open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רצה (ברכת המזון)

**רצה** (גם **רצה והחליצנו**) היא תוספת לברכת המזון הנאמרת בשבת לפני סיום ברכת "בונה ירושלים". כמו כן ישנו נוסח מקוצר שתיקנו להוסיף בברכה מעין שלוש.

## משמעות הברכה
משמעות הברכה היא בקשה מהבורא, שירצה ויזרז אותנו במצוותיו, ובפרט במצוות שמירת שבת. המילה "החליצנו", המוזכרת בתחילת הברכה, היא מלשון "זריזות" בלשון הקודש.

## דיני הברכה
חז"ל תיקנו לומר בכל ברכת המזון הנאמרת בשבת תפילה מיוחדת הפותחת במילים "רצה והחליצנו", כדי להזכיר את השבת בברכת המזון. תוכן התפילה הוא בקשה על קיום מצוות המנוחה בשבת בשלמות.

אדם שבירך ברכת המזון בשתי הסעודות הראשונות ושכח להזכיר את תפילת רצה, צריך לחזור שוב ולברך ברכת המזון מתחילתה, שכך דין כל הזכרת יום בברכת המזון כשחובה לאכול בו סעודת פת (כגון ימים טובים); לעומת זאת בסעודה השלישית, שבה לרוב הדעות אין חיוב לאכול פת ויוצאים בדיעבד אף במזונות, אינו חוזר ומברך.

אם נזכר לפני שהתחיל את ברכת הטוב והמטיב יכול להזכירה על ידי ברכה מיוחדת שנתקנה ובה מוזכרים עיקרי הדברים המובאים בתפילת רצה: .

## הערות שוליים

קטגוריה:ברכת המזון
קטגוריה:שבת
מטעי הקפה בדרום-מזרח קובה

**הנוף הארכאולוגי של מטעי הקפה הראשונים בדרום-מזרח קובה** (בספרדית: **Paisaje arqueológico de los primeros cafetales en el sureste de Cuba**) הוא שמו של אתר מורשת עולמית הכולל את שרידיהם של מטעי הקפה שהוקמו באזור הסיירה מאסטרה, במחוזות גואנטנמו וסנטיאגו דה קובה של ימינו, במהלך המאה ה-19.

## היסטוריה
בראשית ההתיישבות הספרדית בקובה, העדיפו הספרדים את הקקאו על הקפה. משלוחי הקפה הראשונים הגיעו לקובה ב-1748, על ידי סוחרים מסנטו דומינגו. גידול קפה החל רק בסוף המאה ה-18, לאחר שמשפחות צרפתיות שנמלטו מהאיטי בשל מרד העבדים החלו להקים מטעים באי.

עד 1827 כבר היו בקובה 2,000 מטעי קפה, רובם למרגלות הסיירה מאסטרה, ותעשיית הקפה במדינה שגשגה כמו תעשיית הסוכר. לקראת סוף המאה ה-19 דעכה תעשיית הקפה בשל תחרות קשה מצדן של ברזיל, ונצואלה וקוסטה ריקה, ורווחים קטנים יותר ביחס להשקעה, לעומת הרווחים שהניבו גידולי הסוכר, צמצמו בהדרגה את מספר המטעים. מלחמת עשר השנים בשנים 1878-1868, במהלכה ניסתה קובה להשיג עצמאות מספרד, זרעה הרס רב במזרחה של קובה, ולמעשה המיטה חורבן על גידולי הקפה בסיירה מאסטרה. המטעים ננטשו, וצמחייה טבעית החלה לגדול במקומם.

בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הטילה ממשלת קובה מכסים גבוהים על ייבוא, מה שעורר מחדש את גידולי הקפה במדינה. גידולים אלה החלו במטעים חדשים, ולא במטעים שהוקמו בסיירה מאסטרה.

בשנת 2000 הכריז ארגון אונסק"ו על אזור בשטח של 814.75 קמ"ר ובו שרידיהם של 171 מטעי קפה כאתר מורשת עולמית. בהחלטה צוין כי המטעים מהווים עדות ייחודית לצורה חלוצית של חקלאות בתנאי שטח קשים, וכי הם שופכים אור על ההיסטוריה הכלכלית, החברתית והטכנולוגית של אמריקה הלטינית ושל האיים הקריביים.

## המטעים
במרכזו של המטע ניצבים מגורי בעליו וסביבו בתיהם הצנועים של העבדים שעבדו במטעים ובאחוזה עצמה. בית הבעלים נבנה מעץ או אבן בסגנון בסקי שהותאם לאקלים הטרופי, והוקף לעיתים קרובות בתעלה שנועדה להעניק לו הגנה. המטבח שכן בבית נפרד. בתי העבדים היו עלובים ועשויים מעץ ומענפים, וכוסו בגג מענפים ועלים. 

בית הבעלים השקיף על משטח ייבוש פולי הקפה (secadero), שהוקף בתעלות ובבארות, ובסמוך לו ניצבו מבני הייצור האחרים בהם נטחנו ונקלו פולי הקפה. במטעים הגדולים ביותר היו גם בתי מלאכה לעיבוד עץ ומתכות. בין המטעים קישרו דרכים שתוחזקו היטב בתחומי האחוזות עצמן. הדרכים שמחוץ למטעים לא תוחזקו באותה מידה, אך אפשרו את משלוח הקפה על פרדות אל סנטיאגו דה קובה לשם המשך עיבודו או לשם יצואו. גשרי אבן ועץ נבנו מעל יובלי הנחלים ותעלות השקיה, שנסללו לעיתים קרובות בצורת אמות מים, הובילו מים אל המטעים לשם השקיה ולשם תהליכי הייצור. בשטחים פנויים במטעים נטעו עצי הדרים, גויאבה ופירות טרופיים ואחרים, ואלה שימשו את צורכיהם של דיירי המטע. בחלקות סמוכות לבתים גידלו גם ירקות ובחלק מהמטעים השתרעו שדות תירס. לעיתים נשתלו במטעים גני פרחים בסגנון צרפתי ששימשו כמקום מנוחה והתרגעות לבעלי המטעים ולבני משפחותיהם.

## קישורים חיצוניים

* טוני דאבס, Plantations from the Past , באתר The Cultured Traveler
* מטעי הקפה באתר המועצה הלאומית של קובה למורשת תרבות 

קטגוריה:קובה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:קובה: כלכלה
קטגוריה:קפה
גוארנרי

**גוארנרי** (באיטלקית: Guarneri) הוא שמה של משפחת בוני כינורות ידועי-שם מקרמונה שבאיטליה במאות ה-17 וה-18, שמעמדה נחשב שווה-ערך למעמדן של המשפחות אמאטי וסטרדיווארי.

**אנדראה גוארנרי** (1626 בקירוב - 7 בדצמבר 1698) היה שוליה בסדנה של ניקולו אמאטי מ-1641 עד 1646, וחזר לייצר כינורות לאמאטי בין השנים 1650 עד 1654. הכלים המוקדמים שלו מבוססים בדרך כלל על תבנית ה"גראנד אמאטי", אך חותרים להשיג את התחכום שאפיין את הכלים של אמאטי עצמו. אנדראה גוארנרי ייצר כמה ויולות משובחות, שבאחת מהן ניגן ויליאם פרימרוז.

שניים מבניו של אנדראה הלכו בדרכי אביהם:

* **פייטרו ג'ובאני גוארנרי** (18 בפברואר 1655 - 26 במרץ 1720), נודע בשם פייטרו דה מנטובה, כדי להבדיל בינו לבין אחיינו, פייטרו גוארנרי. פייטרו ג'ובאני עבד בסדנת אביו מסביבות 1670 עד נישואיו ב-1677. הוא השתקע בשנת 1683 במנטובה, שם עבד הן כנגן והן כבונה כינורות. הכלים שבנה משובחים בדרך כלל מאלה של אביו, אבל הם נדירים, משום שהיה עליו לחלוק את זמנו בין שני עיסוקים. יוזף סיגטי ניגן באחד מכליו.

* בנו הצעיר של אנדראה, **ג'וזפה ג'ובאני בטיסטה גוארנרי** (25 בנובמבר 1666–1739 או 1740), שנודע בכינוי "פיליוס אנדראה" (בנו של אנדראה) הצטרף לעסק של אביו בקרמונה וירש אותו ב-1698. הוא נחשב לאחד הגדולים בין בוני הכינורות, אף כי נדרש ממנו מאמץ בעמידה בתחרות עם אנטוניו סטרדיווארי, נוכחות שנתנה אותותיה לכל אורך הקריירה שלו. משנת 1715 בקירוב נעזר בבניו, וכנראה גם בקרלו ברגונצי.

ג'וזפה ג'ובאני בטיסטה היה אביהם של עוד שני בוני כלי קשת:

* **פייטרו גוארנרי** (פייטרו דה ונציה) (14 באפריל 1695 - 7 באפריל 1762), שלא שבע נחת, משום מה, מחייו בקאזה גוארנרי, עזב את קרמונה לצמיתות בשנת 1718, ובסופו של דבר השתקע בוונציה. כאן מיזג את טכניקות קרמונה של אביו עם הטכניקות הוונציאניות, ואפשר שעבד עם **דומניקו מונטניאנה** ו**קארלו טונוני**. התוויות המקוריות הראשונות שלו מוונציה מופיעות החל ב-1730. הכלים שבנה נדירים ויקרי-ערך לא פחות מאלה של אביו ודודו. באחד מן הצ'לי שלו ניגנה ביאטריס האריסון.
 
