ביטול האדם

**ביטול האדם** (באנגלית: **The Abolition of Man**) הוא ספר משנת 1943 מאת ק. ס. לואיס. כותרת המשנה שלו היא "הרהורים על חינוך, בדגש על הוראות ספרות בכיתות י"א וי"ב", והוא משתמש בטקסט עכשווי העוסק בשירה כנקודת מוצא להגנה על ערכי מוסר אובייקטיביים ועל החוק הטבעי. לואיס מזהיר את הקוראים מפני ההשלכות של ויתור על הרעיון של ערכים אובייקטיביים. הוא מגן על "כוחו של האדם על הטבע" כמשהו ששווה לשאוף אליו, אך מבקר את השימוש בו כדי להפריך ערכים, בכלל זה גם את ערכו של המדע עצמו. משמעות כותרת הספר, אפוא, היא שרלטיביזם מוסרי מאיים על עצם רעיון האנושיות.

הספר הוצג לראשונה כסדרה של שלוש הרצאות ערב באוניברסיטת ניוקאסל (שהייתה חלק מאוניברסיטת דרהאם), במסגרת הרצאות רידל לזיכרון, ב־24–26 בפברואר 1943.

## סובייקטיביזם מוסרי לעומת החוק הטבעי
לואיס פותח בתגובה ביקורתית כלפי הספר הירוק מאת "גאיוס וטיטיוס": שליטת הלשון: גישה ביקורתית לקריאה וכתיבה, שפורסם בשנת 1939 מאת אלכסנדר ("אלק") קינג ומרטין קייטלי. הספר הירוק שימש כספר לימוד לתלמידי הכיתות הגבוהות בבתי הספר הבריטיים.

לואיס מותח ביקורת על המחברים על כך שהם חותרים תחת ערכי התלמידים וטוען כי הם מלמדים שכל אמירות ערכיות (למשל "המפל הזה נשגב") אינן אלא ביטויים של תחושות הדובר ואינן אומרות דבר על מושאן. לפי השקפה זו, מסביר לואיס, השיח על ערכים הופך לחסר היגיון: כאשר מישהו מגנה מעשה מסוים כמתועב, הוא לכאורה רק אומר "יש לי רגשות של תיעוב."

בהכחישו שערכים אמיתיים קיימים או שרגשות יכולים להיות סבירים, הסובייקטיביזם שוחק את המוטיבציה המוסרית ושולל מן האדם את היכולת להגיב רגשית לטוב ולאמת. גם בספרות וגם במציאות. יתר על כן, לואיס טוען כי אי־אפשר להיות סובייקטיביסט מוסרי עקבי: גם מחברי הספר הירוק מאמינים בבירור שיש דברים – כגון שיפור יכולת הלמידה של התלמידים – שהם באמת טובים ורצויים.

לואיס מצטט הוגים קדומים כמו אפלטון, אריסטו ואוגוסטינוס הקדוש, שסברו שמטרת החינוך היא לעצב את "החיבורים המסודרים" (ordinate affections) של הילד, ללמדו לאהוב את הטוב ולתעב את הרע. לטענתו, על אף שערכים אלה אוניברסליים, הם אינם מתפתחים מעצמם או בהכרח בילדים; לכן הם אינם "טבעיים" במובן זה, ויש ללמדם בחינוך. מי שחסר ערכים אלו הוא אדם שחסר בו הרכיב האנושי הייחודי – "החזה" המחבר בין האדם התבוני ("הראש") לאדם החייתי ("הבטן") – ולכן הוא בגדר אנשים בלי חזה.

## אנשים בלי חזה: עתיד דיסטופי
לואיס מבקר ניסיונות מודרניים להפריך ערכים טבעיים כגון שלילת ערך אובייקטיבי מן המפל, על בסיס טענות רציונליות. הוא טוען שישנו מכלול של ערכים אובייקטיביים שאותם חלקו, בהבדלים מועטים, כל התרבויות; הוא מכנה זאת "המוסריות המסורתיות של מזרח ומערב, הנוצרי, הפגאני והיהודי...". לואיס מכנה מערך זה בשם "הטאו", בהשראת המילה הדאואיסטית ל"דרך" או "הנתיב" האולטימטיבי של המציאות וההתנהגות האנושית. (למרות שלואיס ראה בחוק הטבע ביטוי שמקורו על־טבעי – כפי שמשתקף בהוכחת התאיזם שהציג בספרו פשוט נצרות – טענותיו בביטול האדם אינן נשענות על התיאיזם.)

