טמוס מזרחי

**טָמוּס מִזְרָחִי** (שם מדעי: *Dioscorea orientalis*, שם נרדף: *Tamus orientalis*) הוא צמח עשבוני מטפס רב-שנתי ממשפחת הטמוסיים (Dioscoreaceae), בעל פקעת (גאופיט), קירח ודו-ביתי (פרחיו חד-מיניים ונמצאים על פרטים נפרדים). פריחתו בחורף, דצמבר עד ינואר, ובקיץ חלקו העליון מתייבש ופירותיו האדומים והבשרניים, בולטים לעין על רקע הגבעולים והעלים החומים והקמלים.

מין זה אנדמי לישראל וללבנון, וגדל בבתי גידול טבעיים של חורש ויער ים-תיכוני. מלבדו, רק מין אחד נוסף ממשפחה זו גדל בר בישראל – טמוס מצוי. על ההבדלים ביניהם ראו בפרק "מורפולוגיה" ועיינו בפרק "טקסונומיה". טמוס מזרחי דומה לקיסוסית קוצנית, אך אינו מעוצה וקוצני, ואינו יוצר סבך צפוף המקשה על תנועה בעובי החורש כפי שעושה הקיסוסית.

## פנולוגיה - מחזור חיי הצמח
ממוזער|טמוס מזרחי בתל עזקה, דרום-מערבית לזכריה, ישראל
ממוזער
ממוזער
ממוזער|330x330 פיקסלים
התפתחות העלווה מתחילה בראשית נובמבר ונמשכת עד אמצע מרץ.

הפריחה נמשכת מסוף נובמבר ועד תחילת פברואר – מוקדם בהרבה מטמוס מצוי, שפריחתו מתרחשת מסוף ינואר ועד תחילת מאי.

הפרי מופיע ירוק מסוף פברואר, מבשיל במהלך חודש מרץ. הענבות אדומות מושכות ציפורים מפיצות זרעים. ותהליך הפצתו נמשך מתחילת אפריל ועד סוף יולי.

## טקסונומיה
משפחת הטמוסיים (Dioscoreaceae) כוללת 657 מינים בארבעה סוגים. בחלק מהרשימות הטקסונומיות המובילות נחשב שם הסוג *Tamus* לשם נרדף, ומיניו אוחדו עם הסוג הגדול והעיקרי במשפחה – *דִיוֹסְקוֹרֵיאָה* (*Dioscorea*), הכולל כיום 634 מינים. מתוכם, רק שניים גדלים בר בישראל וסביבתה: *טמוס מזרחי* ו-*טמוס מצוי*. האחרון פוצל באחרונה לשלושה מינים, ולפיכך, לפי השיטה הטקסונומית החדשה – שעדיין נבחנת ונבדקת – *טמוס מצוי* הגדל בישראל מזוהה כיום כ-*טמוס כרתי* (*Dioscorea cretica*).

מכלול המינים שהשתייכו בעבר לסוג *Tamus* מאוגדים כיום בענף אבולוציוני (*clade*) ייחודי בתוך הסוג *Dioscorea*, הקרוי **ענף טמוס** (*Tamus clade*). ענף זה מובחן משאר הענפים בסוג *Dioscorea* בפרי מסוג **ענבה בשרנית**, בניגוד למרבית המינים האחרים שבהם הפרי הוא **הלקט תלת-כנפי** (*three-winged capsule*), יבש ונפתח בעת ההבשלה, כאשר הזרעים עצמם מכונפים. מבנה זה משמש להפצה ברוח, והוא מאפיין מרכזי בקבוצה. לעומתו, במיני ענף טמוס הפירות עסיסיים, אדומים ואינם נפתחים, ובשל כך הם מופצים כנראה באמצעות בע"ח.

