open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
צמחי זרע

[ממוזער|[גינקגו דו-אונתי]]
**צמחי הזרע** (שם מדעי: Spermatophyta) הם על-מערכה בממלכת הצמחים. צמחי הזרע הם צמחים וסקולריים, והתכונה האופיינית שלהם היא התרבות באמצעות זרעים.

## אבולוציה

קבוצת צמחי זרע היא הצעירה ביותר מבחינה אבולוציונית, וגם בעלת המבנה המשוכלל ביותר בין קבוצות הצמחים המקבילות.

הופעת זרע כיחידת ההתרבות הביאה עמה שינויים נוספים המייחדים את צמחי הזרע:
* אף על פי שחילוף הדורות מאפיין את כל סוגי הצמחים, אצל צמחי זרע הדור המיני (גמטופיט) מצומצם ביותר. דור זה מתקיים כולו על־גבי הספורופיט, ואילו האחרון הוא צורת ההתפתחות העיקרית במחזור.
* בניגוד לצמחים חסרי הזרע, העברת גרגר האבקה הזכרי אל הביצית מתבצעת לרוב באמצעות רוח או בעלי חיים, ולא תלויה במים.
* זרע הוא יחידת ההתרבות של הצמח. הזרע מורכב מקליפת זרע ועובר, ולעיתים מוקף ברקמת מזון. הזרע הוא דיפלואידי, ומכיל את הכרומוזומים של שני ההורים. קליפת הזרע מקנה לזרע הגנה מפני תנאים סביבתיים קשים ונביטתו לרוב נעשית כשתנאי הסביבה משתפרים.
כל השינויים הללו פתחו בפני צמחי הזרע בתי גידול נוספים – בתי הגידול היבשים – ואפשרו להם "להשתלט" על הנוף היבשתי. "השתלטות" זו פתחה שלב באבולוציה שהתאפיין בעלייתם של יצורים נוספים על פני האדמה, עלייה שהתאפשרה בזכות הצמחים הללו.

## מיון

במיון המודרני מחלקים את בעלי הזרע לחמש מערכות:
* מערכת הציקסאים (Cycadophyta)
* מערכת הגינקואיים (Ginkgophyta)
* מערכת המחטנאים (Pinophyta)
* מערכת הגנטאים (Gnetophyta)
* מערכת בעלי הפרחים (Anthophyta)

נהוג לאחד את ארבע המערכות הראשונות לקבוצת **[[חשופי זרע|חשופי הזרע]]** (Gymnospermae). זרעם אינו כלוא בתוך שחלה, בניגוד לבעלי הפרחים, שנקראים לפיכך גם **[[מכוסי זרע|מכוסי הזרע]]** (Angiospermae). צמחים חשופי הזרע פרימיטיביים יחסית למכוסי הזרע, ומקובל להניח שהאחרונים התפתחו מהראשונים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1998
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי תומאס קבלייר-סמית
קטגוריה:טקסוני צמחים היסטוריים
חשופי זרע

**חשופי זרע** (שם מדעי: Gymnospermae) היא קבוצה בעל-מערכה צמחי זרע. חשופי זרע מתאפיינים בכך שהביציות והזרעים חשופים כמו על גבי קשקשי הזרע של האצטרובל של האורן. צמחים השייכים למערכה זו הם חסרי פרחים ופירות וזאת משום שבצמחים אלו הביציות אינן מתפתחות בתוך שחלה אלא על גבי הקשקשים הבונים את האצטרובל.
[ממוזער|זרעים של עץ ממשפחת ה[ציקסיים]]
[ממוזער|[מחטניים|עץ מחטני]]

הובלת המים בחשופי זרע נעשית בטרכיאידים בלבד והעצה של חשופי הזרע אינה מכילה טרכאות. טרכאידים הם חסרי לוחות מנוקבים והמים עוברים מטרכאיד לטרכאיד דרך גמצים מתורבצים עם תורוס. לתורוס תפקיד חשוב במניעת התפשטות אמבוליזים לטרכאידים שכנים.

העצה של חשופי זרע בנויה ברובה מטרכאידים והיא חסרת סיבים ולכן העץ שמופק מחשופי זרע מכונה על ידי הנגרים עץ רך, להבדיל מהעץ הקשה של מכוסי הזרע.

## מיון
מערכת חשופי הזרע שבצמחי זרע כוללת את הקבוצות:
* קבוצת מחטנאים (Pinophyta)
** מחלקת מחטניים (Pinopsida)
*** סדרת מחטיים (Pinales)
**** משפחת אראוקריים (Araucariaceae)
**** משפחת ספלוטיים (Cephalotaxaceae)
**** משפחת ברושיים (Cupressaceae)
**** משפחת אורניים (Pinaceae)
**** משפחת פודוקרפיים (Podocarpaceae)
**** משפחת סקידופיטיים (Sciadopityaceae)
**** משפחת טקסיים (Taxaceae)
* קבוצת ציקסאים (Cycadophyta)
** מחלקת ציקסים (Cycadopsida)
*** סדרת ציקסינים (Cycadales)
**** משפחת ציקסיים (Cycadaceae)
**** משפחת סטנגריים (Stangeriaceae)
**** משפחת זאמיים (Zamiaceae)
* קבוצת גינקגואים (Ginkgophyta)
** מחלקת גינקגואיים (Ginkgoopsida)
*** סדרת הגינקגונים (Ginkgoales)
**** משפחת הגינקגויים (Ginkgoaceae)
* מחלקת גנטאים (Gnetopsida)
** סדרת שרביטנים (Ephedrales)
*** משפחת השרביטניים (Ephedraceae)
**** סוג שרביטן (*Ephedra*) בו 60 מינים.
** סדרת גנטיים (Gnetales)
*** משפחת הגנטיים (Gnetaceae)
**** סוג גנטיים (*Gnetum*) - בו 40 מינים.
** סדרת ולויטשים (Welwitschiales)
*** משפחת הוולויטשיים (Welwitschiaceae)
**** סוג ומין יחיד ולויטשיה (*Welwitschia mirabilis*).

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1874
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל אנטון אויגן פרנטל
קטגוריה:צמחי זרע
מחטנאים

**מחטנאים** (שם מדעי: Pinophyta) היא מערכה הידועה גם בשם **אצטרובלניים**, כיוון שהאצטרובל משמש כמערכת ההתרבות של כל הצמחים ממערכה זו (ורק זו).

נכון ל-1998, במערכה זו יש מחלקה אחת (המחטניים), ולה יש סדרה אחת (המחטיים), וסדרה זו מחולקת ל-8 משפחות, 68 סוגים ו-629 מינים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1996
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'יימס לאוריץ רוול
מחטניים

**מחטניים** (שם מדעי: Pinopsida; בעבר Coniferopsida) היא מחלקה של צמחים וסקולריים חשופי זרע, המחלקה היחידה תחת מערכת המחטנאים (Pinophyta), הידועה גם בשם **אצטרובלניים**. במחלקה זו סדרה אחת בשם מחטיים.

## מאפיינים
[ממוזער|250px|אצטרובל ביער [יער בן שמן|בן-שמן]]
המחטניים הם עצים ושיחים מעוצים, בעלי עלים דמויי מחט ולרוב מכוסי קשקשים, הנושאים את זרעיהם חשופים על קשקשי האצטרובל. רוב המחטניים הם ירוקי-עד ומיעוטם נשירים, המשירים את כל עליהם בסתיו. מרבית המינים תחת מחטניים הם דו-מיניים, הכוללים אבקנים ושחלה (פרחיהם מושלמים). כל המינים במחלקה זו מואבקים על ידי רוח, ולא על ידי חרקים.

## שיאים
מחלקה זו היא הקבוצה הסיסטמטית הגדולה ביותר מבין חשופי הזרע. היא כוללת כ-68 סוגים, כאשר החשובים ביניהם הם: אורן, אשוח, אשוחית, ארזית, טקסוס והסוג הגדול הגדל בעיקר בחצי הכדור הדרומי, פודוקרפוס.
*העצים הגדולים ביותר והעצים הגבוהים ביותר - עצי תת-משפחת סקווים ובעיקר סקוויה נאה וסקוויה ענקית;
*העצים העתיקים ביותר - אורן האצטרובל הזיפני. אחד האורנים העתיקים ממין זה, אשר גילו הוערך ב-4,725 שנים, נקרא "מתושלח".

## בשימוש האדם
מחלקה זו כוללת, בין היתר, את הסוגים: אשוח, אשוחית וארז, ממשפחת האורניים, ואת ערער וברוש ממשפחת ברושיים. מבחינה כלכלית הם מהווים מקור חשוב לעץ ונייר.

## גלריה

 
קובץ:Tree on a mountain - from monastry of Semen Stolbnik near Aleppo - Syria.jpg|אורן קפריסאי
קובץ:Sequoiafarm Sequoiadendron giganteum.jpg|סקוויה ענקית
קובץ:Taxodium distichum NRCSMS01010.jpg|טקסודיון דו-טורי
קובץ:Tsuga heterophylla cone Mt Washington.jpg|אצטרובל של צוגה מערבית
קובץ:P.N.Nahuelbuta2.jpg|Araucaria araucana
קובץ:Abies lasiocarpa 7458.jpg|אשוח תת-אלפיני


## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גילברט תומאס בורנט
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1835
מחטיים

**מחטיים** (שם מדעי: Pinales; בעבר: **Coniferales**) היא סדרה של צמחים וסקולריים חשופי זרע השייכת למחלקת המחטניים.

מחקרים מולקולריים רבים מראים כי המחטיים הם קבוצה פרפילטית ביחס לגנטאים.

