open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סאמניטים

שמאל|ממוזער|250px|איטליה במאה הרביעית לפני הספירה, סאמניום בירוק כהה
[ממוזער|[פרסקו קבורה של סאמניטים מפאיסטום מהמאה ה-5 לפנה"ס ב]]
**סאמניטים** (בלועזית: **Samnites**) היו בני עם דובר אוסקנית שהתיישב בחבל הארץ סאמניום, בהרי האפנינים שמדרום מזרח ללאטיום, מושבה של הרפובליקה הרומית.

החבל משתרע באזור הרי האפנינים לאורך שפלת קמפניה. טבעו ההררי של החבל גיבש את אופיים של השבטים האוסקנים שהתיישבו בו, שלימים הפכו לשבטים הסאמניטים.

הסאמניטים היו מאורגנים בקהילות שבטיות:
* פנטרים, שבירתם הייתה בוביאנום (Bovianum, כיום בויאנו שבמחוז מוליזה).
* קראקנים, שבירתם הייתה קלוביאָאֵה (Cluviae, כיום קזולי שבמחוז אברוצו).
* קאודינים, שבירתם הייתה קאודיום (Caudium, כיום מונטסרקיו שבמחוז קמפניה).
* הירפינים, שבירתם הייתה בנוונטום, (Beneventum, כיום בנוונטו שבמחוז קמפניה).

יישובים עירוניים נוספים היו קאיטה, איקלאנום ואיסרניה. כל קהילה (TOUTO) התרכזה סביב מרכז מבוצר. רוב היישובים של הסאמניטים היו כפרים מבוצרים בראשי ההרים, שמהם היו יורדים לאזורי השפלה בעונות המרעה. כמה משבטי הסאמניטים כבשו חלקים מקמפניה והתיישבו בה, ובמרוצת השנים הושפעו באופן ניכר מתרבות הערים היווניות והאטרוסקיות באזור.

הרומאים מתארים את הסאמניטים כעם לוחמני, אכזר ובעל דרגת תרבות נמוכה. הרומאים אימצו מהם כנראה את המגן וחנית ההטלה.

בשנת 354 לפנה"ס כרתו הסאמניטים והרומאים ברית, אך בין השנים 343 לפנה"ס - 290 לפנה"ס נערכו בין שני הצדדים שלוש מלחמות, המלחמות הסאמניטיות שבסופן הצליחו הרומאים להשתלט על סאמניום.

בשנת 268 לפנה"ס הוקמה בשטח הסאמניטי המושבה הלטינית בנוונטום (Beneventum), כיום העיר בנוונטו, מחוז קמפניה, איטליה. במהלך המאבק הרומאי בחניבעל ובפירוס מלך אפירוס מרדו הסאמניטים ברומא וחברו לאויביה. בשנת 180 לפנה"ס לערך, בחסות רומא, פלשו הליגורים שהוגלו מהצפון לשטחיהם של הסאמניטים.

עם פרוץ מלחמת בעלות הברית בשנת 91 לפנה"ס עמדו הסאמינטים, יחד עם המארסים, בראש המרד האיטלקי ברומא. לאחר מספר הצלחות בתחילת המלחמה הם נוצחו, אך היו השבט האחרון שהחזיק מעמד בלחימה עקשנית. בסיומה של המלחמה הם הצליחו לזכות באזרחות רומית.

עקב צידודם בסיעה הפופולרית במהלך מלחמת האזרחים הרומית, הם רכשו לעצמם אויב אכזר בדמות לוקיוס קורנליוס סולה, מנהיג הסיעה האופטימאטית במלחמה.

בשנת 80 לפנה"ס, לאחר ניצחונו במלחמת האזרחים, ערך סולה מסע כיבוש והשמדה באדמת סאמניום, החריב את עריה, חיסל את עמה, והגלה את השרידים ממנו לצפון איטליה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עמים קדומים
קטגוריה:איטליה: העת העתיקה
מוסקבה פטושקי

**מוסקבה-פטושקי** (ברוסית: **Москва́ — Петушки́**) הוא ספר של ונדיקט ירופייב, שנכתב בשנת 1969 והופץ בצורת סאמיזדאט בברית המועצות. הספר זכה למעמד של "ספר פולחן" בברית המועצות.

הספר הודפס לראשונה בשנת 1973 בכתב העת "עמי" בשפה הרוסית, שיצא לאור בישראל. מאוחר יותר יצא הספר לאור גם בפריז, אך ברוסיה עצמה ראה אור רק בשנת 1989, שנה לפני מות המחבר ולאחר שמדיניות הפרסטרויקה הקלה את מגבלות הצנזורה על ספרים.

הספר תורגם מחדש לעברית בשנת 1994 בידי נילי מירסקי, ויצא לאור בהוצאת עם עובד.

## עלילה
הספר מתאר מסע סוריאליסטי ומשעשע של הגיבור, שלרוב הוא שיכור, וניצ'קה, שהוא בן דמותו של ירופייב, ברכבת ממוסקבה אל אהובתו ובנו בפטושקי, מרחק 125 ק"מ, במטרה למצוא את הגאולה בעולם זה. בסופו של דבר הוא מוצא עצמו חזרה במוסקבה הקומוניסטית, באזור הקרמלין, אותו לא ראה עד לאותו הרגע, ומת בדקירה בגרונו.

בתחילת הסיפור וניצ'קה מתאר עצמו כמי שפוטר מעבודתו בהנחת כבלי טלפון בשל שרטוט דיאגרמות השתייה שלו ושל עמיתיו לעבודה. דיאגרמות אלו גילו מתאם ברור בין כמויות השתייה החריפה וטיפוס האישיות. וניצ'קה מבזבז את שארית כספו על מתנות לבנו, מזון לדרך וקניית משקה אלכוהולי נוסף. הוא שוקע במונולוגים ארכניים אודות היסטוריה, פילוסופיה ופוליטיקה. בנוסף הוא מתיידד עם נוסעים אחרים ודן איתם במצבה העגום של ברית המועצות תוך כדי שתייה.

הספר כתוב בסגנון ייחודי כהזיה המשולבת במתכונים של קוקטיילים מוזרים ובציטוטים תרבותיים, דתיים ופוליטיים למכביר. הוא משלב אמרות מליציות, סלנג וקללות וכן התייחסות ליצירות ספרותיות ופילוסופיות, כמו אלה של יוהאן וולפגנג גתה ועמנואל קאנט.

## ביקורת פוליטית
לאורך הספר מביע ירופייב ביקורת והתרסה כנגד המשטר הסובייטי בברית המועצות. פרפרזות על כתבי לנין שזורות לאורך הרומן. כמו כן, ישנם אזכורים ציניים של קארל מרקס, פרידריך אנגלס ואלכסנדר הרצן. במהלך הספר מוזכרים אישים כמו ז'אן-פול סארטר וסימון דה בובואר, תוך ביקורת מרומזת על תמיכתם במדיניות הגולאגים בברית המועצות.

בנוסף לכך מופיעה לאורך הספר ביקורת גם על היחס של המשטר הסובייטי לנצרות. ירופייב מביע רגשות דתיים והזדהות עם ישו ואף חוזר לנצרות הקתולית ולא לנצרות הפרבוסלבית הנהוגה ברוסיה. דוגמה מוקצנת לכך היא רפרנס לרעיון הפניית הלחי השנייה בו מתקין הגיבור קוקטייל בשם "מעי הכלבה" וטוען שאחרי שתייתו "אדם מגיע לכזאת דרגה של רוחניות שאפשר לירוק עליו במשך מחצית השעה והוא לא יגיד דבר". 

כמו כן, מביע הסופר יחס חיובי לישראל, ולועג על הפרנויה הסובייטית מהציונות. למשל, הוא מספר לפועלים שעבדו איתו בהנחת כבלי הטלפון על משה דיין ואבא אבן, תוך התבדחות גסה על שמותיהם. דבריו נגדו את המדיניות הרשמית של הקרמלין שהורה על תמיכה במדינות ערב בכל רחבי הגוש הקומוניסטי והתנגד לישראל.

## קישורים חיצוניים
* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי הרפתקאות ומסעות
קטגוריה:סוריאליזם
קטגוריה:ספרות סובייטית
קטגוריה:מוסקבה
קטגוריה:ספרים רוסיים
קטגוריה:ספרי 1969
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד: סדרת פרוזה אחרת
אוניסון

**אוּניסוֹן** (באנגלית unison; באיטלקית unisono), מרווח בן "אפס טונים" בין שני צלילים (כלומר - צליל זהה). נקרא לפעמים גם פרימה זכה. כאשר שני כלים (או יותר) "מנגנים באוניסון" הם מנגנים את אותה המנגינה בו-זמנית.

השימוש באוניסון במוזיקה נרחב מאוד, ונעשה בו שימוש בכל התקופות ובכל התרבויות. לא ידועה תרבות שלא נהוגה בה שירה או נגינה באוניסון.

