פאבול יוזף שפאריק

**פַּאבוֹל יוֹזֶף שַׁפַארִיק** (בסלובקית: **Pavol Jozef Šafárik**; ) היה פילולוג, משורר, , היסטוריון ואתנוגרף סלובקי בממלכת הונגריה. הוא היה אחד מראשוני ה המדעיים.

## משפחה
אביו, פאבול שפאריק (1761–1831), היה כומר פרוטסטנטי בקובליארובו  ולפני כן מורה ב, שם גם נולד. אמו, קטרינה קארסובה (1764–1812), נולדה למשפחת אצולה זוטרה ענייה ב ועבדה בעבודות שונות כדי לעזור למשפחה באזור העני של קובליארובו.

לפאבול יוזף שפאריק היו שני אחים גדולים ואחות גדולה אחת. אח אחד, ששמו היה גם פאבול יוזף, נפטר לפני לידתו של שפאריק. בשנת 1813, לאחר מותה של קטרינה, אביו של שפאריק נישא לאלמנה רוזאליה דראבובה, אף ששפאריק ואחיו ואחותו התנגדו לנישואים אלו. המורה המקומי סיפק לשפאריק ספרים בצ'כית.

ב-17 ביוני 1822, כאשר שהה בנובי סאד, פאבול יוזף שפאריק נישא ליוליה אמברוזי דה סדן (בסלובקית: יוליה אמברוזיובה; 1803–1876), אישה אינטליגנטית מאוד ממשפחת אצולה הונגרית זוטרה, שנולדה בשנת 1803 במה שהיא כיום סרביה. היא דיברה סלובקית, צ'כית, סרבית ורוסית, ותמכה בשפאריק בעבודתו המדעית. בנובי סאד, נולדו להם שלוש בנות (לודמילה, מילנה, בוז'נה) ושני בנים (מלאדן סוואטופלוק, וויטייך), אך שתי הבנות הראשונות והבן הראשון נפטרו זמן קצר לאחר לידתם. עם הגעתו של שפאריק לפראג, נולדו להם 6 ילדים נוספים, מתוכם אחד נפטר זמן קצר לאחר לידתו.

בנו הבכור,  (1831–1902), הפך לכימאי חשוב. ירוסלב (1833–1862) הפך לרופא צבאי ולאחר מכן לעוזר הבכיר ביותר באקדמיית יוזף בווינה. ולדיסלב (נולד ב-1841) הפך לחייל מקצועי, ובוז'נה (נולדה ב-1831) נישאה ל (1825–1888), היסטוריון ספרות ופוליטיקאי צ'כי שעבד למשך תקופה מסוימת כמורה פרטי במשפחתו של שפאריק. וויטייך כתב ביוגרפיה על אביו – "Co vyprávěl P. J. Šafařík" (מה שאמר שפאריק); והנכד קונסטנטין יירצ'ק, בנם של בוז'נה ויוזף יירצ'ק, כתב את המחקר Šafařík mezi Jihoslovany (שפאריק בקרב ).

## קורות חיים
### ראשית חייו (1795–1815)
פאבל בילה את ילדותו באזור קובליארובו שבצפון , אזור שאופיין בטבע יפהפה ובתרבות סלובקית עשירה. הוא רכש את השכלתו הבסיסית מאביו. כפי שתיאר זאת בנו של פאבול יוזף שפאריק, וויטייך, מאוחר יותר בספרו (ראו "משפחה"):

:כשמלאו לו שבע שנים, אביו הראה לו רק אלפבית אחד, והוא למד בכוחות עצמו לקרוא. מאז, הוא תמיד ישב על התנור וקרא. בגיל שמונה, הוא כבר קרא את כל התנ"ך פעמיים, ואחת מפעילויותיו האהובות הייתה להטיף לאחיו ולאחותו, ולתושבים המקומיים.

בשנים 1805–1808 שפאריק למד בגימנסיה "נמוכה" (במקורות מסוימים היא מתוארת כבית ספר פרוטסטנטי שהפך אז לבית ספר תיכון לטיני) ברוז'ניאבה, שם למד לטינית, גרמנית והונגרית. מכיוון שלא היה לו מספיק כסף לממן את לימודיו, הוא המשיך את לימודיו ב במשך שנתיים, שם יכול היה להתגורר עם אחותו.