## מיון
* משפחת אראוקריים (Araucariaceae)
* משפחת ספלוטיים (Cephalotaxaceae)
* משפחת ברושיים (Cupressaceae)
* משפחת אורניים (Pinaceae)
* משפחת פודוקרפיים (Podocarpaceae)
* משפחת סקידופיטיים (Sciadopityaceae)
* משפחת טקסיים (Taxaceae)

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:סדרות צמחים
ציקסאים

ממוזער|ציקס בגן ציבורי בגבעת נשר
**ציקסיים** (שם מדעי: Cycadaceae) היא סדרת צמחים וסקולריים חשופי זרע, הכוללת כמאה מינים בשלוש משפחות. זוהי הסדרה היחידה במערכת ה**ציקסאים** (Cycadophyta).

## מאפיינים
עליהם של הצמחים במשפחה זו דומים לעליו של הדקל, אולם, בניגוד לדקלים, הציקסיים חסרי פרחים. 

צמחי הציקסיים נפוצים בעיקר באזורים הטרופיים והסובטרופייים. שני מינים (*Zamia*) גדלים כעצי בר, בפלורידה, ואף משמשים כעצי נוי.

הציקסיים הם צמחים רעילים המפרישים אלקלואידים. באסיה נוהגים לאכול את זרעיהם לאחר סילוק הרעלים.

מינים רבים של ציקסיים עומדים בפני סכנת הכחדה.

## גלריה

Cycas inflorescence.jpg|ציקס - עלים ואצטרובל זכרי
Cycas_revoluta_female_cone01.jpg|ציקס - עלים ואצטרובל נקבי


## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון ברכטולד
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בפרם
קטגוריה:סדרות צמחים
צמח טפיל

[ממוזער|250px|[כשות על סמבוק]]
[ממוזער|250px|צמחים ממשפחת ה[עלקתיים.]]

**צמחים [[טפילות|טפילים]]** הם צמחים שאינם אוטוטרופיים (צמחים שאין ביכולתם לייצר בעצמם את החומר האורגני הנחוץ לקיומם). בניגוד לצמחים טורפים האוכלים חרקים ומנצלים חומר אורגני מבעלי חיים, הרי שצמחים טפילים מנצלים חומר אורגני שמקורו מן הצומח.
לכל הצמחים הטפילים יש מצוצה - חיבור קבוע לצמח הפונדקאי. דרך המצוצות עוברים מים,
מינרלים וסוכרים מן הצמח הפונדקאי לצמח הטפיל.
רבים מן הצמחים הטפילים מסוגלים לבצע פוטוסינתזה בכוחות עצמם, אך אינם יכולים לקיים עצמם ובלעדי צמח פונדקאי לא יוכלו להתפתח ואף לשרוד.

שתי גישות עיקריות מקובלות כיום על החוקרים את אבולוציית הצמחים הטפילים:
* אחדים משורשי הצמחים עברו שינויים הדרגתיים שאפשרו להם להפוך למצוצות. כשהצליחו הצמחים להשיג את מזונם בלי השורשים הרגילים, לא נותר להם אלא לאבדם בהדרגה.
* המצוצה התפתחה בעקבות איחוי אקראי בין שורשי צמחים שונים, כאשר היו כאלה שניצלו זאת והפכו בהדרגה לטפילים על שכניהם.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צורות חיים של צמחים
גנטאים

**גנטאים** (שם מדעי: Gnetophyta) היא מחלקה של צמחים וסקולריים חשופי זרע הכוללת 3 סוגים: שרביטן, ולויטשיה וגנטיים.

## תפוצה
הוולויטשיה נפוצה במדבר נמיב. השרביטן נפוץ באירואסיה מספרד ועד הרפובליקה העממית של סין, צפון אפריקה, ארצות הברית וצפון מקסיקו, הרי האנדים ודרום אמריקה הדרומית. הגנטיים נפוץ באמריקה הטרופית, מערב אפריקה, הודו, דרום-מזרח אסיה, גינאה החדשה ואיי האוקיינוס השקט.

## מיון
* מחלקה גנטאים (Gnetopsida)
** סדרת שרביטנים (Ephedrales)
*** משפחת השרביטניים (Ephedraceae)
**** סוג שרביטן (Ephedra) בו 60 מינים.
** סדרת גנטיים (Gnetales)
*** משפחת הגנטיים (Gnetaceae)
**** סוג גנטיים (Gnetum) - בו 40 מינים.
** סדרת ולויטשים (Welwitschiales)
*** משפחת הולויטשיים (Welwitschiaceae)
**** סוג ומין יחיד ולויטשיה (Welwitschia mirabilis).

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1907
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי צ'ארלס אדווין בסיי
דו-פסיגיים

ממוזער|פרגה קירחת
[ממוזער|[כלנית מצויה]]
[ממוזער|צמח [קיקיון צעיר עם שני הפסיגים הבולטים בשונותם מעלי הצמח הבוגר]]
[ממוזער|פירות של [רימון מצוי]]
[ממוזער|[פרח שעונית.]]
[ממוזער|[דרדר כחול.]]
ממוזער|Lycium chinense
ממוזער|פטל קדוש
[ממוזער|[רקפת יוונית|רקפת יונית]]
[ממוזער|[נורית אסיה]]
צמחים **דו־פסיגיים** (שם מדעי: **Dicotyledones**) הם המחלקה הגדולה ביותר במערכת בעלי הפרחים. היא מונה פי שלושה מינים מאשר החד־פסיגיים. דו־פסיגיים אמיתיים (Eudicots) הם הענף המונופילטי הגדול ביותר במחלקה זו.

כאשר הזרע של צמח דו־פסיגי נובט, הוא מגדל שני **[[פסיג]]ים** (עלי עובר ראשוניים) ומכאן נגזר שם המחלקה. השורשון הראשוני שהזרע מצמיח, מתפתח בהמשך לשורש העיקרי של הצמח.

העלים לעיתים קרובות שסועים או מנוצים.
עורקי העלים יוצרים בדרך כלל רשת סבוכה עם עורק ראשי אחד או מספר אי זוגי. הפרחים מחומשים לרוב, כלומר כל חלקיהם באים בכפולות של חמש. לעיתים רחוקות יותר ניתן למצוא פרחים מרובעים או משולשים.

צרורות הצינורות המובילים ערוכים בטבעות בתוך הגבעול. כמו כן, ישנו קמביום, שהוא רקמה יוצרת תאים, בין שיפה לעצה. הודות לתכונה זו, גזע של צמח דו־פסיגי מסוגל לגדול לרוחב על ידי הוספת שכבות חדשות של רקמת הובלה, ומכאן נובע ריבוי מיני העצים שבמחלקה.

## התפתחות ומיון
דו־פסיגיים היו הצמחים בעלי הפרחים הראשונים שהופיעו על כדור הארץ. מאוחר יותר התפתחה מהם קבוצת החד־פסיגיים. לפיכך, קיימת הפרדה מנקודת מבט פילוגנטית בין **הדו־פסיגיים הקדומים**, שהם למעשה האבות של כל בעלי הפרחים, לבין **הדו־פסיגיים האמיתיים**, שהתפתחו מהקדומים במקביל לחד־פסיגיים. מסלול התפתחות זה משתקף בתכונות אחדות ברמת המבנה של הצמחים. כך למשל, הדו־פסיגיים הקדומים דומים לחד־פסיגיים במבנה האבקה שלהם ולעיתים במבנה הגבעול (ראו לדוגמה נופריים), ולעומת זאת יש תכונות שמאפיינות את כל הדו־פסיגיים.

בכלל, המחקרים הגנטיים שבוצעו בעשור האחרון שפכו אור חדש על הבנת היחסים האבולוציוניים בין קבוצות הצמחים השונות. חוקרים אחדים מייחדים את הדו־פסיגיים האמיתיים למחלקה נפרדת בשם Rosopsida על פי הסוג האופייני Rosa (ורד). התכונה האופיינית של קבוצה זאת היא מבנה גרגרי האבקה, שיש בהם שלוש נקבוביות, לעומת נקבובית אחת אצל שאר צמחי הזרע.

## מיון

[ממוזער|[פרג אגסי|פרג אגסני]]

## סדרות הדו-פסיגיים הקיימות בישראל
*אברשאים (Ericales)
*אלונאים (Fagales)
*אסטראים (Asterales)
*בקעצוראים (Saxifragales)
*גנציינאים (Gentianales)
*גרנאים (Geraniales)
*דלועאים (Cucurbitales)
*הדסאים (Myrtales)
*ורדנאים (Rosales)
*חלמיתאים (Malvales)
*חמציצאים (Oxalidales)
*מלפיגאים (Malpighiales)
*נוריתאים (Ranunculales)
*סבוננאים (Sapindales)
*סוככאים (Apiales)
*סולנאים (Solanales)
*פרוטנאים (Proteales)
*צינוראים (Lamiales)
*ציפורנאים (Caryophyllales)
*צלפאים (Brassicales)
*קטניתאים (Fabales)
*ציניתאים (Aquifoliales)
*שלמונאים (Dipsacales)

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים
פטריות בסיסה

ממוזער|איור של מיני פטריות בסיסה שונות.
**פטריות בסיסה** (שם מדעי: Basidiomycota) הן פטריות כובע שמהוות מערכה בממלכת הפטריות אשר משתייכות לפטריות העילאיות.

פטריות הבסיסה מחולקות לשתי קבוצות: פטריות דפים ופטריות נקבובים, כאשר החלוקה ביניהן נעשית על פי מבנה הצד התחתון בכובע הפטריה. על גבי הדפים או הנקבובים יש שכבת תאים פוריים הקרויה אימניום ובה תאים שונים, בין היתר תאי בסיסה.

## רבייה
נבג הנופל מהדפים (באזידיוספרה) מוציא קור ראשוני רב תאי, הפלואידי (בעל סט כרומוזומים יחיד). כששני קורים נפגשים ומתרחשת פלאזמוגמיה (איחוי ציטופלזמות) ונוצר הקור המשני, בעל שני הגרעינים (דו-קריוני). בסביבה לחה ייווצר במהרה תפטיר מפותח ואף גוף פרי (ספוריוקרפ) שכל תאיו דו-קריוניים.