* **[[ג'וזפה גוארנרי|ברתולומאו ג'וזפה גוארנרי]]** (דל ג'זו), שנודע גם בשם ג'וזף (21 באוגוסט 1698 - 17 באוקטובר 1744), נקרא גדול בוני הכינורות מאז ומעולם. ג'וזפה מכונה "דל ג'זו" משום שבתוויות הכלים שלו משולבות תמיד האותיות I.H.S.(יוטא-אטה-סיגמה) וצלב קתולי. הכלים שבנה נבדלו משמעותית מן המסורת המשפחתית, בסגנון ייחודי לו לבדו. רק סטרדיווארי נחשב לעולה עליו, ויש הרואים בגוארנרי את הראשון בשניים. הכלי החביב על וירטואוז הכינור המפורסם ניקולו פגניני, "איל קאנונה גוארנריוס" היה כינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1743. כינור גוארנרי דל ג'זו המכונה "לורד וילטון", שנבנה בשנת 1742, היה בבעלותו של יהודי מנוחין. עוד כנרים בעלי "דל ג'זו" במאה ה-20 היו ארתור גרומיו, יאשה חפץ, אייזק שטרן והנריק שרינג. כינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1720 נמצא כיום בידי הכנר הראשי של התזמורת הסימפונית ראשון לציון, אקרט לורנצן, שקיבל אותו בהשאלה מיהודה זיסאפל.

תולדות משפחת גוארנרי מוטלות בספק-מה. מקור אחד לשושלת גוארנרי אומר כי "ייתכן שג'וזפה דל ג'זו ופייטרו דה ונציה היו דודנים ולא אחים, ואפשר שפייטרו דה ונציה היה בנו של פייטרו דה מנטובה".

## קישורים חיצוניים
* 
*אופוס, המגזין למוזיקה קלאסית, מתן דגן, על כינורות עתיקים בהשוואה למודרניים 
* 

* Guarneri family web page, violins, violin labels
* Guarneri web site
* The Violin Site - Violin Making


## הערות שוליים

קטגוריה:יצרני כלי נגינה
קטגוריה:בוני כלי קשת איטלקים
כלי קשת
הסיווג של היינק

**הסיווג של היינק** הוא שיטה פופולרית לסיווגם של דיווחים על מפגשים עם עצמים בלתי מזוהים וחוצנים. הסיווג אינו אומר דבר על עצם קיומם של מפגשים כאלה ועל מידת היתכנותם, אך מניח תשתית להבחנה בין סוגים אפשריים של כאלה.

המינוח והסיווג נטבעו על ידי האסטרונום וחוקר העב"מים ד"ר ג'יי אלן היינק  והוצעו לראשונה ב-1972 בספרו  "The UFO Experience: A Scientific Inquiry". היינק, שטבע את המושג "מפגש" ("close encounter") לתיאור הקשר העשוי להיווצר בין אדם לעב"ם ולחוצנים, הגדיר שלושה סוגים של מפגשים אפשריים. ברבות השנים נוספו שלושה סוגי מפגשים נוספים: מפגשים מהסוג הרביעי, מפגשים מהסוג החמישי ומפגשים מהסוג השישי.

מאז ועד עתה לא תועד במידה המניחה את הדעת אפילו מפגש אחד עם עצם שאינו טבעי ושמקורו אינו בכדור הארץ.

## פרטי הסיווג
### מפגשים מהסוג הראשון
מצב בו נצפה עב"ם אחד או יותר:
* עצם בלתי מזוהה
* אורות לא-מזוהים
* אובייקטים אוויריים שלא ניתן לייחס אותם לטכנולוגיות האנושיות הקיימות.

### מפגשים מהסוג השני
מצב בו נצפה עב"ם אחד או יותר שהשאיר סימנים פיזיים בשטח. מפגשים מהסוג השני כוללים גם מקרים בהם זוהו אתרי נחיתה או נמצאו שרידי חומרים בשטח (כגון גבישי סיליקון, חריכה וכדומה), וכן השפעה על מכשירים שונים. סימנים אלה כוללים:
* חום או קרינה
* נזק לפני השטח
* שיתוק אצל בני אדם
* בעלי חיים מפוחדים
* התאבכות בשידורי טלוויזיה או רדיו 
* פגיעה בתקינות מנועי מכוניות.
* מעגלי תבואה אשר מתגלים באזור בו נצפה העב"ם.
* זמן אבוד - פרקי זמן ארוכים שחלפו במפתיע ללא הסבר.

### מפגשים מהסוג השלישי
מצב בו נצפו יצורים שאינם אנושיים (בשל קטגוריה זו נבחר שמו של הסרט "מפגשים מהסוג השלישי").

### מפגשים מהסוג הרביעי

מצב בו נחטפים בני אדם בניגוד לרצונם על ידי עב"מים או חייזרים.

### מפגשים מהסוג החמישי
מצב בו נוצר קשר תקשורתי בין בני אדם לחייזרים (מילולי או "טלפתי").

### מפגשים מהסוג השישי
מצב בו נוצר קשר גופני, פיזי ורומנטי בין בני אדם לחייזרים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:עצמים בלתי מזוהים
הרקולס (קבוצת כוכבים)

קבוצת הכוכבים **הרקולס** היא קבוצה גדולה בחלק הצפוני של השמים. למרות גודלה ומרכזיות הדמות אותה היא מייצגת במיתולוגיה היוונית, אין בה כוכבים בהירים במיוחד. הקבוצה היא אחת מ-48 הקבוצות שהוגדרו על ידי תלמי.

ב-29 באוגוסט 2016 דיווח פרויקט סט"י על קליטה של גלי רדיו בלתי-שגרתיים מכיוון כוכב HD164595 שבקבוצה זו. בשלב מאוחר יותר הודיעו מפרויקט סט"י כי לא מדובר בישויות של חוצנים.

## כוכבים חשובים
**ראסאלגד'י** (**α בהרקולס**) הוא ענק אדום לא יציב שבהירות נראיתו הנראית משתנה באופן לא סדיר בין דרגה 3 לדרגה 4. בטלסקופ קטן ניתן להבחין שזהו כוכב כפול עם בן זוג כחול-ירקרק עם בהירות מדרגה 5.

**[[קורנפורוס]]** (**β בהרקולס**) הוא ענק צהוב במרחק של כ-140 שנות אור. זהו הכוכב הבהיר בקבוצה.

**[[זטא בהרקולס|ζ בהרקולס]]** הוא כוכב כפול במרחק של כ-35 שנות אור המורכב מתת-ענק צהוב וכוכב הסדרה הראשית כתום. עם בהירות כוללת מדרגה 2.8 זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.

**ϱ בהרקולס** הוא כוכב כפול - שני הכוכבים הם בצבע כחול - לבן ובדרגות בהירות 4 ו-5.

**κ בהרקולס** הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים בדרגות בהירות 5 ו-6.

## גרמי שמים נוספים
בקבוצה נמצא אחד מהצבירים הכדוריים הבהירים ביותר - **[[M13]]**, שנקרא גם "הצביר הגדול בהרקולס", ומכיל למעלה מ-300,000 כוכבים ונמצא במרחק של 22,500 שנות אור. בתנאי צפייה מיטביים ניתן לראותו בעין ככתם מעורפל אך עדיף לצפות בו במשקפת. טלסקופ מאפשר להבחין בכוכבים שבצביר.

M92 הוא צביר נוסף, פחות בהיר וגדול מ-M13, אך ניתן לצפות בו במשקפת.

קבוצת כוכבים כולל שני אסטריזימים: "הפרפר" ו"אבן בוחן".

## מיתולוגיה
הקבוצה מייצגת את הגיבור מהמיתולוגיה היוונית, הרקולס בנו של זאוס, שלאחר שהרג בהתקף טירוף את אשתו ואת ילדיו נענש ב-12 משימות, שחלקן מיוצגות גם כן בקבוצות הכוכבים.

קבוצת כוכבים זו מכונה בתלמוד הירושלמי "גדייה (מזלו של) דארקליס", ונאמר שסגדו לה רומאים.

## בתרבות
*בסוף הסרט "הרקולס" של חברת "וולט דיסני" הקבוצה מופיעה כהנצחה עבור הרקולס על היותו גיבור.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:48 קבוצות הכוכבים של תלמי
נו"ן הפוכה

**נו"ן הפוכה** (׆) או **נו"ן מנוזרת** (מובדלת) היא סימן בטקסט המקראי, כמין **[[נ]]**' הפוכה, ככתב ראי, המופיע במהדורות נוסח המסורה של התנ"ך בתשעה מקומות.

## מופעי נו"ן הפוכה
נו"ן הפוכה מופיעה במהדורות נוסח המסורה של התנ"ך תשע פעמים:

* פעמיים בפרשת ויהי בנסוע:
בספר במדבר, פרק י', לפני ואחרי שני הפסוקים ל"ה-ל"ו.
[ממוזער|280px|דוגמה לשני המופעים של '''נו"ן הפוכה''' בפרשת "ויהי בנסוע" שב[ספר במדבר (י 35-36), בספר תורה בן זמננו]]

* שבע פעמים במזמור תהילים ק"ז.
בכתר ארם צובא ובמהדורות המבוססות עליו: לפני כל פסוק ופסוק מששת הפסוקים כ"ג-כ"ח, ולפני פסוק ל"א.
בכתב יד לנינגרד: לפני כל פסוק ופסוק משבעת הפסוקים כ'-כ"ו.
[שמאל|ממוזער|250px|דוגמה לשבעה מופעים (מתוך 9) של '''נו"ן הפוכה''' ב[מקרא (ספר תהילים, קז, 23-28), ב"כתר ארם צובא" – אחד מכתבי היד החשובים ביותר של ספר התנ"ך המצויים כיום (המאה ה-10 לספירה). ניתן לראותם בשולי הגיליון מימין.]]

רש"י בפירושו למקרא מציין מופע של נו"ן הפוכה ב, ואזכור לכך מופיע בדברי הרמ"א בהקדמתו להערותיו על הטור, אולם סימון זה אינו מופיע בשום כתב יד של המסורה שיש בידינו. כמו כן נחלקו הדעות האם נו"ן זאת מייצגת את הסימן המדובר, או תופעה נפרדת.

