open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הגשר (קבוצת ציירים)

[ממוזער|שמאל|250px|[הדפס אבן|ליטוגרפיה של אוטו מולר (Otto Mueller) משנת 1921.]]
[ממוזער|שמאל|250px|'''סצנת רחוב בברלין''' (1914), רישום של [ארנסט לודוויג קירכנר.]]
קבוצת **הגשר** (בגרמנית: **Die Brücke**) היא קבוצת ציירים אקספרסיוניסטים גרמנים אשר התקיימה בין השנים 1905–1913. 

הקבוצה הוקמה ב-1905 בדרזדן על ידי פריץ בלייל, אריך הקל, ארנסט לודוויג קירכנר וקרל שמידט-רוטלוף. ב-1906 הצטרפו לקבוצה הציירים אמיל נולדה ומקס פכשטיין וב-1910 הצטרף אוטו מולר וולטר גרמטה.

חברי הקבוצה נפגשו בבית הספר לאדריכלות, מהר מאוד הלימודים נמאסו עליהם והם מצאו את עצמם כבולים בתוך חוקים לא להם. בהדרגה הם עברו לציור ולבסוף החליטו להתמסר לו. הם שכרו מבנה ברובע פועלים, שבה הם גרו ופעלו. הם חיו כמו בקומונה והציגו את עבודותיהם ביחד. נושאי ציוריהם היו מראות הרחוב בו הם גרו: נופי עיר והדמויות שבה. 

סגנון ציוריהם היה ההפך מהסגנון האקדמי הקלאסי. הם למדו אינטואיטיבית והושפעו מאוד מהאמנים האוונגרדים של התקופה. 
חברי הגשר היו בעלי אידאולוגיה משותפת, שכללה רעיונות חברתיים ואמנותיים. הם התנגדו לחברה הבורגנית השבעה. האמנות שלהם מתארת את חיי הפועל ומצוקתו במטרה שתיאור המציאות הקשה תביא את האנשים לפעול. 

חברי הקבוצה הוציאו לאור כתב עת – חוברת בטכניקה של הדפס עץ שבה פרסמו את יצירותיהם. בצורה זו, הם רצו שגם לאדם הפשוט תהייה גישה לאמנות. בחוברת הראשונה שהדפיסו נראה גשר (ומכאן שם הקבוצה) המחבר שני חלקים ולצדו כתבו את המניפסט של הקבוצה: הם רוצים ליצור גשר בין כל הכוחות המהפכניים והאנטי-ממסדיים. במניפסט שפרסמו הם לא מצהירים מה יהיה הסגנון האמנותי שלהם אלא מה לא יהיה להם. עצם השימוש בטכניקה של הדפס מדגיש את הגסות והחספוס המנוגד לאקדמיה, במידה רבה המשיכו חברי התנועה את גישת תנועת הזצסיון הווינאי והיוגנדסטיל.

## קישורים חיצוניים

*ההדפסים של תנועת הגשר, אתר של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
*  

קטגוריה:אקספרסיוניזם
קטגוריה:קבוצות אמנים
קטגוריה:דרזדן
קטגוריה:סקסוניה: תרבות
זובובא

**זוּבּוּבַּא** (בערבית: **زبوبا**, הגייה נפוצה: **זְבּוּבַּא**) הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון, בשטח A, הממוקם צפון מערבית לג'נין, בגובה 100 מ' מעל פני הים. זהו הכפר הפלסטיני הצפוני ביותר בשומרון, בסמיכות לגדר ההפרדה, מזרחית לסאלם ולגבעת עוז.

היישוב מונה, נכון לשנת 2017, כ-2,322 תושבים מוסלמים. 

## מקור השם
לפי סברה, שמו משמר את השם בעל זבוב, אל כנעני.

## היסטוריה
בכפר ישנם שרידי מבנים, גתות חצובות, מערות קבורה ושברי חרסים שהשתמרו ככל הנראה מהתקופה הרומית. מצפון לכפר, מעברו השני של "הקו הירוק" נמצא תל קדש (אבו קודיס) שתוארך למאה השנייה לספירה.  

הכפר מוזכר בשנת 1283, בכתבי התייר הנוצרי בורכרד מהר ציון.

הכפר הוקם מחדש על ידי תושבים מרומאנה, מיעבד ומסילת אל-חארית'יה. 

לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית. אך רוב האדמות החקלאיות של הכפר עברו לשליטת ישראל.