בתאי הבסיסה בעלי שני הגרעינים שיתפתחו בדפי הכובע של גוף הפרי שנוצר תתרחש מיוזה, ועקב כך יתקבלו ארבעה תאים הפלואידים. לאחר נדידת הגרעינים והתפתחות מבנה דמוי עוקץ (sterigamata), שבקצהו הבזידיוספרה שיכולה כעת להתפזר, יוכל המחזור להתחיל מחדש.

## מינים
קיימים מינים רבים של פטריות בסיסה. להלן כמה דוגמאות:
* אחלמית ערומה - מין נאכל, הכובע והדפים סגולים, נפוצה ביערות אורנים (שם נפוצות גם פטריות רעילות רבות הדומות לה).
* אורנייה מצויה - מין אכיל, כובעהּ חום ודביק, בחלק התחתון של הכובע נקבובים ולא דפים, חיה בסימביוזה עם שורשי עץ האורן.
* אמניטה פנטרינה - פטרייה רעילה, כובעהּ חום בהיר ומנוקד בלבן, בעלת רגל ודפים לבנים, נרתיק בקצה הרגל (מאפיין נפוץ בפטריות רעילות), גדלה ביערות אלונים.
* אמנית ביצתית - הפטרייה טובה למאכל, אך דומה מאוד לפטריות הרעילות *Amanita virosa* ו-*Amanita proxima* והיו מקרי הרעלה עקב טעות בזיהוי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פטריות שתוארו ב-1866
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הינריך אנטון דה ברי
זוגניות

**זוגניות** (שם מדעי: Zygomycota) היא מערכה בממלכת הפטריות. שמה המדעי של המערכה נגזר משמם של מבנים עמידים בשם zygosporangia הנוצרים בעת רבייה מינית. במערכת הזוגניות קיימים למעלה מ-1,000 מינים. רובם חיים בבתי גידול יבשתיים, בעיקר בתוך האדמה או על צמחים מרקיבים ובעלי-חיים. הקורים של הזוגניות הם בעלי תאים רב-גרעיניים. הם בעלי מחיצות רוחב (septum) המחלקות אותם רק היכן שנוצרים תאי רבייה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פטריות שתוארו ב-1980
צהוביות

**צהוביות** (שם מדעי: Xanthophyceae) היא קבוצה של אצות צהובות-ירוקות. בעבר נחשבו כחלק מה-Heterokontophyta שבממלכת הפרוטיסטה, אך כיום בשיטת המיון המודרנית הם שייכים לממלכה נפרדת -סטראמנופילס.

הצהוביות חיות בעיקר במים מתוקים, אך נמצאו גם צהוביות בבתי גידול באזורים חוליים וימיים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:על-קבוצת SAR
קטגוריה:אצות
קטגוריה:אצות שתוארו במאה ה-19
חומיות (אצות)

**חוּמִיּוֹת** או **אצות חומות** (שם מדעי: Phaeophyceae) הן מחלקה של אאוקריוטים והן הגדולות ביותר מבין האצות.

הצבע החום־ירקרק המיוחד שלהן בא מהפיגמנט פוקוקסנטין (fucoxanthin).

מסוגים מסוימים של חומיות ניתן להפיק פוקוידאן שהוא בעל תכונות רפואיות.

## מבנה
לחומיות דופן חזקה העשויה מסוכרים שמגנה עליהן מפני תנאי מזג אוויר קשים.
בנוסף יש להן איבר דמוי עלה הנקרא טרף (שם מדעי: **Blade**) ואיבר דמוי גבעול הנקרא קנה (שם מדעי: **Stipe**) ואף תחילה של מריסטמות ומערכת הובלה פרימיטיבית הנראית בחתך הקנה המכיל תאים דמויי שיפה.
תפקיד הקנה דמוי הגבעול הוא לקשר בין האיבר דמוי השורש (המאפשר לאצה להיאחז במצע עליו היא גדלה) ובין שאר אברי האצה.
לחלק מהחומיות שלפוחית גז (שם מדעי: **Bladder**) המשמשת כמעין "שק אוויר" התורם לפולריות של האצה וליכולתה להישאר על פני השטח ולעשות פוטוסינתזה.

## רבייה
מחזור החיים של האצה החומית מורכב וכולל חילוף בין שני דורות השונים זה מזה, כאשר הספורופיט (השלב הדיפלואידי) הוא הדומיננטי מביניהם.

במחזור הדומיננטי הדיפלואידי (הנקרא ספורופיט) החומיות עוברות מיוזה (חלוקת הפחתה) ליצירת נבגים הפלואידיים הנקראים זואוספורות.

בדור ההפלואידי הנבגים ההפלואידיים מבקיעים ויוצרים גמטות זכרית ונקבית שעוברות הפריה ליצירת זיגוטה דיפלואידית. הזיגוטה עוברת מיטוזה (חלוקת הכפלה) ליצירת האצה החומית הבוגרת.

## שימושים
### מזון
כיום מבינים שיש תועלת במחקר מעמיק והבנה של האצות החומיות. מעבר לכך שהן בעלות ערך מזוני רב, במחקר שנעשה בשנת 2019 נמצא שעל-ידי מיצוי האצות הללו ניתן לשפר את איכות החומרים המזינים בשלל מקורות מזון שונים וכי המיצוי של אצות אלו יכול לסייע בהארכת חיי המדף של שלל מוצרים על ידי פעילות אנטי-חמצונית. במאמר מטא-אנליזה אחר מ-2022, מצאו שעל-ידי עיבוד של אצות חומיות ניתן להפוך אותן למקור מזון שיכול להכיל רמות גבוהות של יוד, ובכך להוות תחליף מזון טבעי אצל אנשים בעלי חוסר ביוד.

### רפואה
כמו אצות אחרות, גם לאצות חומיות יש יכולת לייצר חומרים בעלי סגולות רפואיות. היכולת לייצר פוקוקסנטין ממצבת אותן כבעלות יכולת לייצר חומרים אנטי-דלקתיים, אנטי-סרטניים ונוגדי ייצור של גידולים.

## אצות במחלקת האצות החומות
* אסקופילום נודוסום (*[[:en:Ascophyllum|Ascophyllum nodosum]]*)
* סרגסום (*[[:en:Sargassum|Sargassum]]*)
* אזנית חשופה (*Padina gymnospora*)
* קלפ

## קישורים חיצוניים

* רחלי עינב, אצות חומיות, באתר Blue Ecosystems
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:איקריוטים שתוארו ב-1891
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרנס ריינהולד קיילמן
ירוקיות

**יְרֻקִּיּוֹת** או **אצות ירוקות** (שם מדעי: Chlorophyta) היא מערכה של צמחי מים בממלכת הצומח, המכילה כ-7,000 מינים של אצות המבצעות פוטוסינתזה. לאחרונה החליטו מספר חוקרים לראות בהם קבוצה קדומה יותר מהצמחים האמיתיים המכונה ארכאפלסטידה, קרובים לגלאוקופיטים.

מקובל להניח שצמחי עובר התפתחו מן הירוקיות בגלל המכנה המשותף ביניהם: הפיגמנטים הפוטוסינתטיים הם כלורופיל a וכלורופיל b, חומר התשמורת העיקרי הוא עמילן, דופן התא מכיל תאית. האצות מתפתחות בקצב מהיר של כ-20% ליום בתנאים אופטימליים.

## מיון
האצות הירוקיות הם הצמחים הקיימים היחידים שאינם שייכים לקבוצה סטרפטופיטיים, בה צמחי העובר למיניהם. בעניין זה קיימת מחלוקת על סיווג חלק מהאצות הירוקות, הנאוניתיות.

יש שתי קבוצות של אצות ירוקיות:
*אצות כלורופיטיות: שושלת התאים הגדולה ביותר באצות הירוקות הכוללת גם את המחלקה אצות ירוקניות. מינים אלה חיים לרוב באוקיינוסים כפיטופלנקטון ומתרבים במהירות ובכך גורמים לפריחת אצות.

*נאוניתיות: - קבוצת אצות ירוקיות החיות (רובן) במים מתוקים ,יש מהן שחיות בתאים עצמאים ,יש בגוף מורכב ויש שיוצרות חוטים של תאים, והם האצות הקרובות ביותר לצמחי יבשה. אך לא כל החוקרים מסווגים אותם למערכה זו, אחרים רואים בהם סטרפטופיטיים פרימטיביים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1834
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לודוויג רייכנבאך
קטגוריה:צמחים
אדומיות

**אדומיות** (אצות אדומות; שם מדעי: Rhodophyta), מערכה של אוקריוטיים. המערכה השלישית בגודלה מבין האוקריוטים הכוללת 5000–6000 מינים, ברובם ימיים רב תאיים הגדלים במים עמוקים ובעלי רבייה מינית.
האדומיות שייכות לקבוצת הארכאפלסטידה ששייכת לקבוצת הדיאפורטיקס. הם קרובים של האצות הירוקות והצמח היבשתי המצוי.

## מבנה
לאדומיות מבנה חוטי וסיבי מורכב והן בעלות איבר דמוי שורש המאפשר להם אחיזה בסלעים או מצעים אחרים.
הכלורופלסט שלהן מכיל פיגמנטים אדומים הנקראים פיקובלינים (שם מדעי: **phycoerythrin**) ופיגמנטים כחולים (שם מדעי: **phycocyanin**) דבר שמתבטא בצבען האדום-סגול המעניק להן את שמן.

דופן האדומיות מכילה תרכובת ג'לטינית המשמש במצע לגידול בקטריות (אגר) וכן לתעשיית המזון כירק ימי אכיל והקוסמטיקה.