באותה תקופה, היה הכרחי לחלוטין לכל מי שרצה להיות מדען מצליח בממלכת הונגריה (שכללה את סלובקיה של היום) שתהיה לו שליטה טובה בלטינית, גרמנית והונגרית. מכיוון שהתיכון ברוז'ניאבה התמחה בהונגרית והתיכון בדובשינה בגרמנית, ושפאריק היה תלמיד מצוין ולשני בתי הספר הייתה מוניטין טוב, כל התנאים המוקדמים לקריירה מוצלחת התמלאו כבר בגיל 15.

בשנים 1810–1814 למד ב האוונגליסטי של העיירה , שם הכיר סטודנטים פולנים, סרבים ואוקראינים רבים, ואת ידידו החשוב ביותר, , שאיתו קרא יחד טקסטים של מחיי הלאומיות הסלובקית והצ'כית, במיוחד את אלה של . הוא גם התוודע לספרות קלאסית ולאסתטיקה הגרמנית (גם הודות לספרייה של הליצאום), והחל לגלות עניין ב. מכיוון שזה היה בית ספר גרמני ברובו, הוא הצליח לקבל מלגה (חלקית) לאוניברסיטה בגרמניה.

שפאריק עבד כמורה פרטי במשפחתו של דוד גולדברגר בקז'מרוק בין השנים 1812 ל-1814, עבודה שהמשיך בה גם שנה לאחר שסיים את לימודיו בקז'מרוק. אימו נפטרה בסוף 1812 ואביו נישא בשנית שישה חודשים לאחר מכן. יצירתו הגדולה הראשונה הייתה כרך שירים בשם "מוזת הטטרה עם לירה סלאבית", שפורסם ב-1814 (ראו "כתביו"). השירים נכתבו בתקן המיושן של התרגום הפרוטסטנטי של התנ"ך למוראבית, ששימש את הלותרנים הסלובקים בפרסומיהם, עם יסודות רבים מסלובקית וכמה מפולנית.

### גרמניה (1815–1817)
בשנת 1815 החל ללמוד באוניברסיטת פרידריך שילר בינה, שם הפך ממשורר למדען. זה היה רצון אביו, שמימן את לימודיו שם.

הוא השתתף בהרצאות בהיסטוריה, פילולוגיה, פילוסופיה ומדעי הטבע, למד ספרים של הרדר ופיכטה, עקב אחרי הספרות של אותה תקופה ולמד ספרות קלאסית. בזמן שהותו שם, תרגם לצ'כית את "העננים" של אריסטופנס (פורסם ב-Časopis Českého musea [כתב העת של המוזיאון הבוהמי] בשנת 1830) ואת "מרי סטיוארט" של פרידריך שילר (פורסם בשנת 1831).

ב-1816, הוא התקבל כחבר בחברה הלטינית של ינה. 17 משיריו של שפאריק שנכתבו בתקופה זו (1815–1816) הופיעו בפרסום "Prvotiny pěkných umění" (ראשיתן של האמנויות היפות) בווינה, והפכו את שפאריק למוכר בקרב הסלובקים והצ'כים. בינה, אותה חיבב שפאריק מאוד, הוא למד בעיקר ליישם שיטות מדעיות ומצא חברים חדשים רבים. אחד מהם היה הסופר הסלובקי החשוב , וחבר אחר, , הציג אותו בפני יוהאן וולפגנג פון גתה. אף שהיה תלמיד מצטיין, שפאריק נאלץ לעזוב את אוניברסיטת ינה במאי 1817 מסיבות לא ידועות (ככל הנראה מחוסר כסף).

ב-1817, בדרכו חזרה הביתה, הוא ביקר בלייפציג ובפראג. בפראג, שם חיפש עבודה כמורה פרטי, שהה חודש אחד והצטרף לחוג הספרותי, שחבריו היו , יוזף יונגמן ו, אותם הכיר שפאריק באופן אישי.