בתזמורות סימפוניות מנגנים בדרך כלל כל כלי-הקשת מאותה הקבוצה (כלומר, כל הכינורות הראשונים, כל הכינורות השניים, כל הוויולות וכו') באוניסון. בכתיבה תזמורתית מקובל לכתוב באוניסון לצירופים שונים של כלים ובכך להרחיב את הרפרטואר הצלילי של התזמורת.מלחינים רבים עשו שימוש בנגינה או שירה באוניסון, והצליל הגדול והפתוח של האוניסון משמש לעיתים קרובות כ"אפקט מיוחד" במוזיקה קלאסית, במיוחד במוזיקה להרכבים גדולים. דוגמה אופיינית היא ארבע תיבות הפתיחה של היצירה "מוזיקת לילה זעירה" מאת מוצרט, בהן מנגנת רביעיית המיתרים כולה באוניסון, בשלוש אוקטבות, והאוניסון בה יוצר תחושה "מלכותית". כאשר סקציה אחת (כלומר כלי קשת, כלי נשיפה) מנגנת אוניסון, היא לא מנגנת באותו גובה של צליל בדיוק, אלא במרווחים של אוקטבות.
מרכז|ממוזער|500px|אוניסון בתזמורת כלי קשת

## ראו גם
* מונופוניה

## קישורים חיצוניים

* אוניסון באתר צלילוגיה

קטגוריה:תאוריית המוזיקה
חבורה פשוטה

במתמטיקה, **חבורה פשוטה** היא חבורה G\ne \{e\} שאין לה תת חבורה נורמלית לא טריוויאלית, כלומר תת-החבורות הנורמליות היחידות שלה הן G ו-\{e\}.

לפי משפט ז'ורדן-הולדר ההצגה של חבורה סופית G על ידי סדרת הרכב היא יחידה, כאשר הגורמים של סדרת ההרכב הן חבורות פשוטות. מכאן החשיבות הרבה שיש לחבורות פשוטות בתור אבני הבניין של כל החבורות הסופיות, בדומה למספרים הראשוניים שמרכיבים את המספרים השלמים.

המיון של החבורות הפשוטות הסופיות הושלם ב-1982 לאחר מאמצים משותפים של מתמטיקאים רבים.

## דוגמאות
*כל חבורה שהסדר שלה הוא ראשוני היא פשוטה, כי על פי משפט לגראנז' הסדר של תת-חבורה צריך לחלק את הסדר שלה, ורק 1 והמספר עצמו (שיוצרים את התת-חבורות הטריוויאליות) הם כאלה.
* כל חבורה אבלית פשוטה היא החבורה הציקלית מסדר ראשוני.
* בין החבורות הסימטריות S_n, אם n אז S_n חבורה פתירה ואינה פשוטה. 
לדוגמה עבור n=4 קיימת הסדרה הנורמלית S_4\triangleright A_4\triangleright V_4\triangleright \{e,(1\ 2)(3\ 4)\}\triangleright \{e\} כאשר A_4 חבורת התמורות הזוגיות מסדר 4 ו-V_4 חבורת הארבעה של קליין.

מאידך, עבור n\ge 5, A_n פשוטה.
* חבורות המטריצות \operatorname{PSL}_n(F) הן פשוטות, אלא אם n=2 והשדה F הוא בן 2 או 3 איברים.

לפי משפט פייט-תומפסון, כל חבורה מסדר אי זוגי היא פתירה. משפט זה נחשב לצעד המשמעותי הראשון בהוכחת משפט המיון של החבורות הפשוטות הסופיות. מן המיון השלם עולה כי הסדר של כל חבורה פשוטה, פרט לחבורות סוזוקי, מתחלק ב-3.

## מושגים קרובים

אם G חבורה מושלמת (כלומר, [G,G]=G) וחבורת המנה G/Z(G) פשוטה, אז החבורה G היא **קוואזי-פשוטה** (quasisimple). לחבורה פשוטה A, כל תת-חבורה של חבורת האוטומורפיזמים \operatorname{Aut}(A) המכילה את כל האוטומורפיזמים של הצמדה נקראות חבורות **כמעט פשוטות** (almost simple). 

לדוגמה, כאשר \operatorname{PSL}_n(F) פשוטה, החבורה \operatorname{SL}_n(F) היא קוואזי-פשוטה, והחבורה \operatorname{PGL}_n(F) כמעט פשוטה.

## מקורות

* *The Finite Simple Groups*, R.A.Wilson, Springer, 2009. 

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תורת החבורות
אמי - הילדה עם הילקוט הכחול

**אמי - הילדה עם הילקוט הכחול** (בספרדית: **Amy, la niña de la mochila azul**) היא סדרת טלוויזיה מקסיקנית שהופקה על ידי חברת "טלוויסה" - מפיקת הטלנובלות המקסיקנית הגדולה, והופצה במספר מדינות בעולם. בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הילדים בשם "אמי". העלילה מבוססת על סיפור-עם מקסיקני עתיק בשם "אמי - הילדה עם הילקוט הכחול".

## הסדרה והשפעתה
בזמן הפקת הסדרה זכו טלנובלות הילדים, כגון "קטנטנות", להצלחה. הסדרה זכתה אף היא להצלחה במקומות בהן שודרה, וביניהם ישראל. בסדרה שולבו 27 שירים מקוריים שזכו להצלחה במדינות דוברות ספרדית.

## סיפור העלילה
הסדרה מגוללת את סיפורה של אמי בת ה-9. סופת הוריקן שארעה בעודה תינוקת, גרמה לה להגיע אל הים, בתוך סלקל, שם הגיעה לידי זוג בשם מתיאס ופרלה החיים באוניה, שהייתה קלועה בעיצומה של הסערה. הזוג, שלא היו לו ילדים, חילץ את התינוקת שהגיעה אל האוניה, ואימץ אותה. לאחר זמן מה טבעה פרלה בסופה, ומתיאס, שהיה מלח במקצועו, לא יכול היה לשאת עוד את השהיה בים והפסיק להפליג. אמי המשיכה להתגורר עם מתיאס באוניה העוגנת בנמל, מבלי לדעת שהוא איננו אביה הביולוגי.
בסדרה מוצגים גם חבריה של אמי - ראול, גאטו, פקאס, צ'איוטה וטולין. העלילה עוסקת בגעגועיה לאם שלא זכתה להכיר.

אחד מתושבי העיירה "פוארטו אספרנסה" (נמל התקוה) - אוקטביו המליונר, החולה וטוב הלב- הוא אביה הביולוגי של אמי, אך אינו יודע זאת. הוא סבור שנולד לו בן, ומאז הסופה הוא לא הפסיק לחפש אותו. כדי להתקרב אל ילדי העיירה הוא ממציא דמות ליצן, אשר מופיע ברחובות בפני הילדים והוריהם. באחד ממופעי הקסמים המאולתרים שלו הוא פוגש את אמי, והשניים מתיידדים, מבלי לדעת מהו הקשר האמיתי ביניהם.
בנוסף, אמי מתיידדת עם בתולת ים שהכירה באחת הפעמים בהם צללה בים (בשעה שאמורה הייתה להיות בבית הספר), ומעניקה לה את השם "קורל". בהמשך מתברר שקורל היא בעצם אמה של אמי.
הילדים העשירים הלומדים בכיתתה של אמי לועגים לה על היותה עניה ויתומה מאם.
במהלך הסדרה אמי נאבקת במכשפה המרושעת קרלוטה, המנהלת בית יתומים בשם "סן פליפה" בעיירה, אליו מגיעה אמי בהמשך, בעל כורחה.
בסדרה אלמנטים על- טבעיים, ובסיומה מביסה אמי את המכשפה הרעה בכך שהיא הופכת אותה לבובה, ונותנת לעוזרת של המכשפה מינרווה את לבה הטוב, שנגזל ממנה בילדותה על ידי קרלוטה. אמי מתאחדת עם אמה האמיתית, מצליחה לכבוש את לב אהובה ראול, ואילו מתיאס מצליח להתגבר על פחדו מן הים. בסיום אותו הפרק מתגלה לקהל הצופים שכל אירועי הסדרה הם בעצם סיפור שאמה של אמי מספרת לה, ומבלות ביחד יום כיף - חלומה של אמי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טלנובלות מקסיקניות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על בנות ים
קטגוריה:סדרות נעורים
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הספרדית
לואי אנטואן פובלה דה בוריין

**לואי אנטואן פובלה דה בוריין** (צרפתית: Louis Antoine Fauvelet de Bourrienne; 19 ביולי 1769 - 7 בפברואר 1834), דיפלומט צרפתי.
## חייו
פובלה קיבל את חינוכו בבית הספר הצבאי בבריין בחבל שמפן, ביחד עם נפוליאון בונפרטה. למרות שנפוליאון היה מתבודד, וקשה היה ליצור עמו יחסי רעות, הפכו השניים לידידים. עם זאת, יש להניח כי סיפוריו של בוריין על ידידותם האינטימית, כפי שהם מופיעים בזיכרונותיו, מוגזמים.

כאשר עזב בוריין את בית הספר, בשנת 1787, הביע חוסר רצון בקריירה צבאית, והמשיך בדרכו לווינה שם למד דיפלומטיה ומשפטים. לאחר מכן שהה בלייפציג, כאשר פרצה המהפכה הצרפתית. רק בשנת 1792 שב בוריין לצרפת. בפריז חידש את ידידותו עם בונפרטה. השניים חיו חיי בוהמה ביחד, ובין היתר היו עדים לביזת אוצרות המשפחה המלכותית בארמון טולרי ב-20 ביוני, ולהרג המשמר השווייצרי על ידי המהפכנים ב-10 באוגוסט.

בוריין קיבל משרה דיפלומטית בשטוטגרט, אך תהפוכות הפוליטיקה של אותו הזמן הפכו אותו עד מהרה ל"מהגר" פוליטי. לאחר אירועי שנת 1795 שב לפריז, ושב והתרועע עם בונפרטה, אשר היה לסגן מפקד "צבא הפנים", ועד מהרה קיבל את המינוי למפקד הכוחות באיטליה. בוריין לא ערך עמו את המסע לאיטליה, אך בזמן המשא ומתן עם אוסטריה באוקטובר 1797 נקרא על ידי נפוליאון שרצה להיעזר בניסיונו במשפטים ובדיפלומטיה, על מנת לנסח את תנאי הסכם קמפו פורמיו.

