open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אברהם חיים דוד סופר

רבי **אברהם חיים דוד סופר** (מכונה גם בראשי תיבות אח"ד; ולעיתים: **שרייבר** או בכתיב יידי: **שרייבער**; ה'תרל"ז, 1877 – ז' בסיוון ה'תרצ"ז, 1937) היה מעסקני היהדות האורתודוקסית בגליציה ונשיא כולל חבת ירושלים.

## ביוגרפיה
נולד בדרוהוביטש לרבי יצחק לייב סופר. בצעירותו למד אצל דודו אחי-אביו רבי שמחה בונם סופר. נשא את צארטל בת ישעיה שרמן מקאשוי, והתגורר בבוריסלב, שם ניהל את העסק של אבי-אמו דוד לינדנבוים.

כאשר הוצעה לו רבנות פרשוב סירב להצעה.

## פעילות ציבורית
[ממוזער|350px|אח"ד סופר (משמאל), מלווה את רבי [אהרן רוקח (במרכז, חבוש בקולפיק), ואת רבי דוד מנחם מאניש באב"ד (ביניהם) בבואם לכינוס הרבנים בלבוב שנת ה'תרפ"ח.]]
בוועידה שנערכה בסונדובה וישנייה באלול תרס"ז לאחר פטירת אביו, בראשות רבי שלום מרדכי שבדרון ("המהרש"ם"), נבחר למלא את מקומו בראשות ארגון מחזיקי הדת וכולל גליציה, למינויו התנגדו בתחילה המהרש"ם, וגם האדמו"ר מבעלז רבי ישכר דב רוקח תמך במועמד אחר, אך האדמו"ר מצשינוב רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם תמך בו נחרצות, והוא נבחר לבסוף.

להנהגתו של הרב סופר הייתה אופוזיציה לוחמנית. מראשיה היה מנדל ראנד, מייסד שכונת בתי ראנד. העיתון קול מחזיקי הדת שתמך בו בתחילה, שינה לאחר מכן את מגמתו והצטרף למבקריו. לעומתם, האדמו"ר מצשינוב תמך בו באופן נחרץ.

בשנת תרע"ב התאחדו כולל ויז'ניץ, כולל אנטניא וכולל קוסוב לכולל מרכזי אחד. בעקבות האיחוד תבע הכולל המאוחד לקבל את כספי התרומות לארץ ישראל מכל דרום גליציה. כתגובה לכך הוציא ראח"ד סופר לאור קונטרס בשם "תשובה כהלכה", בו קבץ מכתבים מרבנים רבים בארץ ישראל ובאירופה הקובעים שהסכסוך נדרש להכרעה בבית דין בארץ ישראל, בניגוד לתביעתם של ראשי הכולל.
בין תומכיו החזקים בפרשה זו היה רבי אליעזר סג"ל מישל.

במלחמת העולם הראשונה מונה על ידי הקיסר פרנץ יוזף לרב צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי.

בשנת תרפ"ח נבחר כיושב ראש לכינוס רבני גליציה שנערך בלבוב.

היה מיודד עם אדמו"רי בעלז, ואף נלווה לאדמו"ר רבי ישכר דב רוקח בפגישה עם אנשי השלטון, כך למשל האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר מזכיר במכתבו שקיבל את הסברו של הרב סופר לאי הצטרפותו של האדמו"ר מבעלז לאגודת ישראל.

## פטירתו
נפטר בז' בסיוון תרצ"ז.
הרב יעקב אביגדור מבוריסלב הדפיס עליו ספר הספד בשם "איה סופר" בווריסלב תרצ"ז. לאחר פטירתו נקבר הרב אברהם חיים דוד סופר בבית הקברות היהודי הישן בבודפשט.

בנו משה שרייבר מילא את מקומו כנשיא כולל חבת ירושלים עד לפטירתו בכ"ה בניסן תשנ"ד. טרום מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל והתגורר בבני ברק בה כיהן גם כסגן ראש העיר.

## לקריאה נוספת
*מאיר וונדר, **[[אנציקלופדיה לחכמי גליציה]]**, חלק ג', ירושלים תשמ"ו, עמ' 1054.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-1937
קטגוריה:נשיאי כולל חבת ירושלים
קטגוריה:משפחת סופר
קטגוריה:יהודים גליציאנים
יהושע ארנברג

**הרב יהושע גרשון ארנברג** (נולד ב-30 בדצמבר 1953, כ"ד בטבת ה'תשי"ד) הוא ראש ישיבת כנסת יצחק בעיר חדרה, וחבר מועצת גדולי עולם התורה של בני תורה.

## ביוגרפיה
נולד בתל אביב ליצחק ולרחל ארנברג. למד בישיבת קול תורה, ולאחר מכן בישיבת פוניבז', שם היה לתלמידו של רבי אלעזר מנחם מן שך.

נישא לשושנה יפה פולק, ולהם שבעה ילדים. לאחר נישואיו התגורר בירושלים, ולמד בישיבת בריסק אצל רבי יוסף דוב סולובייצ'יק, וכן בישיבתו של הרב מנדל אטיק. לאחר מכן עבר להתגורר בבני ברק ולמד בחברותא עם הרב טוביה נוביק.

בשנת תשמ"ו הקים בעידודו של הרב שך את ישיבת כנסת יצחק בבני ברק. בשנת תשמ"ט עברה הישיבה לעיר חדרה, ויחד עימה עבר להתגורר בקריית הישיבה בחדרה. במקביל לראשות הישיבה, הרב ארנברג מנהיג את הקהילה החרדית המקומית, המרוכזת סביב הישיבה ומוסדות החינוך הנלווים לה.

הרב ארנברג מזוהה עם הפלג הירושלמי במחלוקת בציבור הליטאי. בעקבות כך בשנת תשע"ד הורה הרב שטיינמן לנאמניו לעזוב את הישיבה לישיבת תורה בתפארתה.

בשנת תשע"ט הכריז הרב ארנברג כי יפסיק ליטול תקציבים מהמדינה עבור מוסדותיו.

## שיעוריו
בשונה מראשי ישיבות הנוהגים למסור שיעור כללי אחת לשבוע, הרב ארנברג מוסר לעיתים קרובות שלושה שיעורים כלליים יום אחר יום. כמו כן זמן השיעור ארוך מהמקובל בישיבות.

שיעוריו הודפסו בחוברות מיוחדות, אך לא הופצו באופן רשמי.

## ספריו
***שפתי דעת** מאמרים על התורה והמועדים.
***שפתי רננות** קבצים תורניים בעניינים שונים.
## קישורים חיצוניים
* 
* הרב יהושע ארנברג באתר כיכר השבת
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בארץ ישראל
קטגוריה:חברי מועצת גדולי עולם התורה
קטגוריה:בוגרי ישיבת קול תורה
קטגוריה:חדרה: רבנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
רב חנא בר חנילאי

**רב חנא בר חנילאי** היה אמורא בבלי בן הדור השני והשלישי (המאות ה-3 וה-4 לספירה). תלמיד מובהק של רב הונא.

מקום מגוריו אינו מופיע בספרות חז"ל, אך מדברי התלמוד עולה כי עירו הייתה פרבר הסמוך לסורא, עירו של רבו רב הונא, והיא הייתה תחת אחריותו ההלכתית של רב הונא, שהיה רבה של סורא. לדעת הרב אהרן הימן מקום מגוריו היה מתא מחסיא, שנחרב בימיו ונבנה שוב בהמשך ימי האמוראים. מהתלמוד עולה שהיה אדם חשוב ומכובד, והוא אף מכונה 'אדם גדול' כלומר תלמיד חכם, הטרוד בשמועתו (כלומר, שראשו תפוס בלימודיו), אך לא מופיע כל דבר הלכה או אגדה ממנו. עם זאת, בתלמוד מופיעה קושיה שהקשה, וכן שאלה הלכתית ששאל את רבו רב הונא. בדברי ריא"ז הוא מתואר כצדיק "שהיה גומל חסדים ביותר".

אזכורו הבולט והמפורסם, הוא אודות מעשי הצדקה המיוחדים שלו, ועל ביתו שנחרב. בתלמוד בבלי מסופר על עולא ורב חסדא שהלכו יחד בדרך, ועברו על יד תל חרבות שהיה לפני כן ביתו של רב חנא בר חנילאי. לנוכח המראה נאנח רב חסדא. עולא, שהיה אמורא ארץ-ישראלי ונחותי, לא ידע את הרקע ושאל את רב חסדא על סיבת אנחתו. רב חסדא הסביר לו את סיבת האנחה, תוך פירוט תיאור מעשי הצדקה של רב חנא בר חנילאי בביתו:

במגבית צדקה שערך רב הונא, מופיעה השתתפותו באופן ייחודי מבין כל בני מקומו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

חנא בר חנילאי
דער איד

**דער איד** הוא שבועון ביידיש היוצא לאור בארצות הברית. נוסד בשנת ה'תשי"ג (1953), וכיום יוצא לאור על ידי חסידי סאטמר, אך הוא משמש ציבורים נרחבים דוברי יידיש. 

לשונו של העיתון והכתיב הנוהג בו תואמים את ניב היידיש המקובל בסאטמר, השונה מהיידיש התקנית המפוקחת בידי ייוו"אָ, שהיא הניב המקובל בספרות האקדמית. עובדה זו באה לידי ביטוי כבר בשם העיתון, שעל פי הכתיב הסטנדרטי צריך היה להיות "דער ייד".

## היסטוריה
העיתון הוקם בשנת תשי"ג (1953) על ידי אהרן רוזמרין, שהיה לפני כן מצוות הכותבים בדער מארגען זשורנאל. יחסית לעיתוני היידיש באותה תקופה, היה דער איד העיתון המזוהה ביותר עם החרדים בארצות הברית. העורך הראשון היה הוגה הדעות אוריאל צימר.

