אכלואוס והרקולס

"**אכלואוס והרקולס**" הוא ציור קיר משנת 1947 מאת תומאס הארט בנטון. הציור מתאר את הרקולס, לבוש בג'ינס, נאבק בקרניו של שור – צורה שאותה יכול היה ללבוש אל הנהר אכלואוס, שהיה אל בעל יכולת לשנות צורה. המיתוס היה אחד ההסברים שהציעה המיתולוגיה היוונית־הרומית למקור קרן השפע, סמל לשפע חקלאי. בנטון מציב את הסצנה בעונת הקציר במערב התיכון של ארצות הברית.

ציור הקיר הוצג בעבר בחנות כלבו בקנזס סיטי, מיזורי, וכיום הוא נמצא באוספי הסמית'סוניאן. זה היה הראשון מבין ציורי הקיר של בנטון שעסקו בנושא הקשור לנהרות.

## תיאור
480px|ממוזער|מרכז|אכלואוס והרקולס (1947) מאת תומאס הארט בנטון, אורכו כ־6.7 מטרים וגובהו יותר מ־1.5 מטרים.
הציור אכלואוס והרקולס מוצג במוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית, בקומה השנייה של האגף הצפוני. הציור בוצע בטמפרת ביצה ובצבעי שמן על בד, והוצמד ללוח דיקט שמידותיו 159.6 על 671 ס"מ. אליזבת בראון, מנהלת המוזיאון, תיארה אותו כ"סוער, צבעוני, חי ותוסס, מלא בצורות מתפרצות ובמקצבים סוערים".

הדמות המרכזית היא הרקולס השרירי וחשוף החזה, הנאבק בקרניו של השור. גבר נוסף, גם הוא לבוש בג'ינס וללא חולצה, עומד סמוך לירכיו של השור ומחזיק בקצהו של חבל המתפתל אל ידו של אדם אחר בקדמת התמונה, במקום שבו עבודת חטיבת העצים הופסקה. זנבו של השור מצביע אל עבר יער גלי וסוער העולה מן הרקע, ובצד ימין של היער נראים אסם וממגורה. הקו המתפתל של החבל והזנב מחבר באופן חזותי בין היער לבין העץ המופק ממנו.

החצי הימני של הלוח נשלט בידי קרן שפע עצומה המפיקה שפע של תוצרת חקלאית, שעליה שוכבת אישה כהת שיער הנשענת על מרפקה ועיניה עצומות. מעליה עומדת אישה בלונדינית בעלת גוף פחות מלא, המחזיקה פיסת בד אדומה המתנופפת ברוח ומושיטה את ידה הימנית כדי להעניק זר דפנה באוויר. חלק זה של ציור הקיר מחבר בין שני מחוות תקשורתיות: הענקת הזר וברכת השלום של רוכב על פרד המופיע בצללית ברקע, המרים את כובעו לברכה או לשמחה.

## המסורת המיתולוגית
נושא הציור אכלואוס והרקולס נובע מגרסה של המיתוס המופיעה בספרו של תומאס בולפינץ' מיתולוגיה. כאל נהר, אכלואוס מספק בדרך כלל השקיה "מעניקת חיים", אך בעת שיטפונות הוא לובש את דמותו של שור הרסני.

ניצחונו של הרקולס על אל הנהר נועד לרמוז על השתלטות חלוצי קנזס סיטי על נתיבי המים של מיזורי; הקרן שהרקולס תולש מראשו של אכלואוס מסמלת את קרן השפע של החקלאות במערב התיכון.

דיאנירה, שעליה נאבקים הרקולס ואכלואוס, מייצגת פוריות. היא יושבת על קרן שפע מוקדמת, כלומר הקרן של השור טרם נתלשה, וממנה נשפכים פירות וירקות. העצים הכרותים בקדמת התמונה מספקים משאב טבע חשוב ובו בזמן מפנים את הקרקע לעיבוד חקלאי. המערב התיכון מוצג כאזור "שופע ופורה ומלא הבטחה".