בשנה שלאחר מכן נלווה אל נפוליאון במערכה במצרים והפך למזכירו האישי. בתקופה זו כתב זיכרונות מלאי חיים, אם כי פרטים רבים מהם מוטלים בספק, המתארים את מסעו של נפוליאון במצרים ואת מסע נפוליאון בארץ ישראל. הוא נלווה אליו בשובו לצרפת, וסייע לו בענייניו כאשר תכנן את ההפיכה ב"18 בברימאר" (נובמבר 1799) בה הכריז על עצמו כ"קונסול הראשון". הוא נותר בתפקידו כמזכירו האישי של נפוליאון בתקופה זו, אך בשנת 1802 נחשד באי סדרים כספיים והודח.

במהלך הסתיו של שנת 1805 נשלח כציר הצרפתי לעיר החופשית המבורג, על מנת לתאם את המלחמה הכלכלית נגד אנגליה הידועה כ"שיטה הקונטיננטלית". ידוע כי מדיניות זו לא הייתה לרוחו, והוא פעל לטובת הסוחרים בהמבורג, אשר מבחינתם סייעו לו מבחינה כספית על מנת להגמיש את הכללים. בתחילת הסתיו של 1807 כאשר הורה לו נפוליאון להזמין כמות גדולה של מדים לצבאו, שחנה אז בפרוסיה הוא גילה שהדרך היחידה לספק את הכמות הדרושה היא להזמינם מאנגליה. לאחר שצבר בדרך זו עושר רב, נקרא לשוב לצרפת בבושת פנים לקראת סיום שנת 1810.

בשנת 1814 הצטרף למחנה המלוכני, ובמהלך מאה הימים בשנת 1815 הצטרף ללואי ה-18 אשר נמלט לעיר גנט. את שארית ימיו בילה ללא אירועים מיוחדים. הוא מת בעיר קן בשנת 1834, לאחר שסבל ממחלת נפש בשנותיו האחרונות.

בוריין ידוע כיום לא בזכות הישגיו הדיפלומטיים, אשר היו חסרי משמעות, ולא בזכות יצירותיו הספרותיות, אלא בשל "זיכרונותיו" שיצאו לאור בין השנים 1829 ו-1831, ומאז הודפסו שוב ושוב ותורגמו לשפות רבות. זיכרונות אלו הם מקור ראשון ממעלה להכרת אישיותו של נפוליאון, אם כי בשל טינתו האישית של בוריין לידידו זה, רבים מהפרטים המופיעים בהם מוטלים בספק.

## קישורים חיצוניים

* זיכרונות נפוליאון מאת דה בוריין- פרק 3 שנת 1799 מתוך פרויקט גוטנברג
* 
* 

קטגוריה:דיפלומטים צרפתים
קטגוריה:מסע נפוליאון בארץ ישראל
קטגוריה:צרפתים במלחמות הנפוליאוניות
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1769
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1834
פנילאלנין

**פנילאלנין** (**Phenylalanine**) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע והמרכיבות את החלבונים.
תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז פנילאלנין, ולכן היא מהווה **חומצת אמינו חיונית** שיש לקבל אותה דרך המזון.

## כימיה
כפי שמעיד שמה, פנילאלנין היא נגזרת של חומצת אמינו אחרת: **[[אלאנין]]**. שתי החומצות זהות בהרכבן, אלא שלפנילאלנין מתווספת קבוצת **[[פניל]]** (טבעת בנזן פחות אטום מימן אחד, **C<sub>6</sub>H<sub>5</sub>**). השייר של פנילאלנין מורכב מקבוצת **מתילן** (**CH<sub>2</sub>**) אליה מחוברת קבוצת פניל. פנילאלנין היא, אם כן, אחת משלוש חומצות האמינו הארומטיות, ומביניהן היא ההידרופובית ביותר, שכן בשייר שלה אין קבוצת הידרוקסיל (כמו ב**[[טירוזין]]**) ואין אטום חנקן (כמו ב**[[טריפטופן]]**).

הממתיק המלאכותי אספרטיים מורכב מפנילאלנין ומחומצה אספרטית.

## מקורות תזונה
פנילאלנין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.

מקור נוסף לפנילאלנין הוא הממתיק המלאכותי אספרטיים, שקיים במשקאות ומאכלים דיאטטיים רבים. האספרטיים מתפרק בגוף למספר תוצרים, שפניאלנין הוא אחד מהם.

## ביולוגיה
המחלה התורשתית **[[פנילקטונוריה]]** (Phenylketonuria - PKU) נגרמת כתוצאה מחוסר גנטי באנזים פנילאלנין הידרוקסילאז, המזרז את הפיכת הפנילאלנין בגוף לחומצת האמינו טירוזין. כתוצאה מכך מצטבר פנילאלנין במקומות שונים בגוף, ובעיקר במוח; הדבר גורם לפיגור שכלי מגיל צעיר ולתופעות אחרות. אם המחלה מזוהה בגיל צעיר, ניתן למונעה בקלות יחסית על ידי שמירה על דיאטה קפדנית נטולת פנילאלנין. PKU היא אחת המחלות התורשתיות הראשונות שנתגלו.

## ראו גם
*אספרטם (ממתיק מלאכותי שאחד ממרכיביו הוא פנילאלנין).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חומצות אמינו
קטגוריה:חומצות אמינו חיוניות
סטורן (מיתולוגיה)

ממוזער|תחריט מהמאה ה-16 של סטורן
[250px|ימין|סטורן טורף אחד מבניו - הצייר הספרדי [פרנסיסקו דה גויה]]
[280px|ימין|כוכב הלכת [שבתאי]]
**סטורן** (נקרא גם **סטורנוס**; בלטינית: **Saturnus**) הוא אל החקלאות והקציר במיתולוגיה הרומית. מקבילו של קרונוס במיתולוגיה היוונית.

בדומה לקורנוס, מנהיג הטיטאנים ובנם הקטן של האלה גאיה ואורנוס, האמינו גם שסטורן נהג לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד כשנולדו. 

סאטורנליה - חג לכבודו של סטורן, נערך סמוך ליום הקצר ביותר בשנה, ב-17 בדצמבר. זה היה אחד מהחגים העליזים ביותר מכל חגי רומא. במהלך החג התייחסו אל העבדים כאל בני חורין ונתנו להם תוספת מזון וכן היה זה היום היחיד בו הוסרו הכיסויים מעל פסלי סטורן.

כוכב הלכת שבתאי קרוי ברוב שפות העולם על שמו של סטורן, וגם יום השבת מכונה במספר שפות אירופאיות, "יומו של סטורן".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אלים רומיים
*
גליצין

**גליצין** (**Glycine**) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. 

זוהי חומצת האמינו הפשוטה והקטנה ביותר; השייר שלה מורכב מאטום מימן בודד. שייר זה נחשב להידרופובי, אם כי ההידרופוביות שלו זניחה. זוהי אחת מחומצות האמינו השכיחות ביותר בחלבונים.

אטום הפחמן של הגליצין קשור לשני אטומי מימן בודדים, ולא לאחד כמו שאר חומצות האמינו, ולכן אין הוא נחשב ל**[[פחמן אלפא]]** (שכן, פחמן אלפא אמור להיות קשור לארבע קבוצות כימיות שונות). כיוון שכך, גליצין איננה מולקולה כיראלית והיא לא מסוגלת להסיט מישור אור מקוטב (ובמילים אחרות: היא אינה מגלה פעילות אופטית), וזאת בניגוד לשאר חומצות האמינו שכן מסוגלות לעשות זאת. 

## היסטוריה ואטימולוגיה
גליצין התגלה בשנת 1820 על ידי הכימאי הצרפתי אנרי בראקונו כאשר ביצע הידרוליזה של ג'לטין על ידי הרתחתו עם חומצה גופרתית. הוא כינה אותו במקור "סוכר של ג'לטין", אך הכימאי הצרפתי ז'אן-בטיסט בוסינגו הראה ב-1838 שהוא מכיל חנקן. בשנת 1847 הציע המדען האמריקני אבן נורטון הורספורד, אז תלמידו של הכימאי הגרמני יוסטוס פון ליביג, את השם "גליקוקול";אולם, הכימאי השוודי ברצליוס הציע שנה לאחר מכן את השם הנוכחי הפשוט יותר. השם גליצין בא מהמילה היוונית γλυκύς (גליקיס) "טעם מתוק" (שקשורה גם לקידומות גליקו- וגלוקו-, כמו בגליקופרוטאין וגלוקוז). בשנת 1858, הכימאי הצרפתי אוגוסט קאהורס קבע שגליצין הוא אמין של חומצה אצטית.

שמה הכימי של גליצין, לפי מונחון IUPAC, הוא **חומצה אמינואתנואית**; השם נגזר מהיותה מורכבת מ**[[חומצה אתנואית]]** (חומצה קרבוקסילית של אתן), אליה קשורה קבוצת **[[אמין|אמינו]]**.

גליצין משמשת גם בתור ניורוטרנסמיטור אינהיביטורי במערכת העצבים המרכזית, וגם כמפעילת תהליכים אקסיטטוריים.

## הפקה
למרות שניתן לבודד גליצין מחלבון שעבר הידרוליזה, דרך זו איננה משמשת לייצור תעשייתי, מכיוון שניתן לייצר אותו בצורה נוחה יותר על ידי סינתזה כימית. שני התהליכים העיקריים הם אמינציה של חומצה כלורואצטית עם אמוניה, הנותנת גליצין ואמוניום כלוריד, וסינתזת חומצות אמינו של Strecker, שהיא השיטה הסינתטית העיקרית בארצות הברית וביפן. כ-15 אלף טון מיוצרים מדי שנה בדרך זו. 

