כיכר הרפובליקה (ירוואן)

**כיכר הרפובליקה** (בארמנית: **Հանրապետության հրապարակ**, הידוע באופן מקומי בתור "הרפאראק", או "הכיכר") היא הכיכר העירונית המרכזית בירוואן, בירת ארמניה. היא מורכבת משני חלקים: מעגל תנועה אליפטי מסביב, וקטע בצורת טרפז אשר מכיל בריכה עם מזרקות מוזיקליות. הכיכר מוקפת חמישה בניינים גדולים מטוף ורוד וצהוב, בסגנון נאו-קלאסי בתוספת נרחבת של מוטיבים ארמנים. האנסמבל האדריכלי כולל את בית הממשלה, את מוזיאון ההיסטוריה והגלריה הלאומית, בית המלון מאריון ארמניה, ומשרדי החוץ, התחבורה והתקשורת. הכיכר תוכננה במקור על ידי אלכסנדר טמניאן בשנת 1924. בניית רוב המבנים הושלמה עד שנות ה-1950; האחרון מביניהם, הגלריה הלאומית, הושלם ב-1977.

במהלך התקופה הסובייטית הוא נקרא כיכר לנין, ופסל של ולדימיר לנין עמד במרכז הכיכר, בה נערכו מצעדים צבאיים פעמיים או שלוש בשנה. לאחר עצמאותה של ארמניה, הוסר הפסל של לנין ושם הכיכר שונה. הכיכר תוארה בתור "המרחב הציבורי החשוב ביותר" של העיר, בתור "נקודת הציון האדריכלית" של ירוואן, ובתור "האנסמבל האדריכלי" המצטיין של העיר. מחברת ספרי המסע דירדרה הולדינג גרסה כי היא "בהחלט אחת הכיכרות המרכזיות המשובחות שנבנו בכל מקום בעולם במהלך המאה ה-20."

## אדריכלות
הכיכר מורכבת משני חלקים. מעגל תנועה אליפטי המרוצף בדפוס אבני שיש במרכזו, שאמור להיראות כמו שטיח ארמני מסורתי מלמעלה. החלק השני הוא בצורת טרפז, ומכיל מזרקה מוזיקלית אל מול מוזיאון ההיסטוריה והגלריה הלאומית. הבניינים מסביב לכיכר בנויים מטוף ורוד וצהוב, על יסוד אבני בזלת.

## היסטוריה
ממוזער|הכיכר המרכזית של ירוואן, ב-1916
כיכרות בגדלים ופרופורציות שונים התקיימו באותו המיקום במשך מאות שנים. בשנת 2003 הכיכר עברה שיפוץ נרחב והתבצעו בה חפירות. שכבות מהמאות ה-18 וה-19 נחשפו. הכיכר בדמותה הטרום-סובייטית תוכננה על ידי בוריס מהרביאן כחלק מתוכניתו הכללית לעיר ירוואן לשנים 1906-11.

הכיכר הנוכחית תוכננה על ידי אלכסנדר טמניאן כחלק מתוכניות הכלליות משנת 1924 לעיר ירוואן. הבנייה של הכיכר התחילה בשנת 1926, יחד עם תחילת בניית בית הממשלה, והמשיכה על שנות ה-1950, כאשר חמשת הבניינים שסביבה הושלמו ברובם, ורק הגלריה הלאומית הושלמה ב-1977. הכיכר נקראה אז בשם "כיכר לנין" (Լենինի հրապարակ) על שם המנהיג הסובייטי ולדימיר לנין, אשר פסל בדמותו הוקם בכיכר בשנת 1940 ופורק ב-1991, לקראת העצמאות של ארמניה.

## אתרים
### מבנים
Sfn1Tigranian21985p27Sfn1Tigranian21985p27

### פסלו של לנין
ממוזער|פסל של לנין מול בית הממשלה בירוואן כפי שהופיע על בול סובייטי משנת 1978
הפסל של לנין שהוצב בכיכר בירוואן נישא לגובה של 7-מטר, והיה יצירתו של הפסל סרגיי מרקורוב. הפסל עמד על בסיס בגובה 11 מטרים. חניכת הפסל אירעה בכיכר ב-24 בנובמבר 1940. האנדרטה הוצבה מול האתר המתוכנן של הגלריה הלאומית. הפסל הוסר מבסיסו בתאריך ה-13 באפריל 1991 לקראת פירוקה הרשמית של ברית המועצות. הפסל הונח על גב משאית, וכמו גופת אדם שנפטר, הוסע סביב הכיכר המרכזית, כאילו בארון קבורה, לתרועות הקהל. הפסל כעת ממוקם בחצר של הגלריה הלאומית. הבסיס עליו עמד שרד עד הקיץ של שנת 1996, אז הוא נהרס.

#### תחליפים
האדריכלית טר-גאזריאן כתבה כי "לאחר הסרת האנדרטה ללנין, האיזון של כיכר רפובליקה הופר, החלל הריק שנותר במקום בו לנין נהג לעמוד נהיה הנושא למגוון הצעות, אבל אף אחת לא התקבלה."

ב-31 בדצמבר 2000 הוצב בכיכר, במקום בו היה הפסל, צלב בגובה 24 מטר המואר על ידי נורות. התקנה זו הושלמה בערב השנה החדשה של 2001, אז חגגו המדינה הארמנית והכנסייה הארמנית את יום השנה ה-1700 להיותה אומה נוצרית. הצלב היה מואר על ידי 1700 נורות, כסמל למספר השנים, והוא המשיך להיות במרכז של החגיגות שהתקיימו לאורך כל שנת ההנצחה. עם זאת, בסוף שנת 2001, הסתיימו החגיגות, והצלב פורק. מכיוון שהיה מוגדר כמתקן זמני, לא נערכו דיונים ארוכים לגבי הקמתו או פירוקו.