בסביבות שנת ה'תשט"ו (1955) מכר רוזמרין את השליטה בעיתון לחסידות סאטמר, מאז ואילך היה האדמו"ר מסאטמר רבי יואל טייטלבוים מתווה הקו של העיתון; קו חסידי-שמרני ואנטי ציוני, באופי הקנאי של חסידות סאטמר. בתקופה זו יצא העיתון לאור אחת לשבועיים. האדמו"ר מסאטמר מינה את בערל פרידמן , בנו של ליפא פרידמן , לעורך ראשי של העיתון. העיתון הודפס מעל 40 שנה בבית הדפוס של סנדר דייטש .

בשנת ה'תשל"ב (1972) שודרג העיתון על ידי חיים משה שטאובר, והוא החל לסקר חדשות עולמיות. מאז החל לצאת לאור בקביעות מידי סוף שבוע.

העיתון שימש במשך כ-40 שנה כעיתון החרדי היחידי באמריקה, עד לפרישתו של אברהם פרידמן , ששימש כעורך בעיתון, שעזב את המערכת בשנת ה'תשמ"ו (1986) וייסד את העיתון די צייטונג  הנוקט בגישה א-מפלגתית ומאופיין בסקירה פוליטית רחבה יותר מדער איד.

אחרי הפיצול בחסידות סאטמר בשנת תש"ס, נמצא העיתון בשליטת הבן הצעיר הרב זלמן לייב טייטלבוים. חסידי האח, הרב אהרן טייטלבוים, הקימו עיתון מתחרה בשם "דער בלאט".

## תפוצה, מאפיינים ועורכים
על פי מגזין טאבלט, נכון לשנת 2018 העיתון "דער איד" נמכר ברחבי העולם במחזור של כ-80,000 עותקים. העיתון מפרסם גם מהדורה יומית, שעל פי אתר האינטרנט שלו מנויים בו כ-15,000 קוראים.

כמקובל בעיתונות החרדית העיתון נמנע מלפרסם תמונות נשים והוא מצנזר חדשות תרבות וספורט. מעבר לכך, העיתון מוביל קו נוקשה נגד מדינת ישראל והציונים, ואף נגד אגודת ישראל ושאר המפלגות של הציבור החרדי בישראל. לעיתים קרובות הוא אף כותב בסגנון לעגני וסרקסטי נגד אגודת ישראל ותנועות נוספות אותן הוא מזהה כציוניות. העיתון נוטה לסקר מחלוקות פנימיות בין שתי חצרות סאטמר.

העורך הראשי של העיתון כיום הוא אהרן פרידמן , ומאמר המערכת נכתב על ידי משה יודא (לייב) דייטש . בין העורכים נמנים גם וולף דייטש  ואביו שמואל אהרן דייטש, בנו של סנדר דייטש; והרשל פרידמן , אחיו של עורך העיתון אהרן פרידמן, הכותב תחת שמות העט "פ. הירש", "באבד" ושמות אחרים.

## ראו גם
* עיתונות חרדית

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר המהדורה היומית של "דער איד"
* ארכיון עיתוני דער איד משנת 1991 ואילך
* דער איד במכלול היידית

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידות סאטמר
קטגוריה:עיתונות חרדית
קטגוריה:עיתונים ביידיש
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: עיתונים
קטגוריה:יהדות ניו יורק
רוסיה האדומה

ממוזער|רוסיה האדומה (באדום) ביחס לשטחה של פולין כיום (בוורוד)
**רוסיה האדומה** או **רותניה האדומה** (לטינית: **Ruthenia Rubra** ;**Russia Rubra**; אוקראינית: **Червона Русь**; פולנית: **Ruś Czerwona** ,**Ruś Halicka**; רוסית: **Червонная Русь**; יידיש, במקורות ארכאיים: **רייסן** או **רייסין**, וגם "גליל לבוב") היא טריטוריה היסטורית במרכז ומזרח אירופה הכולל את נסיכויות דרום מערב רוס של קייב: מחוז פשמישל  ומחוז בעלז . גבולות רוסיה האדומה השתנו מספר פעמים במשך מאות השנים של קיומה, ובתקופות מסוימות התרחבה גם לחלקים מפולין קטן, פודוליה, אוקראינה של הגדה הימנית וווהלין. הערים שבמרכזה הן פשמישל ובלז, והיא כללה גם ערים מרכזית כגון חלם, זמושץ', קרוסנו וסאנוק (כיום בפולין), וכן את הערים לבוב וטרנופול (כיום באוקראינה). בתקופה מאוחרת הייתה בירתה לבוב. גבולה המערבי של רוסיה האדומה הוא פולין קטן.

השטחים שהיו בעבר רוסיה האדומה מחולקים כיום בין דרום-מזרח פולין למערב אוקראינה.

## היסטוריה
בראשית ימי הביניים היא הייתה חלק מרוס של קייב, ומשנת 1199 נכללה בנסיכות האליץ'-וולין. רותניה האדומה הוזכרה לראשונה בשם זה בכרוניקה פולנית משנת 1321. היא הייתה החלק של רותניה  שנרכש על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין במהלך המאה ה-14 וסופח לממלכת פולין. בתקופתו (1333–1370) חל עיור באזור, ונוסדו ערים חדשות רבות.

לאחר חלוקת פולין הראשונה, ב-1772, רוסיה האדומה נהייתה גליציה המזרחית שתחת ממלכת הבסבורג האוסטרית, מלבד פודוליה שהועברה לאימפריה הרוסית.

## יהדות רוסיה האדומה
יהודי רוסיה האדומה ("יהדות רייסן") של העת החדשה המוקדמת היו במעמד קורפורטיבי זהה לשל הפולנים העירוניים, והותרה להם חכירת קרקעות. מעמד זה היה נמוך משל הפולנים האצילים - שהיו בעלי זכות על קרקעות, אך גבוה משל הרותנים, היוונים-קתוליים, שרובם היו צמיתים משוללי כל זכות על קרקעות. האצולה הפולנית קיימה שיתוף פעולה אינטרסנטי עם היהודים, שכחלק ממנה זכו היהודים להגנה של האצולה הפולנית מפני העוינות העירונית, מפני התפרעויות האיכרים הרותנים, ומפני התנכלויות הכנסייה הקתולית.

רוסיה האדומה הייתה אחת מה"ארצות" של ועד ארבע ארצות. הקהילה המרכזית ששלטה על רוסיה האדומה הייתה הקהילה היהודית בלבוב, והיא זו שייצגה אותם בוועד. תשע הקהילות הראשיות ברוסיה האדומה היו: לבוב, ברודי, ז'ולקווה, טיסמניץ, בוטשאטש, ברודשין, רוהטין, ליסקא, וזלוטשוב.

משרת הרבנות של לבוב איחדה תחתיה בדרך כלל גם את משרת רב המדינה. לאחר פטירתו של החכם צבי, ועם מינויו של רבי יעקב יהושע פלק לתפקיד לאחר סכסוך קשה עם תומכי חתנו של רבי אריה לייב מאמסטרדם, כמה ממנהיגי הקהילה לא ראו בעין יפה את המינוי וכעבור מספר שנים, בשנת תפ"ד, גרמו להדחתו של רבי יעקב יהושע פלק על ידי הסטרוסטה  של לבוב. תחתיו מונה רבי משה חיים חריף, אך המדינה כולה נותרה נאמנה לרבנותו של רבי יעקב יהושע שהודח שלא כדין, לטענתם, והמשרה נותרה מפוצלת מאז ועד לביטולו של ממסד ועד ארבע ארצות.

גם לאחר שעבר רבי יעקב יהושע פלק לכהן ברבנות ברלין, נותר במשך השנים הראשונות להחזיק בתואר רב המדינה, עד שבשנת תצ"ה נבחר לתפקיד רבי יצחק סג"ל לנדא. אחריו כיהן בתפקיד רבי מאיר מרגליות שהיה האחרון בתפקיד זה.

## קישורים חיצוניים

## ביאורים והרחבות

## הערות שוליים

קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:טריטוריות היסטוריות
קטגוריה:אירופה: אזורים
קטגוריה:גליציה
קטגוריה:פולין: אזורים היסטוריים
משה חיים חריף

רבי **משה חיים חריף** (מכונה: **ר' חיים ר' לייזרס**; נפטר בין השנים ה'תקי"א-ה'תקכ"ז, 1751-1767), מרבני גליציה, רבה של לבוב לאחר הדחתו של רבי יעקב יהושע פלק, תוך מחלוקת עם ראשי הקהילות שבסביבות לבוב, נמלט לבסרביה במהלך משפט האחים רייצס.

## ביוגרפיה
נולד לרבי אליעזר לייזר מלבוב (בן רבי זכריה מנדל בן אריה לייב) ולבתו של רבי פנחס משה חריף מלבוב. היה בן יחיד להוריו. נשא את גיטל שרה בת רבי יהודה לייב ר"מ בלבוב. בצעירותו כיהן כאב"ד קומרנא ומשנת ה'תע"ט כרבה של זלוטשוב.

בקיץ שנת ה'תפ"ד (1724) פעל קנצלר הכתר  יאן סטניסלב יבלונובסקי  להדחת רבי יעקב יהושע פלק ממשרת הרבנות בלבוב, לפי בקשת חלק מראשי הקהילה שהיו קרובי משפחתו של רבי משה חיים חריף, ובמקומו קיבל את המשרה רבי משה חיים חריף, שהיה יליד העיר ונכד לרבניה הקודמים. רבי משה חיים חריף נדרש לשלם סכום כסף גדול לרשויות על מנת שלא יודח גם הוא. רבי יעקב יהושע פולק עזב לבוטשאטש, שם מחותנו רבי לייבוש, "ראש מדינה" של גליל לבוב מטעם ועד ארבע ארצות, כינס את מנהיגי ועד המדינה בקוליקוב בחודש תמוז ה'תפ"ד. 13 ממנהיגי ועד המדינה חתמו בכינוס זה על הצהרה לטובת רבי יעקב יהושע פלק, ובה נאמר כי הקהילות שבגליל לבוב מכירות בו כרב המדינה, והן אף דורשות מאנשי לבוב לפצות את הרב המודח בסכום של 30,000 זהובים. 
כתוצאה מכך כיהן רבי משה חיים ברבנות קהילת לבוב בלבד, ואילו כרב המדינה של גליל לבוב, היא רוסיה האדומה, רק רבי יהושע הוכר על ידי הקהילות שבמחוז.