## מיון
*מערכת **אדומיות**
**מחלקה Florideophyceae
**מחלקה Bangiophyceae
**מחלקה Cyanidiophyceae

## לקריאה נוספת
* מיכה לבנה, **לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל**, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארכאפלסטידה
קטגוריה:מינים שתוארו ב-1901
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בפרוטרוזואיקון
קטגוריה:צורות חיים ימיות
נאווניתאים

**נאווניתאים** (אצות נאווניתיות; שם מדעי: Charales) היא סדרה בממלכת הצומח הקרובה לבני תת-ממלכת הצמחים. בדומה לאצות אין לאצות אלה התמיינות לרקמות, אך בניגוד ליתר היצורים המכונים אצות, איברי הרבייה של הנאווניתאים מוקפים תאים עקרים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סטרפטופיטיים
קטגוריה:אצות
קטגוריה:צמחי מים מתוקים
קטגוריה:סדרות צמחים
איכתיולוגיה

[שמאל|ממוזער|250px|איור של 3 מיני [דקראים בספר מ-1856.]]
[שמאל|ממוזער|250px|[סלמון אטלנטי, ציור מאת מרכוס אליעזר בלוך]]

**אִיכְתִּיּוֹלוֹגְיָה** (Ichthyology; מיוונית עתיקה: **איכתיס** "דג" + **לוגיה** "חקר") היא ענף בזואולוגיה העוסק בחקר הדגים. המילונאי ראובן אלקלעי הציע לכנות את האיכטולוגיה בשם **דַּגָּאוּת** ואת העוסק בתחום (איכתיולוג) בשם **דַגַּאי**.

## קבוצת הדגים
קבוצת הדגים כוללת שלושה מחלקות עיקריות:

* **[[מקריני סנפיר]]** (Actinopterygii), בה מרבית הדגים המוכרים.
* **[[בעלי סנפירים בשרניים]]** (Sarcopterygii), בה דגים בעלי אופי אמפיבי שהתפתחו לחולייתנים לסתניים
* **[[דגי סחוס]]** (Cartilaginous), בעיקר הכרישים והבטאים.

קבוצה נוספת הדומה לדגים היא **[[חסרי לסתות|חסרי הלסתות]]** (Agnatha), בה הצמדאים והמיקסינות שאינם דגים אמיתיים.

מספר מיני הדגים - 27,000 - גדול יותר מסך כל מיני החולייתנים האחרים יחד, ומחלקה זו חווה אבולוציה זמן רב מאוד באופן יחסי, כ-530 מיליוני שנים מאז הפיצוץ הקמבריוני. קיים מגוון אקולוגי אדיר באוכלוסיית הדגים. על אף המספר העצום של מיני הדגים שתועד, מעט ידוע על הביולוגיה וההתנהגות של הדגים.

## אבני דרך בהיסטוריה של האיכתיולוגיה

התיאור המדעי הראשון של הדגים הוא של הפילוסוף אריסטו שחי בין השנים 384–322 לפני הספירה, אשר העמיק בחקירותיו את הטבע ותיאר פרטים שונים אודות 118 מיני דגים באזור הים האגאי.  הוא ניסה גם לסווג דגים לקבוצות אך לא לפי הטקסונומיה המודרנית.

במאה ה-16 פרסם גיום רונדלה   חוקר ומורה צרפתי, את **De Piscibus Marinum**  שבו תיאר פרטים של 244 מיני דגים. לכך הוספו 100 מינים על ידי ג'ורג' מרקגרף   בספרו **Naturalis Brasilae**. 

 ב-1686 תוארו כבר למעלה מ-400 מיני דגים בספרם של ג'ון ריי ופרנסיס וילובי  חוקרים אנגליים, ,  שנקרא **Historia Piscium**.

התואר **אבי האיכתולוגיה** שייך לפטר ארטדי, חוקר ממוצא שוודי מן המאה ה-18 וידידו של קארולוס ליניאוס החוקר השוודי ואבי שיטת הטקסונומיה המודרנית. פטר ארטדי אשר זיהה 5 סדרות של דגים, ביניהן כלל את סדרת הלווייתנאים. ארטדי טבע בתעלה באמסטרדם ב-1735 וכתביו פורסמו על ידי לינאוס אחרי מותו.

בשנות ה-1780 מרכוס אליעזר בלוך פרסם את **איכתיולוגיה** כסדרת כרכים ולאחר מותו שותפו, יוהאן גוטלוב שניידר , פרסם את **M. E. Blochii Systemae Ichthyologiae**, שבו תוארו כבר 1,519 מינים.

השלב המרכזי הבא בתהליך הזיהוי הסיסטמטי של מיני הדגים חל בין השנים 1817 ו-1830, אז הוציא ז'ורז' קיווייה  את

. עבודה נוספת של קיווייה, יחד עם תלמידו אכילה ולנסיין , שנקראה Histoire Naturelle des Poissons  יצאה בשנות ה-1830 ותיארה 4,514 מינים. 6,800 מינים תוארו על ידי אלברט גונטר  ב- (בין 1859 ו-1870). גדול האיכתיולוגים של המאה ה-20 נחשב דוויד סטאר ג'ורדן , שכתב כ-650 ספרים ומאמרים על נושא הדגים, בהיותו נשיא אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת אינדיאנה.

## קישורים חיצוניים

* 

* על אליעזר בלוך, ממניחי היסודות למדע האיכתיולוגיה באתר "סנונית"
## הערות שוליים

*
ארכנולוגיה

[ממוזער|מין של ה[עכבישנים]]
**ארכנולוגיה** (אנגלית: **Arachnology**; מהמילה היוונית αραχνη, אֲרַכְנֶה, עכביש) היא תחום המחקר הזואולוגי של עכבישים ואורגניזמים הקשורים אליהם כגון עקרבים, דמויי עקרב, קוצרים, המכונים כקבוצה בשם עכבישנים.

חקר הקרציות וקרדית אבק הבית לא נכלל בארכנולוגיה, ומכונה אקרולוגיה.

המדענים החוקרים את העכבישים נקראים **ארַכְנולוגים**. אחת מהארכנולוגיות המפורסמות בעולם היא הישראלית פרופסור אמריטה יעל לובין, מאוניברסיטת בן-גוריון.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
פיטוסוציולוגיה

[ממוזער|240px|קקטוס [סגווארו במדבר סונורה, הוא אחד מהצמחים הקשוחים ביותר ומצליח להסתגל לחיים במדבר באופן בולט, בשונה ממרבית צמחי המדבר.]]
[ממוזער|240px|הצמח ''Thesium dollineri'' הוא [צמחים טפילים|צמח טפיל המשתמש בצמחים אחרים סביבו כדי לשגשג.]]

**פיטוסוציולוגיה** (באנגלית: **Phytosociology**) (מכונה **סוציולוגיה של צמחים**) היא מדע העוסק בחקר האקולוגיה, התורשה והתפוצה הגאוגרפית של חברות צמחים. פיטוסוציולוגיה שואפת לתאר באופן אמפירי את הסביבה הצמחית של שטח נתון. קהילת צמחים ספציפית נחשבת ליחידה חברתית, תוצר של תנאים מוגדרים, בהווה ובעבר, והיא יכולה להתקיים רק כאשר מתקיימים תנאים כאלה.

## היסטוריה
המונח "פיטוסוציולוגיה" נטבע בשנת 1896 על ידי יוזף פצוסקי. את המונח 'פיטוקואנולוגיה' טבע הלמוט גאמס בשנת 1918. בעוד שהמינוח פיטוקואנולוגיה הפך לפופולרי ביותר בצרפת, שווייץ, גרמניה וברית המועצות, המינוח פיטוסוציולוגיה נותר בשימוש בחלק ממדינות אירופה.

תחילה נחשב פיטוסוציולוגיה לתת תחום של 'גיאובוטניקה'.

## ראו גם
* ביוגאוגרפיה
* פיטוגאוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* פיטוסוציולוגיה, באתר אוניברסיטת ייל 

קטגוריה:תחומים בביולוגיה
קטגוריה:בוטניקה
פיקולוגיה

230px|שמאל|ממוזער|250px|אצה מסוג Codium

**פיקולוגיה** (בפ"א רפה; מיוונית: **φῦκος** – פיקוס ("אצה"); ו-**λογία** – לוגיה (תורה)) או **אלגולוגיה** (**Algology**), הוא התחום המדעי בביולוגיה העוסק בחקר האצות.

אצות הן בעלות חשיבות גבוהה כיצרניות עיקריות במערכות אקולוגיות במים. רוב האצות הן אורגניזמים אאוקריוטים, פוטוסינתטיים החיים בסביבה רטובה. הם נבדלים מהצמחים הגבוהים יותר על ידי היעדר שורשים, גבעולים או עלים אמיתיים. הם לא פורחים. מינים רבים הם חד תאיים ומיקרוסקופיים (כולל פיטופלנקטון ומיקרו אצות אחרות); רבים אחרים הם רב תאיים במידה זו או אחרת, חלקם גדלים לגודל גדול (למשל אצות כמו קלפ וסרגסום).

הפיקולוגיה כוללת חקר צורות פרוקריוטיות המכונות אצות כחולות-ירוקות או ציאנובקטריות. מספר אצות מיקרוסקופיות גדלות בסימביוזה בחזזיות.

פיקולוגים בדרך כלל מתמקדים באצות הגדלות במים מתוקים או באצות ים, ובתוך הגדרה זו מתמקדים באצות צורניות (דיאטומים) או אצות רכות.