בדיוק הבדל זה – פרי בשרני לעומת פרי יבש ומכונף – נחשב במשך שנים כהבדל מורפולוגי משמעותי דיו כדי להצדיק את ההבחנה בין שני סוגים נפרדים: *Tamus* ו-*Dioscorea*. רק עם התקדמות המחקר הפילוגנטי, ובייחוד בעשור האחרון, התברר כי המינים של *Tamus* מקוננים בתוך העץ האבולוציוני של *Dioscorea*, כלומר הם שייכים לאותה שושלת טבעית (*מונופילטית*). לפיכך, הוחלט לאחד את הסוגים לשם שמירה על מונופיליה. בכך, המיון המודרני בסוג *Dioscorea* נשען פחות על מאפיינים חיצוניים מובהקים כמו סוג הפרי, ויותר על ניתוחים מולקולריים של רצפי DNA.

בעקבות מחקר גנומי רחב שהתפרסם בשנת 2023, פוצל *טמוס מצוי* לשלושה מינים עצמאיים: **טמוס כרתי** (*Dioscorea cretica*), הגדל בישראל ובמזרח הים התיכון; **טמוס נאכל** (*Dioscorea edulis*), אנדמי לאיי מקארונזיה (כגון האיים הקנריים ומדיירה); וטמוס מצוי (*Dioscorea communis)* במובנו המצומצם, הנפוץ בעיקר במערב אירופה ובמרכזה.

## תפוצה בעולם ובישראל
בעוד שמרבית 634 מיני הבר של הסוג **טמוס** (*Dioscorea*, ממשפחת Dioscoreaceae, המכונים "יאם" – *yam*) גדלים באזורים טרופיים, מינים אחדים מצויים גם באזורים ממוזגים, ובהם התפתחו מאפיינים מורפולוגיים ייחודיים. לדוגמה, רק שישה מינים ידועים מהאזור הים־תיכוני–מקארונזי, והם משתייכים לשלושה ענפים אבולוציוניים (clades):

(1) ענף **Stenophora כולל שני מינים: טמוס בלקני (***Dioscorea balcanica)*, שמוצאו במונטנגרו ואלבניה, וטמוס קווקזי (*D. caucasica)*, הנפוץ בגאורגיה וברוסיה הקווקזית;

(2) ענף **Borderea**, הכולל שני מינים אנדמיים, ברורים ומוגבלים להרי הפירנאים: טמוס שוארדי (*D. chouardii)* ו-טמוס פירנאיקה (*D. pyrenaica)*; ענף זה מתאפיין בהלקט המכיל זרעים חסרי כנפיים.

(3) ענף **Tamus**, המתאפיין יותר בפרי מסוג ענבה (ולא הלקט מכונף המכיל זרעים מכונפים) ונפוץ יותר ברחבי אגן הים התיכון, מקארונזיה ואירופה האטלנטית.

שני מינים מענף *Tamus* גדלים בר בישראל: טמוס כרתי (*Dioscorea cretica*), שבעבר כונה "טמוס מצוי" – וכינוי זה עדיין רווח בישראל, וטמוס מזרחי (*Dioscorea orientalis*), מין אנדמי הבלעדי לישראל וללבנון.

בישראל, טמוס מזרחי גדל בבתי-גידול טבעיים בלבד – חורש ויער ים-תיכוני, ולעיתים גם בבתות – בעיקר באזורים הרריים בצפון הארץ ובמרכזה. הוא מצוי בחרמון, בגליל העליון, בגליל התחתון, בכרמל, בשפלה ובהרי יהודה; נדיר בגולן, בשרון ובשומרון; ונדיר מאוד בעמק יזרעאל, בגלבוע ובחוף הכרמל.

## מורפולוגיה
טמוס מזרחי הוא צמח מטפס בעל פקעת, רב-שנתי, חלקו העליון מתייבש (בן חלוף) קירח ודו-ביתי, כלומר, פרחיו הזכריים והנקביים נמצאים על פרטים נפרדים. בפרח נקבי נראים גם שישה אבקנים וגם שלוש צלקות, האבקנים מנוונים (סטמינודים) – שרידים זכריים לא פונקציונליים בפרח נקבי. תופעה זו, המכונה אנדרוציאה שרידית, נפוצה בצמחים דו-ביתיים. הצמח נחשב לדו-ביתי אך לעיתים נראים בפרחים איברי רבייה מנוונים מהמין השני – מה שעלול להטעות במבט ראשון שהצמח חד-ביתי.