גליצין נוצר גם כתוצר לוואי לא רצוי בסינתזה של EDTA, הנובעת מתגובות של תוצר הלוואי של אמוניה.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:חומצות אמינו
קטגוריה:מוליכים עצביים
הפועל תל אביב (כדורגל נשים)

**הפועל תל אביב** היא קבוצת כדורגל הנשים של המועדון הפועל תל אביב המתחרה בליגה הלאומית בכדורגל נשים. הקבוצה הוקמה לראשונה ב-1998, התחרתה בליגת הנשים מהקמתה, זכתה בדאבל בעונת 2000/2001 והתפרקה בשנת 2002. בשנת 2019 הוקמה הקבוצה מחדש, הצטרפה לליגה הארצית ותוך שתי עונות עלתה לליגה הלאומית.

## הקמת הקבוצה הראשונה
קבוצת הנשים של הפועל תל אביב הוקמה בסוף שנות ה-90, לאחר הפרטת קבוצת כדורגל הגברים של המועדון. קבוצת הרכישה שכללה את משה תאומים, מוטי אורנשטיין, סמי סגול ורפי עגיב החליטה להקים לראשונה במועדון קבוצת כדורגל נשים, על מנת להתמודד בליגת כדורגל נשים שהוקמה בשנת 1998.

תחת המאמן עמי נימני זכתה הקבוצה בדאבל בעונת 2000/2001, כאשר שיחקו במדיה שחקניות מהטובות ביותר בארץ, וביניהן סילבי ז'אן, רויטל אמויאל, אינה דידיץ' וסלווא עמסיס. הקבוצה השתתפה בליגת האלופות שהתקיימה בשווייץ. בעונה שלאחר הזכייה בדאבל סיימה הקבוצה במקום השני והגיעה לגמר גביע המדינה, אך לאחר תקופה קצרה התפרקה.

לקבוצת הנשים התלווה צוות צילום שתיעד את הקבוצה במשך שנה ויצר עליה סרט דוקומנטרי בשם "החלוצות".

## הקבוצה השנייה
ב-12 בספטמבר 2019 הודיע מועדון הפועל תל אביב על חידוש פעילותה של קבוצת הנשים, שתשחק החל מחודש אוקטובר במסגרת הליגה הארצית לנשים תחת המאמן עומרי גרבאוי. במקביל לקבוצה הבוגרת, נמסר על הקמת מחלקת נערות וילדות מגיל 6, וכן על כוונה להקים אקדמיה לכדורגל לבנות.

### הדרך לליגת העל

בעונתה השנייה בליגה סיימה הקבוצה במקום הראשון והעפילה לליגה הלאומית.

בעונתה הראשונה בליגה הלאומית, הייתה קרובה לעליית ליגה אך לאחר מאבקי עליה קשים מול הפועל ירושלים, הקבוצה סיימה במקום השלישי ונשארה בליגה הלאומית.

בעונה העוקבת החתימה הפועל תל אביב את אשרת עיני, ששיחקה בקבוצה בעונותיה בליגת העל, במטרה להחזיר את הקבוצה לליגה הראשונה - אך בשלב הפלייאוף לא הצליחה לנצח את המועמדות האחרות לעליה - הפועל רעננה ובנות נתניה, וסיימה שוב במקום השלישי.

בעונתה השלישית הקבוצה התחזקה בשחקניות שהגיעו מליגת העל, כאשר ההחתמה הבולטת הייתה קפטנית נבחרת ישראל לשעבר, קארין סנדל. את העונה הסדירה סיימה הקבוצה ללא הפסד, כאשר הפסדה היחיד באותה תקופה היה ברבע גמר גביע המדינה מול מ.כ. רמת השרון. הפסדה הראשון בליגה היה בשלב הפלייאוף, שם הפסידה נגד הפועל באר שבע 2-0, כאשר ניצחון היה מבטיח את עלייתה לליגה הראשונה. עם זאת, מחזור לאחר מכן הפועל תל אביב ניצחה את מכבי פנתרות אשדוד 4-3, ובכך הבטיחה את עלייתה לליגת העל, לאחר היעדרות של 22 שנים. הקבוצה עלתה מהמקום הראשון בטבלה.

## תארים
* **אליפויות**: 1
**  2000/2001

***גביעים**: 1
** 2000/2001

## ראו גם
* כדורגל נשים בישראל
* הפועל תל אביב (כדורגל)

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר ויקיפועל - אנציקלופדיית הפועל תל אביב

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל נשים ישראליות
קטגוריה:התאחדות הפועל: מועדוני ספורט נשים
תל אביב (כדורגל נשים)
הפועל תל אביב (כדורגל2)
נשים
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1998
טורבינה

שמאל|ממוזער|250px|
**טוּרְבִּינָה** (במקור מילה לטינית *turbo* שמשמעותה מערבולת) היא מנוע סיבובי הממיר זרימה של נוזל או גז לאנרגיה מכנית סיבובית. ההדף שנוצר משריפת דלק נוזלי או גז עם אוויר דחוס משמש ככוח המניע של הטורבינה. האנרגיה בגל המסתובב של הטורבינה מנוצלת להפעלת מתקנים, מכונות או גנרטורים להפקת חשמל.

בהתאם לסוג החומר המגיע לטורבינה, מבחינים בין טורבינת מים, טורבינת גז, טורבינת קיטור או טורבינת רוח. טורבינות המים הראשונות הומצאו בעת העתיקה והגיעו לידי פיתוח בתקופה הרומאית. טורבינת המים המודרנית הומצאה על ידי פורנדון ב-1828. הטורבינה הנפוצה ביותר היום היא מנוע סילון המהווה טורבינת גז.

## מבנה
ניתן לסווג את הטורבינות לפי כוון הזרימה בהן. בהתאם לכך ניתן להבדיל בין טורבינות ציריות וטורבינות רדיאליות. הטורבינה מורכבת מ**בית הטורבינה** (סטטור) ומ**מאיץ** (רוטור). המאיץ הוא גל המונח על המסבים של בית הטורבינה. בית הטורבינה (הסטאטור) הופך את האנרגיה הפוטנציאלית של הנוזל או הגז המוזרם לתוכו לאנרגיה קינטית של זרימה.

בית הטורבינה והמאיץ מורכבים ממערכת של כפות, כנפיים או , זאת בהתאם לסוג הנוזל או הגז המוזרם לתוכם. תפקידם הוא להזרים במהירות את הנוזל או הגז לעבר הלהבים או הכפות במאיץ ולהגביר את האנרגיה הנוצרת במאיץ כאשר הנוזל או הגז פוגע בו. דוגמה לטורבינה פשוטה היא שבשבת המסתובבת באמצעות נשיפה.

## שימושים של טורבינות
*תחנות כוח להפקת חשמל משתמשות בטורבינות שונות. ישנן תחנות בהן הטורבינה מופעלת באמצעות סילון של קיטור. תחנות מסוג זה הן תחנות אורות רבין בחדרה ואשכול באשדוד. הקיטור בתחנה זו נוצר מהסקת פחם. ישנן תחנות כוח בהן יש טורבינות המופעלות באמצעות מים, תחנות אלו נקראות - תחנת כוח הידרואלקטרית. תחנה מסוג זה היא תחנת הכוח הישנה בנהריים. תחנות כוח קטנות יותר נעזרות בטורבינות המונעות באמצעות הרוח. תחנות מסוג זה ניתן למצוא ברמת הגולן, במעלה גלבוע וברמת סירין.
*במנועי בנזין ודיזל ניתן להרכיב מגדש טורבו. מגדש זה מנצל את הגזים השרופים הנפלטים ממנוע הרכב כדי להניע טורבינה. טורבינה זו מחוברת בגל למדחס. כאשר הטורבינה מסתובבת המדחס מסתובב איתה ומזין את המנוע בתערובת נוספת לבעירה.

## ראו גם
* טורבינת רוח
* אנרגיית הרוח
* מדחף
* פרופיל אווירודינמי
* טורביניה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מנועים
התעבות

ממוזער|גרף מעברים בין מצבי צבירה שונים
[ממוזער|התעבות של [מים על זכוכית]]

בפיזיקה, **התעבות** היא תהליך שבו עובר חומר ממצב צבירה גז למצב צבירה נוזל. התעבות מתרחשת בדרך כלל בעת קירור של הגז, אך גם בעת הפעלת לחץ על הגז. עבור כל חומר, טמפרטורת העיבוי זהה לטמפרטורת הרתיחה (מעבר מנוזל לגז), ותלויה באופי הקשר הכימי בין המולקולות בנוזל. התעבות היא ההפך מהתאיידות, ההופכת נוזל לגז. 

ניתן להגדיר התעבות גם כשינוי במצב אדי מים למים נוזליים במגע עם משטח נוזלי או מוצק.

## החלה
העיבוי מתחיל על ידי היווצרותם של צבירים אטומיים/מולקולריים של אותו מין בתוך נפח הגזים שלו - כמו טיפת גשם והיווצרות פתיתי שלג בתוך עננים או במגע בין שלב גז למשטח נוזלי או מוצק. בעננים, זה יכול להזדרז על ידי חלבונים המייצרים גרעיני מים, המיוצרים על ידי חיידקים אטמוספיריים, המסוגלים לקשור מולקולות מים גזיות או נוזליות.