## קישורים חיצוניים

*האגודה הבין-לאומית לפיקולוגיה
*British Phycological Society
* 

קטגוריה:תחומים בביולוגיה
פלאוביולוגיה

**פלאוביולוגיה** (Paleobiology) היא תחום מחקר בינתחומי המשלב את השיטות והממצאים המצויים הן במדעי כדור הארץ והן במדעי החיים. אין לבלבל בין פלאוביולוגיה לבין גאוביולוגיה, המתמקדת יותר באינטראקציות בין ביוספירה לכדור הארץ הפיזי.

מחקר פלאוביולוגי משתמש במחקר שדה ביולוגי של הביוטה הנוכחית ושל מאובנים בני מיליוני שנים כדי לענות על שאלות על האבולוציה המולקולרית וההיסטוריה האבולוציונית של החיים. בתחום מדעי זה משתמשים בדרך כלל בניתוח של מאקרו מאובנים, מיקרו מאובנים ומאובני עקבות. עם זאת, הניתוח הביוכימי במאה ה-21 של דגימות DNA ו-RNA מציע הבטחה רבה, וכך גם הבנייה הביומטרית של עצים פילוגנטיים.

חוקר בתחום זה ידוע בתור פלאוביולוג.

## היסטוריה
המייסד, או ה"אב", של הפלאוביולוגיה המודרנית היה הברון פרנץ נופצ'ה (1877 עד 1933), Franz Nopcsa, מהונגריה. המונח פלאוביולוגיה הוצע על ידי פרופסור צ'ארלס שוכרט, Charles Schuchert, כדי לבטא את השילוב בין פלאונטולוגיה מסורתית עם העדויות והתובנות של גאולוגיה וכימיה איזוטופית.

## ראו גם
* פלאונטולוגיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביולוגיה אבולוציונית
קטגוריה:פלאונטולוגיה
פלאוזואולוגיה

[ממוזער|מאובני [איכתיוזאורוס]]
**פלאוזואולוגיה** (מיוונית: פלאו (παλαιός) ישן, זוֹאוֹן (ζώον) "חיה", לוגיה (λογία) "תורה") הוא המדע העוסק בחקר בעלי חיים מאובנים, ענף משנה של פלאונטולוגיה. ענף זה כולל את חקר הדינוזאורים וייצורים פרה-היסטוריים אחרים.

## ראו גם:

* פלאונטולוגיה
* זואולוגיה

## קישורים חיצוניים

* 
* מגדיר המאובנים של ישראל, המכון הגאולוגי
* מאובנים Fossils, אתר הטבע הישראלי

קטגוריה:זואולוגיה
קטגוריה:פלאונטולוגיה
פנולוגיה (מדע)

**פנולוגיה** (**Phenology**) הוא המדע העוסק בחקר התופעות המחזוריות בטבע. התחום כולל את מעגל החיים של היצורים כמו עונת הרבייה, נדידה, ועוד; וכן עולם הצומח, הנביטה, הלבלוב והפריחה ועוד; תוך התייחסות לגורמים בסביבתם החיצונית.

בבוטניקה, הפנולוגיה היא סך כל התכונות של הצמח שקשורות למחזור החיים שלו ביחס לעונות השנה, דוגמת מועדי הפריחה וההבשלה, השרת עלים וכו', וכן התכונות הפלסטיות (הגמישות, המשתנות) של הצמח.

## קישורים חיצוניים
* המאמר "פנולוגיה – התאמות של צמחי החורש לסביבה", מאת א. פרובולוצקי, ג. פולק, א. לחמן – מתוך הספרייה הווירטואלית של מט"ח.
* Seasonal Branch Nutreit Dynamics in Two Mediteranean Woody Shrubs With Contrasted Fenology. by Milla et al. 2004 – מתוך Annals Of Botany, Oxford Journals

קטגוריה:אקולוגיה
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
פרוטוזואולוגיה

**פרוטוזואולוגיה** הוא התחום המדעי בביולוגיה העוסק בחקר תת-הממלכה פרוטוזואה, ששייכת לממלכת הפרוטיסטים. פרוטיסטים הם יצורים איקריוטיים שאינם בעלי חיים, צמחים או פטריות.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תחומים בביולוגיה
אנטומולוגיה

ממוזער|שמאל|300px|סכימה של אנטומיית החרקים
[ממוזער|שמאל|240px|אוסף חרקים במוזיאון הלאומי של [ריו דה ז'ניירו]]
**אֶנְטוֹמוֹלוֹגְיָה** (באנגלית: **Entomology**) היא המדע העוסק בחקר מחלקת החרקים ויש המגדירים אותה כחקר של כל פרוקי הרגליים. מדען העוסק באנטומולוגיה מכונה אנטומולוג.

## אפיון
### פרוקי הרגליים
פרוקי הרגליים (Arthropoda) מתאפיינים בסימטריה דו-צדדית, חלוקה לפרקים, שלד חיצוני המכיל כיטין, גפיים פרוקות, לב גבי, כבל עצבים גחוני, שרירים משורטטים והתנשלות.

### החרקים
החרקים מאופיינים בחלוקת גופם לשלוש חטיבות: ראש, חזה ובטן. בראש נמצא המוח וגפי הפה, בחזה נמצאות הכנפיים ושלושת זוגות הרגליים ובבטן נמצאת מערכת הרבייה והחלק הסופי של מערכת העיכול. כמו כן בבטן נמצאים גם פתחי הנשימה.

הצלחתם של החרקים נובעת מקצב הריבוי המהיר שלהם, כושר תעופה, גודל, שלד חיצוני, עמידות ליובש, נשימה בטרכאות ויכולת הגלגול.

## תולדות הדיסציפלינה
אחד החלוצים בתחום חקר החרקים היה ז'אן-אנרי פאבר. פאבר נולד בדרום צרפת בשנת 1823, ועבד כמורה. פאבר עסק בחקר החרקים, ופיתח תאוריות רבות ומעניינות, תוך ביצוע ניסויים רבים. את הגילויים והתאוריות המבוססות ערך פאבר בעשרת כרכי סדרת ספריו "זכרונות אנטומולוגיים", שהראשון שבהם יצא בשנת 1879.

### ניסוי הצרעה והצרצר
בין ניסוייו הרבים, ניתן למנות את "ניסוי הצרעה והצרצר":

בניסוי זה חקר פאבר את השאלה "איך הצרעה מגיבה לשינויים בהרגלים הטבעיים שלה?". בניסויו עקב פאבר אחר צרעה שמשכה צרצר על ידי מחושיו, אל הקן שלה. פאבר גזר את מחושי הצרצר והושיט לצרעה את רגלו של הצרצר, אך הצרעה התעופפה לדרכה. בצורה זו הוכיח פאבר שלצרעה הספציפית הזאת אין גמישות מחשבתית – ואולי אפשר לומר שחרקים מסוימים או אפילו רובם פועלים מתוך אינסטינקטים, המכינים אותם לעשיית פעולות מסוימות בטווח מוגבל.

## אנטומולוגיה בישראל
בישראל מרבית העיסוק באנטמולוגיה מאוגד תחת החברה האנטומולוגית בישראל שמוציאה בכל שנה את העיתון Israel Journal of Entomology.
מחקר אנטומולוגי מתבצע בבמחלקה האנטומולוגית של אוניברסיטת תל אביב אשר מתחזקת את האוסף הלאומי של פרוקי-רגל והיחידה לאנטומולוגיה בפקולטה לחקלאות ברחובות של האוניברסיטה העברית, המחלקה לאנטמולוגיה במנהל המחקר החקלאי (מכון וולקני) ובמעבדות נוספות באוניברסיטאות בישראל ובחברות פרטיות.

במסגרת המעבדות לבריאות הציבור, במעבדות המרכזיות של משרד הבריאות בירושלים מצויה המעבדה לאנטומולוגיה רפואית, אשר עוסקת בבדיקות חרקים מעבירי מחלות לאדם, יעילות תכשירי הדברה לשימוש אדם וחרקים במזון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
קריוביולוגיה

**קריוביולוגיה** היא המדע העוסק בחקר הקפאת תאים, רקמות, איברים ויצורים שלמים תוך כדי שמירת חיוניותם. מקור המילה קריוביולוגיה מיוונית, בה "קריו" הוא קור, "ביוס" משמעו חיים ולוגיה (λογία) פירושו תורה.

## ראו גם
* קריוניקה
* הקפאה קריוגנית
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תחומים בביולוגיה
קטגוריה:לימנולוגיה
רדיואקולוגיה

**רדיואקולוגיה** (**Radioecology**) הוא מדע, העוסק בחקר השפעת הקרינה הרדיואקטיבית על יחסי הגומלין בין היצורים לבין סביבתם.

רדיואקולוגיה היא ענף באקולוגיה הנוגע לנוכחות רדיואקטיביות במערכות האקולוגיות של כדור הארץ. חקירות ברדיואקולוגיה כוללות דגימת שטח, נוהלי שדה ומעבדה ניסויים, ופיתוח מודלים של סימולצית חיזוי סביבתי בניסיון להבין את שיטות ההגירה של חומר רדיואקטיבי ברחבי הסביבה.

רדיואקולוגים מזהים ומעריכים את ההשפעות של קרינה מייננת ורדיונוקלידים על מערכות אקולוגיות, ולאחר מכן מעריכים את הסיכונים והסכנות שלהם. העניין והמחקרים בתחום הרדיואקולוגיה עלו באופן משמעותי על מנת לברר ולנהל את הסיכונים הכרוכים כתוצאה מאסון צ'רנוביל.

העניין ברדיואקולוגיה עלה בהתאם לפעילות הגרעינית הגוברת, במיוחד בעקבות מלחמת העולם השנייה בתגובה לניסויי נשק אטומי גרעיני ולשימוש בכורים גרעיניים לייצור חשמל.