### חזרה למולדת (1817–1833)
שמאל|ממוזער|250px|ציור דיוקן של שפאריק שנעשה על ידי הצייר הסלובקי מוויבודינה, קרול מילוסלב להוטסקי.
בין קיץ 1817 ליוני 1819, שפאריק עבד כמורה פרטי בפרסבורג במשפחתו הידועה של גשפר קוביני. הוא הפך גם לידיד קרוב של הצ'כי פרנטישק פאלאצקי, שאיתו החליף מכתבים עוד קודם לכן וגם הוא עבד כמורה פרטי בפרסבורג באותה תקופה. העיר פרסבורג הייתה מרכז חברתי ואינטלקטואלי של ממלכת הונגריה באותה עת. באביב 1819, שפאריק התיידד עם הסופר והפוליטיקאי הסלובקי החשוב יאן קולאר.

לפני שיצא לדרום ממלכת הונגריה (כיום סרביה), בילה שפאריק זמן מה בקובליארובו ועם סבו בהנקובה. זו הייתה הפעם האחרונה שבה ראה שפאריק את מולדתו.

באפריל 1819 עזר לו ידידו יאן בלאהוסלב בנדיקטי עזר לו לקבל תואר דוקטור, שהיה נחוץ לו כדי להיות מנהל גימנסיה חדשה בנובי סאד, בדרום ממלכת הונגריה, שם התיידד עם המורה והסופר . בין השנים 1819 ל-1833 שימש כמנהל ומורה בגימנסיה האורתודוקסית סרבית בנובי סאד. כל שאר המורים בגימנסיה היו סרבים, כולל הסופר , שלימד שם באותה תקופה כמו שפאריק. הוא עצמו לימד מתמטיקה, פיזיקה, לוגיקה, רטוריקה, שירה, תורת הסגנון וספרות קלאסית בלטינית, גרמנית, וכאשר התחזקה ה (הונגריזציה) מצד הרשויות, גם בהונגרית.

משנת 1821 ואילך, עבד גם כמורה פרטי לבן אחיינו של המטרופוליט . בשנת 1824 נאלץ לוותר על משרת המנהל מכיוון שממשלת אוסטריה אסרה על הכנסייה האורתודוקסית הסרבית להעסיק פרוטסטנטים מממלכת הונגריה. עקב כך, שפאריק, שנאלץ לממן את משפחתו החדשה, איבד מקור הכנסה משמעותי. לכן ניסה למצוא משרת הוראה במולדתו, אך מסיבות שונות לא הצליח. בנובי סאד למד  ועתיקות, ורכש ספרים וכתבי יד נדירים רבים – במיוחד בסלאבית כנסייתית עתיקה – שבהם השתמש מאוחר יותר בפראג. הוא גם פרסם אוסף של  ואמרות בשיתוף פעולה עם יאן קולאר ואחרים (ראו "כתביו"). בשנת 1826 פורסמה יצירתו "Geschichte der slawischen Sprache und Literatur nach allen Mundarten" (בגרמנית: היסטוריה של השפה והספרות הסלאבית בכל הניבים). ספר זה היה הניסיון הראשון לספק תיאור שיטתי של שפות סלאביות כמכלול.

### בוהמיה (1833–1861)
ב-1832 שפאריק החליט סופית לעזוב את נובי סאד וניסה למצוא עבודת הוראה או ספרנות ברוסיה, אך שוב ללא הצלחה. ב-1833, בעזרתו של יאן קולאר ובהזמנת ידידים משפיעים בפראג שהבטיחו לממן אותו, הוא עבר לפראג, שם בילה את שארית חייו. במהלך כל שהותו בפראג, ובמיוחד בשנות ה-40 של המאה ה-19, עצם קיומו היה תלוי ב-380 הפורינטים שקיבל מדי שנה מחבריו הצ'כים, בתנאי שהוצהר במפורש על ידי פרנטישק פאלאצקי: "מעתה והלאה, כל דבר שתכתוב, תכתוב אותו בצ'כית בלבד". שפאריק שימש כעורך של כתב העת Světozor ("מבט עולמי", 1834–1835). ב-1837 אילץ אותו העוני לקבל את התפקיד הלא נעים של צנזור פרסומים צ'כיים, תפקיד עליו ויתר ב-1847. בין 1838 ל-1842 שימש תחילה כעורך, ולאחר מכן כמנהל, של כתב העת "Časopis Českého musea" ("מגזין המוזיאון הצ'כי"), ומ-1841 שימש כאוצר בספריית אוניברסיטת פראג.

