובתנו לעתיד הדורות הבאים אלא גם בשל העובדה שהמשך קיומם של הדורות הבאים הוא מה שמעניק משמעות לחיינו.

התזה הוצגה קודם לכן בסדרת כתבות בעיתון 'הניו יורק טיימס'.

## ביבליוגרפיה נבחרת
### ספרים

* *Why Worry About Future Generations* (Oxford University Press, 2018)
* *Death and the Afterlife* (Oxford University Press, 2013)
* *Equality and Tradition* (Oxford University Press, 2010)
* *Boundaries and Allegiances: Problems of Justice and Responsibility in Liberal Thought* (Oxford University Press, 2001)
* 
* *Human Morality* (Oxford University Press, 1992)


### בעריכתו

* Derek Parfit, *On What Matters*, vol. 3. Oxford University Press. 2017
* Derek Parfit, *On What Matters*, vols. 1 and 2. Oxford University Press. 2011
* 


### מאמרים

* "Membership and Political Obligation," 26 *J. Pol. Phil.* 3 (2018)
* "Distributive Justice, the Basic Structure, and the Place of Private Law," 35 *Oxford J. Legal Stud.* 213 (2015)


## קישורים חיצוניים
*  
*  
*  
* יוסי דהאן, החשיבות של חיים לאחר המוות, באתר העוקץ, 11.01.14

## הערות שוליים

קטגוריה:תאורטיקנים במדע המדינה
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951