בפסח תפ"ח, לקראת משפט האחים רייצס, נאסרו רבני וראשי הקהילה בלבוב בחשד לשכנוע מומר לשוב ליהדותו. רבי משה חיים שהה בעת המאסר בז'ולקייב, והוא הצליח להימלט באישון לילה בסיוע ידידיו לבסרביה שהייתה בשליטת האימפריה העות'מאנית. בשארית חייו התגורר בחאטין, ובה נפטר בין השנים תקי"א לתקכ"ז.

אשתו גיטל שרה עברה להתגורר אצל בנה רבי יעקב יצחק בזמושץ' ושם נפטרה בט"ו בטבת ה'תקכ"ז.

## משפחתו
*בנו הבכור (לא ידוע שמו) - נשא את לאה בתו הרביעית של החכם צבי בזיווגה הראשון.
*בנו רבי אליעזר לייזר
** בנו רבי אברהם - חותנו של רבי זאב דב שיף, בעל "מנחת זיכרון".
*בנו רבי יעקב יצחק הוכגלרנטר מזאמושץ'.
** בנו רבי יוסף הוכגלרנטר.

## לקריאה נוספת
*רבי צבי הירש הורוויץ, '''כתבי הגאונים''', פיוטרקוב תרפ"ח, עמ' 28-31.
* מאיר וונדר, **אלף מרגליות**, ירושלים תשנ"ג, עמ' 468.

## ביאורים והרחבות

## הערות שוליים

קטגוריה:לבוב: רבנים
קטגוריה:רבנים גליציאנים
יעקב שמשון הגר

רבי **יעקב שמשון הגר** (ביידיש: **האגער** או **האגר**, ה'תקע"ג, 1812/1813 – י"ט באדר ה'תר"ם, 2 במרץ 1880) היה האדמו"ר השלישי בחסידות קוסוב.

## ביוגרפיה
נולד בקוסוב כבן בכור לרבי חיים מקוסוב, ה"תורת חיים", ולציפורה בת רבי יהודה מאיר משפיטובקה.

בשנת ה'תקפ"ח נישא. החתונה התקיימה בשפיטובקה בבית סבו רבי יהודה מאיר משפיטובקה. לזוג לא היו ילדים, ועקב כך הם התגרשו לאחר 10 שנים. הוא נישא בשנית לבתו של דוד שטרנהל מקולומיאה, אך גם היא לא ילדה ילדים, וגם הם התגרשו. בשלישית נישא בשנת ה'תרט"ו לחוה בת רבי יעקב יוסף השני מאוסטרהא, וממנה נולד לו בנו היחיד רבי משה.

מסורת חסידית מספרת שרבי יעקב שמשון תלה את צרותיו בנישואין, ואת העובדה שלא נולדו לו ילדים, בהקפדתו של רבי משה צבי מסאווראן בעת נישואי אחיו רבי יוסף אלטר הגר עם נכדת רבי משה, אז התערב לטובת אביו בוויכוח שהתעורר בין המחותנים. על פי אותה מסורת, כשנישא בשלישית הלך רבי יעקב שמשון לקברו של רבי משה לפייסו, והוא אכן נגלה אליו אחר כך בחלום ובישרו שייוולד לו בנו, ואף ביקשו שיקרא לו על שמו. קיים גם מכתב שכתב אביו רבי חיים למחותנו רבי משה מסאווראן, בו הוא מבקש ממנו להתפלל על בנו רבי יעקב שמשון; בתקופה זו הוא עדיין היה נשוי לאשתו הראשונה.

## אדמו"רות
בשת ה'תרי"ד נפטר אביו, ורבי יעקב שמשון התמנה לאדמו"ר בקוסוב. חלק גדול מהחסידים, ובהם תלמידי החכמים פנו אל אחיו הצעיר, רבי מנחם מנדל, מייסד חסידות ויז'ניץ - ה"צמח צדיק", שהחל לכהן כאדמו"ר בעיירה ויז'ניציה הסמוכה. אח נוסף, רבי יוסף אלטר הגר, מייסד חסידות רדוביץ גר בתחילה בקוסוב, על ידו, וכעבור תקופה עבר לגור ברדאוץ (ראדעוויץ) שם החל לכהן כאדמו"ר.

בצוואת אביו נכתב שאם יעלה רבי יעקב שמשון לארץ ישראל יקבל את ביתו בצפת. יש המשערים את הסיבה לכך שבאותה עת לא נפקד עדיין בבנים וישיבת ארץ ישראל מסוגלת לכך בעקבות כך, החל בהכנות לעלות לארץ ישראל ונסע להיפרד מגדולי דורו; בהיותו אצל רבי שלום מבעלז הורה לו להישאר במקומו ולא לעלות, באומרו שאביו כבר מסכים כעת שיישאר.

נהג ללמוד מדי יום בספר "אוהב ישראל". בדרך כלל לא אמר דברי תורה בעת הטיש, ונותרו ממנו רק מעט דברי תורה. בנו רבי משה סירב להדפיס את דברי תורתו, בגלל שאביו לא הורה לו לפרסם אותם.

כמה שנים לפני פטירתו פסק מלדבר, וקולו לא נשמע יותר. רק לעיתים היה ניגש להתפלל לפני התיבה, ואז שמעו אותו. תקופה לפני כן דיבר הרבה בגנות אוויר העולם השפל, ושלא כדאי אפילו להוציא הגה מפיו לאוויר העולם. כשאחיו רבי מנחם מנדל בא לבקרו, ושאלו למה אינו מדבר, הראה לו מהחלון את בית העלמין כשהוא מרמז לו בכך על התכוננותו לפטירה.

אביו רבי חיים כיבד אותו, ובעת נישואי אחיו רבי יוסף אלטר כיבדו להיות ה"שושבין" להוביל את אחיו לחופה. כך גם בברית המילה לאחיו הצעיר רבי מנחם מנדל, כיבדו אביו בסנדקאות.

גם רבי חיים הלברשטאם מצאנז העריכו, וכשחלה שלח אליו קוויטל.

תקופה מסוימת שימש אצלו הרב יוסף יהודה שטרסברג כגבאי וכותב המכתבים, במקביל לתפקידו כדיין.

## משפחתו
כאמור נישא רבי יעקב שמשון שלוש פעמים. לא ידוע מי הייתה אשתו הראשונה, לה היה נשוי 10 שנים. אשתו השנייה הייתה בתו של רבי דוד שטרנהל, וגם ממנה לא נולדו לו ילדים. אשתו השלישית הייתה חווה (נפטרה כ"ב בחשוון תרמ"ג), בת הרב יעקב יוסף מאוסטראה נכדו של רבי יעקב יוסף מאוסטראה מחבר הספר "רב ייבי". הייתה נשואה לפני כן לבנו של רבי משה טברסקי מקוריסטשוב, שנפטר בצעירותו.

בנם היחיד היה רבי משה, והוא הוכתר לאדמו"ר בקוסוב על מקום אביו כשהוא בן 20.

## קישורים חיצוניים
*
*
* הרה"ק רבי יעקב שמשון זיע"א מקאסוב באתר יהודי בוקובינה

## הערות שוליים

קטגוריה:אדמו"רי קוסוב
קטגוריה:רבנים גליציאנים
שמעון אהרן סופר

רבי **שמעון אהרן סופר-שרייבר** (תמוז ה'תרנ"ו, 1896 – כ"ה בתשרי ה'תש"ג, 1942) היה ראש ישיבה בסלובקיה ורבה של נובומסטא . נספה ב.

## ביוגרפיה
נולד בקרקוב בשנת תרנ"ו למשה סופר מווינה, בנו של רבי יואל סופר ונכדו של רבי רבי שמעון סופר, ולחיה לבית רוזנברג. בנעוריו למד בישיבתו של רבי יוסף צבי דושינסקי בגאלאנטא, ולאחר מכן אצל רבי עקיבא סופר בפרשבורג. הוסמך להוראה בידי מספר רבנים: רבי ישעיהו פירסט מווינה, רבי יוסף נחמיה קורניצר מקרקוב (שהיה דודן של אביו רבי משה), ורבי יוסף צבי דושינסקי.

לאחר שסיים את לימודיו עסק במסחר. בסביבות שנת ה'תרפ"ה נשא את מירל בת שמחה כהן מנירנברג, ממנה נולדו לו שמונה ילדים.

את כספי הנדוניה שלו הוא השקיע במסחר, אך הפסיד אותם. לאחר שהתרושש מינה אותו רבי שמואל דוד אונגר להיות ראש הישיבה בעירו טירנא בשנת ה'תרפ"ז, ובשנת ה'תרצ"ט בערך נתמנה להיות רבה של נובומסטא.

בשנת תרצ"ט התנהל פולמוס בינו לבין רבי ישכר שלמה טייכטל על כשרותו של שמן שמעורב בו שומן המיוצר בעירו נובומסטא, אותו אסר רבי שמעון אהרן בתמיכת רבי עקיבא סופר מפרשבורג בניגוד לדעתו של רי"ש טייכטל.

## פטירתו
במלחמת העולם השנייה, במהלך אקציה שנערכה בפסח ה'תש"ב, הוא נשלח מביתו עם אשתו ושמונת ילדיו למחנה באזור לובלין. הרב אונגר השתדל להציל אותו משם, אך ללא הועיל. מן המחנה עלה בידי הרב סופר להבריח מכתב, שבין היתר הביע בו את דאגתו לבנו שנהיה בר מצווה, וביקש שיספקו לו תפילין - "דבר שיגרום לו שמחה מרובה בעודו במיצר". מכיוון שרק מעטים מבין היהודים שהגיעו לאותו המחנה שרדו, אין עדות ברורה על הנסיבות שבהן הוא נספה, אך יש הסבורים שהוא נספה בסוביבור או בלוברטוב בתשרי ה'תש"ג יחד עם ילדיו ומשפחתו.