## התרחישים הנפוצים ביותר
עיבוי מתרחש בדרך כלל כאשר אדים מקוררים ו/או נדחסים עד לגבול הרוויה שלו כאשר הצפיפות המולקולרית בשלב הגז מגיעה לסף המקסימלי שלה. ציוד קירור ודחיסת אדים שאוסף נוזלים מעובה נקרא "מעבה".

## יישום של עיבוי
עיבוי הוא מרכיב מכריע בזיקוק, יישום חשוב במעבדה ובכימיה תעשייתית.

מכיוון שהתעבות היא תופעה טבעית, ניתן להשתמש בה לרוב להפקת מים בכמויות גדולות לשימוש אנושי. מבנים רבים עשויים אך ורק למטרת איסוף מים מעיבוי. מערכות כאלה יכולות לשמש לעיתים קרובות כדי לשמור על לחות הקרקע באזורים שבהם מתפתחים מדברים - עד כדי כך שארגונים מסוימים מחנכים אנשים החיים באזורים מושפעים על מעבים מים כדי לעזור להם להתמודד ביעילות עם המצב.

זהו גם תהליך מכריע ביצירת מסלולי חלקיקים בתא ענן. במקרה זה, יונים המיוצרים על ידי חלקיק מתרחש פועלים כמרכזי גרעין לעיבוי האדים המייצרים את שבילי ה"ענן" הנראים לעין.

יישומים מסחריים של עיבוי, על ידי צרכנים כמו גם על ידי התעשייה, כוללים ייצור חשמל, התפלת מים, ניהול תרמי, קירור, ומיזוג אוויר.

## התעבות לפי תאוריית החלקיקים
גז הוא מצב צבירה בו המרחק בין חלקיקים גדול יחסית. התעבות מתרחשת כשהחלקיקים מתקרבים ויוצרים גוש של חלקיקים בעזרת כוחות המשיכה ביניהם, זהו נוזל. זה קורה בעיקר בטמפרטורות נמוכות, מכיוון שבטמפרטורות נמוכות כוחות המשיכה בין החלקיקים הממוצעים גדלים ומהירות החלקיקים הממוצעת קטנה.

תהליך ה**עיבוי** כרוך בדרך כלל בפליטת חום, שהוא תוצאה של איבוד האנרגיה הקינטית של הגז. התהליך ההפוך, אידוי, בדרך כלל שואב חום מהסביבה, מאותה סיבה בדיוק. תופעה זו היא הבסיס לפעולתם של המקרר והמזגן, כאשר (בתהליך קירור) גז נדחס מחוץ למקרר וכך הוא **מתעבה** ופולט חום לסביבה, ואז מוחזר כנוזל לתוך המקרר ומתאדה בחזרה.

## ראו גם
*דיו ההתעבות
*התעבות סביב כלי טיס 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:תרמודינמיקה
קטגוריה:מעבר פאזה
סדרה נורמלית

בתורת החבורות, **סדרה נורמלית** של חבורה G היא שרשרת של תת-חבורות, שכל אחת היא תת-חבורה נורמלית של קודמתה.
כלומר: G = G_0 \triangleright G_1 \triangleright \cdots \triangleright G_k, כאשר  \triangleright  מסמן שמדובר בתת-חבורה נורמלית.

הערה: יש המגדירים סדרה נורמלית של חבורה G כשרשרת של תת-חבורות, שכל אחת היא תת-חבורה נורמלית של G, ואז שרשרת של תת-חבורות שכל אחת היא תת-חבורה נורמלית של קודמתה נקראת **סדרה תת-נורמלית**.

**גורמי הסדרה** הם כל חבורות המנה מהצורה G_{i}/G_{i+1}.

**עידון** של סדרה הוא סדרה ארוכה יותר, הכוללת את כל תת-החבורות של הסדרה הקודמת. אפשר לעדן סדרה נתונה אם קיימת חבורה L שמקיימת G_i\triangleright L\triangleright G_{i+1}, כאשר G_i\ne L\ne G_{i+1}. במקרה זה הסדרה G=G_0\triangleright \cdots \triangleright G_i\triangleright L\triangleright G_{i+1}\triangleright \cdots \triangleright G_k = 1 היא עידון של הסדרה המקורית.

## סדרת הרכב

**סדרת הרכב** של חבורה G היא סדרה נורמלית שמסתיימת ב-\{e\} ולא ניתן לעדן אותה מבלי להוסיף חזרות. ניתן לראות שסדרה נורמלית היא סדרת הרכב אם ורק אם היא נגמרת ב-\{e\} וכל הגורמים שלה חבורות פשוטות.

החשיבות הרבה של סדרות ההרכב נעוצה בעובדה שגורמי ההרכב של כל חבורה סופית G הם קבועים עד כדי איזומורפיזם והחלפת סדר, ואינם תלויים בסדרת ההרכב (ראו משפט ז'ורדן-הלדר).

חבורה פתירה היא חבורה שיש לה סדרה נורמלית עם גורמים אבליים; לחבורה שאינה פתירה יש תמיד סדרת הרכב עם גורם שהוא חבורה פשוטה לא אבלית.

## ראו גם
* סדרה מרכזית

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תורת החבורות
סטניסלב קוט

**סטניסלב קוט** (בפולנית: **Stanisław Kot**; 22 באוקטובר 1885 - 26 בדצמבר 1975) היה היסטוריון פולני ושר בממשלה הפולנית הגולה בלונדון בעת מלחמת העולם השנייה.
## חייו
קוט יליד הכפר רודה, סיים לימודי פילוסופיה באוניברסיטה של לבוב בשנת 1909 וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1911. בצעירותו היה פעיל בארגוני נוער. במלחמת העולם הראשונה עבד במחיצתו של ולדיסלב שיקורסקי (מי שהיה לימים ראש הממשלה הפולנית הגולה בעת מלחמת העולם השנייה). בין השנים 1914–1919 הוציא קוט לאור עיתון בשם "חדשות פולין".

כשפולין זכתה בעצמאותה יסד קוט הוצאה לאור של ספרים, פרסם כתב עת להיסטוריה, שימש כפרופסור באוניברסיטה בקרקוב וחיבר 54 ספרי היסטוריה.

עם פלישת הנאצים לפולין ב-1939 נמלט קוט לצרפת, והשתתף בייסוד הממשלה הפולנית בגולה, בה שירת כשר לענייני פנים. לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות וכינונם מחדש של היחסים הדיפלומטיים בין הממשלה הפולנית הגולה לבין ברית המועצות (שנותקו ב-1939 עם תפיסת חלקים ממזרח פולין על ידי הסובייטים, לאחר הפלישה הנאצית, שנעשתה בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב), נתמנה קוט לשגריר פולין בברית המועצות. בין השנים 1942–1943 כיהן קוט כשר המדינה לענייני המזרח התיכון, אזור שבו הוצבו כוחות צבא פולניים בפיקודו של הגנרל ולדיסלב אנדרס (בין היתר גם בארץ ישראל).

בסוף שנת 1942 ביקר קוט בארץ ישראל, ונפגש עם דוד בן-גוריון, שהציע לממשלת פולין הגולה באמצעות קוט כי לוחמים מן היישוב יאומנו בלונדון, ומשם ייצאו לפולין כשליחי המחתרת הפולנית. קוט הזהיר את בן-גוריון כי שליחי ממשלת פולין בגולה לשטחי הכיבוש אינם חוזרים. קוט אמר כי עם ההערכה לנכונותם של אנשי היישוב לסכן את חייהם ולהכרתם את פולין ושפתה, הוא מסופק אם יוכלו להתקיים שם. לאחר לחץ מצד בן-גוריון הביע קוט הסכמה להצעה, אך בסופו של דבר שיתוף הפעולה שהציע בן-גוריון לממשלת פולין לא נתממש. בעת ביקורו בארץ הזמין קוט לפגישה את יעקב קורץ, מאנשי היישוב שנקלעו לפולין בעת הפלישה הנאצית והוחזרו לארץ בסוף שנת 1942, במסגרת חילופים של נתינים ארץ ישראליים עם טמפלרים גרמניים, ומי שחיבר את הספר הראשון שנתפרסם בארץ ישראל אודות השואה ספר עדות. קורץ מסר לקוט דו"ח מפורט על ההשמדה לה היה עד.

בשנת 1943 נתמנה קוט לשר העיתונות והתעמולה בממשלת פולין בגולה ונטל חלק חשוב במשבר שפרץ בין ממשלת פולין בגולה לבין ברית המועצות, עם הגילוי אודות טבח יער קאטין.

משנת 1945 ועד 1947 פעל קוט במסגרת ממשלת האחדות הלאומית הזמנית, שניסתה ליישב את ההדורים בין ממשלת פולין בגולה לבין הממשלה הפולנית הקומוניסטית שבחסות הסובייטים. באותה עת שימש קוט כשגריר פולין ברומא. כשהחלו הסובייטים לרדוף את אוהדי הממשלה הפולנית בלונדון בשנת 1947, פרש קוט מתפקידו כשגריר ונשאר בגלות, מחשש לחזור לפולין ולהישפט כבוגד על ידי הקומוניסטים. קוט היה פעיל בחוגים פולניים לאומיים בגלות עד למותו באנגליה בשנת 1975.

## קישורים חיצוניים

* 
* ; 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים פולנים
קטגוריה:פולין במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פוליטיקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:היסטוריונים פולנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1885
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1975
הונג קונג (אי)

**האי הונג קונג** (בסינית: **香港島** בתרגום: **צד האי**) הוא האי שבו נוסדה המושבה הקולוניאלית של הונג קונג בעיר ויקטוריה. האי הוא המרכז ההיסטורי, הפוליטי והכלכלי של הונג קונג ומתגוררים בו 1.3 מיליון איש. שטחו הכולל של האי כ־80 קמ"ר, שהם כ־7 אחוזים משטח הונג קונג כולה. האי הונג קונג הוא מהאיים הצפופים ביותר בעולם עם צפיפות של כ-19,000 איש לקמ"ר. 