## קישורים חיצוניים

* הארגון הבין-לאומי לרדיואקולוגיה

קטגוריה:תחומים בביולוגיה
קטגוריה:אקולוגיה
קטגוריה:רדיואקטיביות
פלינולוגיה

[שמאל|ממוזער|300px|תצלום [מיקרוסקופ אלקטרוני סורק, בהגדלה של x500 של אבקת פרחים מכמה מינים שונים של פרחים]]

**פלינולוגיה** (**Palynology**) היא המדע העוסק בחקר אבקת הפרחים, הנבגים וגרגירי האבקה המאובנים. שרידים אלה מעידים על הצמחייה הקדומה, ועל כן התחום משמש בפלאונטולוגיה ובארכאולוגיה לשחזור הסביבה בעבר.
שימוש בפלינולוגיה נעשה גם לצורך זיהוי פלילי.

דופן התא של גרגרי אבקת פרחים (הנקראים פולן) מורכבת מן החומר האורגני העמיד ביותר בטבע, ספורופולנין, ולכן היא בעלת יכולת השתמרות גבוהה מאוד: הגרגרים עשויים להשתמר כמאובנים במשך מאות ואף אלפי שנים. תנאי שימור טובים במיוחד לגרגרי אבקה שוררים במקומות שתהליכי החמצון בהם אינם קיימים או אטיים מאוד, כגון במשקעים סדימנטים שמצטברים בקרקעית ימים, אגמים וביצות, כמו גם בסביבה מדברית.

פלינולוגיה מסייעת לחקור התיישבות באזורים מסוימים, לדוגמה: בדיקות פלינולוגיות שנערכו על צמחים מאובנים בגרינלנד מוכיחות כי חל שינוי בהרכב הצמחייה מעצים לשיחים, עובדה שהגדילה את תלותם ביבוא עץ ופגעה בפוריות האדמה. מחקרים פלינולוגיים נוספים טוענים כי הייתה עלייה בקיומן של שריפות ביבשת אוסטרליה לפני כ-120,000 שנים, דבר שלדעת חוקרים מסוימים קשור בפעילות אנושית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:תחומים בביולוגיה
קטגוריה:התמחויות בארכאולוגיה
קטגוריה:ארכאובוטניקה
רדיוביולוגיה

**רדיוביולוגיה** (**Radiobiology**) היא המדע העוסק בחקר ההשפעות הביולוגיות של קרינה מייננת ובלתי מייננת בכל הספקטרום האלקטרומגנטי, ובכלל זאת: קרינה רדיואקטיבית, קרני רנטגן, קרינת על-סגול, אור נראה, גלי מיקרו וגלי רדיו.

השפעות של קרינה על יצורים חיים נחקרות בתחומים שונים כגון: כימיה של קרינה, ביולוגיה מולקולרית וביולוגיה של התא, גנטיקה מולקולרית, תגובת רקמות לקרינה ועוד.

## ראו גם
*Deinococcus radiodurans
*השפעות הקרינה על אנשים
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
לימנולוגיה

[שמאל|ממוזער|250px|[אגם ז'נבה]]
**לימנולוגיה** (באנגלית: Limnology, מיוונית: Λίμνη – אגם ו-λόγος – תורה) היא מדע העוסק בחקר מקווי מים יבשתיים כנהרות ואגמים. נחשב למחלקה במדעי הסביבה והאקולוגיה. ראשיתה של הלימנולוגיה במחקריו של פרנסואה-אלפונס פורל שנעשו באגם ז'נבה במאה ה-19.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
מינרלוגיה

**מינרלוגיה** היא מדע העוסק בזיהוי וסיווג המינרלים. הסיווג מתבצע על פי ההרכב הכימי, המבנה הגבישי והמאפיינים הפיזיקליים (כולל האופטיים) של המינרל.

כבר בעת העתיקה עסקו חוקרים במינרולוגיה. מרכז ההתעניינות שלהם היה סיווג המינרלים על פי התגבשות הסלעים בטבע. מדע המינרלוגיה המודרני עדיין עוסק בסיווג זה אך מתבסס על ניתוח המבנה האטומי של המינרלים. עקב כך, תחומיים מדעיים כגון פיזיקת מצב מוצק והנדסת חומרים חופפים במידה רבה את תחומי העיסוק של המינרלוגיה.

## ראו גם
* גביש
* ביומינרליזציה

## קישורים חיצוניים

* האגודה הבינלאומית למינרלוגיה 
* 
* 

*
מיקולוגיה

שמאל|ממוזער|250px|פטריות
ממוזער|פטרייה

**מיקולוגיה** (באנגלית: **Mycology**; מן המילה היוונית μύκης שמשמעותה "פטרייה") היא חקר הפטריות, התכונות הגנטיות והביוכימיות שלהן, סיווגן, והשימוש בהן בבני האדם לצרכים רפואיים (לדוגמה פניצילין), במזון (לדוגמה בבירה, יין, גבינות, פטריות מאכל) וכאנתאוגנים, כמו גם הסכנות שהן טומנות כגון, הרעלה או זיהום.
מן המיקולוגיה התפתח תחום הפיטופתולוגיה, חקר המחלות אצל צמחים, ושני התחומים הללו קשורים האחד בשני, מכיוון שמרבית הפתוגנים אצל צמחים הם פטריות. ביולוג החוקר מיקולוגיה נקרא **מיקולוג**.

## רקע
מבחינה היסטורית, מיקולוגיה הייתה ענף בתחום הבוטניקה (מבחינה אבולוציונית, פטריות קרובות יותר לבעלי חיים מאשר לצמחים, אך לא הכירו בעובדה זו עד לפני מספר עשורים). המייסדים והחלוצים בתחום המיקולוגיה כללו את אליאס מאגנוס פריאס, כריסטיאן הנדריק פרסון, אנטון דה בארי, ולואיס דייוויד פון שווייניטץ .

כיום, הפטריות הנחקרות ביותר לעומקן והקלות ביותר להבנה הן השמרים, שמר האפייה ושמר הביקוע.

רבות מן הפטריות מייצרות רעלנים, אנטיביוטיקה ומטבוליטים משניים. לדוגמה, הפוסריום (המשתרע על פני מרבית כדור הארץ) ורעלניו, אשר שותפים להתפרצות הקטלנית של רעלן העיכול אלאוקיה בבני האדם, נחקרו בהרחבה על ידי ד"ר אברהם יפה. הפטריות מהוות תנאי יסודי לחיים בכדור הארץ מתוקף היותן סימביוטיות, לדוגמה, במסגרת מיקוריזה (סימביוזה או אנדוסימביוזה בין שורש הפטריה לשורש של צמחים מורכבים יותר), במסגרת סימביוזה בין חרקים וצמח החזזית, וכן ביכולתן לפרק ביומולקולות אורגניות מורכבות כמו הליגנין (הרכיב היציב בעץ) כמו גם בקסנוביוטיקה, שהוא שלב קריטי במחזור הפחמן בטבע.

פטריות ואורגניזמים אחרים אשר מוכרים כפטריות, כגון האומיקטס (Oomycetes) והמיקסומיקטס (ריריות), הם לעיתים קרובות בעלות חשיבות חברתית וכלכלית גדולה, שכן הם גורמים למחלות בקרב בעלי חיים (כגון ההיסטופלסמוסיס) כמו גם בצמחים (כגון מחלת הבוקיצה ההולנדית, והמגנפורטה גריסה).

מפגשי שדה למציאת מינים מעניינים של פטריות ידועים גם בכינוי 'פשיטה' (Forays), לאחר פגישה ראשונה מסוג זה אשר אורגנה על ידי מועדון הוולהופ של חוקרי הטבע בשנת 1868 וכונתה "הסתערות בין הפטריות".

מספר פטריות עלולות לגרום מחלות. המחקר בפתוגנים הפטרייתים נקרא גם מיקולוגיה רפואית.

## ראו גם
* אש השועל
* מיקרוביולוגיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

*
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
גנוטוביוסיס

ממוזער|עכברי מעבדה במכון מחקר בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
**גנוטוביוסיס** (מיוונית 'גנוטו' – ידוע, 'ביוסיס' – חיים) הוא המצב שבו כל צורות החיים בתוך אורגניזם כלשהו ידועות לחוקר. בדרך כלל פירוש הדבר שהאורגנזים חופשי ממיקרואורגניזמים או מזוהם במיקרואורגניזם ידוע אחד בלבד. מצב זה הוא כלי חיוני למחקרי מעבדה בתחום הביולוגיה והאקולוגיה.

**גנוטוביוטיקה** הוא תחום הידע העוסק בהבאת אורגניזמים למצב של גנוטוביוסיס.

## ראו גם
*אורגניזם מודל
*מיקרוביום

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תחומים בביולוגיה
הלמינתולוגיה

[שמאל|ממוזער|250px|[נמטודות צמודות לרקמה רירית במעיים]]
**הלמינתולוגיה** (מיוונית: helmins - תולעת) היא המדע העוסק בחקר תולעים טפיליות והשפעתן על הפונדקאים שלהן. תולעים אלו נמצאות בסימביוזה מסוג טפילות. ההלמינתולוגיה חוקרת, בין השאר, את המחלות הנגרמות לבני אדם, לבעלי חיים ולצמחים המארחים תולעים טפיליות.

## תחומי המחקר ההלמינתולוגי
*סיווג טקסונומי
*היחסים בין התולעת לפונדקאי
*מנגנוני התחמקות של הטפילים וההתמודדות איתם

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תולעים
קטגוריה:פרזיטולוגיה
הרפטולוגיה

ממוזער|300px|מינים שונים של זוחלים ודוחיים.
[ממוזער|250px|הרפטולוג אוחז בגולגולת [אליגטור]]
**הרפטולוגיה** (באנגלית: **Herpetology**, מיוונית: ἑρπετόν, herpeton – "חיה זוחלת") הוא ענף בזואולוגיה העוסק במחקר של זוחלים ודו-חיים.