הפקעת של טמוס מזרחי היא איבר אגירה תת-קרקעי, בקוטר של 2 עד 3 ס"מ, הדומה בצורתו ללפת — מעוגלת או מעט מוארכת, מתעבה במרכזה ומצטמצמת בקצותיה. הפקעת היא גבעול מעוּבֶּה בעל רקמה אחידה וללא גלדים, המשמשת לאגירת חומרי תשמורת, להתחדשות הצמח מדי שנה, ולעיתים גם לרבייה וגטטיבית. עם זאת, בטבע, הפקעת של טמוס מזרחי אינה מתרבה וגטטיבית, אלא משמשת אך ורק לשימור חיי הצמח מעונה לעונה. התרבותו והפצתו באוכלוסייה מתבצעות דרך זרעים בלבד. אף על פי כן, הפקעת בעלת פוטנציאל לרבייה וגטטיבית, וכאשר היא נחתכת או נפגעת — ניתן לרבות ממנה פרטים חדשים בשיטות גידול מלאכותיות.

הגבעולים דקים, מטפסים באמצעות השתרגות, פשוטים או מסתעפים במידה מועטה, ואורכם לרוב אינו עולה על מטר אחד — בשונה מטמוס מצוי, שגבעוליו מגיעים לאורך של עד 4 מטרים.

העלים מסורגים, בעלי טרף דמוי ביצה, שבסיסו לבבי או חצוי כראש חץ, וקודקודו מחודד ומסתיים בזיף קצר. אורך הטרף מגיע עד 4 ס"מ, והוא ארוך מהפטוטרת שאורכה אינו עולה על 3 ס"מ. שפת העלה תמימה, והעורקים בו מסתעפים. בטמוס מצוי, לעומת זאת, הפטוטרת שווה באורכה לטרף או אף ארוכה ממנו.

התפרחות שיבוליות, חיקיות ונוטות כלפי מטה, וצירן מפותל (flexuous). התפרחות הזכריות מרובות פרחים וארוכות מן התפרחות הנקביות. הן יוצאות לעיתים בזוגות מחיק העלים, וכוללות (1-23) לרוב בין 10 ל־20 פרחים; לעיתים מופיעים גם פרחים זכריים בודדים. התפרחות הנקביות קצרות מהעלה, ומכילות בין פרח אחד לארבע לעיתים רחוקות שבעה. עטיף הפרח הנקבי קטן מן העטיף בפרח הזכרי.

הפרחים חד מיניים, העטיף פשוט, גביעוני בעל צינור קצר, צבעו לבן או לילך ולא צהוב-ירקרק כשל טמוס מצוי, האבקנים מספרם 6, העטיף עשוי 6 עלים הערוכים בשני דורים כאשר עלי העטיף עומדים בראש השחלה (השחלה תחתית}, ובכל אחד משלושת המגורות של השחלה 2 ביציות. עמוד השחלה בעל 3 צלקות, כל צלקת מורחבת ומחולקת לשתיים.

הפרחים יושבים ולא נישאים על עוקצים כמו בטמוס מצוי. החפה והחפית המלוות את הפרח בבסיסו דמויי ביצה רחבה עם חוד, צמודה לעטיף ובעלות גבשושית בצדן התחתון. החפה והחפית של טמוס מצוי הן דמויי סרגל.

הפרח הזכרי עשוי עטיף דמוי פעמון בעל 6 אונות שוות, 6 אבקנים הקבועים בבסיס העטיף ושריד קצר של השחלה. עטיף הפרח לבן עד לילך, ריחני, פעמוני ובהמשך כוכבי.

הפרח הנקבי עשוי עטיף קצר בעל 6 אונות זעירות, שרידי אבקנים מנוונים (לפעמים) ושחלה עם עמוד שחלה המחולק לשלוש צלקות מורחבות, מחולקות לשתיים וכפופות אחורנית.

הפרי ענבה בשרנית אדומה בבשלות ובשום אופן לא צהוב, מוארכת במקצת, באורך 7 עד 11 מ"מ וברוחב 6 עד 10 מ"מ. לעומת טמוס מצוי שהענבה שלו כדורית כמעט.

הזרעים אחדים ועגלגלים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-2002
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פול וילקין
קטגוריה:טמוסאים