מכתבים תורניים ממנו בשו"ת "מקדשי השם", ובקובץ "דבר ההתאחדות" של תלמידי רבי יוסף צבי דושינסקי.

## קישורים חיצוניים
*הרב שמעון אהרן הי"ד שרייבר סופר, באתר בז"ך לבונה.
*סופר, שמעון אהרן, באתר רבנים שנספו בשואה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי 1896
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:משפחת סופר
קטגוריה:ראשי ישיבה הונגרים
קטגוריה:רבנים סלובקים
המטבח הפורטוגזי

[ממוזער|מאפה [פסטל דה נאטה]]
ממוזער|פרנסזיניה
ממוזער|נקניקיית לינגויסה חתוכה
ממוזער|פסטל דה בקליאו
**המטבח הפורטוגזי** הוא מטבח מסורתי ועשיר המשלב השפעות ים-תיכוניות עם מאפיינים ייחודיים שהתפתחו לאורך ההיסטוריה של פורטוגל ומתאפיין בשימוש נרחב בדגים, מאכלי ים טריים, יינות אזוריים, גבינות מקומיות וקינוחים ייחודיים.

## מאפיינים עיקריים
המטבח הפורטוגזי מתבסס על מרכיבים מקומיים טריים ולאורך ערי החוף נהוג לאכול מאכלי ים ודגים כגון: בקלה מומלח הנקרא בקליאו, סרדינים צלויים (Sardinhas Assadas) ומרקים מסורתיים כמו קאלדו ורדה ובאזורים המרוחקים מהחוף, ניתן למצוא מאכלים העשוים מבשר בקר וחזיר.

המאכלים במטבח הפורטוגזי כוללים לרוב שימוש בשמן זית, שום, בצל, ועשבי תיבול ואחת המנות המסורתיות היא תבשיל פירות ים המוכן בכלי מתכת הנקרא קטפלנה.

כמו כן, נפוץ שימוש בפלפל חריף הנקרא פירי פירי המוסיף חריפות למנות שונות.

## ייצור יין וגבינות
לפורטוגל מסורת ייצור יין עתיקה וענפה והיינות המפורסמים ביותר כוללים את יין הפורט המתוק שמקורו בעיר פורטו ויין שמקורו באי מדיירה.

גבינות פורטוגזיות מסורתיות כוללות את גבינת סרה דה אסטרלה ואת גבינת קשטלו ברנקו, אשר שתיהן זכו לכינוי מקור מוגן.

## קינוחים ומתוקים
הקינוחים הפורטוגזיים מאופיינים בשימוש נרחב בחלמונים וסוכר, רבים מהקינוחים נקראים קינוחי נזירים (Doces Conventuais) מכיוון שמקורם במנזרים קתוליים, בהם נזירות השתמשו בחלמונים כציפוי ליין או גיהוץ בדים.

הקינוח המוכר ביותר הוא הפסטל דה נאטה זהו מאפה קרם ביצים פריך ומתוק, אך ישנם גם קינוחים נוספים כגון: מרמלדת חבושים (Marmelada) וממתקי שקדים דמויי מרציפן.

## מסורת הליקרים והאירוח
בפורטוגל קיימת מסורת של שתיית ליקרים במפגשים חברתיים, בעיקר ליקר דובדבנים בשם ג'ינג'יניה (Ginjinha) והוא מוגש לרוב בכוסות קטנות עם דובדבן שלם בתחתית.

## השפעות על מטבחים אחרים
המטבח הפורטוגזי השפיע רבות על המטבחים של ברזיל, אנגולה, מוזמביק ומקאו, שהיו בעבר חלק מהאימפריה הפורטוגזית. 

המטבח הברזילאי, למשל, אימץ מנות פורטוגזיות אך שינה אותן בהתאם למרכיבים המקומיים, כמו הכנת מרמלדת גויאבות במקום מרמלדת חבושים.

## מאכלים

### צמחוני
* סבולאדה

### דגים

* בקליאו
* פסטל דה בקליאו

### בשרים

* פוט-או-פה
* פרנסזיניה
* ביטוק
* דובראדה
* ביפאנה
* מיליו פריטו
* קוזידו

### לחמים

* בולו דו קאקו
* פולאר
* ברואה

### גבינות

* גבינת סרה דה אסטרלה
* גבינת קשטלו ברנקו

### קינוחים

* פסטל דה נאטה
* טיג'לדה
* בולו דה ארוז
* אלטריה
* אובוש מולש
* ג'יזאדה
* בולו דה מל
* קווינדים
* פסטל דה פייז'או
* פסטל דה טנטוגל
* פרטורה
* פיליו

### נקניקים

* לינגויסה
* אמבוטידו
* בוטיו
* פארינהיירה
* פאיו
* חמון איבריקו
* צ'וריסו

### מרקים

* קאלדו ורדה
* אסורדה
* אלהאירה
* גספצ'ו

### משקאות

* ביקה
* גלאו
* פונצ'ה

## קישורים חיצוניים

* מנות עיקריות
* תיאור עקרונות המטבח

*
קטגוריה:מטבחי אירופה
מונבז (תנא)

**מונבז** היה תנא שחי ככל הנראה בדור הרביעי של התנאים. הוא מוזכר כמי שדן בלימוד לפני רבי עקיבא, ועל כן נחשב כתלמידו. יש הסוברים כי היה צאצא של מונבז המלך.

## אזכורו
מונבז מוזכר בספרות חז"ל כמי שדן לפני רבי עקיבא בשני דיונים הלכתיים:
# בגדר שוגג המחייב בקרבן חטאת, שלדברי מונבז אינו אלא באופן שהייתה לו ידיעה לפני אותה השגגה. מסיבה זו, למונבז, תינוק שנשבה או גר שהתגייר בין גויים (שאינו בקיא בכל האסור והמותר ביהדות) אינם צריכים להביא קרבן חטאת על עבירות שעשו בשגגה. התלמוד מבאר כי שיטתו של מונבז משליכה על כך שלשיטתו מי שאינו יודע שמעשהו מחייב קרבן חטאת כשנעשה בשוגג, אף הוא נחשב כשוגג, למרות שעשה אותו בידיעה שהדבר אסור (מה שנחשב מזיד לחולקים על מונבז).
# בדין מצורע הנרפא מצרעתו, שלדברי מונבז עליו לספור שבעה ימים לפני שיקרא לכהן להתחיל בתהליך טהרתו, כשם שזב סופר שבעה ימים מתום זיבתו ורק אז מתחיל בתהליך טהרתו.

בשני הדיונים משתמש רבי עקיבא בהוכחה בדרך השלילה: שאם כדבריו של מונבז, יוצא לכאורה דין תמוה או אבסורדי. למרות זאת, מונבז משיב שאכן כן הם הדברים ("כל שכן [ש]הוספת"), ואין זו תמיהה או אבסורד. בדיון השני, לגבי מצורע, רבי עקיבא ממשיך ומתמיה את מהלכו של מונבז (תוך שימוש בכלל של דיו לבא מן הדין להיות כנידון). לא מופיעה תשובת מונבז לדברי רבי עקיבא אלו.

## זהותו
מונבז נחשב כתנא.
מונבז מופיע כתלמידו של רבי עקיבא. על פי זה, הוא מצוין כבן הדור הרביעי לתנאים.

יש הסבורים כי קיים קשר בין מונבז שדן לפני רבי עקיבא למונבז המלך, וככל הנראה היה אותו מונבז שדן לפני רבי עקיבא צאצא של מונבז המלך (ונקרא על שמו).
לאור הדברים עולה הנחה כי גיורו של מונבז המלך היה בין גויים, ובדיונו עם רבי עקיבא ניסה למצוא צד פטור על שגגותיו של מונבז המלך בתקופה שהיה בין הגויים.
רבי דוד פארדו העלה את ההשערה כי מונבז הדן לפני רבי עקיבא הוא מונבז המלך בעצמו.

## לקריאה נוספת
* שאול חנא קוק, "התנא מונבז והמלך מולבז", בתוך: **מזרח ומערב**, כרך ב', חוברת ו' (תרפ"ט), עמ' 471–472

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור הרביעי לתנאים
עלי גפן

**עלי גפן** הם עלי צמח הגפן המשמשים במטבחים של מספר תרבויות כעטיפה למאכלים ממולאים מבושלים.

## שימוש במטבח, הכנה והגשה
לרוב קוטפים אותם טריים מהגפן וממלאים אותם בתערובת של אורז, בשר ותבלינים, ואז מבשלים אותם על ידי הרתחה או אידוי. אפשר להגיש עלי גפן ממולאים כמנה ראשונה או כמנה עיקרית.

בין המטבחים המשתמשים בעלי גפן נמנים בעיקר מטבחים שהושפעו מהמטבח הטורקי, שם נקרא המאכל סרמה, בהם המטבח המזרח-תיכוני-רבתי, למרכזו ומזרחו, ומטבחי הבלקן ,
ומטבחים נוספים כמו המטבח הווייטנאמי, המטבח הרוסי והמטבח האוקראיני .

שוק העיר העתיקה בירושלים הנמשך משער שכם מתאפיין, בין היתר, ברוכלות ערביות הממיינות ומוכרות עלי גפן.

## בהלכה היהודית
עלי הגפן עצמם מותרים באכילה, אך קיים בהם חשש גבוה להימצאות חרקים זעירים בעיקר בחריצי העלה, והם טעונים בדיקה מדוקדקת. ביהדות ארצות האסלאם, בה השימוש בעלי הגפן למאכל היה רווח, עמדו על בעייתיות זו כבר במאה ה-18, ורבנים רבים אסרו את אכילת עלי הגפן, ומהם שאף החרימו את מי שעובר ואוכל. הדברים הובאו גם אצל חלק מפוסקי יהדות אשכנז, בין הקהילות שנהגו בהם איסור נמנים יהודי בגדאד וחלב, ומשפחות רבות נוהגות באיסור זה גם אחר עלייתן לארץ ישראל.