## מהות הסימן וטעמו
חוקרי מקרא מציינים כי סימון זה הוא סימון סופרים מקובל בעת העתיקה, ובמקורות היווניים הוא מכונה *ἀντίσίγμα* (**אנטיסיגמה**, סיגמא הפוכה). הסיגמא (Σ) והאנטי-סיגמא שמשו את סופרי העת העתיקה כדי לציין את תחילתה וסופה של גרסה שיש להשמיטה או שאיננה במקומה. מסימון יווני זה התפתח גם הסימון המודרני של הסוגריים. סימון זה מופיע גם במגילות מדבר יהודה כדי לציין פסוקים שמופיעים שלא במקומם הנכון.

ואכן, בתרגום השבעים היווני, שתורגם מנוסח עברי השונה מנוסח המסורה, מופיעים הפסוקים הרלוונטיים מ- במדבר י' לפי הסדר הבא: ל"ג, [ל"ה-ל"ו], ל"ד. עובדה זו יש בה כדי לאשש את הסברה שמיקומם של פסוקים ל"ה-ל"ו היה רופף במסורות השונות.

### פרשת ויהי בנסוע הארון

התלמוד הבבלי מתייחס אף הוא לסימון זה בהקשר להימצאותו בתחילת וסוף פרשת ויהי בנסוע הארון, ואף מציין בין היתר כי סימון זה מרמז על פסוק שמופיע שלא במקומו:

התייחסות נוספת לסימון זה מופיעה במסכת סופרים, חיבור ארץ ישראלי שחובר אולי בתקופת הגאונים, מאות 7–8 לספירה.

## סימן האות

האות **׆** מופיעה בטבלת היוניקוד, ומספרה 05c6.

## לקריאה נוספת
* עמנואל טוב, **ביקורת נוסח המקרא**, בהוצאת ספריית האנציקלופדיה המקראית ומוסד ביאליק, ירושלים 1997, עמ' 43–44. 

* Emanuel Tov, **Textual criticism of the Hebrew Bible**,  pp. 54-55

* ישראל ייבין, **מבוא למסורה הטבריינית**, ירושלים תשל"ו, עמ' 38–39
* שאול ליברמן, **יוונים ויוונות בארץ ישראל**, ירושלים תשכ"ג, עמ' 178–184
* יצחק רצאבי, **ספר כתב התורה ואותיותיה**, חלק שני - "האותיות המשונות בתורה", בתוך: **תורה שלמה**, כרך 29. הוצאת "בית תורה שלמה", ירושלים תשלח 1927. עמ' 78–79, 124–130, 162–164.
* יוסף ויכלדר, **נוני"ן הפוכות**, 'המבשר תורני' ט"ו סיון תשע"ג, עמ' 3–6.

## הערות שוליים

קטגוריה:מסורה
קטגוריה:אלפבית עברי
קטגוריה:סת"ם
קטגוריה:פרשת בהעלותך
קטגוריה:אותיות משונות בתנ"ך
איגרת אל הפלאשים שבאירופה (1848)

**[[מכתב|איגרת]] אל הפלאשים שבאירופה** (**Falasian de l'Europe**) נשלחה על ידי אבא יצחק בשנת 1848 באמצעות תייר הנילוס אנטואן תומסון ד'אבדי. באותה עת שימש אבא יצחק ראש כהני עדת ביתא ישראל באתיופיה. האיגרת מצורפת לתשובותיו המפורטות של אבא יצחק לשאלותיו של אוהב גר לוצאטו, שנשלחו בשנת 1845 באמצעות ד'אבדי.

## לשון האיגרת

## פירוש האיגרת
האיגרת מבטאת את כמיהת חכמי ביתא ישראל לקשר עם הפלשים שמעבר לים, המזוהים עם יהדות אירופה. לפי ההלכה הנהוגה בקהילת יהודי אתיופיה, מנועים ראשי הקהילה מלהפליג בים בשבת, אולם הם למדים (אולי מדברי ד'אבדי) כי מגבלה זו אינה נהוגה בין יהודי אירופה. לאור זאת הם מבקשים הנחיה רוחנית וסיוע חומרי מהפלשים בקהילות אחרות.

### הצמיתות
באיגרת מבטאים חכמי ביתא ישראל את היותם צמיתים לפי גזירת הקיסר יסחק הראשון, בנו של דווית הראשון וקיסר אתיופיה בשנים 1429-1414, לפיה: "הנטבל לדת הנוצרית, יירש את אדמת אבותיו, ולא, פלאסי יהיה". המילה פלאס פירושה אריס או מבקר, קרי אנשים חסרי זכויות על קרקע. מכאן והלאה דבק המונח "פלאשים" בבני העדה, שנושלו מבעלות על קרקעותיהם בין המאה ה-15 למאה ה-17. במאות ה-15 וה-16 שומעים לראשונה על "פלאשה" סביב אגם טאנה.

### רבדים גלויים ונסתרים באיגרת
באיגרת נאמר "אנו מבקשים, אנו מתחננים בפניכם, שלחו לנו מישהו, כל מקדשינו חרבות, שלחו לנו מישהו, שלחו לנו מתנות צדקה". היות שהביטוי "מתנות צדקה" נזכר בסמיכות מיידית לחורבן המקדש, ניתן לפרשו כבקשה להנחיה מדינית ורוחנית. עם זאת, לאור מסורת משחקי המילים הנהוגה בלשון קיילה, סביר להניח כי המונח טומן בחובו משמעויות חומריות ורוחניות כאחד. דוגמה לרב-משמעות זו מובאת במאמרו של דני בודובסקי:

ריבוי המשמעויות בלשון האיגרת תואם את מסורת שבעים פנים הנהוגה כתורה שבעל פה גם בקרב יהדות אירופה. היא אפשרה לשגר מסרים דחוסי-משמעות ל-"פלאשים שבאירופה" דרך ערוץ תקשורת גלוי הנתון להאזנות הנוצרים, מקרוב ומרחוק. עם זאת, תשובותיו ואיגרתו של אבא יצחק עוררו מחלוקות מתמשכות בין יהודי אירופה באשר למהימנות פירושו של אוהב גר לוצאטו לדברים. אביו, שמואל דוד לוצאטו, התייחס לספקות אלה בנאומו משנת תרט"ו (1855), ביום השנה לפטירתו של אוהב גר בדמי ימיו, בו ביסס את דעת בנו בדבר מוצאם היהודי.

## פרסום האיגרת

## הערות שוליים

קטגוריה:אגרות ביתא ישראל
דרקון (קבוצת כוכבים)

קבוצת הכוכבים **דרקון** נמצאת בחלק הצפוני של השמיים ומקיפה משלושה כיוונים את קבוצת הדובה הקטנה ואת אזור הקוטב הצפוני של השמיים. הקבוצה היא אחת מ-48 הקבוצות שהוגדרו על ידי תלמי. חשיבותה של קבוצת הכוכבים הייתה רבה בעולם העתיק כיוון שהכוכב תובאן (Thuban) או **α בדרקון** (אלפא בדרקון) שימש ככוכב הצפון במשך כאלפיים שנה שהסתיימו בשנת 1900 לפני הספירה.

## כוכבים חשובים
**[[אלפא בדרקון|α בדרקון]]** (**תובאן**) הוא כוכב בינארי המורכב מענק לבן המלווה בננס לבן, דרגת הבהירות נראית שלו היא 3.7 והוא נמצא במרחק 309 שנות אור ממערכת השמש. הכוכב שימש ככוכב הצפון במשך אלפיים שנה.

**[[גמא בדרקון|γ בדרקון]]** (**אלטנין**) הוא הכוכב הבהיר בקבוצה עם דרגת בהירות 2.23. זהו ענק כתום במרחק של כ-154 שנות אור ממערכת השמש.

**[[אטא בדרקון|η בדרקון]]** (**אל-ד'יביין פריור**) הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה עם בהירות מדרגה 2.74. זהו כוכב כפול המורכב מענק צהוב וכוכב הסדרה הראשית כתום במרחק של כ-90 שנות אור ממערכת השמש.

**[[בטא בדרקון|β בדרקון]]** (**רסטבן**) הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצה עם בהירות מדרגה 2.81. זהו ענק צהוב או על-ענק צהוב במרחק של כ-380 שנות אור ממערכת השמש.

**ν בדרקון** הוא כוכב כפול שדי במשקפת כדי להפריד בין זוג כוכבים לבנים בדרגת בהירות 5.

**ο בדרקון** הוא ענק צהוב בדרגת בהירות 5 ולו בן זוג כחול בדרגת בהירות 8 הניתן להבחנה בטלסקופ קטן.

**ψ בדרקון** הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים צהובים בדרגות בהירות 5 ו-6. משקפת טובה מספיקה כדי להבחין בשניהם.

## גרמי שמיים נוספים
* NGC 6543 היא ערפילית פלנטרית שנראית בטלסקופ כמו דיסקה כחולה-ירקרקה או כמו כוכב שאינו בפוקוס ונקראת גם "ערפילית עין החתול".
* KKR 25 היא גלקסיה ננסית שקרובה לשביל החלב.
* UGC 10214 היא גלקסיית מוט ספירלית, נקראת גם גלקסיית הראשן.

## מיתולוגיה
זו אחת מהקבוצות הכוכבים העתיקות ביותר וכבר במיתולוגיה המצרית היא מופיעה בתור אלה. במיתולוגיה היוונית זהו לאדון, הדרקון שהרקולס הרג במשימתו ה-11 על ידי חץ מורעל (קבוצות הכוכבים הרקולס וחץ נמצאות בסמוך לה). אגדות אחרות מייחסות את הקבוצה לדרקון ששמר על גיזת הזהב וחוסל על ידי יאסון.
בתוכנית הטלוויזיה "ראש כרוב" הוצגה אגדה שבה הדרקון נשלח על ידי אלוהים על מנת לחצוץ בין הדובה הגדולה לדובה הקטנה לאחר שהגדולה רצתה לחמוד את כוכב הצפון שנמצא בקצה זנבה של הקטנה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:48 קבוצות הכוכבים של תלמי
*
קטגוריה:דרקונים
خ

**ח'א** (בערבית: **خاء**) היא האות השביעית באלפבית הערבי. לפניה באה האות חא ואחריה דאל.

ח'א מייצגת את העיצור /χ~x/ (בדומה לכ"ף רפה וחי"ת מודרניות). 