לואיס טען כי "החזה", שהוא בעיניו מושב הרגשות והאינסטינקטים המוסריים, חיוני לחיבור התבונה ("הראש") עם התשוקות ("הבטן"). ללא חיבור זה, האדם מתנתק מרגשותיו וממצפונו המוסרי, והתוצאה היא היעדר מידה טובה ויוזמה.

ללא הטאו, אין כל אפשרות להשמיע שיפוטי ערך כלשהם, וכל ניסיון מודרני להיפטר מחלקים מסוימים של המוסר המסורתי בשם "תבונה" נעשה תמיד על ידי בחירה שרירותית של חלק אחר של הטאו כדי להצדיק את ביטול החלקים הנותרים.

הפרק האחרון מתאר את ההשלכות האולטימטיביות של ערעור זה: עתיד לא רחוק שבו ערכי הרוב נשלטים בידי קבוצת מיעוט אשר מושלת בכוח שליטה מושלמת בפסיכולוגיה האנושית, ואשר בעצמה, משעה שהיא רואה מבעד לכל שיטה מוסרית שעלולה להניע אותה לפעולה, מונהגת רק בידי גחמותיה הבלתי־רפלקטיביות. במובן זה, בהפקירם את הבחינה הרציונלית של מניעיהם, חדלים השליטים להיות אנושיים, הנשלטים נעשים כמעין רובוטים, וביטול האדם יושלם.

נספח לביטול האדם כולל רשימה של ערכים בסיסיים שלואיס ראה כחלק מהטאו, לצד מובאות מתרבויות שונות. הדיונים הדיסטופיים שלואיס מעלה בביטול האדם מפורטים עוד יותר ברומן המדע הבדיוני שלו הכוח הנתעב הזה (That Hideous Strength), כפי שלואיס עצמו מציין בהקדמה לסיפור.

## השפעה בקרב אינטלקטואלים ציבוריים
בעוד שהספר נחשב לאחד האהובים על מחברו, לואיס סבר כי הוא היה "כמעט התעלמות מוחלטת מצד הציבור."

עם זאת, במאה ה־21 מצב זה כבר אינו נכון, לפחות בקרב אינטלקטואלים – נוצרים ושאינם נוצרים כאחד. ג'ונה גולדברג העריך אותו כאחד הספרים החשובים ביותר של תקופתו, משום שהוא מסייע לשמר את הרעיונות של אבסולוטיזם מוסרי. הבישוף הקתולי רוברט בארון ראה בו כמעט נבואי בכל הנוגע ל"ערכים", עד כי כיום הם נתפסים כ"השלכות של תחושותינו וגחמותינו הסובייקטיביות, ולכן כל מי שמעז לדבר על אמת אובייקטיבית או ערך מוסרי אובייקטיבי נחשב כמי שמנהל משחק דיכוי של כוח."

קרל טרומן טען כי קובץ המסות רלוונטי מאוד לימינו, שכן "המהומה בעולם המערבי המודרני היא פונקציה של קריסת הקונצנזוס בשאלה מה משמעות היות אדם... תקופה המאופיינת במשבר אנתרופולוגי."

בתגובה לרכיבים הפוליטיים שבספר, מייקל וורד סבור כי המסה של לואיס היא אזהרה מוקדמת לכך שדמוקרטיות פגיעות לסכנות הסובייקטיביזם. וורד כתב: "דמוקרטיות יכולות להישמר... רק אם יתייחסו למערכות אתיות באור לא־דמוקרטי." בהרחיבו על כך, סמואל גרג שיער שהביקורת המרומזת של לואיס כלפי הדמוקרטיה אולי גרמה לאי נוחות אצל הקוראים מיד לאחר פרסומה, בשל האקלים הפוליטי של מלחמת העולם השנייה והאיום המידי מצד דיקטטורות סמכותניות. עם הזמן, עם זאת, טענות דומות הועלו ופותחו בידי הוגים שקולים ומאוחרים, כגון וילהלם רופקה, הקרדינל ז'אן-מארי לוסטיז'ה והרב יונתן זקס.