בישראל מתקיים דיון ער בשאלת שכיחות הימצאות החרקים בעלי הגפן. יש הטוענים כי המצב טוב יותר מאשר מה שהיה בתקופות קדומות יותר ובארצות אחרות. כיום בישראל נמכרים עלי גפן בכשרויות שונות במארזים משומרים וכבושים ושנחשבים לנקיים מחרקים. לדעת רבנים רבים ניתן לסמוך על אלו המשווקים תחת כשרויות מעולות. לעומת זאת אחרים טענו גם עלי הגפן שבאריזות משומרות נגועים ברמה גבוהה.

## גלריה

קובץ:Muslim IMG 1608.jpg|ערבייה מוכרת עלי גפן למילוי ולבישול. הרובע המוסלמי, ה'תש"ע (2010)
קובץ:Damascus Gate Market, East Jerusalem IMG 9935.jpg|מכירת עלי גפן בשוק שער שכם, ה'תשע"ד (2014)
קובץ:Stuffed grape leaves with yogurt mint sauce.jpg|עלי גפנים ממולאים ברוטב נענע 
קובץ:Sarma.jpg|סרמה מעלי גפן
קובץ:Grape leaves sold in jars.png|עלי גפן בצנצנות
Jerusalem (997009323677605171).jpg|ישראלית מכינה עלי גפן ממולאים בחצר ביתה במושב, 1954


## ראו גם
* דולמה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ממולאים
קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:המטבח הטורקי
קטגוריה:המטבח הים-תיכוני
קטגוריה:המטבח הבלקני
קטגוריה:גפן
קטגוריה:המטבח האלבני
גפן
שלמה קלהורה

**שלמה קלהורה** (נכתב גם: **קאלהורא**, **קאלהורי**, **קאלווארי**, **קליפארי**; נפטר בט"ז בכסלו ה'שנ"ז, 7 בדצמבר 1596) היה רופא, איש עסקים ושדלן יהודי בפולין במאה ה-16. שימש כרופאו של זיגמונד השני, מלך פולין והיו לו קשרים הדוקים עם האצולה הפולנית. שלמה הוא אבי משפחת קלהורה שרבים מצאצאיה היו מפורסמים כרופאים, רוקחים ובנקאים.

## ביוגרפיה
נקרא ככל הנראה על שם העיר קלהורה  שבספרד
,
שלמה היגר לפולין בשנת ה'ש"ך (1560) והתיישב בקרקוב (לדברי אחד מצאצאיו שימש כרופא המלכה אצל פרדיננד השני, מלך אראגון).

שלמה נחשב מתלמידי החכמים שבקרקוב. הוא היה אחד ממנהיגי הקהילה בימי הרמ"א וגיסו רבי יוסף כץ. גדולי הדור התייעצו עמו בנושאים הלכתיים-רפואיים, וכך הוא מוזכר גם בספרות השו"תובספר השל"ה.

השו"ב רבי צבי הרש, בעל "הגהות מהר"ץ" על "שחיטות ובדיקות" של מהר"י וייל, השתמש בבקיאותו הרבה בדיני טריפות. הוא מביא בחיבורו כי פעם בא לפניו עניין של פרה בעלת שני לבבות; "והראיתי לרבי שלמה קליפארה, הרופא מומחה דק"ק קראקא, ואמר לי שבדין הטרפתי".

בשנת 1570 (ה'ש"ל) מונה על ידי זיגמונד השני, מלך פולין לרופאו האישי. בזכות כך הוא נפטר על ידי המלך מכל מסי הקהל והמדינה, והמרות עליו ועל בני משפחתו הייתה בידי המלך בלבד שלא כיהודי קרקוב האחרים שהיו נתונים גם לשליטת העירייה.
שלמה השתמש בזכויותיו היתרות לצורכי עסקי מסחר מסועפים. ב-24 בינואר 1580 העניק לו המלך את הזיכיון להפיק מלח ולמוכרו בכל רחבי פולין למשך שש שנים. הוא היה שותף עם אחיו אברהם ויהודי נוסף בשם שלמה חדידה בכריית מלח במכרות המלח ברוסיה האדומה (באזור פלשטין).

אחרי מותו של זיגמונד, המשיך בתפקיד רופא החצר אצל יורשו סטפן בטורי, לא אחת נקרא גם לזאמושץ' לטפל ביאן זאמויסקי ובבנו, ואף הוזמן על ידו להתיישב בזאמושץ' אולם הוא העדיף להישאר בקרקוב.

קשריו של שלמה עם האצולה הפולנית היו הדוקים ביותר עד כדי כך שבשנת 1593, כאשר הופקע ממנו סכום כסף גדול, פנה הסיימיק  (מעין פרלמנט אזורי) של פרובינציית קרקוב , שהתכנס בפרושוביצה, אל ציריו בסיים בדרישה שיבקשו מהמלך להשיב לו את כספו.

נפטר בט"ז בכסלו ה'שנ"ז בקרקוב.

## משפחתו

* אשתו לאה (נפטרה בי"ח בכסלו ה'שנ"ט) – בת אברהם.

;בניו
*יעקב (נפטר בכ"א בשבט ה'שע"ד) – פרנס בקרקוב, ונחשב כתלמיד חכם.
*משה (נפטר בי"ד בתמוז ה'שפ"ב) – רוקח ואיש עסקים. עסקיו הסתעפו עד לגרמניה ואיטליה. הרחיב את רובע היהודים בקרקוב – קז'ימייז'. ממנהיגי הקהילה היהודית בקרקוב, ובתקופה מסוימת אף עמד בראשות הקהילה. נכדו (בן בנו דוד) הוא מתתיהו קלהורה.
*רבי יצחק – גבאי צדקה בקרקוב.
*רבי ישראל שמואל קליהרי מקרקוב (נפטר בי"ג בשבט ה'ת') – תלמיד חכם מקרקוב. חיבר את הספר "ישמח ישראל" (קרקוב ה'שפ"ו), חיבור קצר על ארבעה חלקי שולחן ערוך, הכולל פסקי דינים ומנהגים.
*בתו שבע (נפטרה בי' בכסלו ה'ש"ץ) – נישאה לרבי חיים לוריא, בנו של רבי שלמה לוריא.

## ביאורים והרחבות

## קישורים חיצוניים
* .
* .
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים יהודים פולנים
קטגוריה:רופאים יהודים ספרדים
שלמה
קטגוריה:קרקוב: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב
קטגוריה:ילידי המאה ה-16
קטגוריה:נפטרים ב-1596
קטגוריה:יהודי פולין במאה ה-16
ארבעס

**אַרְבֶּעס** (או **שלום-זכר בּאָנדלעך**; במקור היידי גם: **עֶרְבְּס**) הם כינוי עממי אשכנזי (ממקור יידי) לגרגרי חמצה מבושלים הנאכלים כחטיף, וגם לגרגרי חמצה מבושלים המופיעים כמרכיב של מאכלים מסוימים. הארבעס נפוצים בעיקר במטבח היהודי-אשכנזי, והם תופסים מקום עיקרי בסעודות שלום זכר, ונחשבים כאחד מסמליו, אך נאכלים גם בהזדמנויות אחרות.

הארבעס נאכלים בעיקר כמאכל בפני עצמו, כחטיף, כשהם מוגשים מבושלים (לעיתים בתוספת מעט סודה לשתייה לריכוך) ומתובלים, לרוב במלח ובפלפל שחור.

## אטימולוגיה
השם "ארבעס" מקורו מיידיש (בה הם קיימים גם בשם "עֶרְבְּס"). החמצה מכונה ביידיש "נאהיט", אך קיימת גם בכינוי העממי "ווייסע ארבעס" (בתרגום מיידיש: "אפונה לבנה"), עקב כך שדומה בצורתה לאפונה לעומת צבעה שהוא קרוב ללבן. אפונה בגרמנית היא "Erbse", ומשם הגיע ה"ארבעס" לאפונה ביידיש.
כיום מקובל לכנות את החמצה בשם מקוצר "ארבעס" (שבמקורו מתאר את האפונה, ולא את החמצה), וכן מקובל לכנות כן דווקא את החמצה שהתבשלה.

## כתפריט
### בשלום זכר
ביהדות מזרח אירופה, ובייחוד אצל יהודים הונגרים, גליציאנים ורומנים, מקובל המנהג לאכול ארבעס בסעודת השלום זכר לכבוד תינוק שנולד, והוא נחשב כמאכל יסוד בשלום זכר ומופיע אחד מסמליו. כיום סעודת ה"שלום זכר" והופעת הארבעס בה נפוצים בהרבה קהילות יהודיות אשכנזיות ואחרות. בציבור החרדי אף קיימים מספר גמ"חים לארבעס.
בטעם הגשת ארבעס בסעודות שלום זכר, יש שכתבו שהוא משום שהוא מאכל אבלים (שכן גרגרי החמצה הם עגולים, ובסעודת הבראה מגישים לאבלים מאכלים עגולים), וזאת בהתאם לטעם של קיום סעודת שלום זכר כסעודת ניחומים לתינוק שמתאבל על ששכח את תלמודו שלמד במעי אמו.
יש שרואים רמז בין הארבעס לבין הפריון המובטח בפסוק שבו אמר ה' לאברהם:  (לדמיון המילה "ארבה" לארבעס, או לפי שהמילים "ארבה את" בהגייה יידישאית של מזרח אירופה זהה להגיית המילה ארבעס).