## קרקעות
שטח קרקעות הכפר בשנת 1945 היה 13,843 דונם. 

בשנת 1999 נבנה מחסום סאלם ומהכפר הופקעו 23 דונם. בשנת 2003 הופקעו מהכפר אדמות להקמת גדר ההפרדה 

## הערות שוליים

קטגוריה:השומרון: יישובים
קטגוריה:נפת ג'נין
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
המפלגה הרדיקלית הסרבית

**המפלגה הרדיקלית הסרבית** (בסרבית: **Српска радикална странка, Srpska radikalna stranka**) היא מפלגה לאומית ימנית בסרביה. היא הוקמה ב-1991 כתוצאה מאיחודן של המפלגה העממית הרדיקלית עם תנועת הצ'טניקים של סרביה. תנועת הצ'טניקים נוסדה ב-1990 אחרי פילוג במפלגה הסרבית החדשה, והיא תומכת בהרחבת סרביה, כלומר ברעיון סרביה הגדולה. המפלגה הרדיקלית הסרבית תומכת בהחלטה 1244 של האו"ם המאפשרת לסרביה לשלוח כוחות צבא לצורך הגנה על האזרחים הסרבים בקוסובו. 

המפלגה הרדיקלית הסרבית הייתה שותפה לממשלתו של נשיא יוגוסלביה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, סלובודן מילושביץ' שעמד בראש המפלגה הסוציאליסטית  הסרבית. בהמשך, היא עברה לאופוזיציה ורק בין השנים 1998 עד 2000 היא חזרה לקואליציה.

מייסד המפלגה ונשיאהּ הוא ווייסלב ששל, אשר מאז שנת 2007 עומד לדין בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, על אישומים בפשעי מלחמה בתקופת מלחמות יוגוסלביה. כיום, סגן נשיא המפלגה ומנהיגהּ בפועל הוא טומיסלב ניקוליץ'. ניקוליץ' זכה ב-50 אחוזים מהקולות באחת ממערכות הבחירות האחרונות לנשיאות שהוכרזה כלא-חוקית. בבחירות לנשיאות בשנת 2004, קיבל ניקוליץ' 30 אחוזים מהקולות בסיבוב הראשון, אך הפסיד בסיבוב השני לבוריס טאדיץ' כשקיבל 45 אחוזים. בבחירות לפרלמנט ב-2007 זכתה המפלגה הרדיקלית הסרבית ב-81 מושבים מתוך 250.  ב-2012 זכה ניקוליץ' בבחירות לנשיאות סרביה.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המפלגה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
רדיקלית
קטגוריה:סרביה: מפלגות שמרניות
קטגוריה:מפלגות ימין רדיקלי
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1991
שקף

שמאל|ממוזער|250px|חממות בשקף, 2006
**שֶׁקֶף** הוא מושב עובדים במועצה האזורית לכיש, שהקימו תנועת החרות-בית"ר והסוכנות היהודית.
## היסטוריה
היישוב עלה על הקרקע בסוף שנת 1981, כחלק מתוכנית לחזק את ההתיישבות היהודית בקו התפר שבין הר חברון המיושב בכפרים ועיירות פלסטיניים לבין האזור שממערב לו. המושב נמצא כ־200 מטר מהקו הירוק, שמעבר לו נמצאים העיירות בית עווא, דיר סאמת ותרקומיא, בהם עשרות אלפי תושבים. מקור השם שקף ביישוב קדום "אום א-שקף", שמיקומו סמוך ליישוב שקף הנוכחי. בשנת 1987, חמש שנים לאחר הקמתו התגוררו במושב כ-30 משפחות.

בתקופת האינתיפאדה הראשונה סבל המושב מפשיעה חקלאית נרחבת, בשל קרבתו לקו הירוק.

ב-20 ביוני 1988 נרצח חבר המושב, אלי כהן, בעת שעסק בעבודות ריסוס בכרם שלו בשעות הלילה.

בסוף שנות ה-80 סבל המושב מקשיים כלכליים וצבר חובות כבדים, ובהמשך צורף להסדר חובות המושבים.

ב-5 ביוני 1993 התגלו ליד המושב ארבעה מטעני צד. רכב שטח של רשות שמורות הטבע עלה על אחד מהם. הוא התפוצץ, אך איש לא נפגע. חבלן משטרה שהוזמן לנטרל את המטענים האחרים נפצע קשה במהלך המשימה, ומת מפצעיו יומיים אחר כך.