בחודש פברואר 2004, הוצב בכיכר מסך טלוויזיה ענק אשר הקרין פרסומות מטעם מגוון ארגונים, אך הוא הוסר בשנת 2006.

; הצעות

מספר תחרויות נערכו בארמניה כדי לבחור תחליף לפסלו של לנין בכיכר. אחת ההצעות הנפוצות היא להעביר את האנדרטה לסנסוטי דאוויט לכיכר הרפובליקה. על פי טר-גאזריאן, זוהי במידה רבה בחירה בטוחה בשל האופי הא-פוליטי של הגיבור הלאומי הספרותי; עם זאת, היא ציינה שהעברת הפסל הממוקם מול תחנת הרכבת של ירוואן "איננה סבירה."

### מזרקות
אחרי שנים של אי-פעולה, המזרקות המוזיקליות שופצו על ידי החברה הצרפתית אקווטיק שואו אינטרנשיונל בעלות של כ - €1.4 מיליון. הם נפתחו מחדש בספטמבר 2007.

### עץ חג המולד
עץ חג המולד מותקן בכיכר בכל דצמבר, לפחות מאז 1950.

### ברזייה
ממוזער|200x200 פיקסלים|הברזייה
הברזייה (הידועה גם בשם פולפולאק), ממוקמת ליד בנייני המוזיאונים, והיא כוללת בעצם שבע ברזיות, ועל כן ידועה בכינוי ""שבעת המעיינות". הברזייה הותקנה לראשונה ב-1965, ושופצה בשנת 2010.

## אירועים
### תהלוכות
במהלך התקופה הסובייטית נערכו בכיכר מצעדים צבאיים ב-1 במאי ( יום הפועלים הבינלאומי), וב-9 במאי (יום הניצחון, עד 1969), וב-7 בנובמבר (מהפכת אוקטובר). ההנהגה הסובייטית בארמניה עמדה על הפודיום, לרגלי פסלו של לנין. אחרון מצעדים אלו התקיים בשנת 1988.

מצעדים צבאיים החוגגים את עצמאות ארמניה התקיימו ב-21 בספטמבר 1996 (יום השנה החמישי), 1999 (יום השנה השמיני), 2006 (יום השנה ה-15), 2011 (20 שנה), וב-2016 (יום השנה ה-25).

### הופעות
ב-30 בספטמבר 2006 הזמר הצרפתי-ארמני שארל אזנבור הופיע בכיכר הרפובליקה.

ב-23 באפריל 2015 להקת הרוק הארמנית-אמריקאית סיסטם אוף אה דאון הופיעה לראשונה בארמניה, בכיכר הרפובליקה. ההופעה החינמית הוקדשה יום השנה ה-100 לרצח העם הארמני, ונכח בה קהל גדול.

ב-8 ביוני 2017 אמן ההיפ-הופ הרוסי טימטי נתן הופעת חינם בכיכר, שבו השתתפו יותר מ-40,000 אנשים.

### הפגנות פוליטיות

; התקופה הסובייטית

ב-24 באפריל 1965 נערכו הפגנות גדולות בכיכר ומחוצה לה בירוואן כדי להנציח את יום השנה ה-50 של רצח העם הארמני.

בינואר 1974 רמזיק זוהרפיאן, חבר המפלגה הלאומית המאוחדת המחתרתית, שרף בכיכר את דיוקנו של לנין במחאה נגד השלטון הטוטליטרי של ברית המועצות.
ממוזער|הפגנות בכיכר הרפובליקה ב-20 באפריל 2018

; ארמניה העצמאית

בעקבות הבחירות לנשיאות של 2008, הנשיא הנבחר סרז' סרקזיאן הוביל עצרת של 60,000–70,000 תומכים לכאורה, אשר הובאו באוטובוסים ממקומות שונים ברחבי ארמניה. רבים מהם נהרו לעבר כיכר החופש, שם נערכה עצרת מתחרה של לבון טר-פטרוזיאן. במרץ, בעקבות הדיכוי האלים של המחאות של תומכי טר-פטרוזיאן, הכיכר הוחזקה במשך תקופה על ידי צבא ארמניה.

ב-4 במאי 2012, במהלך עצרת והופעה של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לפרלמנט, פוצצו עשרות בלונים מלאים במימן, וכתוצאה נפצעו לפחות 144 אנשים.

מה-17 ועד 23 באפריל 2018, התקיימו הפגנות המוניות בכיכר הרפובליקה בהנהגת ניקול פשיניאן נגד הממשלה וראש הממשלה הטרי סרז' סרקזיאן. ב-22 באפריל, כאשר נעצר מנהיג האופוזיציה פשיניאן, כוחות משטרה הוצבו בכיכר. עשרות מפגינים נעצרו. אך עד אותו הערב, כ-115,000 מפגינים מילאו את הכיכר ואת הרחובות הסמוכים. למחרת, ב-23 באפריל, לאחר שסרקזיאן התפטר, ההפגנה הפכה לחגיגה מאסיבית. ב-24 באפריל, יום הזיכרון לרצח העם הארמני, עשרות המחאות התאחדו כדי לנקות את הכיכר ואת הרחובות הסמוכים מהזבל שנאגר במהלך אירועי הימים הקודמים.

## ביבליוגרפיה

* 
* 
* 


## ראו גם
* כיכר החירות (ירוואן)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ארמניה: היסטוריה
קטגוריה:ארמניה: אתרי הנצחה
קטגוריה:ארמניה: כיכרות
קטגוריה:ירוואן: מבנים