בפראג, הוא פרסם את רוב עבודותיו, ובמיוחד את יצירתו הגדולה ביותר, "Slovanské starožitnosti" ("קדמוניות הסלאבים") ב-1837. הוא גם ערך את הכרך הראשון של ה"Výbor" (מבחר מסופרים צ'כים קדומים), שהופיע בחסות החברה הספרותית של פראג ב-1845. לספר זה צירף דקדוק של צ'כית עתיקה (Počátkové staročeské mluvnice).

באוסף המאמרים "Hlasowé o potřebě jednoty spisowného jazyka pro Čechy, Morawany a Slowáky" ("קולות על הצורך בשפה תקנית אחידה עבור הבוהמים, המוראבים והסלובקים"), שפורסם על ידי יאן קולאר בשנת 1846, שפאריק מתח ביקורת מתונה על הצגתו של ליודוביט שטור את השפה הסלובקית התקנית החדשה (1843). שפה זו החליפה את התקן הלותרני הקודם, שהיה קרוב יותר לצ'כית (הקתולים הסלובקים השתמשו בתקן שונה). שפאריק – בניגוד לרוב עמיתיו הצ'כים – תמיד ראה בסלובקים אומה נפרדת מהצ'כים (לדוגמה, במפורש בעבודותיו "...Geschichte der slawischen Sprache" ("היסטוריה של השפה הסלאבית...") וב-"Slovanský národopis" ("אתנוגרפיה סלאבית")), אך הוא תמך בשימוש בצ'כית שעברה "סלובקיזציה" ("סגנון סלובקי של השפה הצ'כית") כשפה התקנית היחידה בקרב העם הסלובקי.

במהלך מהפכת 1848 בהונגריה הוא עסק בעיקר באיסוף חומרים לספרים על ההיסטוריה הסלאבית הקדומה ביותר. בשנת 1848 מונה למנהל ספריית אוניברסיטת פראג. ולפרופסור מן המניין לפילולוגיה סלאבית באוניברסיטת פראג, אך התפטר מתפקידו כפרופסור ב-1849 והמשיך לכהן רק כראש הספרייה האוניברסיטאית. הסיבה להתפטרות זו הייתה שבמהלך מהפכות 1848–1849 הוא השתתף ב ביוני 1848, ובכך עורר את חשדן של הרשויות האוסטריות. במהלך התקופה ה שלאחר דיכוי המהפכה (מה שמכונה האבסולוטיזם של באך), הוא חי חיים מבודדים ולמד במיוחד ספרות צ'כית עתיקה ותרבות וטקסטים בסלאבית כנסייתית עתיקה.

בשנים 1856–1857, כתוצאה מחרדות רדיפה, עבודת יתר ובריאות לקויה, הוא חלה פיזית ונפשית ושרף את רוב התכתובות שלו עם אישים חשובים (למשל, עם יאן קולאר). במאי 1860, הדיכאונות שלו גרמו לו לקפוץ לנהר ולטאבה, אך הוא ניצל. אירוע זה עורר סערה ניכרת בקרב הציבור הרחב. בתחילת אוקטובר 1860 הוא ביקש לפרוש מתפקידו כראש הספרייה האוניברסיטאית. קיסר אוסטריה פרנץ יוזף הראשון עצמו אישר לו זאת במכתב שנכתב על ידו והעניק לו פנסיה שהייתה שוות ערך לשכרו המלא הקודם של שפאריק.

שפאריק נפטר ב-1861 בפראג ונקבר בבית הקברות האוונגליסטי ברובע .

## כתביו
### שירה
* "...Ode festiva" (לבוצ'ה, 1814) – אודה לברון והקולונל אנדריי מריאשי, הפטרון של הליצאום בקז'מרוק, לרגל שובו מהמלחמה נגד נפוליאון.
* "Tatranská múza s lyrou slovanskou" (לבוצ'ה, 1814) מילולית: "מוזת הטטרה עם לירה סלאבית" – שירים בהשראת הספרות הקלאסית והאירופית בת זמנו (דוגמת פרידריך שילר) וכן ממסורות ואגדות סלובקיות (דוגמת יוראי יאנושיק).