"הסיפור מתאים אפוא גם לארצנו", כתב בנטון בעלון שחולק בחנות שבה הוצגה היצירה לראשונה. "הוא מתאים לנהר המיזורי שלנו, שעדיין זקוק לטיפולו של הרקולס".
ילד כהה עור הלבוש בסרבל יושב לצד הנשים על קרן השפע ומחזיק חרוט לבן. בקצה השמאלי של הציור משתקפת דמות מקבילה של מבוגר אפרו אמריקאי הנשען על גדר עץ ומתבונן בסצנה, ראשו מורם בציפייה דרוכה. שלוש אלומות חיטה מתרוממות בנוף מאחוריו. אלומה רביעית מופיעה בקדמת התמונה מימין, שם גבר כורע ברך לצד סל מלא קלחי תירס המוכן להצטרף לשפע היבול. לבסוף, ספינת קיטור שטה בנהר השקט ברקע, דוגמה נוספת לאופן שבו הנהר מבוית ומנוצל בידי האדם.

## הקשר חברתי
הציור אכלואוס והרקולס צויר עבור תצוגה בחנות הכלבו "הרצפלד" בקנזס סיטי, מיזורי. החנות התמחתה בבגדי נשים מוכנים ללבישה, ובנטון הודה מאוחר יותר כי היה מוזר לראות את יצירתו "באווירה של כותנות משי, תחתוניות ורודות ובושם". זו הייתה הזמנת ציור הקיר הראשונה שקיבל מאז ציורי הקיר ההיסטוריים שיצר עבור בניין הקפיטול של מדינת מיזורי עשר שנים קודם לכן. לאור המחלוקות שהתעוררו סביב אותו פרויקט, ביקש בנטון הבטחה מנשיא החברה של הרשת, לסטר סיגל, כי לא ינסה להתערב מבחינה אמנותית. סיגל מצדו ביקש שבנטון יקפיד על מידה מסוימת של צניעות והולם. לאחר שהחנות נסגרה בשנת 1984, חברת האם שלה Allied Stores Corporation העניקה את היצירה כתרומה למוסד הסמית'סוניאן במסגרת תוכנית רכישת האוספים של המוסד.

הציור היה אחד מכמה יצירות באותה תקופה שעסקו בנושא של "אסון מימי". נושא זה שיקף דאגה ציבורית לשיטפונות ולניהול משק המים, בעיה שטופלה באמצעות פרויקטים של עבודות ציבוריות בתקופת השפל הגדול ולאחריה. כלכלת קנזס סיטי בשנות הארבעים התבססה במידה רבה על חקלאות, שהייתה תלויה באספקת מים אך גם פגיעה לשיטפונות מן נהר המיזורי ומן נהר קנזס. חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית החל באותן שנים במאמצים לבקרת שיטפונות בנהר המיזורי, ובאותה תקופה תרמה התפוקה החקלאית של ארצות הברית לשיקום אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה במסגרת תוכנית מרשל.

ציור הקיר היה גם חלק מתגובתו של בנטון לביקורת של היסטוריון האמנות ה"ו ינסון, שטען כי ביצירותיהם של בנטון ושל ציירים אזוריים אחרים קיימת אידאולוגיה לאומנית. כמה שבועות לפני שבנטון החל לעבוד על הציור פרסם ינסון מאמר שני מתוך שני מאמרים ארוכים שבהם ביקר את האזוריסטים על "שוביניזם גזעי ולאומי". המיתולוגיזציה של נושאים מן המערב התיכון נועדה להעניק להם משמעות אוניברסלית, אך בעיני ינסון גישה זו הזכירה את עיבוד המיתוסים היווניים למציאות עכשווית בגרמניה הנאצית.

## שיקולים אסתטיים
הציור אכלואוס והרקולס שימש גם כהצהרה של בנטון בזכות הסגנון הפיגורטיבי, בניגוד לאקספרסיוניזם המופשט של תלמידו לשעבר ג'קסון פולוק. עם זאת, קבלת הפנים הביקורתית לניסיון זה לא תמיד הייתה חיובית.

"לעיתים קרובות יותר מאשר לא, חזונותיו המיתיים של בנטון על המערב התיכון נראו מגונים או מסורבלים יותר מאשר נשגבים ונצחיים. אכלואוס והרקולס מעוצב בצורה מלאכותית, כאשר נערות מן המערב התיכון מבצעות קפיצות בלט באוויר וחקלאים מצטלמים כמו טוראדורים בזירת שוורים".

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי קיר
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:הרקולס
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:מים באמנות