בתקופת האינתיפאדה השנייה, בסוף 2001, הוחל בהקמת גדר בין המושב ליישובים הערבים שמעבר לקו הירוק. במהלך 2003 הוחלט על הקמת גדר ההפרדה לאורך כל הקו הירוק, כולל מעבר בגדר סמוך למושב. בספטמבר 2004 אישרה הממשלה את תוואי גדר ההפרדה הצמודה ליישוב ממזרח, והקמתה החלה זמן קצר אחר כך.

בינואר 2002 אושרה תוכנית להרחבת היישוב, ביוזמה של ועד המושב. עיקרי התוכנית היו איחוד וחלוקה של מגרשים בהסכמת הבעלים, להקמת 115 יחידות דיור נוספות.

ב-2006 הוקם אתר קראווילות עבור מפוני גוש קטיף צמוד למושב, ובו שהה גרעין "מרשם", עד המעבר ליישוב הקבע נטע בשנת 2013. הגרעין התבסס ברובו על מפוני היישוב תל קטיפא מגוש קטיף ותושבי אליאב (חרוב). ביוני 2007, אושרה התוכנית להקמת היישוב חרוב (שאחר כך קיבל את השם בני דקלים) בסמוך למושב ממערב, לאחר שהמושב הגיש התנגדויות לתוכנית, עקב פגיעה בשטחים החקלאיים שלו, היא שונתה.

## מיקום וגישה
המושב ממוקם מדרום מזרח לקריית גת וממערב לחברון, בגבול שבין אזור ההר לאזור המדבר ונמצא בתוך שמורה ביוספרית. המושב עטוף בחורש טבעי ובפרחי בר רבים, בהם כלניות, רקפות, צבעונים, אירוסים ועוד. כביש הגישה למושב (כביש 3415) מתחבר צפונה לכביש 35.

בשנת 1999 נסלל כביש בין שקף להתנחלות נגוהות (כביש 3265 שקף-נגוהות), אחר כך נבנה מחסום בגדר ההפרדה בכניסה לכביש (מחסום שקף), בו מותר רק לאזרחים ישראליים לעבור לכיוון נגוהות.

ב-8 ביוני 2009, חנכה החברה הלאומית לדרכים חלק מכביש 358 החדש, קטע באורך 17 ק"מ של כביש המחבר את מושב שקף והיישובים הסמוכים לו (אליאב, נטע, כרמי-קטיף ובני דקלים) למחלף לקייה, ומאז למושב יש גישה ישירה לאזור באר שבע.

## קישורים חיצוניים

* 
* שקף - באתר המועצה האזורית לכיש
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משקי חרות בית"ר
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1981
*
קטגוריה:מושבים במחוז הדרום
נח"ל גינת

**נח"ל גינת** הייתה היאחזות נח"ל שהוקמה בשנת 1983 על ידי העובד הלאומי. ההיאחזות מוקמה מעט צפונית-מערבית לעיר ג'נין, לצד כביש 66.

## היסטוריה
ההחלטה על הקמת ההיאחזות התקבלה ב־1982. ההיאחזות הוקמה ב־1 בפברואר 1983, וועדת השמות הממשלתית אישרה את שם האתר באותו חודש.

שלוש וחצי שנים לאחר הקמת ההיאחזות הופסקה נוכחות הגרעינים בהיאחזות והופקדה עליו כיתת משמר.

במסגרת הסכמי אוסלו עם הרשות הפלסטינית, פורקה ההיאחזות וישראל נסוגה מהשטח. כיום המקום מוגדר כשטח B. במקום בו הייתה ממוקמת ההיאחזות קיים כיום בסיס של הביטחון המסכל של הרשות הפלסטינית.

מקור שמה של גינת הוא הדמיון הלשוני לשם העיר הסמוכה ג'נין. כמו כן, באזור שכנה העיר המקראית גינת המזוהה עם ג'נין ומופיעה בשמו של הטוען לכתר מלכות ישראל – תבני בן גינת.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

גינת
קטגוריה:ג'נין
קטגוריה:עמק יזרעאל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1983
קטגוריה:התנחלויות שפונו כחלק מהסכמי אוסלו
כפר תפוח

[ממוזער|כפר תפוח במבט מערבה מהיישוב [אביתר (יישוב)|אביתר]]
250px|ממוזער|שמאל|כפר תפוח
**כְּפַר תַּפּוּחַ** היא התנחלות בעלת אופי דתי לאומי במתכונת של יישוב קהילתי השוכן במזרח השומרון בסמוך לעיר אריאל. היישוב משתייך למועצה אזורית שומרון ולארגון יישובי הפועל המזרחי.