### עבודות מדעיות
שמאל|ממוזער|250px|מפה אתנוגרפית "אדמות סלאביות", שנעשתה על ידי פאבול שפאריק ב-1842
* *Promluvení k Slovanům* [מילולית: נאום לסלאבים] ב: Prvotiny pěkných umění (1817, ?) – בהשראת הרדר וספרות לאומית אחרת, הוא קורא לסלובקים, המוראביים והבוהמיים לאסוף שירי עם.
* *Počátkové českého básnictví, obzvláště prozodie* (1818, פרסבורג), יחד עם פרנטישק פאלאצקי [מילולית: יסודות השירה הצ'כית, בפרט של הפרוזודיה] – עוסק בנושאים טכניים של כתיבת שירה.
* *Novi Graeci non uniti ritus gymnasii neoplate auspicia feliciter capta. Adnexa est oratio Pauli Josephi Schaffarik* (1819, נובי סאד)
* * Písně světské lidu slovenského v Uhřích. Sebrané a vydané od P. J. Šafárika, Jána Blahoslava a jiných. 1–2* (פשט 1823–1827) /*Národnie zpiewanky- Pisne swetské Slowáků v Uhrách* (1834–1835, בודה), יחד עם יאן קולאר [מילולית: שירי חולין של העם הסלובקי בממלכת הונגריה]. נאספו והוצאו לאור על ידי פ. י. שאפאריק, יאן בלאהוסלב ואחרים. 1–2 / שירי עם – שירי חולין של הסלובקים בממלכת הונגריה.
* *Geschichte der slawischen Sprache und Literatur nach allen Mundarten* (1826, פשט), [מילולית: היסטוריה של השפה והספרות הסלאבית לפי כל השפות] – ספר ענק בסגנון אנציקלופדיה, הניסיון הראשון לתת תיאור שיטתי של השפות הסלאביות בכללותן.
* *Über die Abkunft der Slawen nach Lorenz Surowiecki* (1828, בודה) [מילולית: על מוצא הסלאבים לפי לורנץ סורובייצקי] – נועד להיות תגובה לטקסט של סורובייצקי, הטקסט התפתח לספר על מולדתם של הסלאבים ומאתגר את התיאוריה המודרנית לפיה הסלאבים היו חדשים באירופה במאות ה-5 וה-6 לספירה.
* *Serbische Lesekörner oder historisch-kritische Beleuchtung der serbischen Mundart* (1833, פשט) [מילולית: אנתולוגיה סרבית או הסבר היסטורי וביקורתי של השפה הסרבית] – הסבר על אופייה והתפתחותה של הסרבית.
* *Slovanské starožitnosti* (1837 + 1865, פראג) [קדמוניות הסלאבים], יצירתו העיקרית, הספר הגדול הראשון על התרבות וההיסטוריה של הסלאבים, מהדורה שנייה (1863) נערכה על ידי  (ראה משפחה), המשך פורסם רק לאחר מותו של שפאריק בפראג בשנת 1865; תרגום רוסי, גרמני ופולני יצא מיד לאחר מכן; הספר העיקרי מתאר את מקורם, יישוביהם, מיקומם ואירועים היסטוריים של הסלאבים על סמך אוסף נרחב של חומר; בהשראת דעותיו של הרדר, הוא סירב להתייחס לסלאבים כעבדים וברברים כפי שהיה נפוץ באותה תקופה, במיוחד בספרות הגרמנית; הוא קובע שלכל הסלאבים יש מוצא אתני משותף תחת השם הישן סרבים/סורבים ושלפני כן הם נודעו כוונטיים/ונדים ואילירים; הספר השפיע באופן משמעותי על תפיסת הסלאבים, אך לא מספיק כדי לשנות את תאוריית ההגירה הסלאבית מאסיה למרכז אירופה.
* *Monumenta Illyrica* (1839, פראג) – מונומנטים של ספרות סלאבית דרומית עתיקה, אשר מצהירים בבירור את דעותיו שסלאבים הם אילירים.
* *...Die ältesten Denkmäler der böhmischen Sprache* (1840, פראג) [מילולית: המונומנטים העתיקים ביותר של השפה הצ'כית...], יחד עם פרנטישק פאלאצקי.
* *Slovanský národopis* (1842, 2 מהדורות, פראג) [מילולית: אתנולוגיה סלאבית], עבודתו השנייה בחשיבותה, הוא ביקש לתת תיאור מלא של האתנולוגיה הסלאבית; מכיל נתונים בסיסיים על אומות סלאביות בודדות, יישובים, שפות, גבולות אתניים ומפה, שבה הסלאבים נחשבים רשמית לאומה אחת המחולקת ל"יחידות לאומיות" סלאביות. כפי שהוא מדגים: כל הסלאבים נקראו בעבר סרבים/סורבים ולפני כן אילירים. לפיכך, פעם אומה אחת התפצלה לשבטים קטנים יותר שיצרו מאוחר יותר מדינות, שני שבטים שמרו על שמם המקורי: סרבים לוזאטים (כיום מיעוט בגרמניה) וסרבים של הבלקן החיים בשטחים של סרביה, מונטנגרו, בוסניה והרצגובינה של ימינו וחלקים מקרואטיה.
* *Počátkové staročeské mluvnice* בתוך: Výbor (1845) [מילולית: יסודות הדקדוק הצ'כי הישן]
* *Juridisch – politische Terminologie der slawischen Sprachen Oesterreich* (וינה, 1850) [טרמינולוגיה משפטית ופוליטית של השפות הסלאביות באוסטריה], מילון שנכתב יחד עם . שפאריק וארבן הפכו – בהוראת אלכסנדר פון באך – לחברים בוועדה משפטית סלבית באוסטריה.
* *Památky dřevního pisemnictví Jihoslovanů* (1851, פראג) [מילולית: אנדרטאות של ספרות ישנה של הסלאבים הדרומיים] – מכיל טקסטים סלאביים חשובים של הכנסייה הישנה
* *Památky hlaholského pisemnictví* (1853, פראג) [מילולית: אנדרטאות של ספרות גלגולית]
* *Glagolitische Fragmente* (1857, פראג), יחד עם Höfler [מילולית: שברים גלגוליטיים]
* *Über den Ursprung und die Heimat des Glagolitismus* (1858, פראג) [מילולית: על מוצאו ומולדתו של הכתב הגלגוליטי] – כאן הוא קיבל את הדעה כי האלפבית הגלגוליטי עתיק יותר מזה הקירילי
* *Geschichte der südslawischen Litteratur1–3* (1864–1865, פראג) [מילולית: תולדות הספרות הסלבית הדרומית], בעריכת יירצ'ק