ח'א היא אחת משש האותיות הערביות שאין להן מקבילה באלפבית הפיניקי (האחרות הן ת'א, ד'אל, דֿאד, ט'א וע'ין). על אף שבאלפביתים פרוטו-שמיים כמו האלפבית הדרום-ערבי מופיעה אות לייצוג הפונמה הזו, שהשתמרה עד היום בשפות שמיות דרומיות, דוגמת ኀ בכתב האתיופי, הרי שבאלפבית הפיניקי, שהוא המקור לאלפבית הערבי, כבר לא הייתה אות לייצוג הפונמה הזו. לכן עוצבה ח'א כגרסה של חא, וללא כל מקבילה פיניקית.

בניגוד לארמית ולעברית, שבהן הפונמות הפרוטו-שמיות /χ/ (נהגית כמו כ"ף רפה וחי"ת מודרניות) ו-/ħ/ (נהגית כמו חי"ת מזרחית) יוצגו על ידי אותה האות (חי"ת), וברבות הימים התמזגו ונהגו שתיהן כ-/ħ/ – הערבית שמרה על ההבחנה בין שתי הפונמות הפרוטו-שמיות הללו, והן מיוצגות בה על ידי האותיות ח'א וחא.

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין ומצד שמאל, כשאר האותיות למעט "דוד' ארז".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אותיות בערבית
TBS

**TBS** (ראשי תיבות: Tris-Buffered Saline; בעברית: טריס בופר סליין) היא תמיסה בעלת רמות pH ואוסמולריות קבועות. התמיסה נחשבת כבלתי רעילה (באופן יחסי), ומשמשת לחיקוי התנאים הפיזיולוגיים בבני אדם ובבעלי חיים, למהילת חומרים כימיים וביולוגיים וכחומר שטיפה, במגוון שיטות ביוכימיות, כמו תספיג מערבי ו-ELISA.

התמיסה מכילה
* Tris - בריכוז  
* NaCl - בריכוז 
* HCl – מוסף בטיטרציה עד להגעה לרמת pH של 7.4-8 

לתמיסות TBS המשמשות לשטיפה, מוסף לעיתים הדטרגנט TWEEN20, והתמיסה מכונה בהתאם: TBST.

## ראו גם
* PBS (ביוכימיה)
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ביוכימיה
TBS
פולריזביליות

ממוזער|שמאל|טקסט=תרשים המציג את שינוי הצורה המתרחש באבן בשל קטיבות|קטיבות של אבן
**פולריזביליות** או **קְטִיבוּת** היא מדד יחסי לשינוי הצורה (קיטוב) של התפלגות מטען חשמלי, כגון ענן האלקטרונים סביב לאטום או מולקולה, בעקבות קרבה לשדה חשמלי חיצוני הנגרם על ידי יון או דיפול סמוכים.

הפולריזביליות האלקטרונית \alpha מוגדרת כיחס בין הדיפול המושרה \boldsymbol{p} של אטום לשדה החשמלי \boldsymbol{E} היוצר את מומנט הדיפול: \boldsymbol{p} = \alpha \boldsymbol{E}

לפולריזביליות יחידות SI של C&middot;m2&middot;V-1 =   sdA2&middot;s4&middot;kg-1 אך היא בדרך כלל נמדדת בפולריזביליות לנפח ביחידות של cm3 או בÅ3.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כימיה
קטגוריה:קיטוב (גלים)
לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית

**לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית** (הוצאת בבל, 2007) היא אנתולוגיה הכתובה מפרספקטיבה פמיניסטית מזרחית, עוסקת בסוגיות של מעמד, זהות, זיכרון ואלטרנטיבה, ומשלבת שירים, מאמרים, מחקרים, נאומים, נרטיבים, ופרוזה בעריכת שלומית ליר.

האנתולוגיה נותנת ביטוי לחוויות של הכותבות הנוגעות למצבים של העדר שוויון חברתי על רקע אתני ומגדרי.

הספר הוא פרי יוזמה של אחותי - למען נשים בישראל והוא מוקדש לזכרה של ד"ר ויקי שירן.

באסופה משתתפות 36 כותבות; בהן פעילות חברתיות, נשות אקדמיה, חוקרות, משוררות, סופרות ויוצרות, המציגות את חוויית ההדרה שחוות נשים הרואות את עצמן ממוקמות בשוליים הפוליטיים, החברתיים והכלכליים של החברה הישראלית. מאז צאתו לאור, מאמרים מהספר מצוטטים והפכו לחלק ממערכי לימוד בקורסים אוניברסיטאיים העוסקים בזהות מזרחית, תקשורת ומגדר.

## מתוך התכנים
התמות "האישי הוא הפוליטי" ו"הפוליטי הוא האישי", שבהן התמקדה ויקי שירן במאמרה "לברוא עולם חדש", עומדות במרכז הספר.

ב"יומן עבודה", מספרת דורית פנקר על עבודתה בשכר מינימום ובתנאים שהיא מכנה מקוממים כחדרנית במספר בתי מלון באילת. אביגיל יפרח מביאה את סיפור מתפרת העצמאות במצפה רמון, שהפכה לאחר התבצרות הפועלות המפוטרות בה לקואופרטיב המפרנס את העובדות, אותה היא מכנה סיפור הצלחה.

פנינה מוצפי-האלר סוקרת את ההדרה וההבניה, הקשורות במושג "נשים מזרחיות" בשיח האקדמי. אירוס זריני דנה במיעוטן היחסי של פרופסוריות מזרחיות באקדמיה הישראלית. אסתר עילם כותבת על תפקיד השפה בהבניית יחסי כוחות בחברה שיש בה קבוצות הומוגניות לא מזרחיות.

עורכת הדין קלריס חרבון בוחנת את משמעות זהותה כמזרחית בקשר שלה עם לקוחות מזרחיות. עליזה פרנקל עומדת על הקשר בין גוון עור ויופי במשפחה הבין-עדתית.

בסיפורה של זמירה פורן מתואר זיכרון של ביקור עיתונאית בביתה בהיותה ילדה, תוך התמקדות במתח בין הגינונים המערביים של המבקרת לאלו המזרחיים של אמה. בשירה, "אל מלא רחמים", מציגה ברכה סרי את העוצמה שהיא חשה כיוצרת אל מול האופן שבו לדעתה תופסת אותה המדינה כ"מתבטלת".

## קישורים חיצוניים

* הקדמה לאחותי פוליטיקה פמיניסטית מזרחית באתר Academia.edu.
* דף הספר באתר ההוצאה
* 
* 
* 
* אדמית פרא, לאחותי - אנתולוגיה פמיניסטית מזרחית, בלוג באתר "רשימות", פורסם במקור בחיים אחרים 145
* ויקי שירן, לפענח את הכוח לברוא עולם חדש טקסט מתוך הספר
* שלומית ליר שורשים של חול ורוח

קטגוריה:ספרות פוליטית ישראלית
קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:פמיניזם מזרחי
קטגוריה:ספרי 2007
קטגוריה:פמיניזם: ספרי עיון
קטגוריה:ספרי הוצאת בבל
ריכוז מולרי

**ריכוז מולרי** או **מולריות**, היא שיטה למדידת ריכוז חומר בתמיסה. ריכוז מולרי הוא מספר מולי החומר (יסוד, תרכובת או חומר יוני) המומסים בליטר אחד של תמיסה. 
## יחידות
את הריכוז המולרי מסמנים ב-**C** והוא נמדד בדרך כלל ביחידות ה**מולר**, המסומן ב-**M**: מול לליטר ( \frac {mol}{l} ). יחידת SI התקנית שלו היא מול למטר מעוקב, והוא אך ורק בתמיסות.

בכל התמיסות, מוצקות, נוזליות וגזיות, הריכוז המולרי הוא מספר המולים של החומר בנפח של ליטר אחד תמיסה. בתמיסות יוניות, כמו בתמיסת NaCl, מודדים את מספר מולי הנוסחה האמפירית של החומר היוני בליטר אחד תמיסה, ובשאר התמיסות הוא נמדד לפי כמות המולקלות חלקי מספר אבוגדרו (מול) בליטר אחד תמיסה.

ניתן למצוא את הריכוז המולרי באמצעות המשוואה הבאה:
C=\frac{N}{AV}
כאשר **C** מייצג את הריכוז המולרי, **N** את מספר המולקולות בנפח **V** (הנמדד בליטרים), ו-**A** את מספר אבוגדרו. משוואה זו בעצם שווה למשוואה C=\frac {mol}{l} , מכיוון ש {mol}=\frac{N}{A} - מול שווה למספר המולקולות חלקי מספר אבוגדרו.

לרוב משתמשים בשיטה ריכוז אחוז משקלי. בנוסף לשתי שיטות אלה, ישנן גם שבר מולי (כמות המומס חלקי כמות התמיסה, שניהם מחושבים במולים) ומולליות (מספר מולי המומס חלקי הממס בקילוגרמים).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תכונות כימיות
שוגר אהובתי

**שוגר אהובתי** (באנגלית: **Sugar Rush**) היא סדרת טלוויזיה בריטית בת שתי עונות אשר מספרת את סיפור חייה של קים דניאלס, נערה לסבית בת 15 מברייטון, אנגליה. הסדרה זכתה לפופולריות בבריטניה והייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר.

בישראל הסדרה שודרה בערוץ הוט 3.