הוא גובל בצפון בנמל ויקטוריה, המפריד אותו מחצי האי קאולון והטריטוריות החדשות.

מרכזו של האי הררי, ולאורך החופים מישור צר. מנהרות מעשה ידי אדם נחפרו מתחת להר כדי לחבר את החופים השונים ואת האי לקאולון. האי הונג קונג היה ידוע בשם "הסלע הנטוש" ולא היה מיושב, עד שב־20 בינואר 1841 נתפש על ידי קפטן צ'ארלס אליוט מן הצי המלכותי הבריטי. האי הועבר לרשות בריטניה במסגרת חוזה ננקינג משנת 1842.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איים בים סין הדרומי
קטגוריה:הונג קונג: איים
דיקטטור נאור

**דִּיקְטָטוֹר נָאוֹר** (באנגלית: **benevolent dictator**) הוא כינוי לאדם שיש לו סמכויות של דיקטטור, אך הוא משתמש בהן לטובת הכלל ולא לטובתו האישית בלבד. זאת בניגוד לדיקטטור רגיל (לא נאור), המשתמש בסמכויותיו לטובתו האישית בלבד או לטובת מספר קטן של אנשים.

במדע המדינה יש אסכולות הרואות את אי השחיתות ואי הפלגנות של משטר דיקטטורי מוחלט כסוג של אוטופיה לניהול יעיל ביותר, בו הדעה היחידה בעלת הסמכות מונעת דיונים טרומיים ומאפשרת פעולה. עם זאת, האוקסימורון בביטוי "דיקטטור נאור" הוא שמניסיון היסטורי ניתן ללמוד שלעיתים דיקטטורים מעבירים את רוב זמנם בחיזוק וביסוס שלטונם, בניית תשתית להאדרת שמם ולהנצחתו, והענקת טובות הנאה למקורביהם, לאו דווקא לעם שאותו הם לכאורה אמורים לשרת.

בקוד פתוח המונח "דיקטטור נאור" מתאר מצב שבו אדם אחד קובע ומכתיב לאחרים כיצד ייראה המיזם. לדוגמה, חידו ואן רוסום, הוא "דיקטטור נאור לכל חייו"  של שפת פייתון. בדרך כלל סמכותו העיקרית של ה"דיקטטור" היא יכולת ההחלטה הסופית לגבי מה שיכנס לתוכנה. במקרה של תוכנה חופשית, לכל אדם אחר יש את האפשרות לקחת את הקוד הקיים ולהקים פרויקט מתחרה, לכן אותו "דיקטטור" יודע שסמכותו נובעת בעיקר מכך שיכולתו המקצועית הוכחה בעבר. לכן בפועל זו דוגמה למריטוקרטיה.

## דוגמאות לדיקטטורים נאורים
*  מוסטפא כמאל אטאטורק, מייסד הרפובליקה הטורקית, נחשב בעיני רבים לדיקטטור נאור.
*  אנטוניו דה אוליביירה סלזאר, דיקטטור פורטוגל מ-1932 עד 1968.
* לי קואן יו, אבי האומה הסינגפורית.
*  יוסיפ ברוז טיטו, דיקטטור הרפובליקה הסוציאלית של יוגוסלביה

## ראו גם
* אבסולוטיזם נאור
* מלך-פילוסוף

קטגוריה:ממשל ומדיניות
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:דיקטטורה
קטגוריה:תרבות פוליטית
חוק המספרים הגדולים באמת

**החוק של המספרים הגדולים באמת** קובע שכאשר מתרחש מספר גדול מספיק של אירועים, צפוי שיקרו גם כאלה שהם מאוד לא סבירים בפני עצמם. מקור שם החוק הוא פרפרזה על שמו של חוק המספרים הגדולים.

החוק מסביר תופעות שבפני עצמן נראות לא סבירות, כמו אדם שמזדמן למקום בדיוק בשעה שזקוקים לו, או דבר הקורה בדיוק כשחושבים עליו. בגלל מספרן העצום של האינטראקציות בין אנשים ושל המחשבות שחולפות במוחם של אנשים, מפעם לפעם אמורים לקרות דברים הנחשבים מפתיעים. אם אירוע שהסיכוי להתרחשותו הוא אחד למיליון הוא "אירוע פלאי", הרי שבכל יום יתרחשו אירועים פלאיים רבים, משום שיש הרבה יותר ממיליון בני אדם.

חוק ליטלווד מהווה מקרה פרטי של חוק זה.

## ראו גם
* משפט הקוף המקליד

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:סטטיסטיקה
חוק המספרים הקטנים

**חוק המספרים הקטנים** הוא שם כולל לכמה תופעות המייחדות מספרים טבעיים קטנים, שטבע המתמטיקאי ריצ'רד גאי ב-1988. לפעמים נקראים חוקים אלו "החוק החזק של המספרים הקטנים", בדומה לחוק החזק של המספרים הגדולים.

החוק הראשון קובע ש"אין מספיק מספרים קטנים כדי לעמוד בכל הציפיות שלנו". במילים אחרות, ישנן תופעות המוכרות לנו ממערכות גדולות, שהיו צריכות לכאורה להתרחש כבר במערכות קטנות, אבל אינן מתרחשות שם מסיבות שנדמות אקראיות.

החוק השני קובע ש"לפעמים נראה שמספרים שווים זה לזה, כשהם לא". בין הדוגמאות לחוק זה מונה גאי את השאלה הבאה: לכמה פרוסות אפשר לחלק עוגה עגולה, אם מותר לחבר בחיתוך מספר קבוע של נקודות על ההיקף? אם נתונה נקודה אחת אז אין חותכים כלל, והעוגה מהווה פרוסה אחת. בחיבור שתי נקודות (בחיתוך אחד) העוגה מתחלקת כמובן לשתי פרוסות. בחיבור שלוש נקודות (בשלושה קווים) העוגה מתחלקת לארבע פרוסות, בחיבור ארבע נקודות (בשישה חיתוכים) העוגה מתחלקת לשמונה פרוסות. בחיבור חמש נקודות העוגה מתחלקת ל-16. עד כאן קיבלנו 1,2,4,8,16 פרוסות, ואולי טבעי לנחש שמדובר בחזקות שתיים, ושבחיבור שש נקודות אפשר יהיה לקבל 32 פרוסות. מתברר שזה לא נכון: מספר הפרוסות המתקבלות מחיבור n נקודות שווה ל- \ \frac{n(n-1)(n-2)(n-3)}{24}+\frac{n(n-1)}{2}+1, ולא ל- \ 2^{n-1}.

דוגמה אחרת שמביא גאי עוסקת במספרי פיבונאצ'י: הערכים \ e^{(n-1)/2}, לאחר עיגול כלפי מעלה, הם עשרת המספרים הראשונים בסדרת פיבונאצ'י: 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13, 21, 34, 55, אולם המספר הבא בסדרה הוא 91, בעוד שהמספר הבא בסדרת פיבונאצ'י הוא 89.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תורת המספרים
אזור מנהלי מיוחד

שמאל|ממוזער|250px|האזורים המנהליים המיוחדים בסין
**אזור מנהלי מיוחד** (SAR, או בסינית מפושטת: **&#29305;&#21035;&#34892;&#25919;&#21306;**) הוא שמה של תת-חטיבה פוליטית מיוחדת ברפובליקה העממית של סין. בסין קיימות שתי חטיבות כאלו: הונג קונג ומקאו, כשבראש כל אחד מהן עומד מנכ"ל מיוחד כראש הממשל.

על-פי סעיף 31 בחוקת הרפובליקה העממית של סין (רע"ס), הוסמך הקונגרס העממי הלאומי של המדינה ליצור אזורים מנהליים מיוחדים, בעלי חוקת יסוד המספקת לאזורים אלו רמה גבוהה של אוטונומיה, מערכת פוליטית נפרדת וכלכלה קפיטליסטית. כל זאת בהתאם לעקרון "מדינה אחת, שתי שיטות", אותו הציע בעבר דנג סיאו-פינג.

על פי השיטה, שני האזורים המנהליים המיוחדים מתפקדים כישויות עצמאיות לחלוטין, לבד מקיום קשרים דיפלומטיים והגנה לאומית. כך, לדוגמה, יש לאזורים מערכת משפט, הגירה, מדיניות מטבע, דרכונים, והליכי גירוש עצמאיים. הונג קונג ממשיכה להשתמש בחוק הנוהג על פי המסורת הבריטית, ואילו מקאו משמרת את החוק הפורטוגזי.

סין עשתה שימוש מספר פעמים באזורים מנהליים מיוחדים, כאשר לרוב הפכו אלו כעבור זמן לא רב לפרובינציות בסין. גם לטאיוואן הוצע מעמד דומה לזה של האזורים המנהליים הקיימים (אם תקבל עליה את שלטון סין), בהבדל חשוב שלפיו טאיוואן תזכה לשמר את כוחה הצבאי. ממשלת האי דחתה את ההצעה, ורוב סקרי דעת הקהל מצביעים על כך כי רק עשרה אחוזים מן הטאיוואנים תומכים בה.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: פוליטיקה
קטגוריה:הונג קונג
קטגוריה:מקאו
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: חלוקה מנהלית ברמת מחוז
דומיניק דה וילפן

**דומיניק מארי פרנסואה רנה גלוזו דה וילפן** (; נולד ב-14 בנובמבר 1953) הוא דיפלומט ופוליטיקאי צרפתי, כיהן כראש ממשלת צרפת החל ממאי 2005 עד למאי 2007.