### בסעודות והזדמנויות אחרות
הארבעס מוגשים במטבח היהודי-אשכנזי גם בסעודות מצווה שונות, ובעיקר בסעודת ליל שבת, והם נאכלים גם בערבי שבתות או בסתם ימי חול. יש שנהגו לאכול ארבעס בסעודת נישואין, כרמז לדברי ה' לאברהם. יש שציינו מנהג של אכילת ארבעס בסעודת פורים, כזכר לכך שאסתר אכלה זרעונים בארמונו של אחשוורוש.

יש קהילות שנהגו לאכול ארבעס בראש השנה בסימני ראש השנה, כרמז לדברי ה' לאברהם:  ולפי שבראש השנה נפקדה שרה בזרע.

## כמרכיב במאכלים אחרים
[ממוזער|[טשולנט; בחלק מהמתכונים שלו הארבעס הם חלק מהמרכיבים בו]]
הכינוי ארבעס משמש לעיתים גם לגרגרי חמצה המופיעים כמרכיב במאכלים אחרים מהמטבח היהודי, בעיקר בז'רגון האשכנזי, כמו באלו המופיעים כמרכיב בטשולנט בחלק מהמתכונים שלו,
או באלו שנוספים לעיתים בסלטי חומוס לטעם ולנוי.
## בתרבות
מלבד הופעת הארבעס בסעודות שונות, קיימים גם ניבים וביטויים בהם קיימת התייחסות לארבעס. ביטוי ידוע הוא "כמו ארבעס לקיר" (במקור, ביידיש: "װי (אַן) אַרבעס צום װאַנט", או "ווי ארבעס צו דער וואנט"), שהוא בא לבטא דבר שאינו תואם לדבר אחר, במשמעות הפוכה: כשם שארבעס **אינם** נדבקים לקיר, אף אותו הדבר אינו מתאים לדבר האחר. הביטוי נחשב לביטוי יידי מוקדם ומופיע כבר אצל אישים מהמאה ה-19 כמו רבי שמחה זיסל זיו ("הסבא מקלם"), וכן אצל שלום עליכם.

## ראו גם
*חומוס

## קישורים חיצוניים
*
*איזו קדושה יש בחומוס?, באתר מעלה: המרכז לציונות דתית
*אבו שוקי המקורי, מתכון ארבעס לשבת, בבלוג "חומוס להמונים", 24 בנובמבר 2006
*
*גיליון 210: בן בא לנו, באתר במיקסר, ‍‍כ' בשבט תשע"ז, 16 בפברואר 2017

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:מאכלי שבת
קטגוריה:מאכלי חומוס
קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:ליל שבת
קטגוריה:מילים וביטויים ביידיש
Nextcloud

**Nextcloud** היא פלטפורמה לאחסון, עריכה ושיתוף קבצים באחסון עצמי נוצרה על ידיי פרנק קרליצ'ק בפברואר 2016.

Nextcloud נוצרה מפיצול מOwnCloud עקב סכסוך בין המייסדים ובחרה להתפתח לכיוון כללי יותר של מענה כולל לקבצים כמו Microsoft Office 365 מאשר רק אחסון ושיתוף.

## מאפיינים
Nextcloud מציעה מגוון שירותים וגם מאפשרת לכל אחד ליצור אפליקציה לפלטפורמה שלהם.
* מערכות לניהול גלריית תמונות
* שירות מפות
* שירות מעקב טלפון ומכשירי GPS על מפה בזמן אמת
* מנהל אודיו ומוזיקה
* שירות מייל
* תוסף תואם אופיס מבוסס Collabora המאפשר עריכת קובצי ODF וכן, Microsoft Word, Microsoft PowerPoint, Microsoft Excel
* צאט ווידאו צאט
* זיהוי פנים על ידיי בינה מלאכותית

בנוסף, קיימות אפשרויות רבות לעיצוב מותאם אישית לממשק משתמש.

## אתיקה
Nextcloud שואפת לפרטיות וחופשיות מקסימלית למשתמש ומשמשת כתחליף ל-Microsoft Office 365 ול-Google Wordspace של גוגל שהן פלטפורמות קוד סגור שרצות על השרתים של חברות פרטיות וכפופות לתנאי השירות שלהן שיכולים לתת להם גישה למידע אישי של משתמשים.

לעומת Nextcloud שהיא קוד פתוח ורצה לוקלית על החומרה של הלקוח כך שאין ל-Nextcloud שום דרך להשיג מידע אישי גם אם הייתה רוצה בכך.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:שירותי מחשוב ענן
בירז'ביה ודומוסטי

**בירזבי ודומוסטי** (ברוסית: **Биржевыя Вѣдомости**; מילולית: חדשות הבורסה) היה עיתון פוליטי, כלכלי וספרותי שראה אור בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית בשנים 1861–1879. לאחר סגירתו פעל בסנקט פטרבורג עיתון נוסף באותו שם, עד שנת 1917.

העיתון נוסד בידי איש העסקים והעיתונאי קונסטנטין טרובניקוב . ב-1862 הפך העיתון לפרסום הרשמי של מחלקת גביית המיסים של ממשלת האיפריה הרוסית הקיסרית.

בשנת 1864 הפך העיתון ליומון שראה אור שש פעמים בשבוע ונוספו לו מוספים ספרותיים ומדעיים. ידיעות מתורגמות מהעיתון צוטטו בקביעות בגליונות "הכרמל".

מערכת העיתון שכנה בבית סטונייבה בשדרת קונוגוורדייסקי  שבנפת האדמירליות בעיר.

במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 השתלט על העיתון איש העסקים וסילי פולטיקה . תחת הכוונתו של פולטיקה התחדד הקו האופוזיציוני-שמאלי של העיתון. קו זה הביא בתחילה לאזהרות ולבסוף לשינוי שם העיתון ולסגירתו הסופית בשנת 1880.

מיד באותה שנה, נוסד בסנקט פטרבורג עיתון חדש באותו שם, עיתון זה מכונה לעיתים בתור המהדורה השנייה או הסדרה השנייה של ה'בירזבי ודומוסטי'. גרסה מאוחרת זו התפתחה באיטיות והפכה ליומון בשנת 1885, קו המערכת החדשה היה מרכזי יותר והעיתון שרד עד 1917, אז נסגר בידי השלטונות הבולשביקיים של העיר בהאשמה השגורה כי עסק ב"תעמולה אנטי סובייטית".

## קישורים חיצוניים

* בירזבי ודומוסטי, ערך במילון אנציקלופדי של ברוקהאוז ואפרון, באתר ויקיטקסט ברוסית
* בירזבי ודומוסטי, ערך ב 

קטגוריה:האימפריה הרוסית: עיתונים
קטגוריה:סנקט פטרבורג: היסטוריה
Archives israélites de France

**Archives israélites de France** (ארכיבס ישראליטס דה פרנס, מילולית: הארכיון הישראלי של צרפת) היה ירחון צרפתי שראה אור במשך קרוב למאה שנה בפריז בירת צרפת. הוא נוסד בידי העיתונאי והמתרגם היהודי סמואל כַּאהֶן  (אביו של איזידור) בראשית שנת 1840 והופיע בתמידות עד נובמבר 1935, אז התמזג לתוך כתב העת 'Le Journal juif'.

לאחר פטירת סמואל כאהן ב-1862 הפך בנו איזידור לעורך העיתון והחזיק במשרתו זו עד לפטירתו במרץ 1902.

ידיעות מתורגמות מהעיתון צוטטו בקביעות בגליונות "הכרמל".

## קישורים חיצוניים
* 
* גליונות כתב העת "" באתר הספרייה הדיגיטלית גאליקה

קטגוריה:יהדות צרפת
קטגוריה:צרפת: כתבי עת
ויליאם סומרוויל שאנקס

**ויליאם סומרוויל שאנקס** (באנגלית: **William Somerville Shanks**; 28 בספטמבר 1864 – 28 ביולי 1951) היה אמן סקוטי ומורה לציור ורישום בבית הספר לאמנות של גלאזגו במשך 29 שנים.

## ביוגרפיה
ויליאם סומרוויל שאנקס נולד בגורוק שברנפרושייר בשנת 1864 להלן וג'ון שאנקס (1923-1913), בעל סוסים שעבד כחייט בעיירת הולדתו פייזלי, בה היו דורות ממשפחתו עסוקים באריגה. לפי מפקד האוכלוסין של 1871 הם גרו בג'ורג' פלייס בגורוק עם ארבעת ילדיהם: מרי, ויליאם, אגנס וארצ'יבלד. מפקד האוכלוסין של 1881 מגלה שעדיין המשפחה התגוררה בגלאזגו, שם עבד ויליאם סומרוויל שאנקס כמעצב בדים עבור יצרן וילונות. עם זאת, לוויליאם שאנקס היו שאיפות להיות אמן, ולאחר שהשתתף בשיעורי ערב בבית הספר לאמנות בגלאזגו בהדרכת פרנסיס הנרי ניוברי, הוא עשה את הקריירה שלו בציור.

ב-1889 נסע לפריז כדי לשפר את כישוריו, ולמד שלוש שנים באקדמיה ז'וליאן אצל ז'אן פול לורה ובנג'מין קונסטנט. בפריז הושפע שאנקס מציוריו של אדואר מאנה. ציורו טידלי ווינקס הוצג במוסד המלכותי בגלאזגו לאמנות יפה בשנת 1897 ובזמן מסוים היה בבעלות אליוט הודג'קין שמכר אותו לסוחרת האמנות שרלוט פרנק, דודתה של אנה פרנק; סר דייוויד מונטגו דאגלס סקוט קנה אותו ממנה ב-1962 תמורת 60 פאונד. הציור היה בהשאלה למוזיאון בקיימברידג' בין השנים 2007 ל-2008. הוא נמכר בסותביס ב-2008 תמורת 181,250 פאונד, שיא עבור האמן. שאנקס היה מציג קבוע במכון המלכותי לאמנויות גלאזגו ובאקדמיה הסקוטית המלכותית.ימין|ממוזער|299x299 פיקסלים|טדילי ווינקמאוחר יותר שאנקס חזר לבית הספר לאמנות של גלאזגו (GSA) כמורה לציור ורישום, ונשאר שם במשך 29 השנים הבאות.