## דמויות
### דמויות ראשיות
**קים דניאלס** (אוליביה האלינאן)

ילדה בת 15 אשר בתחילת העונה עוברת עם משפחתה מלונדון לברייטון.
קים היא לסבית אשר בתחילת העונה הראשונה מאוהבת בשוגר אך התאהבות זו הולכת ונחלשת בעונה השנייה.

**מריה "שוגר" סוייט** (לנורה קריצ'לו)

שוגר, גם היא בת 15, חברתה הטובה ביותר של קים.
שוגר אוהבת אלכוהול, חיי לילה ובמיוחד בנים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:תוכניות להט"ב בריטיות
קטגוריה:להט"ב בממלכה המאוחדת
קטגוריה:סדרות נעורים בריטיות
קטגוריה:לסביות
רומא (נפה)

**נפת רומא** (באיטלקית: **Provincia di Roma**) הייתה נפה במרכזו של מחוז לאציו שבאיטליה. היא השתרעה על שטח של 5,352 קמ"ר, ובשנת 2007 התגוררו בה 4,044,995 נפש. בירתה של הנפה הייתה רומא.

הנפה גבלה בנפת ויטרבו ובנפת ריאטי במחוז לאציו בצפון, בנפת ל'אקווילה במחוז אברוצו במזרח, בנפת פרוזינונה במחוז לאציו במזרח, בנפת לאטינה במחוז לאציו בדרום ובים הטירני במערב.

ב-1 בינואר 2015 הוחלט לבטל את הנפה, ולשנות את מעמדה לשל עיר מטרופוליטנית.

## ראו גם
* רומא
* טיבולי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:רומא: גאוגרפיה
קטגוריה:איטליה: נפות לשעבר
קטגוריה:לאציו: גאוגרפיה
אני לא שם

**אני לא שם** (באנגלית: **I'm Not There**) הוא סרט משנת 2007 שנעשה בהשראת הביוגרפיה של הזמר האמריקאי בוב דילן, בבימויו של טוד היינס.

הסרט מתאר את דילן בשלבים שונים בחייו, כאשר מגלמים אותו שישה שחקנים שונים: מרקוס קארל פרנקלין, בן וישו, הית' לדג'ר, כריסטיאן בייל, ריצ'רד גיר וקייט בלאנשט. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר וזכה בפרס גלובוס הזהב על משחקה של בלאנשט. הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי העלילה לא ליניארית הטובים ביותר של אתר הקולנוע "The Script Lab".

## עלילה
הסרט מציג את סיפורו של דילן בשישה שלבים בחייו, כאשר בכל שלב מגלם אותו שחקן אחר, אשר עונה לשם אחר.

מרקוס קארל פרנקלין משחק את דילן המכנה את עצמו על שם משורר המחאה הנערץ עליו, "וודי גאת'רי", כשהוא בן 11 לאחר שברח ממוסד לעבריינים צעירים. כריסטיאן בייל משחק את דילן כג'ק רולינס, זמר צעיר בעל מודעות חברתית, ואחר כך, כאב ג'ון, נוצרי הנולד מחדש שמופיע עם שירי דת בכנסייה קטנה. קייט בלאנשט משחקת את ג'וד קווין, כדילן בשיא הקריירה בסוף שנות ה-60, כאשר הקהל המקורי שלו מתחיל לזנוח אותו. בן וישאו מגלם את דילן כצעיר מרדן בשם המשורר ארתור רמבו. ריצ'רד גיר מגלם דמות מזדקנת כמו מתוך מערבון מהמערב הפרוע, בעיירה נידחת. הית' לדג'ר מגלם את רובי קלרק, שחקן הוליוודי אשר התפרסם בסרט בו גילם את דילן, שנמצא בסכסוך גירושים עם אשתו (שארלוט גינסבורג).

החלקים השונים בסרט מצולמים במצלמות שונות ובסגנונות שונים, כאשר חלקם בשחור-לבן וחלקם בצבעים.

## פסקול
פסקול הסרט מכיל גרסאות כיסוי לשירים של דילן המבוצעים על ידי אמנים כמו: סוניק יות', ריצ'י הייבנס, קאט פאוור, וילי נלסון, סופיאן סטיבנס, שארלוט גינסבורג ועוד. כמו כן נמצא בו השיר של דילן שלא פורסם באופן רשמי טרם הסרט בשם "I'm Not There".

## הפקה
צילומי הסרט החלו ביולי 2006 במונטריאול, קנדה. עלות הפקת הסרט הייתה כ-20 מיליון דולר. הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל הסרטים בטלרויד, קולורדו, ב-31 באוגוסט 2007. הקרנות הסרט בארצות הברית ובקנדה החלו בנובמבר 2007. תסריטאי הסרט הוא הישראלי אורן מוברמן.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוב דילן
קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים עם עלילה לא ליניארית
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי דרמה ביוגרפיים
רועה דובים

**רועה דובים** (**Boötes**) היא קבוצת כוכבים בחצי הכדור הצפוני של השמים המתארת אדם השומר או מוביל את הדובה הגדולה והדובה הקטנה בשמים. זו גם אחת מ-48 קבוצות הכוכבים שהוגדרו על ידי תלמי. בקבוצה נמצא ארקטורוס - הכוכב הרביעי בבהירותו בשמים והבהיר ביותר בחצי הכדור הצפוני של השמים. כמו כן, נמצא ULAS J1342+0928 - הקוואזר המרוחק ביותר שידוע למדע, במרחק 13.2 מיליארד שנות אור מאיתנו.

## כוכבים חשובים
**[[ארקטורוס (כוכב)|ארקטורוס]]** (**α ברועה דובים**) הוא ענק אדום במרחק של 36 שנות אור. בהירות נראיתו הנראית היא מדרגה 0.0 והוא הכוכב הרביעי בבהירותו בשמי הלילה והבהיר ביותר בחצי הכדור הצפוני.

**[[איזר (כוכב)|איזר]]** (**ε ברועה דובים**) הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים קרוב מאוד בצבעים כתום וכחול בבהירויות מדרגות 3 ו-5. מפאת קרבתם של זוג הכוכבים צריך טלסקופ על מנת להפריד ביניהם.

**[[מופריד]]** (**η ברועה דובים**) הוא תת-ענק צהוב במרחק של 37 שנות אור עם בהירות מדרגה 2.7.

**μ ברועה דובים** הוא כוכב כפול המורכב מכוכב כחול-לבן בבהירות מדרגה 4 עם בן זוג בבהירות מדרגה 7 הניתן להבחנה במשקפת. בטלסקופ ניתן לראות שבן הזוג הוא בעצמו כוכב כפול.

** ν<sub>1</sub> ברועה דובים ו-ν<sub>2</sub> ברועה דובים** הם זוג כוכבים לא קשורים זה לזה בבהירות מדרגה 5 ובצבעים כתום ולבן.

## מיתולוגיה
הדמות אותה מיצגת הקבוצה זוהתה עם דמויות מיתולוגיות שונות מהמיתולוגיה היוונית, ביניהן אטלס, איקריוס הכורם, וארקס בנם של זאוס ושל קליסטו. במיתולוגיות עתיקות יותר, הדובה הגדולה והדובה הקטנה היו שוורים ורועה דובים היה מנהיג את השוורים שהיו קשורים לכוכב הצפון סביב לו, ובכך סובב את השמיים על צירם.

הקבוצה הסמוכה כלבי ציד מייצגת את הכלבים של רועה דובים.

## ראו גם
* ULAS J1342+0928

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:48 קבוצות הכוכבים של תלמי
קטגוריה:דוביים בתרבות
חרם (אסלאם)

ממוזער|240px|תצפית על צליין במסגד אל-חרם במכה, ערב הסעודית.
**חַרַם** (בערבית: **حرم**) הוא "מקום קדוש" או "אתר קדוש" לאסלאם.

## אטימולוגיה
בשפה הערבית ישנן שתי מילים דומות: חַרַם (حرم) ו-חַרָאם (حرام). מקורן בשורש השמי ח-ר-מ, שממנו נגזרת גם המילה העברית חֵרֶם. המשמעות הכללית של שתי המילים היא "אסור" וגם "קדוש", אך לכל אחת מן השתיים ישנן גם משמעויות ייחודיות. מילים נוספות מאותו השורש קשורות גם הן באיסור או בקדושה, למשל: חַרִים (حريم), "הרמון"; אחראם (إحرام), "[מצב של] קידוש [לקראת עלייה לרגל]"; מוחרם (مـُحـَرَّم), החודש הראשון בלוח השנה המוסלמי ואחד מן החודשים הקדושים בלוח הג'אהלי.

## אזור מוגן
בשימוש בתכנון אורבני איסלאמי, המילה חרם פירושו "אזור שאסור לחלל", היבט חשוב בתכנון העירוני בתרבות המוסלמית. אזורים כאלו היו מנזרים, או מקומות בהם מפלגות יריבות יכלו לישב חילוקי דעות בשלום. בדרך כלל היו אלו עיירות שנבנו ליד הנהר אשר סיפק מים לשתייה לשימושים ביתיים (במעלה הזרם) ונשאו משם פסולת וביוב (במורד הזרם, בדרך כלל מתחת לאדמה, שלא כמו ברוב הערים באירופה בימי הביניים). המוסלמים טוענים שהם הגו את הרעיון של כושר נשיאה, ולפעמים הגבילו את מספר המשפחות בכל העיר. בדרך כלל היה החרם ממוקם על מנת להבטיח גישה לפארקים ולטבע (אשר קיבלו שם אחר, חימה) כדי להגביל התפשטות עירונית, ולהגן על מעברי מים, אגני ניקוז ונאות מדבר. מבחינה זו, הכללים מזכירים חוקי תכנון מודרני מבחינת מטרותיהם.