## ביוגרפיה
דה וילפן נולד במרוקו למשפחה צרפתית מכובדת. אביו היה דיפלומט וחבר הסנאט. בשל הקריירה הדיפלומטית של אביו גדל דה וילפן מחוץ לגבולות צרפת, בעיקר באמריקה הלטינית. בבגרותו למד בפריז במכון ללימודי המדינה ובבית הספר הלאומי למנהל (ENA), המכשיר את מנהיגי הפוליטיקה והמנהל הציבורי בצרפת. לאחר מכן החל בקריירה דיפלומטית, כשהוא נושא בתפקידים בשגרירויות צרפת בוושינגטון ובניו דלהי וכן במשרד החוץ בפריז, עד שנת 1993.

ב-1993 מונה כראש הצוות במשרדו של שר החוץ אלן ז'ופה, וב-1995 ניהל את מטה הבחירות של ז'אק שיראק במרוץ לנשיאות. עם ניצחונו של שיראק באותה מערכת בחירות, מינה את דה וילפן כמזכיר כללי של ארמון האליזה, הארמון הנשיאותי, תפקיד אותו מילא לאורך הקדנציה הראשונה של שיראק כנשיא, עד 2002. כישלונו הגדול בתקופה זו היה עצתו לשיראק להקדים את הבחירות לאספה הלאומית כדי לחזק את בסיס תמיכתו בבית הנבחרים הצרפתי, עצה כושלת שעלתה לשיראק באובדן הרוב הדחוק שהיה למחנהו בבית הנבחרים. דה וילפן הציע לשיראק את התפטרותו בעקבות הכישלון, הצעה שנדחתה על ידי שיראק שהמשיך לטפחו ולראות בו את יורשו הפוטנציאלי.

ב-2002, עם תחילת כהונתו השנייה של שיראק כנשיא צרפת, מונה דה וילפן לתפקיד שר החוץ. בתפקיד זה היה אחד הדוברים הבולטים נגד הקואליציה האמריקאית-בריטית ליציאה למלחמת עיראק, ובנה את מעמדה של צרפת כמנהיגת הקואליציה של המדינות המתנגדות למלחמה.

במרץ 2004 מונה לתפקיד שר הפנים בממשלת ז'אן-פייר רפרן. ב-31 במאי 2005, יומיים לאחר שהעם הצרפתי דחה במשאל עם את רעיון החוקה באיחוד האירופי, הודיע שיראק על מינוי דה וילפן לתפקיד ראש ממשלת צרפת. שיראק ניסה לטפח את דה-וילפן כיורשו לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 2007, אולם במקביל הודיע יריבו מבית, שר הפנים בממשלתו ניקולא סרקוזי, כי בכוונתו להתמודד על התפקיד. סקרים הצביעו בעקביות על פופולריות רבה יותר של סרקוזי לתפקיד הנשיאות, למורת רוחם של דה וילפן ושיראק, ובסופו של דבר החליט דה וילפן לוותר על המרוץ לנשיאות. סרקוזי אכן זכה בבחירות, ומינה את פרנסואה פיון ליורשו של דה וילפן בתפקיד ראש הממשלה.

ב-2010 הקים דה וילפן מפלגה חדשה, במטרה ליצור תשתית להתמודדותו מול סרקוזי בבחירות לנשיאות בשנת 2012. הוא כשל בהשגת התמיכה הנדרשת להצגת מועמדותו, ובמרץ 2012 פרש מן המרוץ לנשיאות, שבו לבסוף ניצח הסוציאליסט פרנסואה הולנד את ניקולא סרקוזי. הוא דובר צרפתית, אנגלית וספרדית.

## ראו גם
* מהומות חוק תעסוקת הצעירים בצרפת

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ראשי ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה החמישית
קטגוריה:שרי החוץ של צרפת
קטגוריה:חברי האיחוד למען תנועה עממית
קטגוריה:שרי הפנים של צרפת
קטגוריה:בוגרי המכון למדע המדינה פריז 
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1953
מדינה אחת, שתי שיטות

ממוזער|שלט בשיאמן: "一国两制统一中国" ("מדינה אחת, שתי שיטות מאחדות את סין")
**מדינה אחת, שתי שיטות** (בסינית מפושטת: **一国两制**) הוא עקרון חוקתי של הרפובליקה העממית של סין, הקובע את המנהל באזורים המנהליים המיוחדים הונג קונג ומקאו ויחסיהם עם הממשל המרכזי ברפובליקה, שנהגה על־ידי דנג שיאופינג בכהנו כמנהיג הרפובליקה.

בשנת 1984 העלה דנג שיאופינג הצעה להחיל את עקרון "מדינה אחת – שתי שיטות" במהלך משא ומתן עם ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר על עתידן של המושבות הבריטיות לקראת פקיעת תוקפו של חוזה החכירה של בריטניה על הטריטוריות החדשות וקאולון, בשנת 1997. על־פי הצעתו של דנג, עם איחוד האזורים תחת שלטון סיני, יוכלו הונג קונג ומקאו להמשיך ולפעול על פי השיטה הקפיטליסטית ולשמר מידה רבה של אוטונומיה למשך חמישים שנה נוספות אחרי האיחוד, ואילו השיטה הסוציאליסטית הנוהגת בסין גופא לא תמומש בהם. הצעה זו התקבלה על-ידי הבריטים ואושררה במשותף בהצהרה המשותפת בריטניה-סין. הסדר דומה הוחל גם ביחס למקאו.

לצורך מימוש הצעתו של דנג, התכנס הקונגרס של הרפובליקה העממית של סין ואישר את סעיף 31 בחוקת הרפובליקה, שקבע כי למדינה מוענקת רשות להקים אזורים מנהליים מיוחדים כאלו, וכי ניתן יהיה לקיים בהם תנאים מיוחדים, כפי שיקבע הקונגרס.

כאשר אוחדו הונג קונג ומקאו עם סין, ב-1 ביולי 1997 וב-20 בדצמבר 1999 בהתאמה, הוקם אזור מנהלי מיוחד כזה בכל אחת מהן באופן מיידי. על-פי ההסדר שהותווה, שימרו האזורים את סמכותם בכל הנושאים, כולל משפט, מטבע ומדיניות הגירה, לבד מתחום היחסים הדיפלומטיים והצבא. לאזורים המנהליים המיוחדים אף הותר להמשיך ולהיות שותפים בוועידות ובכנסים בין-לאומיים שאינם מוגבלים להשתתפות מדינות בלבד (תחת השם "הונג קונג, סין"). כך, לדוגמה, חברים שני האזורים בארגון הסחר העולמי והונג קונג חברה בפורום ה-APEC.

ערב האיחוד ואחריו הובעה דאגה מצד רבים בנוגע להצלחת השיטה, במיוחד בתחומים של זכויות אזרח.

הצלחת ההסדר הניעה את ממשלת סין להציע הצעה דומה לטאיוואן ב-2001, בהבדל שתחת הסדר זה תורשה טאיוואן לשמר את צבאה, אך ממשלת טאיוואן סרבה להצעה וההצעה זכתה באותה תקופה להתנגדות יציבה של כ-80 אחוז מהאוכלוסייה.

במהלך שנת 2014 גברו הקולות בהונג קונג כנגד התערבות הולכת וגוברת מצד הממשל בבייג'ינג בענייניה של הונג קונג וכירסום הולך וגובר באוטונומיה שהוענקה לה במסגרת ההצעה המשותפת בריטניה-סין. בחודשים ספטמבר ואוקטובר 2014 החלה מחאה עממית רחבה בהונג קונג שהעמידה את עתיד האי ואת יחסיו עם הממשל המרכזי בסימן שאלה. גם ב-2019 הפגינו כמיליון משתתפים בהפגנה נגד הסגרות לסין.

מספר מהלכים שהעבירה סין, ביניהם "חוק הביטחון הלאומי" שנחקק בשנת 2020 באופן שעוקף את הפרלמנט ההונג-קונגי, ושאוסר על אזרחים "לחתור תחת סין", סימנו בעיני רבים מהמפגינים את תום תקופת העצמאות של הונג-קונג מסין דה-פקטו.

## ראו גם
* יחסי הונג קונג – סין

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: פוליטיקה
קטגוריה:הונג קונג: פוליטיקה
קטגוריה:מקאו
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: אזורים מנהליים מיוחדים
לוקרטיוס

**טיטוס לוקרטיוס קרוס** (נכתב גם **לוּקְרֶצְיוּס**; בלטינית: **Titus Lucretius Carus**) היה משורר רומאי, חי כמשוער בין השנים 99 עד 55 לפנה"ס.

התגורר ברומא וכנראה גם נולד בה. נמנה עם חוגי האצולה ועם האסכולה האפיקוראית. "על טבע היקום" היא יצירתו הגדולה וכנראה היחידה.

הירונימוס כותב בספרו כרוניקון (נכתב בסביבות שנת 380), כהערה לערך העוסק בשנת 94 לפנה"ס: "נולד טיטוס לוקרטיוס, משורר. אחר שנטרפה דעתו משיקוי אהבה, ואחר שבין טירוף לטירוף כתב כמה ספרים שהגיהם קיקרו, שלח יד בנפשו בשנתו הארבעים וארבע". עם זאת, אין סימוכין לטענותיו של הירונימוס ויכול להיות שניסה להוריד מערכו.

סטאטיוס בספרו סילוויי מזכיר את לוקרטיוס במילים .

המשורר האנגלי אלפרד טניסון כתב שיר על לוקרטיוס.