רעיון ה"טאו" של לואיס הפך מקובל כמונח מקוצר לחוק הטבעי. לפיכך, המסה נחשבת כיום מרכזית לתחיית הרעיון של החוק הטבעי ונקודת נגד חזקה לאתיקה של קרל בארת', שבה המוסר תלוי בהתגלות מיוחדת. כמה הוגי דעות משפטיים אף רואים במסה חיזוק לתפיסה הקלוויניסטית של החוק הטבעי – שהוא בעל אופי טרנסצנדנטי.

רוס דאות'ט כתב פעמים רבות על רעיונות הספר בניו יורק טיימס, ורשם אותו ברשימת הספרים שהיה ממליץ להקצות לכל סטודנט באוניברסיטה, במיוחד בבואם לבקר את איומי הטכנולוגיה המודרנית. הפילוסוף פיטר קריפט שותף לדעה זו, וכלל אותו באחת משש היצירות שראוי לקרוא כדי "להציל את הציוויליזציה המערבית", לצד אבודים בקוסמוס מאת ווקר פרסי, פשוט נצרות מאת לואיס, האדם הנצחי מאת ג'. ק. צ'סטרטון, אורתודוקסיה מאת צ'סטרטון ועולם חדש מופלא מאת אולדוס האקסלי.

קטעים מתוך ביטול האדם נכללו בספרו של ויליאם בנט מ־1993, ספר המידות הטובות. ואולם, כפי שמציין ההיסטוריון פול אי. מיקלסון, רבים מבין האינטלקטואלים דווקא הונעו בעקבות עבודתו של לואיס להתווכח נגדו במישרין. בין אלה נמנה ב. פ. סקינר, שבספרו מעבר לחירות ולכבוד טען בניגוד ללואיס כי "האדם אכן מבוטל... אך מה שמבוטל הוא האדם האוטונומי – האדם שהספרות על חירות וכבוד מגנה עליו."

## דירוגים וביקורות מודרניים
* National Review דירג את הספר במקום השביעי ברשימת "100 ספרי העיון הטובים ביותר של המאה ה־20".
* המכון הלימודי השמרני (Intercollegiate Studies Institute) דירג אותו כספר השני בטיבו במאה ה־20.

## בתרבות הפופולרית
מאמר אקדמי משנת 2019, *מדע בדיוני וביטול האדם*, טען שרבים מדמויות המדע הבדיוני נשענות על רעיון ה"אדם בלי חזה", בהם הוולקנים הרציונליים מסטארטרק והרפליקנטים "חסרי הרגש" בסרט בלייד ראנר.

בשנת 2022 יצר האמן קארסון גרובו עיבוד לקומיקס בשם ביטול האדם, תוך שימוש באיורים שנוצרו על ידי בינה מלאכותית. הטקסט של לואיס שימש כהנחיות הגדרה לתמונות הבינה.

רעיונות רבים מהספר הופיעו גם במוזיקה, ביניהם:
* צמד ההיפ הופ הנוצרי Mars ILL קרא לשיר "The Abolition of manCHILD" באלבום משנת 2002 Raw Material על שם הספר.
* בשנת 2003 להקת הפוסט-הארדקור Thrice כתבה את מילות השיר "The Abolition of Man" בהשראת הספר. השיר הופיע באלבומה השלישי The Artist in the Ambulance.
* TAO, אלבום האולפן השישי של הראפר הקנדי Shad, שיצא בשנת 2021, הושפע רבות מביטול האדם.

## קישורים חיצוניים
* ללמד את הנוער רגשות נכונים: על ק"ס לואיס
* ממלכת הפילוסופיה של ק.ס. לואיס: הטאו, החיים והיקום של נרניה
* 

## ראו גם
* הדרך לשעבוד
* על החירות
* הנסיך

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי הוצאת שלם