ההבחנה בין חרם וחימה נדרשת, לפי חלק מהחוקרים המודרניים, בשל הצורך באמצעים שונים לקביעה באילו אזורים יתקיימו הגבלות - הבחירה בחרם הייתה במקומות בהם ההגבלות נועדו יותר לטובת הקהילה, בעוד שחימה נבחרה במקומות בהם רצו לשמור על הטבע האזורי. רעיון זה כנראה נובע משתי התחייבויות שונות שעל המוסלמי לכבד איג'מאע (הסכמה בין שכנים בתוך האסלאם) ותפקיד החליפה (משרת הטבע). חלוקה זו יכולה לשקף או שלא לשקף דרך היסטורית של קבלת החלטות.

## אתר קדוש
חַרַם פירושו גם מקום קדוש במיוחד לאסלאם. שני האתרים בעלי הקדושה הרבה ביותר באסלאם הן הערים מכה ואל-מדינה בערב הסעודית, כך שהמבנה הזוגי בערבית אל-חַרַמַאן או אל-חַרַמֲיְן (الحرمان או الحرمين), "שני הקודשים", מתייחס לשתי הערים האלה. מאז 1986, דחה בית המלוכה הסעודי את כל תוארי המלוכה מלבד "אפוטרופוס של שני המקומות הקדושים".

המונח "חרם" משמש גם בהתייחסות לאתרים קדושים אחרים, כגון "אל-חַרַם אל-קֻדְסי א-שַריף" (الحرم القدسي الشريف), "המתחם הקדוש הירושלמי", הוא הר הבית; אך היו שמחו על שימוש זה במונח חַרַם. כך, הכריז אבן תיימיה שמכה ומדינה הן המקומות היחידים שזכאים לכינוי זה ובנוסף אליהן גם עמק וואג' בטאיף - אך לא ירושלים או חברון. אחד משמותיה של ירושלים במסורת האסלאמית הוא "תַ'אלִת' אל-חַרַמֲיְן" (ثالث الحرمين), "השלישי מבין שני הקודשים", ניסיון ליישב, באמצעות כינוי פרדוקסלי, את המתח שבין העליונות הבלתי מעורערת של שתי הערים הקדושות ביותר - מכה ומדינה - ובין הרצון להכיר במעמדה המיוחד של ירושלים.

קטגוריה:מילים וביטויים בערבית
קטגוריה:תכנון עירוני
קטגוריה:מושגים באסלאם
דגים (קבוצת כוכבים)

**דגים** הוא המזל ה-12 בגלגל המזלות, בין דלי לטלה והשמש עוברת בו בין אמצע מרץ לסוף אפריל. ב-21 במרץ השמש חוצה את קו המשווה השמימי בקבוצת כוכבים זו. סמלו הוא ♓︎ - זוג דגים. הוא ממוקם באזור של השמים הנקרא לעיתים 'הים' הודות למזלות המימיים האחרים שנמצאים בו: ארידנוס, לווייתן, דלי ועוד. בקבוצה אין כוכבים בהירים כלל.

## גרמי שמים מעניינים
**α בדגים** הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים לבנים קרובים בבהירויות מדרגה 4 ו-5.

**ζ בדגים** הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים בבהירויות מדרגה 5 ו-6.

M74 היא גלקסיה בבהירות מדרגה 10, מרשימה מאוד בצילום ארוך, אך חלשה מכדי להיראות היטב בטלסקופ חובבים.

## מיתולוגיה
במיתולוגיה היוונית זוהתה הקבוצה כאפרודיטה וארוס המחופשים לדגים על מנת לברוח מהמפלצת טיפון, כאשר הם קשורים יחד כדי שלא להפרד.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:48 קבוצות הכוכבים של תלמי
קטגוריה:דגים בתרבות
פח גלי

שמאל|ממוזער|250px|פח גלי
שמאל|ממוזער|250px|מכונה ישנה לכיפוף פח בצורה גלית המוצגת במוזיאון באוסטרליה
**פח גלי** (נקרא גם **איסכורית**) הוא חומר גלם המשמש למטרות שונות בעיקר בתחום הבנייה. המוצר עשוי משטח פח דק שכופף לכדי צורת גלים. כתוצאה מכיפופו, קטן במעט אורך המשטח בכיוון אחד אך מקבל חוזק רב כנגד כפיפה בכיוון הנגדי.

חתך הצד הגלי הנוצר מגדיל את מומנט ההתמד של משטח הפח ומקנה לו חוזק רב וזאת על ידי שימוש בכמות מזערית של חומר. עובי הפח הנפוץ הוא 0.6 מ"מ. בכיוונו השני של משטח הפח הגלי, נותר מומנט התמד קטן במיוחד המסתמך על עובי הפח בלבד. מסיבה זו, לרוב מותקן הפח הגלי על גבי שתי קורות מקבילות התומכות את המשטח בכיוון אחד. הגלים מגיעים בכמה צורות, גלים גדולים, קטנים וגלים טרפזיים.

הפח הגלי הוא חומר בניין זול ופשוט מאוד ולכן משמש בעיקר לבנייה של מחסנים, קירוי של מבני תעשייה, מוסכים וכדומה. בניית גג מפח גלי מתבצעת על ידי הנחת לוחות פח גלי על גבי שתי קורות בגבהים שונים שאורכן אינו מוגבל והמרחק ביניהן הוא פונקציה של חוזק הפח הגלי. נוחות נוספת בבנייה היא היכולת ליצור קירוי רציף בעזרת מספר חלקי פח המולבשים אחד לתוך השני ונראים כיחידה אחת אשר נותנת מענה בעיקר למניעת חדירת מי גשם.

את הפח הגלי המציא בשנות ה-20 של המאה ה-19 המהנדס הבריטי הנרי פאלמר. הפח הגלי שהמציא יוצר מברזל יצוק ורק מאוחר יותר יוצר מברזל מגולוון. חומר הבנייה החדש שימש תחילה למכרות ברחבי האימפריה הבריטית. עד מהרה הפך לחומר בנייה נפוץ מאוד בבניית גגות בהודו, ארצות הברית ואוסטרליה בה משמש עד היום כחומר בניין נפוץ מאוד לבניית גגות.

על אף שהחומר הוא זול ופשוט ומשמש מאז ועד היום בעיקר למבני תעשייה קלים כמו גם לפחונים ומבנים פשוטים אחרים, בשנים האחרונות נעשה בו שימוש כחומר בניין בעל איכויות אסתטיות הנותן גם פתרונות אדריכליים לקירויים אמורפיים שונים. דוגמה לכך היא כותרת מגדל הגן היוקרתי ברמת גן הבנויה מחומר זה.

בדומה לפח הגלי, נהוגה שיטת הכיפוף גם עם החומרים נחושת, אלומיניום, אזבסט ופלסטיק לטובת שימושים תעשייתיים שונים ובתחום הבנייה.

קטגוריה:חומרי בניין
קטגוריה:מטלורגיה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: המצאות
וילהלם בייגלבק

פרופסור **וילהלם בַייגֶלבֶק** (בגרמנית: **Wilhelm Beiglböck**; 10 באוקטובר 1905 באוסטריה – 22 בנובמבר 1963 בגרמניה) היה מומחה לרפואה פנימית בחיל האוויר הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה. היה חבר במפלגה הנאצית ובאס אה, ונודע בכך שהיה אחד הרופאים שערכו ניסויים בבני אדם במחנה הריכוז דכאו. ידוע שערך ניסויים שונים בעזרת מי ים.

וילהלם בייגלבק נתבע במשפט הרופאים בגרמניה ונמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. נגזרו עליו 15 שנות מאסר, אך עונשו הומתק ל-10 שנים בלבד. בין השנים 1952–1963 הוא שימש כרופא ראשי בבית חולים בצפון גרמניה.

## ראו גם
* ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סגל מחנה דכאו
קטגוריה:רופאים נאצים
קטגוריה:רופאים פנימיים גרמנים
קטגוריה:ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים: פושעים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1905
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1963
ואדאן

**ואדאן** (בערבית: **وادان**; בצרפתית: **Ouadane**) היא עיירה קטנה מבוצרת (קסר) ברמת אדראר בצפון מאוריטניה. ואדאן ושלוש הערים האחרות, תישית, שינגטי וולאתה, הן ארבע הערים היחידות ששרדו במאוריטניה מאז ימי הביניים.

הערים הוקמו לאורך נתיבי השיירות שחצו את הסהרה, ושימשו כמרכזי דת מוסלמיים. העיר התפתחה סביב מסגד ונבנו בה בתי מגורים למורים ולתלמידים, וכן מחסנים ואחסניות לסוחרים ולעוברי אורח. בתי העיר נבנו בצורה אופיינית כך שיוכלו להעניק מענה לתנאי האקלים המדבריים. בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על ואדאן ועל שלוש ערי מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית.

העיר שוכנת בגובה 433 מטרים, ונכון לשנת 2000 מונה אוכלוסיית העיר 3,695 תושבים.

## היסטוריה
לפי המסורת נוסדה העיר על ידי שלושה קדושים בשנים 1141–1142 במקום בו שכנו שרידיו של מקום יישוב נטוש מהמאה ה-8. העיר הייתה עד מהרה לנקודת המסחר החשובה ביותר בסהרה המערבית, אך ב-1450 בשל מאבק בין שני שבטים, נהרס המסגד הראשון במקום. מרכז העיר החדש קם מעט מזרחה למיקומו הקודם והעיר המבוצרת שגשגה שוב. ב-1487 ניסו הפורטוגזים להקים נקודת מסחר בוואדאן, אך ללא הצלחה. העיר החלה שוקעת החל במאה ה-16 עם עליית חשיבותה של שינגטי. לאחר הכיבוש הצרפתי ב-1909 קם רובע חדש סמוך ממזרח לעיר העתיקה.