ליתר דיוק, הרפטולוגיה עוסקת בבעלי חיים אקטותרמיים (מתחממים ממקור חיצוני) בעלי ארבע רגליים, שיש להם דם קר. בהתאם להגדרה זו, תחום ההרפטולוגיה אינו כולל חקר דגים. עם זאת, אין זה נדיר שאגודות מדעיות הרפטולוגיות ואיכתיולוגיות יעבדו יחדיו, ויפרסמו כתבי עת משותפים או ייערכו כנסים משותפים, כדי להגביר את זרימת הרעיונות בין שני התחומים. למעשה, אחד הארגונים ההרפטולוגיים היוקרתיים ביותר, "האגודה האמריקאית להרפטולוגיה ואיכתיולוגיה", משלב את שני התחומים כמשתמע משמו. כיום, קיימות אגודות הרפטולוגיות רבות שנוסדו על מנת לקדם את העניין הציבורי בזוחלים ודו-חיים, בין אם בשבי ובין אם בטבע.

אנשים המגלים עניין רב בהרפטולוגיה או כאלו המגדלים בביתם זוחלים או דו-חיים מתייחסים אל עצמם לעיתים כ"הרפרים" או "הרפרס" ("herpers").

"הרפ" ("Herp") הוא מונח בשפת הדיבור המתייחס לזוחל או לדו-חי. המונח נגזר מהביטוי הישן "הרפטייל" ("herpetile"), שלו שורשים בסיווג של ליניאוס, שקיבץ את הזוחלים ואת הדו-חיים תחת אותה המחלקה. למרות חוסר הרלוונטיות הטקסונומית המודרנית שלו, המונח התקבע בתור "הרפטולוגיה" ובשם "הרפטו-תרבות" (טיפול מעשי והרביה של זוחלים ודו-חיים).

## תועלות

מטרה חשובה אחת של ההרפטולוגיה היא חקר האקולוגיה העולמית. בדרך כלל, בעלי החיים האלה רגישים במיוחד לשינויים סביבתיים ומהווים אינדיקטורים טובים להתרחשות שינויים אקולוגיים משמעותיים.

חלק מהרעלים ומהארס שזוחלים ודו-חיים מפיקים משמשים לרפואה. בין השאר, סוגים מסוימים של ארסי נחשים משמשים ביצירת נוגדי קרישה שעוזרים לטפל בנפגעי שבץ והתקפי לב.

## אופי העיסוק בתחום
במדע אקדמי מודרני, נדיר למצוא אנשים המגדירים עצמם בראש ובראשונה כהרפטולוגים. רוב האנשים מתמקדים בתחום מסוים כגון אקולוגיה, אבולוציה, טקסונומיה, פיזיולוגיה או ביולוגיה מולקולרית ובתוך תחומים אלו מעלים שאלות הנוגעות או הנפתרות על ידי צפייה בזוחלים ודו-חיים. לדוגמה, ביולוג אבולוציוני שהוא גם הרפטולוג, יכול לבחון את התפתחותם של צבעי האזהרה בנחשים.

בתוך תחום ההרפטולוגיה ניתן להתמקד במחקר שדה, הרבייה ציבורית ופרטית, פעילות בצוות זואולוגי או כצוות במוזיאון, כאוצר, הוראה ועוד. קריירה בתחום ההרפטולוגיה מחייבת רקע מדעי נרחב ומגוון. אוניברסיטאות מעטות מציעות מסלול לימודים בתחום זה, ובהתאם לכך התחום תחרותי מאוד.

## לקריאה נוספת

* Kraig Adler (1989) Contributions to the History of Herpetology, Society for the study of amphibians and reptiles.


## קישורים חיצוניים

* אבולוציה והתנהגות בעולם החי, אבולוציה והתנהגות בעולם החי , קורס וידאו באתר אוניברסיטה מצולמת
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
זואוגאוגרפיה

[ממוזער|[לווייתן גדול-סנפיר הוא אחד מבעלי החיים שנודדים לאורך קילומטרים רבים מהאזור הארקטי או אנטארקטיקה לקו המשווה וחזרה והוא עובר מעל 25,000 קילומטרים בנדידה אחת.]]
[ממוזער|[נסטור הררי, תוכי האנדמי לאי ניו זילנד]]**זואוגאוגרפיה** (Zoogeography) היא ענף בביוגאוגרפיה העוסק בתפוצה הגאוגרפית של מיני בעלי חיים ותכונותיהם, כלומר בחקר מגוון ביולוגי ביחס לזמן ולמרחב, בנוסף לחקר התבניות בהתפלגות בעלי חיים בעבר, הווה ועתיד, ותהליכים המכוונים את ההתפלגויות האלה, זואוגאוגרפיה משלבת מידע על אקולוגיה היסטורית וכיום גנטיקה ופיזיולוגיה של אורגניזמים והשפעת לחצים סביבתיים (כולל תנועת היבשות, שינוי אקלים) על ויסות התפלגות גאוגרפית של חיות.
מדענים משתמשים בשיטות תאוריות ואנליטיות בבדיקת היפותזות בזואוגאוגרפיה, המדגימות את ההיבטים השימושים של זואוגאוגרפיה (תכנון מקלטים לבע"ח)

## גישות

* בגישה הסטטית מתארים את התפוצה של הזוחלים או של הקבוצה - גישה תיאורית, לא הסברית-סיבתית.
* הגישה הדינמית מסתכלת על התפוצה של הקבוצה או המין במבט על פני זמן. בוחנים את המצב בנקודת זמן מסוימת ויכול להיות שהתפוצה תשתנה בעתיד או הייתה שונה בעבר. ניתן להסתכל בשני כיוונים: אקולוגי כאשר שואלים למה רואים מין מסוים בבית גידול אחד ולא בשני - לדוגמה, מדוע רואים שנונית חולות במישור ימין ולא במצוקי עין-גדי. ההסבר יהיה מכיוון אקולוגי משום שהתנאים באזור זה נוחים ומתאימים לה יותר. או אבולוציוני כאשר שואלים על התפוצה במהלך האבולוציה, לדוגמה מהי תפוצת השנונית במהלך האבולוציה. כך אפשר לראות שהן הגיעו לנקודה זו כי מין קרוב אליהם, או מין שממנו התפתחו, היה קרוב לאזור.

## זואוגאוגרפיה ישראלית

בשנת 1870, כאשר אלפרד ראסל וולאס הגה את קו וולאס, הוקנתה חשיבות לראשונה לאזור הים התיכון שעד אז נחשב לאזור מעבר בלבד. ישראל מחולקת לשלושה אזורים: האזור הים-תיכוני המאופיין באזורי חורש ים תיכוני ובתה עם כמות משקעים שעולה מ-250 מ"מ בשנה. האזור האירנו-טורני, אזור צר יחסית בישראל, שמאופיין בכמות משקעים לא יציבה לעיתים אך הקטנה מ-250 מ"מ בשנה. האחרון זהו האזור הסהרו-ערבי עם כמות משקעים שנמוכה מ-150 מ"מ בשנה. בנוסף ישנה חדירה של האזור הסודאני, קטנה יחסית, בעיקר לאזור הבקע הסורי-אפריקני. ייצוג של אזורים אלו מקנה הטרוגניות גדולה בישראל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
אנדוקרינולוגיה

**אֶנְדּוֹקְרִינוֹלוֹגְיָה** (באנגלית: **Endocrinology**) היא תחום בביולוגיה וברפואה העוסק בחקר ההורמונים, היווצרותם, הרכבם ופעולתם.
המדע עוסק בחקר המבנה והפעולה של מערכת הבלוטות ההורמונליות בגוף האדם וההורמונים המופרשים על ידה.

## גיזרון
שמו של תחום מחקרי זה נגזר מיוונית: endokrinologia – ενδοκρινολογία. השם מורכב מהצירוף endo) ενδο), בתוך + krinein) κρίνειν), להפריש + logos) λόγος), מדע. משמעותה של המילה endocrine באנגלית היא "הפרשה פנימית" (לתוך נוזלי הגוף הפנימיים, בניגוד ל"אקסוקריני", שהיא הפרשה אל מחוץ לגוף, כמו במקרה של בלוטות זיעה ומערכת השתן).

## אנדוקרינולוגיה והורמונים
אנדוקרינולוגיה היא התחום הרפואי שעוסק בהורמונים ובבלוטות המפרישות הורמונים בגופנו. הורמון הוא חומר שאותו מפרישה בלוטה אל זרם הדם והוא משפיע על פעילותם של איברים שונים בגוף. בגופנו כמה בלוטות שמפרישות הורמונים:
* בלוטת התריס – שממוקמת בחלקו הקדמי של בסיס הצוואר ומפרישה את ההורמון תירוקסין.
* האדרנל – בלוטה שנמצאת בחלק העליון של הכליה ולכן מכונה בעברית בלוטת יותרת הכליה. היא מפרישה כמה הורמונים שונים.
* בלוטת יותרת המוח – שממוקמת בחלק התחתון של המוח ומפרישה הורמונים רבים ושונים.
* הלבלב – שמפריש בעיקר אינסולין וגלוקגון – הורמונים שאחראים לוויסות רמת הסוכר בדם.
* השחלות והאשכים: נוסף על תפקידם המרכזי – לשמש איברי רבייה (הם מכילים את הביציות ואת תאי הזרע) – הם גם בלוטות שמפרישות הורמונים שונים.

כאשר מתעורר חשד לבעיה רפואית בתחום הזה מופנה המטופל לרופא מומחה לאנדוקרינולוגיה. הבעיה האנדוקרינית השכיחה ביותר היא מחלת הסוכרת. הבעיות האנדוקריניות הן לרוב כרוניות ודורשות מעקב רפואי ארוך טווח – בדרך כלל לכל החיים.