## "על טבע היקום"

יצירתו הידועה ביותר של לוקרטיוס היא "על טבע היקום" (De Rerum Natura) - שיר דידקטי רחב-יריעה במשקל הקסמטרי, המופנה לידידו גאיוס ממיוס ומסכם את עיקרי תפיסת האסכולה האפיקוראית. יצירה זו מהווה את הסיכום המלא והממצה ביותר לתורת אפיקורוס שנשתמר עד ימינו אנו.

### רעיונות אסורים
״על טבע היקום״ מנסח רעיונות שונים שעוררו התנגדות רבה בעיקר בימי הביניים. הספר הוחרם על ידי הכנסייה הנוצרית. למעשה הוא כמעט ולא נקרא עד העת החדשה המוקדמת.
הספר חזר להיות מופץ ומתורגם רק באותה תקופה. יש סברה שהוא העניק השראה לדמויות מרכזיות שחיו באותו זמן בה, כמו גלילאו, דרווין, דקארט, מקיאוולי ואפילו שייקספיר.

רעיונות אלה כוללים:
* היקום בנוי מחלקיקים זעירים שמרחפים בחלל ריק ומקיימים ביניהם אינטראקציות.
* לא קיימות ישויות על-טבעיות כמו אלים ושדים.
* כל בעלי החיים התפתחו בהדרגה במשך אלפי שנים, בתהליך של ברירה טבעית וללא תכלית מוגדרת מראש.
* הדתות הממוסדות עושות שימוש בפחדים הקיומיים של בני האדם כדי להצדיק עוולות מוסריות כמו מלחמות וקרבנות אדם.
* ידיעה אמיתית של העולם יכולה לנבוע רק מתצפיות ומהסקת מסקנות הגיונית.
* התרבות האנושית מתפתחת אף היא בתהליך של ברירה טבעית.
* הנשמה היא תוצר של החומר ונעלמת עם המוות.

יותר מ-2000 שנה אחרי שנכתב, חלק מהרעיונות הכתובים ב״על טבע היקום״ נחשבים לערכים מודרניים על ידי ציבורים רחבים בעולם המערבי, וחלק מהתזות שלו אף הוכחו מדעית.

## תרגומי יצירתו לעברית
* לוקרטיוס, **על טבע היקום**, תרגם מלטינית והוסיף מבוא, הערות ומילון: שלמה דיקמן, מוסד ביאליק, ירושלים, תשכ"ב 1962.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

לוקרטיוס קרוס, טיטוס
לוקרטיוס קרוס, טיטוס
לוקרטיוס קרוס, טיטוס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
קדש (מדבר צין)

ממוזער|מפה של נדודי בני ישראל 1641
**קָדֵשׁ** היא עיר מקראית בה נקברה מרים, אחות משה, בזמן נדידת בני ישראל במדבר. 

לשם קדש קשורים גם המקומות: קדש ברנע, מי מריבת קדש, קדש עין משפט.
## רקע היסטורי
רש"י כותב שיש להבחין בין שני מקומות שנקראים קדש בתנ"ך, אחד במדבר פארן ואחד במדבר צין: 

גם הרמב"ן מבחין בשני קדש: "כי קדש אשר כתוב בו (דברים א מו) ותשבו בקדש ימים רבים כימים אשר ישבתם, הוא קדש ברנע והוא במדבר פארן, ומשם נשתלחו המרגלים בשנה השנייה ושם חזרו, אבל קדש זה הוא במדבר צין ובאו שם בשנת הארבעים ושם מתה מרים" (רמב"ן במדבר כ).

ספר במדבר קושר את קדש עם אדום. משה פונה אל מלך אדום: "בְקָדֵשׁ, עִיר קְצֵה גְבוּלֶךָ" (במדבר כ'). 

בני ישראל נדדו באזור קדש 38 שנים ואף התיישבו בה. "וַתֵּשְׁבוּ בְקָדֵשׁ יָמִים רַבִּים, כַּיָּמִים אֲשֶׁר יְשַׁבְתֶּם" (דברים א).

## זיהוי המקום
עד העת האחרונה זוהתה קדש עם פטרה, הסלע האדום, בירדן. על פי התנ"ך קדש שוכנת במדבר צין על גבול ארץ אדום אך לא באדום עצמה. "וַיִּסְעוּ מֵעֶצְיֹן גָּבֶר וַיַּחֲנוּ בְמִדְבַּר-צִין, הִוא קָדֵשׁ. וַיִּסְעוּ מִקָּדֵשׁ וַיַּחֲנוּ בְּהֹר הָהָר, בִּקְצֵה אֶרֶץ אֱדוֹם".

את השם קדש משמר הכפר קדיסיה Al Qadisiyya שעל שמו נקרא גם כל האזור שמצפון מזרח לפטרה.

באזור פטרה ניתן למצוא אתרים רבים המזכירים את הסיפור התנ"כי.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: גאוגרפיה
קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אתרים
קטגוריה:הנגב: אתרי המקרא
הרמן מינקובסקי

**הרמן מינקובסקי** (בגרמנית: **Hermann Minkowski**; 22 ביוני 1864 – 12 בינואר 1909) היה מתמטיקאי ופיזיקאי גרמני ממוצא יהודי.

## קורות חיים
מינקובסקי נולד בליטא למשפחה יהודית. אביו לוין בורוך, סוחר אמיד תרם חלקה לבניית בית הכנסת בקובנה. אחיו אוסקר היה ביולוג חשוב. מאוחר יותר המיר את דתו. את השכלתו רכש בקניגסברג ובברלין, ובין השאר למד אצל לאופולד קרונקר. בתקופת לימודיו פתר בעיה חשובה בתורת המספרים. בשנת 1885 מונה לדוקטור באוניברסיטת קניגסברג, ומאוחר יותר לימד באוניברסיטת בון. בשנת 1894 מונה למשרת פרופסור באוניברסיטת קניגסברג. בין השנים 1896 עד 1902 לימד במכון הטכנולוגי של ציריך. בשנת 1902 עבר ללמד באוניברסיטת גטינגן, עד מותו בשנת 1909. את המשרה בגטינגן קיבל בסיועו של ידידו הקרוב, דייוויד הילברט. מינקובסקי אף הציע להילברט (במכתב מ-5 בינואר 1900) להציג סדרה של בעיות בקונגרס העולמי במתמטיקה; הילברט אכן עשה זאת, ו-23 הבעיות שהציג שם השפיעו במידה רבה ביותר על התפתחות המתמטיקה במאה ה-20.

## עבודתו המדעית
תרומתו העיקרית של מינקובסקי למדע המתמטיקה היה בתורת המספרים: הוא ייסד את התחום שנקרא 'גאומטריה של מספרים', וגילה את התוצאה היסודית בתחום, משפט מינקובסקי, ממנה נובע שמספר המחלקה של כל שדה מספרים הוא סופי. מינקובסקי עסק גם בגאומטריה, והמציא את גאומטריית נהגי המוניות.

בפיזיקה תרם מינקובסקי תרומה חשובה להבנת תורת היחסות על ידי כך שהקנה מובן גאומטרי לטרנספורמציית לורנץ. המרחב-זמן ההיפרבולי של תורת היחסות הפרטית עם המטריקה \ ds^2 = c^2 dt^2 - dx^2 - dy^2 - dz^2 קרוי על שמו. הוא גם עזר לאיינשטיין בלימוד חשבון טנזורים, שנמצא מאוחר יותר חיוני מאוד לניסוח תורת היחסות הכללית. מינקובסקי תרם גם להבנתו של המדע בתחום האלקטרומגנטיות.

## ספרים
*"**גאומטריה של המספרים**", 1896.
* "**חלל וזמן**", 1909.

## ראו גם
* אי-שוויון מינקובסקי
* מרחב מינקובסקי
* פונקציית סימן השאלה של מינקובסקי
* משפט הסה-מינקובסקי
* פונקציונל מינקובסקי

## קישורים חיצוניים

* 
* ארכיון על שמו של הרמן מינקובסקי שמספרו Arc. 4* 1712, באתר הספרייה הלאומית.
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:פיזיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:יהודים מומרים גרמנים
קטגוריה:יהודים שהתנצרו
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים שווייצרים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים שווייצרים
קטגוריה:חוקרי תורת המספרים יהודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קניגסברג
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של ציריך
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-ליטאי
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לגרמניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1864
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1909
תקופת סנגוקו

**תקופת סנגוֹקוּ** (ביפנית: **戦国時代 **; **סנגוֹקוּ ג'ידאי**) או תקופת "המדינות הלוחמות" הייתה תקופה ארוכה שאופיינה בריבוי של מלחמות פנימיות, מאבקי שליטה ואי יציבות שלטונית בהיסטוריה של יפן שנמשכה מאמצע המאה ה-15 עד תחילת המאה ה-17. היא החלה בסוף תקופת מורומאצ'י בשנת 1467 במלחמת אונין ("אונין נו ראן", 1467–1477), ונמשכה לאורך תקופת אזוצ'י-מומויאמה, עד שעלתה שוגונות טוקוגאווה ואיחדה את יפן תחת שוגון אחד והחלה תקופת אדו.

מאז תחילת מלחמת אונין ובמהלכה, השלטון המרכזי של שוגונות אשיקאגה בבירה קיוטו נחרב, מה שהוביל להרס הסדר החברתי ביפן. מחוץ לבירה הדאימיו ושופטי השלום שהיו תלויים בשוגונות כמקור לסמכות וכוח, מצאו את עצמם מבודדים ופגיעים לכוחות חיצוניים ופנימיים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סנגוקו