## מבנה העיר
ימין|ממוזער|250px|המגדל הישן בוואדאן
במרכזה של העיר ניצבות הריסות המסגד הישן ממנו שרדו רק בסיסי העמודים. המסגד החדש שלידו מינרט רבוע נבנה לפי תוכנית דומה לקודמו. הבתים והחצרות הולכים וגדלים ככל שהם מרוחקים מהמסגד, ולאורך הרחובות חומות מתמשכות שבהן קבועים חלונות בגובה הקרקע ודלתות. הרחובות הצרים והמפותלים יוצרים אזורים מוצלים. בתי העיר בנויים מאבן, עץ או חומר, וקירותיהם מעוטרים לעיתים בדוגמאות אבן. רוב הבתים שימשו את התושבים הנוודים למגורים במשך תקופה קצרה בשנה, ועל כן שימשו בעיקר לאחסון. לחדרי הבתים אין ייעוד מוגדר וזה משתנה בהתאם לצרכים. מביצורי העיר שסימנו את קו הגבול בין העיר העתיקה לרבעים החדשים נותרו מקטעים בודדים בלבד.

צפונית לעיר נמצא מבנה רישאת.

## קישורים חיצוניים

* המקום בבולי מאוריטניה
* אודות ואדאן

קטגוריה:מאוריטניה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מאוריטניה: ערים
ולאתה

**ולאתה** (בערבית **ولاته**; בצרפתית **Oualata** ואלאטה) היא עיירה מבוצרת (קסר) בדרום-מזרח מאוריטניה שבה חיים כ-13,000 תושבים (נכון ל-2008). ולאתה התפתחה סביב מסגד ונבנו בה בתי מגורים למורים ולתלמידים, וכן מחסנים ואכסניות לסוחרים ולעוברי אורח. בתי העיר נבנו בצורה אופיינית כך שיוכלו להעניק מענה לתנאי האקלים המדבריים. ולאתה ושלוש ערים נוספות, ואדאן, שינגטי ותישית, הן ארבע הערים היחידות ששרדו במאוריטניה מאז ימי הביניים. הערים הוקמו לאורך נתיבי השיירות שחצו את הסהרה, ושימשו כמרכזי דת מוסלמיים. בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על ולאתה ועל שלוש ערי מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית.

## היסטוריה
במקום התקיים יישוב עתיק שקם במאה ה-5 אם כי יש המתארכים את הקמתו לאחר הכיבוש הערבי. בעיר, שמשמעות שמה בברברית היא "מקום מוצל", התגוררו חמישה שבטים ברברים ברבעים נפרדים, והיא הייתה עד מהרה לנקודה חשובה בדרכי המסחר שחצו את הסהרה ולמרכז דתי אסלאמי. באותם ימים הייתה זו עיר חשובה באימפריה הגנאית.

במאה ה-13, נכבשה ולאתה על ידי אימפריית מאלי. העיר שנחשבה לעיר מסחר מרכזית הפכה לאחת מהערים שסימנו את הגבול הצפוני של האימפריה. העיר שימשה כנקודת כניסה לאימפריה עבור סוחרים, שנעו בעזרת שיירות גמלים, והביאו מלח מהצפון, מצרך חיוני באזורי האימפריה ששכנו בפנים היבשת. המידע המפורט אודות ולאתה באותה תקופה קיים בזכות ביקורו של הנוסע המפורסם אבן בטוטה שעבר בעיר ובאזור. אחד הסימנים הראשונים להיחלשותה של האימפריה של מאלי היה כיבושה של ולאתה בידי בני שבט הטוארג.

ב-1446 התיישבו בעיר פליטים שנמלטו מפני שבטי הטוארג ואלה העניקו לעיר מעמד של מרכז לימודי, אך לאחר שאלה עזבוה ודרכי הסחר נעו מזרחה, ירדה חשיבותה של ולאתה. במאה ה-17 איבדה העיר את האוטונומיה שלה כתוצאה מהגעתם של שבטים ערביים לאזור, ובסוף המאה ה-19 שקעה באופן סופי בשל בצורת והתקפות.

## מבנה העיירה כיום
ימין|ממוזער|250px|עיטורים על קיר בעיר
במרכזה של העיירה ניצב המסגד ולידו מינרט רבוע. הבתים והחצרות הולכים וגדלים ככל שהם מרוחקים מהמסגד, ולאורך הרחובות חומות מתמשכות שבהן קבועים חלונות בגובה הקרקע ודלתות. הרחובות הצרים והמפותלים יוצרים אזורים מוצלים. בתי העיירה בנויים מאבן, עץ או חומר, וקירותיהם מעוטרים לעיתים בדוגמאות אבן. רוב הבתים שימשו את התושבים הנוודים למגורים במשך תקופה קצרה בשנה, ועל כן שימשו בעיקר לאחסון. לחדרי הבתים אין ייעוד מוגדר וזה משתנה בהתאם לצרכים.

מביצורי העיירה שסימנו את קו הגבול בין העיירה העתיקה לרבעים החדשים נותרו מקטעים בודדים בלבד. בעיירה שוכן מוזיאון לכתבי יד והיא ידועה בבתיה המעוטרים. עוד שוכנת בעיירה מדרסה קטנה ובה כעשרים תלמידים.

## קישורים חיצוניים

* המקום בבולי מאוריטניה
* אודות ולאתה
* Medieval desert city

קטגוריה:מאוריטניה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מאוריטניה: ערים
תישית

**תישית** (בערבית: **تيشيت**; בצרפתית: **Tichit**) היא עיירה קטנה מבוצרת (קסר) במחוז טכאנת (تكانت) במרכזה של מאוריטניה. תישית ושלוש הערים האחרות, ואדאן, שינגטי וולאתה, הן ארבע הערים ששרדו במאוריטניה מאז ימי הביניים. הערים הוקמו לאורך נתיבי השיירות שחצו את הסהרה, ושימשו כמרכזי דת מוסלמיים.

העיר התפתחה סביב מסגד ונבנו בה בתי מגורים למורים ולתלמידים, וכן מחסנים ואכסניות לסוחרים ולעוברי אורח. בתי העיר נבנו בצורה אופיינית כך שיוכלו להעניק מענה לתנאי האקלים המדבריים. בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על תישית ועל שלוש ערי מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית.

## היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1150 ועיקר פרנסתה על גידול תמרים במטעים שמדרום לעיר. לפי המסורת שוכנת תישית על תל בו התקיימו שבע ערים שונות זו אחר זו. במאה ה-11 הייתה תישית עיר ברברית חשובה ובמאה ה-12 נשלטה בידי שושלת מוראבט הברברית. העיר שכנה בשולי האימפריה של ניז'ר על נתיב הסחר בין ולאתה לוואדאן, ובמאה ה-13 עלתה חשיבותה בשל הסחר במלח שעבר דרכה. תישית בוצרה במאה ה-16 אך בשל מלחמות שבטים במאות ה-18 וה-19 עלה חלק ממנה באש. למרות מאבקים אלה, שמרה העיר על חשיבותה והייתה אחת הערים הגדולות בסהרה המערבית בסוף המאה ה-19, עת התגוררו בה כ-6,000 איש. אולם עם הירידה בהפקת המלח באזור היא שקעה במאה ה-20.

## מבנה העיר
במרכזה של העיר ניצב המסגד ולידו מינרט רבוע. הבתים והחצרות הולכים וגדלים ככל שהם מרוחקים מהמסגד, ולאורך הרחובות חומות מתמשכות שבהן קבועים חלונות בגובה הקרקע ודלתות. הרחובות הצרים והמפותלים יוצרים אזורים מוצלים. בתי העיר בנויים מאבן, עץ או חומר, וקירותיהם מעוטרים לעיתים בדוגמאות אבן. רוב הבתים שימשו את התושבים הנוודים למגורים במשך תקופה קצרה בשנה, ועל כן שימשו בעיקר לאחסון. לחדרי הבתים אין ייעוד מוגדר וזה משתנה בהתאם לצרכים. מביצורי העיר שסימנו את קו הגבול בין העיר העתיקה לרבעים החדשים נותרו מקטעים בודדים בלבד. בתי העיר בנויים בהתאם לרובעיה באבן אדומה או ירוקה, ואבן לבנה שמורה למבנים הגדולים.

## קישורים חיצוניים

* אודות תישית
* האתר בבולי מאוריטניה

קטגוריה:מאוריטניה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מאוריטניה: ערים
זיוה עמישי-מייזלש

**זיוה עמישי-מייזלש** (נולדה ב-1939) היא פרופסור אמריטה לתולדות האמנות וכלת פרס ישראל לחקר תולדות האמנות לשנת 2004.

## חייה
עמישי-מייזלש נולדה בברוקלין שבארצות הברית. אביה משה מייזלש-עמישי, סופר עברי ולימים עורך "הדואר", שהה באותה עת בארצות הברית ככתב העיתון. התחנכה ב"ישיבה ד'פלטבוש" ולמדה יהדות וציונות מגיל צעיר. בשנת 1957 ביקרה לראשונה עם קבוצת ה-SZO בישראל וכעבור שנתיים, בשנת 1959, עלתה עם משפחתה. בשנה הראשונה לשהותה בארץ למדה עמישי-מייזלש בבצלאל, במקביל ללימודים באוניברסיטה העברית, לאחריה שבה לארצות הברית וסיימה לימודי תואר ראשון ושני באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1962 שבה לארץ ובשנת 1970 הוסמכה, בהצטיינות יתרה, לדוקטור באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא הדוקטורט היה "הנושאים הדתיים של גוגן".