## הכשרה
בישראל, אנדוקרינולוגיה היא תת-מקצוע של רפואה פנימית או של רפואת ילדים. ההכשרה הנדרשת לאנדוקרינולוג היא לימודי רפואה, שנת סטאז', ארבע שנות התמחות ברפואה פנימית או ברפואת ילדים ועוד כשנתיים של תת-התמחות באנדוקרינולוגיה. בשלב זה מרבית האנדוקרינולוגים ימשיכו להתמקצע בתת-מקצוע של אנדוקרינולוגיה למשך מספר שנים נוספות.

## הבלוטות האנדוקרינולגיות
הבלוטות האנדוקרינולוגיות מתאפיינות בגודלן ומשקלן הקטן וממוקמות בחלקים שונים של הגוף. בלוטות אלו מפרישות הורמונים בעלי השפעות על החיים של כל החלקים והתאים של הגוף.
אם כמות הורמונים אלה עלתה או ירדה מעבר לרמה הנדרשת אז קורים שינויים קריטיים שיכולים לגרום למוות עם הזמן.
הבלוטות האנדוקרנולוגיות מגיבות לצרכיו של גוף האדם באמצעות השפעה איטית של גורמים רבים: הורמונליים, פסיכולוגיים ורגשיים או על ידי מחלות כרוניות ועוד.
הורמונים מסווגים מבחינה כימית לשלוש קטגוריות: פפטידים, סטרואידים, ואמינים
ומבחינה תפקודית מסווגים לשתי קטגוריות:
# הורמונים המעוררים את הבלוטה כדי ליצור הורמונים אחרים.
# הורמונים המשפיעים על רקמות הבלוטות.

## ראו גם
ממוזער|רשימה של ההורמונים שנמצאו בבלוטות האנדוקריניות במערכת העיכול
* המערכת האנדוקרינית
* היפראנדרגוניזם
* פסיכונוירואנדוקרינולוגיה

## קישורים חיצוניים
* האגודה לאנדוקרינולוגיה – מידע רב מאוד למומחים בנושאים הקשורים לאנדוקרינולוגיה, פעילות האגודה, פרסומים, כנסים וקווים מנחים.
* כימיקלים המשבשים את פעילות המערכת האנדוקרינית – מתוך אתר הקרן לבריאות וסביבה, נדלה 23 בינואר 2014
* המחלק האנדוקרינולוגית מרכז רפואי הדסה 
*המחלקה האנדוקרינולוגית רמב"ם 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תחומים ברפואה
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
קטגוריה:המערכת האנדוקרינית
קטגוריה:הורמונים
קטגוריה:רפואה פנימית
נאונטולוגיה

**נאונטולוגיה** (באנגלית: **Neontology**) היא ענף במדע הרפואה העוסק בטיפול, התפתחות ותחלואה של תינוקות שרק נולדו. בניגוד לפלאונטולוגיה, בחקר היצורים בני זמננו. נאונטולוגיה מתייחסת גם למחקר של יצורים שנכחדו בעת החדשה.

אחד האספקטים המרכזיים של נאונטולוגיה הוא שימוש באמבריולוגיה ובאנטומיה לצורך השוואה בין יצורים שונים. בשיטות אלו ואחרות מבצעים הנאונטולוגים מחקרי הומולוגיה ביולוגיים ומחפשים קווי דמיון מורפולוגיים, שמסייעים במיון טקסונומי ובתובנות לגבי תהליך האבולוציה.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תחומים בביולוגיה
סרולוגיה

**סרוֹלוֹגיה** (באנגלית: **Serology**) הוא תחום בביולוגיה ובאימונולוגיה העוסק בחקר נסיוב הדם (המכונה גם "סרום") והתגובות בין נוגדנים ואנטיגנים.

## בדיקה סרולוגית
בדיקה סרולוגית משמשת למטרות אבחון של מחלות ומצבים רפואיים שונים, כאשר יש חשד לזיהום. זאת, באמצעות ניסיון לגילוי נוכחותם של נוגדנים נגד גורמי מחלות שונים ובהם חיידקים, נגיפים, טפילים ונוגדני חיסון עצמי. הבדיקה מתבצעת באמצעות דגימת דם, אך במקרים מסוימים, גם בדגימות של זרע או רוק.

סרולוגיה מאפשרת לקבוע האם התרחשה הדבקה בגורם מחלה מסוים וכן את שלב ההדבקה – הדבקה פעילה או זיהום ישן: על פי כמות וסוג הנוגדנים המתגלים בבדיקה.

בדיקות סרולוגיות כוללות שיטות רגישות, ספציפיות, לעיתים קרובות גם מאוד מהירות לאבחון וזיהוי סוגים שונים של מיקרואורגניזמים. הבדיקות מבוססות על היכולת של נוגדנים ספציפיים להקשר לאתר מיוחד של אנטיגן. אנטיגן (שהוא בדרך כלל חלבון או פחמימה שנוצר על ידי הפתוגן) נקשר על ידי הנוגדן, מאפשר לבצע סוג זה של בדיקה עבור אורגניזמים שאינם חיידקים. קישור זה מפעיל שרשרת של אירועים שניתן לזהות ולאבחן בקלות, בתלות בבדיקה. כאשר משתמשים בסדרת תגובות מורכבות יותר הידועות כאימונואסיי על בסיס מנגנון דומה ניתן לזהות, או למדוד, אנטיגנים הן של פתוגנים והן של חלבונים שנוצרו על ידי המאחסן המודבק על ידי הפתוגן כתגובה להדבקה.

דוגמה: על מנת להבחין בקפסולה חיידקית דרך התבוננות במיקרוסקופ אור ניתן להשתמש בשיטה סרולוגית שבה מדגירים חיידקים בעלי שכבת קפסולה עם סרום שמכיל נוגדנים ייעודיים כנגד הקפסולה (מופק מחיות מעבדה). הצמדות הנוגדנים לקפסולה יוצר תצמידים כבדים של נוגדנים-פוליסכרידים ששוקעים ונראים במיקרוסקופ אור כשכבה נפוחה סביב החיידקים.

עם המחלות שלצורך זיהויין נעשה שימוש בבדיקות הסרולוגיות נמנות איידס, צליאק וקורונה.

## בדיקות סקר סרולוגיות
בדיקות סקר סרולוגיות משמשות אפידמיולוגים לבדיקת שכיחות המחלה באוכלוסייה. סקרים כאלה מבוצעים לעיתים על ידי דגימה אקראית ואנונימית מדגימות שנלקחו לבדיקות רפואיות אחרות במטרה להעריך את שכיחות הנוגדנים של אורגניזם ספציפי או להערכת יחס הנוגדנים באוכלוסייה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
קטגוריה:אימונולוגיה
יוסף האפרתי

**יוסף האפרתי** (15 במרץ 1931 – 17 באפריל 1974) היה חוקר ספרות עברית ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב. נהרג במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.

## חייו
יוסף האפרתי נולד בתל אביב. הצטרף לגרעין של הנוער העובד שהקים בשנת 1949 את קבוצת "משאבים" שהקימה את קיבוץ משאבי שדה שבנגב.

בשנת 1960 עזב את הקיבוץ על-מנת שיוכל ללמוד ספרות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות השישים לימד ספרות עברית בגימנסיה העברית רחביה בירושלים.
[שמאל|ממוזער|250px|יוסף האפרתי בשיעור ספרות ב[הגימנסיה העברית רחביה|גימנסיה העברית רחביה בירושלים, ~1966]]

מלחמת ששת הימים פרצה באמצע לימודיו לתואר שני. הוא לחם במסגרת חטיבת ירושלים על הגנת העיר ועל כיבוש ארמון הנציב.

בנובמבר 1967 הוקם החוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, והעומד בראשו, פרופ' בנימין הרושובסקי, שהיה מורהו של האפרתי באוניברסיטה העברית, הזמין את האפרתי להצטרף לסגל החוג, אף שטרם סיים לימודי תואר שני. האפרתי נשלח להמשך לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ושם סיים את הדוקטורט. הוא חזר ארצה לעמוד בראש החוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב ובראש מכון כ"ץ לחקר הספרות העברית.

ב-17 באפריל 1974 נשלח להרצות בפני חיילים ברמת הגולן במוצב תל ענתר שבמובלעת הסורית, שם נפגע בפתחו של הבונקר ונהרג. הוא נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול. הותיר אחריו אשה, רות, פסיכולוגית במקצועה, וארבעה ילדים.

## מכתביו
***"על כמה מתכונות אמנות השירה של ביאליק",** עם מנחם פרי, 'עכשיו' 18/17, 1966, עמ' 67-43.
***האידיליה של טשרניחובסקי**, הביא לדפוס ד"ה פנימי (דוד הנגבי), ספרית פועלים, תל אביב, 1971.
***בלדות**, ליקט וערך יוסף האפרתי, ירושלים, 1964.
***המראות והלשון**, לתולדות התיאור בשירה העברית החדשה, מפעלים אוניברסיטאיים, תל אביב, 1976.
***שאול טשרניחובסקי**, מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו, ליקט וצירף מבוא וביבליוגרפיה יוסף האפרתי, עם עובד, תל אביב, 1976.
***שירים על ארץ ישראל**, ליקט וערך יוסף האפרתי, ירושלים, 1964.
***תבניות של אי התקשרות בשירת טשרניחובסקי**, בהדגשה על האידיליות שלו, לוס אנג'לס, 1970.

## לקריאה נוספת
* 'לזכרו של יוסף האפרתי ז"ל', **הספרות**, 17, 1974.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* שלומי גולדברג, פרופ' יוסף האפרתי, סרטון תעודה במסגרת "מורה לחיים", הערוץ הראשון
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:חוקרי ספרות עברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ספרות
קטגוריה:סגל הגימנסיה העברית רחביה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:בוגרי בית ספר בורוכוב (גבעתיים)
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:משאבי שדה: אישים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:זוכי פרס לאה גולדברג
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974