הוא צייר בשמן ובצבעי מים דיוקנאות, וטבע דומם אך העדיף לעבוד בשמנים. הוא עבד בתחומים שונים של הוראה בבית הספר לאמנות בגלאזגו: רישום וציור, ציור עתיקות, ציור חיים, דיוקנאות ותלבושות, ציור וקומפוזיציה. ב-1922 קיבל מדליית כסף באגודת הציירים הצרפתית.

אף שלא היה חבר בקבוצת "נערי גלאזגו", הוא הושפע בבירור מעבודתם והכיר את אדוארד אטקינסון הורנל וג'ורג' הנרי. שאנקס נבחר ל-"שותף" של האקדמיה המלכותית הסקוטית ב-1923 ונבחר לחבר ב-RSA ב-1933.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1864
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1951
יצחק מאירי

[250px|ממוזער|שמאל|הרמטכ"ל [חיים בר לב עם סגל בכיר ביחידה 8200 כשנקראה יחידה 848. מימין: חיים רוטמן, אברהם שרוני, יצחק מאירי, חיים סטרנין, עודד זך. ראשון משמאל שלמה ענבר, מפקד היחידה.]]
**יצחק (איצ'ה) מאירי** (נובמבר 1923 - יולי 2020) היה סגן אלוף ביחידה 8200, חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 1961.

## ביוגרפיה
### נעוריו
יצחק מאירי נולד ב-7 בנובמבר 1923 בבגדאד, בן שני במשפחה בת ארבעה ילדים. למד ב"חדר", ובגיל 8 עבר לבית הספר "שמש" (בית ספר בריטי יהודי שהוקם בתרומת יהודי עיראקי לשעבר ונקרא על שמו), ולמד בו 4 שנים עד יוני 1940. בעקבות מבחנים ארציים שנערכו במשרד החינוך העיראקי זכה בתחרות מתמטיקה ארצית ומלבד הפרס הכספי קיבל פטור מתשלום שכר הלימוד לשנים הבאות. עבר בהצטיינות יתרה את מבחן הבגרות הבריטית דרך השגרירות הבריטית בבגדד.

ב-2 ביוני 1941, בעקבות הפרהוד (פוגרום יהודי בגדד), ברח עם משפחתו מביתם שנפרץ ונשדד, והמשפחה עברה לגור מהסביבה הערבית בה גרו לסביבה יהודית בבגדאד. באותו חודש התחלף השלטון, המבחנים הארציים נדחו בכמה חודשים והוא נאלץ לגשת אליהם ללא ספרי לימוד ומחברות ולמרות זאת - קיבל את הציון הגבוה ביותר בעיראק.

בשל מלחמת העולם השנייה היה מנוע מלהמשיך את לימודיו באנגליה והלך לעבוד במשרד הרכבת שהיה בניהול בריטי. במקביל למד מתמטיקה באופן עצמאי ולמד בהתכתבות ספרות אנגלית. בסוף יוני 1947 נבחן בבגדאד, דרך השגרירות הבריטית, במקצועות: ערבית קלאסית, מתמטיקה טהורה ומתמטיקה שימושית. סיים בהצטיינות וקיבל את התארים מאוניברסיטת לונדון.

ב-19 בפברואר 1951 עלה לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.

### קריירה צבאית
ב-14 במרץ 1951 התגייס לצה"ל והוצב באגף המודיעין, ביחידה ש.מ.2 (שלימים שונה שמה ליחידה 8200) תחת פיקודו של מאיר שפירא, ועסק במחקר שבעיקרו מתמטי.

מטעם היחידה עבד על מחשב ויצק של מכון ויצמן למדע, ולאחר מכן על מחשבי ממר"ם הראשונים. בשנת 1961 נמנה עם צוות של יחידה 515 (שם היחידה באותה עת).

ב-11 במאי 1961 זכה בפרס ביטחון ישראל, מידי דוד בן-גוריון, על פענוח צופן אניגמה בן 7 נעלמים.

ב-1968 הועלה לדרגת סגן אלוף.

ב-1969 יזם את רכישת המחשב המדעי הראשון IBM 360/44, שהיה המחשב הראשון בצה"ל מחוץ לממר"ם.

ב-31 באוקטובר 1981 פרש לגמלאות.

## משפחתו
ב-1951, לאחר עלייתו, התחתן עם סגולה, ונולדו להם שני בנים ובת. אילן מאירי- בעברו יזם וחבר מועצה בעירית רמת גן וממקימי מפלגת הירוקים בעיר, רונית מאירי פלד - אמנית רב תחומית ורמי מאירי - מראשוני ציירי הקירות בישראל.

למאירי 7 נכדים.

התגורר במשך חייו ברמת גן.

נפטר ב-2020.

## קישורים חיצוניים
* סא"ל יצחק (איצ'ה) מאירי, באתר תולדות הדיגיטל בישראל
* רואים את הקולות ,כאן 11 "רואים את הקולות״

קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:חיילי יחידה 8200
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קריפטוגרפים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: חיילי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
ניר ברטל

**ניר ברטל** (נולד ב-13 בנובמבר 1977) הוא פוליטיקאי ישראלי. שימש ראש המועצה המקומית אורנית מאז 2018 ועד 2024.

## ביוגרפיה
נולד לחנה ונתן ברטל (וויטלסון), טייס באל על. שירת כטייס קרב בחיל האוויר.
בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ניהל את תחום ביטוחי חבויות ברשות שוק ההון ביטוח וחיסכון.

בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד בראשות סיעת "אופק" מול ראש המועצה המכהן, שלומי לנגר. רשימתו זכתה ל-6 מנדטים, והוא קיבל כ-66% מהקולות, ונבחר לראשות המועצה. הצטרף למועצת יש"ע, אך יצא בפומבי כנגד הקמפיין שניהלה נגד תוכנית המאה, בטענה שעמדה זו אינה מייצגת את כל חבריה. חבר בארגון מעוז.

בספטמבר 2020 הצטרף למפלגת דרך ארץ, והיה ציר מטעמה לקונגרס הציוני ה-38.

בתחילת אוגוסט 2023, הודיע ברטל כי לא יתמודד בבחירות לרשויות המקומיות לקדנציה נוספת.

## חיים אישיים
ברטל נשוי ואב לשלושה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי המועצה המקומית אורנית
קטגוריה:עובדי משרד האוצר
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות שנבחרו ברשימה עצמאית
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
צ'ארלס שירף

**צ'ארלס שירף** (באנגלית: **Charles Shirreff**; בערך 1750–1829) היה צייר סקוטי חירש, שהתמחה במיניאטורות.

## ביוגרפיה
צ'ארלס שירף נולד ב-1749 או ב-1750. שם משפחתו נכתב לעיתים כשריף או שירף. אביו, אלכסנדר שירף, היה סוחר יינות עשיר בדרום ליית' באדינבורו.

בגיל שלוש או ארבע, שירף הפך לחירש ואילם. בשנת 1760 פנה אביו לתומס בריידווד, הבעלים של בית ספר למתמטיקה באדינבורו, וביקש לתת חינוך לילד, אז בן עשר, בתקווה שניתן ללמד אותו לכתוב. צ'ארלס הפך לתלמיד החירש הראשון של בריידווד; זמן קצר לאחר מכן, ייסד בריידווד את האקדמיה לחרשים ואילמים של בריידווד, בית הספר הראשון מסוגו בבריטניה.

בגיל 18, באוגוסט 1769, שירף עזב את בית הספר של בריידווד כדי ללמוד אמנות בלונדון בבית הספר של האקדמיה המלכותית. הוא סיים את לימודיו ב-1772 עם מדליית כסף, ופתח בקריירה של מיניאטוריסט.

### קריירה מקצועית
ממוזער|שרה סידון, על פי מינאטורה של צ'ארלס שירף
בנוסף לציור מיניאטורות, שירף ייצר גם פסטלים בראשית דרכו. שירף הציג בהצלחה ציורי שמן, פסטלים וציורי עיפרון באקדמיה המלכותית לאמנויות ב-1771, ובחברת האמנים החופשית מ-1770 עד 1773.

שירף עבד בלונדון לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה המלכותית, ובנה קהל לקוחות שהיה בעיקר תיאטרלי. הוא התיידד עם קיילב וייטפוורד, סוחר, דיפלומט וסאטיריקן סקוטי מקושר היטב, שהתקרב לחוגי האליטה העשירים ביותר בלונדון. שירף פיתח קשרים מועילים עם מצויריו סר ג'ושוע ריינולדס, ג'ורג' דאנס הצעיר וריצ'רד קוסווי.

לאחר שאביו של שירף נהרס כלכלית במשבר של 1772 בגלל הכישלון של בית הבנקאות ניל, ג'יימס, פורדייס ודאון, שירף תמך במשפחה בעבודתו. הוא הגיש בקשה להגיע להודו בשנת 1778, והצהיר בפנייתו לחברת הודו המזרחית כי הוא אילם, אך הוא הצליח להפוך את עצמו למובן באמצעות סימנים. הוא ביקש שילוו אותו אביו ואחותו מרי כדי שישמשו כמתורגמנים. עם זאת, תוכניתו המקורית לבקר בהודו נזנחה והוא נשאר באנגליה במשך שני עשורים נוספים.

על פי הדיווחים, שירף לימד ציור מיניאטורי בלונדון לסטודנטים בשנים 1786–1788, וכללו המיניאטוריסט הסקוטי ארצ'יבלד רוברטסון.

שירף חי ועבד בבאת' בין 1791 ל-1795, או 1786 עד 1800. המצוירים שלו כללו את השחקנית שרה סידון, שכתבה עליו כאמן מוצלח ביותר בציור הדיוקן שלה מכל צייר מיניאטורות שהיא ישבה מולם. במהלך אותה תקופה, היו לו לקוחות לפורטרטים במשותף עם שני מיניאטורים חירשים אחרים בבאת', סמפסון טאוגוד רוש וריצ'רד קרוס.