### אוספים של עבודות ומאמרים
* *Sebrané spisy P. J. Šafaříka 1–3* (פראג 1862–1863, 1865)
* *Spisy Pavla Josefa Šafaříka 1* (ברטיסלבה 1938)

## הנצחה
[שמאל|ממוזער|250px|[פרוטומה של שפאריק ב בסרביה]]
מוסדות, מקומות ורחובות שנקראו על שם שפאריק:
* אוניברסיטת פאבול יוזף שפאריק בקושיצה קרויה על שמו.
* גימנסיית פאבול יוזף שפאריק ברוז'ניאבה קרויה על שמו.
* רחוב בנובי סאד ורחוב בבלגרד קרויים על שמו.
* מרכז התרבות הסלובקי פאבול יוזף שפאריק בנובי סאד.
* רחוב בפראג קרוי על שמו.
* רחובות ב קרויים על שמו.
* טורנאליה היא עיר בדרום סלובקיה עם רוב הונגרי. שמה שונה ל"שפאריקובו" בין 1948 ל-1992.

## לקריאה נוספת

*



## קישורים חיצוניים

* 


* Literature by and about Pavel Jozef Šafárik in the catalogue of the German National Library
* Wikisource: Pavel Jozef Šafárik - sources and full texts


## הערות שוליים

קטגוריה:פילולוגים
קטגוריה:משוררים סלובקים
קטגוריה:הונגרים ממוצא סלובקי
קטגוריה:צ'כים ממוצא סלובקי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
קטגוריה:ילידי 1795
קטגוריה:נפטרים ב-1861