במשך שני עשורים הקדישה עמישי-מייזלש את מחקריה להשפעת השואה על האמנות. בשנת 1984 היא קודמה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1995 לפרופסור מן המניין. במקביל היא מונתה ונבחרה לתפקידים שונים: בהיותה ראש החוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית (1975–1979) נפתח לראשונה מסלול הלימודים לתואר ראשון באמנות יהודית. תפקידים אחרים בהם החזיקה באוניברסיטה העברית כוללים את היותה יושבת ראש של המרכז לתולדות האמנות על שם רוברט וקלריס סמית (1988 עד היום), ראש המכון לשפות, ספרות ואמנויות (1990–1993), ראש החוג לתולדות האמנות (2000–2003) וראש המכון למדעי הרוח הכלליים (2005–2007). כמו כן שימשה עמישי-מייזלש יושבת ראש הוועדה לתוכנית החינוך לאמנות במשרד החינוך והתרבות (1976–1977) ויושבת ראש ועדת התכנון להקמת בניין מדעי הרוח באוניברסיטה העברית (1979–1981). משנת 1974 היא חברת מערכת בכתב העת "אמנות יהודית" ובשנת 1979 הייתה שותפה לייסוד האגודה לאמנות יהודית. משנת 1995 עד שנת 2007, היא עמדה מטעם האוניברסיטה העברית, לצד נציג בצלאל, בראש התוכנית המשותפת לשני המוסדות לתואר שני באמנות. פרשה לגמלאות מהאוניברסיטה העברית במרץ 2008.

עבודתה בחקר האמנות זכתה לפרס ישראל לשנת 2004. בנימוקי ועדת הפרס תוארה חשיבות עבודתה:

עמישי-מייזלש הייתה חברה לאורך השנים בוועדות לאמנות של עיריית ירושלים, של יד ושם, ובוועדות ממשלתיות.

## ספרים שכתבה וערכה

* 2011 - שער לאמנות המודרנית: אמנות המאה התשע עשרה - מקראה
* Tapestries and mosaics of Marc Chagall at the Knesset Hardcover – 1973
* GAUGUIN'S RELIGIOUS THEMES (Outstanding dissertations in the fine arts) - 1985
***[[יעקב שטיינהרט]]: תחריטים והדפסי אבן**, דביר, ירושלים, תשמ"ב

## קישורים חיצוניים
* 
* בתיה ברוטין, 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: תולדות האמנות
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לחקר תולדות האמנות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
צוק כס המטיף

**צוק כס המטיף** (בנורווגית: **Preikestolen** או **Prekestolen**) הוא צוק במערב נורווגיה המתנשא לגובה 604 מטר מעל גובה פני הים וצופה לליספיורד (Lysefjorden). שמו של הצוק ניתן לו משום שממבט תחתי מזכירה צורתו בימה של מטיף בכנסייה.

הצוק עשוי סלע גרניט. חלקו העליון משתרע על שטח של 625 מ"ר ושטוח כמעט לגמרי.
250px|ממוזער|ימין|צוק כס המטיף
הצוק הוא אחד מאתרי התיירות המפורסמים והפופולריים ביותר בנורווגיה. בשנת 2011 ביקרו בצוק כס המטיף כ-130 אלף איש. אף על פי כן, לא הוקם עד היום מעקה בטיחות בקצה הצוק, למרות תנאי הסביבה המסוכנים, כדי לא לפגוע ביופיו הטבעי של הצוק. עד אוקטובר 2013, אז נפל אל מותו תייר ספרדי, לא אירעו במקום תאונות בהן נפל תייר מן הצוק, אך לאורך השנים היו במקום מספר מקרי התאבדות וניסיונות התאבדות.

הדרך היחידה בה ניתן להגיע אל הצוק היא בהליכה ממגרש החניה, האורכת כשעה וחצי עד שעתיים לכל כיוון. מגרש החניה ממוקם כשעה מהעיר סטוונגר, אם בנסיעה ואם בשיט במעבורת.

## ראו גם
* שראג

## קישורים חיצוניים

* 
* Pulpit Rock - Preikestolen, *Ryfylke*

## הערות שוליים

קטגוריה:נורווגיה: גאוגרפיה
קטגוריה:מצוקים
גרסימוס

**גרסימוס** (ביוונית: **Γεράσιμος**, בלטינית: **Gerasimus**; נפטר ב-5 במרץ 475) היה מראשוני הנזירים בארץ ישראל. ייסד לאורה וקוינוביון ממזרח ליריחו במקום המזוהה היום כמנזר דיר חג'לה, ונחשב כמייסד נזירות בקעת הירדן.
שמאל|ממוזער|250px|ציור של גרסימוס ממנזר דיר חג'לה

## תולדות חייו
גרסימוס נולד במיירה (Myra או Μύρα) שבליקיה שבאסיה הקטנה, ולארץ ישראל הגיע אחרי שכבר היה נזיר בארץ הולדתו. הוא ייסד את מנזרו ליד הירדן בהשפעת הנזיר אותימיוס ב-455 לספירה. גרסימוס היה ממתנגדי אמונת ועידת כלקדון ואחר כך מנאמניה. גרסימוס נפטר בשנת 475 לספירה, ונחשב לבני הדור השני של נזירי המדבר (יחד עם אותימיוס, קלמון ואחרים), ואחרי חריטון מייסד נזירות המדבר. יומו נחגג ב-4 במרץ.

החוקרים סבורים שהיצירה "חיי גרסימוס" שיוחסה לקירילוס מסקיתופוליס, לא נכתבה על ידו אלא על ידי נזיר אחר מן הלאורה של גרסימוס. נראה שקירילוס שילב בין כתביו סיפורים על גרסימוס, ומכאן הטעות.

## המנזר של גרסימוס
את הלאורה שלו הקים גרסימוס כק"מ וחצי מן הירדן, מה שפתר את בעיית המים לשתייה. עצי דקל הגדלים בסביבה הקרובה סיפקו תמרים. את ענפי התמרים לקחו הנזירים לקליעת סלים. המקום מזוהה היום מעט מזרחית למנזר דיר חג'לה, ששימר את מקום הקוינוביון.

המנזר היה לאורה של נזירים מתבודדים, אך במרכזו עמד קוינוביון ובו התגוררו נזירים מתלמדים, ששירתו את המתבודדים תוך הכשרתם לחיי התבודדות. המתבודדים שהו בתאיהם חמישה ימים בשבוע, וביום שבת וראשון באו לקוינוביון לתפילה וארוחה משותפת של לחם הקודש. אלו היו חידושים של גרסימוס, והם התקבלו במנזרים נוספים. סבאס, למשל, אימץ את מנהג התפילה המשותפת בצורתה זו במנזריו.

גרסימוס קבע תקנון חמור (רגולה), ובו הגביל את מזונם של הנזירים ללחם, תמרים ומים, אסר עליהם להדליק אש או אפילו נר, ואסר עליהם להחזיק ברכוש פרטי כלשהו פרט לבגדים שעל גופם וכלי המיטה שלהם. תקנון זה הפך להיות חלק מרכזי במנזרים ברחבי המדבר.

נכתב כי מספר תלמידיו היה שבעים, כמו גם מספר התלמידים של סבאס, ואף של ישו עצמו. הדבר מלמד יותר מכל על הכבוד שרחשו לו ממשיכיו בנזירות ועל המקום המרכזי שתפס בתולדות נזירות המדבר.

בין תלמידיו היה הנזיר קיריאקוס, שהתחנך במנזר 9 שנים. גרסימוס ראה בחיזיון את מותו של אותימיוס: דרך נס התגלה לגרסימוס כי נפשו של אותימיוס עולה השמימה עם מלאכים, והוא שיתף בידיעה את קיריאקוס.

## סיפור האריה
שמאל|ממוזער|250px|פסיפס האריה של גרסימוס בכנסיית דיר חג'לה
אחד הסיפורים הכי ידועים על גרסימוס הוא סיפור האריה. יום אחד הלך גרסימוס עם נזירים נוספים במדבר, כשלפתע פגש באריה. האריה שאג וכל הנזירים נסוגו בפחד. רק גרסימוס הבין כי שאגות האריה הן קריאות כאב. הוא ניגש אל האריה ושלף קוץ מאצבעו. מאותו יום האריה לא עזב את גרסימוס ועשה עבורו משימות יומיומיות במנזר. הוא אף השגיח עבורו על חמור, והואשם בטריפתו אף שלא עשה זאת, והדבר הוכח מאוחר יותר. סיפור האריה הוסב מאוחר יותר על סבאס ואף על הירונימוס.

## ראו גם
* דיר חג'לה
*נזורה במדבר יהודה

## לקריאה נוספת
* יוסף פטריך, "נזירות מדבר יהודה בתקופה הביזנטית", הוצאת יד בן צבי.
* יזהר הירשפלד, "המדבר של העיר הקדושה", הוצאת יד בן צבי.
* לאה דה סגני, "קירילוס מסקיתופוליס", הוצאת יד בן צבי.

## קישורים חיצוניים

* Gerasimos of the Jordan

## הערות שוליים

קטגוריה:נזירים נוצרים בארץ ישראל
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
קטגוריה:נפטרים ב-475
דג שמש

**דג שמש** (שם מדעי: *Mola*) הוא סוג הדגים הגדולים בעולם. הם משתייכים למשפחת דגי שמש שבסדרת הנפוחיתאים.

הגדול בבני הסוג הוא דג שמש מגובשש ששוקל 1,000–2,300 קילוגרם ואורכו 4.6 מטרים, אך נתפס פרט של דג שמש דרומי כבד יותר. הוא בנוי בצורה עגולה עם שני סנפירים גדולים העוזרים לדג לנוע. הדג בעל עור חסר קשקשים והוא יכול לצלול לעומק רב בחיפושים תמידיים באוקיינוס אחר מזון.

הם ניזונים בעיקר ממדוזות או מסלפות, אך גם מדגים קטנים וסרטנים קטנים.

ב-2021 נתפס פרט של דג שמש דרומי ענק ליד האי פאיאל שב של פורטוגל. הוא שקל 2,744 קילוגרם ואורכו היה 3.25 מטר, ובכך הפך לדג הגרמי הגדול ביותר שנתפס אי פעם, בעוקפו את דג השמש המגובשש בכמעט 400 ק"ג.

## מינים
*דג שמש מגובשש (*Mola mola*)
*דג שמש דרומי (*Mola alexandrini*)
*דג שמש ברדסי (*Mola tecta*)

## קישורים חיצוניים
דג שמש, סרטון של Kurzgesagt (באנגלית)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דגי שמש