בשנת 1795, הוא חידש את בקשתו לנסוע להודו, ועזב את אנגליה והגיע למדרס בינואר 1797. הוא צייר במדרס כמה שנים לפני שעבר לכלכותה, שם עבד על איורי הסימנים שלו. בשנת 1807, הוא הכריז שהוא כמעט הושלם ויהיה זמין למנויים בהקדם האפשרי. יצירה זו מעולם לא אותרה, ונראה כי אבדה במעבר מהודו.

הוא חזר מהודו ב-1808 או 1809, ושוב התגורר בלונדון, שם המשיך לעבוד.

בהתבסס על רישומי צוואות משנת 1829 לומדים ששירף נפטר לפני ה-5 בנובמבר 1829, כאשר צוואתו הוקראה בבית המשפט.

### חיים אישיים
ב-11 בינואר 1810, שירף התחתן עם מרי אן בראון, אחותו של אמן עמית, בסנט ג'ורג', כיכר האנובר.

בני הזוג התגוררו בלונדון, בכיכר פיצרוי ואחר כך בכיכר קונוט, עד מותו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:ילידי 1750
קטגוריה:נפטרים ב-1829
מרסל גנס

**מרסל שמואל גנס** (בהולנדית: **Marcel Gans**; נולד ב-1947) הוא מנהל ישראלי, שהיה ראש המועצה המקומית אלקנה בין השנים 1998–2003.

## ביוגרפיה
נולד באמסטרדם, הולנד ב-1947 לדוד ושושנה, ניצולי השואה שהיגרו להולנד מגרמניה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. אחיו הגדול נספה בשואת יהודי הולנד. למד בבית ספר ציבורי, והשלים לימודי יהדות ועברית באופן פרטי, והיה חבר בבני עקיבא.

עלה לישראל ב-1971. התגייס לצה"ל ושרת בחיל התותחנים. הוא בעל תואר שני במינהל עסקים באוניברסיטה העברית. החל לעבוד במחלקת ניירות הערך של בנק אגוד, ובהמשך עבד בתפקידי ניהול בחברת השקעות ובמקומות נוספים. בשנותיו הראשונות של היישוב אלקנה התנדב לעזור בשמירה על היישוב.

ב-1979 עבר עם משפחתו לאלקנה. ב-27 באוקטובר 1998 נבחר לראשות המועצה המקומית. כיהן בתפקידו עד 2003.

## חיים אישיים
נשוי ליעל (יוהנה), אחות ותזונאית, ואב לחמישה. מתגורר כיום במושבה הגרמנית בירושלים.

## קישורים חיצוניים
* גנס יעל ומרסל, באתר ארכיון אלקנה.
* רות דה יונג, Marcel Gans, מתוך החוברת "Nederlanders in Israël" .

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי מועצת אלקנה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי בני עקיבא
קטגוריה:המושבה הגרמנית (ירושלים): אישים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראלים ילידי הולנד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
מפעיל מחשב

[ממוזער|מפעילי מחשב בחדר מחשב של [נאס"א בשנת 1962]]
**מפעיל מחשב** הוא מקצועו של מי שמפקח על פעולתה של מערכת מחשב, ומבטיח שהמחשב והציוד ההיקפי שלו (כגון מדפסת) פועלים כהלכה.

כלי העבודה העיקרי של מפעיל מחשב הוא קונסול המערכת, שדרכו הוא מקבל הודעות מהמחשב ונותן הוראות למחשב. פעולות נוספות של מפעיל המחשב:
* קביעת סדר העדיפויות של המשימות המתבצעות במחשב.
* הזנת המדפסות המחוברות למחשב בנייר ובדיו.
* תפעול כוננים של אמצעים נתיקים המחוברים למחשב, כגון כונני סרטים מגנטיים וכונני דיסקים
* תפעול התקני קלט/פלט נוספים.

בחדרי מחשב גדולים פעלו בכל משמרת מפעילי מחשב אחדים, בהם מפעיל ראשי ליד קונסול המערכת, ואחרים שטיפלו בציוד ההיקפי.

ימיו של מקצוע זה הם כימי המחשב, אך שינויים בטכנולוגיית המחשוב הובילו לשינוי בתפקידיו של מפעיל המחשב. המעבר מכרטיסים מנוקבים לדיסקטים החליף את תפעול קורא הכרטיסים בתפעול קורא דיסקטים. המעבר מעיבוד באצווה לעיבוד מקוון ביטל את הצורך בקורא הדיסקטים. כונני הסרטים המגנטיים נעלמו בהדרגה מחדר המחשב. המעבר למרכז נתונים הביא להפרדה האזור שבו נמצאים המחשב והשרתים (בדרך כלל חדר מאובטח) והאזור שבו נמצא הציוד ההיקפי, כך שהפעלת המחשב נעשית בתקשורת מרחוק.

קטגוריה:מקצועות המחשוב
אגם מחבת הטיגון

**אגם מחבת הטיגון** (**Frying Pan Lake**) או **ויימנגו קאלודרון** (**Waimangu Cauldron**) הוא המעיין החם הגדול בעולם, אשר ממוקם בעמק הבקע הוולקני של וואימנגו  בניו זילנד.

טמפרטורת המים של האגם נעה בין 50–60 מעלות צלזיוס (כ-122–140 מעלות פרנהייט). שטח המעיין החם הוא כ-. כמו כן, העומק הממוצע של המעיין הוא כ-, ואילו העומק המקסימלי של המעיין הוא כ-.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו זילנד: ימות ואגמים
פרהויזיה

"**פרהויזיה**" (1980) היא פעולה אמנותית שיצר האמן הישראלי דב אור-נר.
## תיאור
בשנת 1980, תחת חסות קבוצת "המשותף - קיבוץ" (מס' 2), שקיבלה את גלריה הקיבוץ למשך כחודשיים, יצר אור-נר את העבודה "פרהויזיה". הייתה זו פעולת המשך לעבודות שונות שעסקו ביחס שבין האדם לטלוויזיה על רקע החברה הקיבוצית. בעבודות אלו בדק אור-נר את עמדת הצופה הפסיבי, כמטאפורה ליחס שבין היחיד לחברה. מקורות נוספים לעבודה היו, כנראה, מיצגים כגון "זאב ערבות: אני אוהב את אמריקה ואמריקה אוהבת אותי" (1974) מאת יוזף בויס או "פרויקט הכבשים: הטבע כאמנות והאמנות כטבע" (1978) מאת מנשה קדישמן.

במסגרת העבודה "פרהויזיה", שהתקיימה בין התאריכים 4 ביוני 1980 - 15 ביוני 1980, הובאה לגלריה פרה בשם 'ארנונה', מרפת במושב ביצרון. הפרה הייתה מיועדת לשחיטה, בשל תנובת חלב נמוכה.

אור-נר שהה ביחד עם הפרה בגלריה וחלב אותה מדי בוקר. בנוסף, הקרין עבורה את שידורי 'ערוץ 1' בטלוויזיה שהובאה לגלריה. בכך ביקש "לתעד היבטים בחיי הקיבוץ ולנוכחות הפרה יש משמעות כפולה - גם חקלאית וגם חלק של מסר חברתי, הקשור למחאה נגד 'עריצות' אמצעי התקשורת". על פי טליה רפופורט העבודה ביקשה למחות כנגד חיסול הרפתות שנובע מאי מתן סובסידיות לענף החלב לצד העלאה מחודשת של מעמדו האובייקט האמנותי. "מסתבר", כתבה, כי "מבחינה כלכלית שוב אין זה כדאי היום להחזיק פרה - חוץ מאשר בגלריה".

בביקורת אודות התערוכה ציין אדם ברוך כי "מה שעושה, איפה, תצוגה זו לאפשרית או לסבירה, היא תמימותו של אור-נר, המבקש להעביר תחושות של טבע מסורס, כליאה, נעגניזציה של הטבע, סטריליזציה של האמנות, החזרת ה'טבע' לאמנות".

בחלק נוסף של הגלריה אצר אור-נר את התערוכה הקבוצתית "אורח חיים ודפוסי תרבות בקיבוץ", ובה הוצגו יצירות שנשלחו אל הגלריה בדואר על ידי כ-50 אמנים חברי התנועה הקיבוצית. בין המשתתפים: מוניקה הדרי, יעקב לייבל, פנינה ייני, ידיד רובין, יובל דניאלי ואחרים.

## הערות שוליים

קטגוריה:דב אור-נר
קטגוריה:מיצגים
קטגוריה:מיצג ישראלי
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:יצירות משנת 1980
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:פרות בתרבות
קטגוריה:הקיבוץ בתרבות ובאמנות
קטגוריה:טלוויזיה
גראז' בריטי

**גראז' בריטי** (באנגלית: **UK garage**; בראשי תיבות: **UKG**) הוא ז'אנר של מוזיקת דאנס אלקטרונית, שמקורה באנגליה בתחילת עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. הז'אנר הוא נגזרת מהז'אנר גראז' האוס, אך משלב גם אלמנטים מהז'אנרים דאנס-פופ, R&B עכשווי ומוזיקת ג'אנגל. הז'אנר מוגזר על ידי מקצבי הקשה, מצילות ומצלתיים סינקופיים, ויכול אף לכלול דפוסי 4/4 של מוזיקת האוס או מקצבי 2-סטפ גראז' לא סדירים. קטעי גראז' בריטי, בדרך כלל, מכילים דגימות ווקאליות שנמתחו בגובה או בזמן, כדי שיתאימו לקצב של 130 פעימות בדקה.

## קישורים חיצוניים


* UK Garage History & Family Tree, *Music Is My Sanctuary*


## הערות שוליים

קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:שנות ה-1990 במוזיקה
קטגוריה:שנות ה-2000 במוזיקה