## שם היישוב
ממוזער|250px|'''נח"ל תפוח: גרעין אלה וגרעין רעות''', 15.1.78 - 5.7.78
מקור השם של היישוב הוא העיר המקראית תפוח שמוקמה בסמוך ליישוב (כנראה תל אבו זרד של ימינו). אשר הייתה עיר גבול בין נחלות שבטי אפרים ומנשה, כמובא בספר יהושע.
## היסטוריה
גרעיני הנח"ל "רעות" (לעין השלושה) ו"אלה" (לנוה ים) התיישבו לראשונה במקום, שנקרא **נח"ל תפוח**, ב־15 בינואר 1978 והחזיקו בו כחצי שנה עד 5 ביולי 1978. היישוב האזרחי הוקם בט"ו באב תשל"ח (אוגוסט 1978) על ידי הפועל המזרחי כ"כפר תעשייתי" בידי גרעין של בני מושב ברקת, שעסקו בליטוש יהלומים. הסוכנות ניסתה לארגן תעסוקה בתעשייה במקום, אולם ללא הצלחה, ובסוף 1979 מינתה ועד ממונה ליישוב. בתחילת 1980 היו בתים רבים ביישוב ריקים. היישוב התאושש לקראת חגיגות חמש שנים להקמתו בספטמבר 1983.

בשנת 1990 הצטרפו לתושבי היישוב פעילי תנועת "כך" בהנהגת הרב בנימין זאב כהנא.

החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החל מהלך של שינוי תדמית היישוב בידי צעירים שגדלו במקום ונותרו לגור בו וכן משפחות רבות של סטודנטים מאוניברסיטת אריאל שבאו לגור במקום. בשנים 2004-2010 הוכפל מספר המשפחות במקום.

רב היישוב הוא הרב שמעון רוזנצוויג, שמכהן גם כר"מ בישיבתו של הרב דוד דודקביץ' ביצהר.

בצמוד לכפר תפוח ממוקמים המתקנים הצבאיים מוצב תפוח ומחסום תפוח.

## חינוך
ביישוב פועל בית ספר יסודי ממלכתי דתי "קדם שומרון" לכיתות א-ו'. בית הספר הוקם בשנת 2013 ומשרת את יישובי כפר תפוח, רחלים, נופי נחמיה ומגדלים. בית הספר החל כמתחם של קרוואנים ובשנת 2017 עבר למבנה קבע במרכז היישוב.

בעבר שכנה במקום ישיבה ברוח משנתו של הרב מאיר כהנא, בראשות בנו בנימין זאב.

בשנת תשע"ט (2018), נפתחה ביישוב ישיבה גבוהה והסדר, בשם "ישיבת אבינועם" על שמו של סג"ם אבינועם דוד כהן, תלמיד ישיבת ברכת יוסף שבאלון מורה שנהרג בפעילות מבצעית ברמת הגולן כשנה קודם לכן. מאז פיגוע הירי בתחנת הדלק בעלי שקרה בא' בתמוז ה'תשפ"ג הישיבה עברה למאחז אביתר שנמצא ממול הישיבה הישנה. הישיבה היא שלוחה של ישיבת ברכת יוסף ובראשה עומד הרב דוד אמיתי. לומדים בה כמה עשרות בחורים ואברכים.

ביישוב פועלת מדרשת דניאלי - בני דוד, מדרשה לבנות לפני שירות לאומי.
בנוסף ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא ותנועת הנוער עוז.

## תפוח מערב (טל בנימין)

המאחז "תפוח מערב" הוקם בשנת תשנ"ט (1999) מצפון ליאסוף. ב-20 בינואר 2004 הרס צה"ל במקום בית כנסת על שם הרב מאיר כהנא, בנו בנימין זאב כהנא ואשתו טליה, לאחר שבג"ץ אישר את צו ההריסה. בפברואר 2017 הודיעה המדינה כי בכוונתה לפעול להסדרה תכנונית של המאחז, תוך ביצוע סקר להכרזה על אדמות מדינה המחברות את המאחז ליישוב האם. בנוסף הודיעה המדינה ונפסק על ידי בג"ץ, ש-17 מבנים במאחז שאין עבורם אופק תכנוני ייהרסו. הפינוי בוצע ביוני 2018.

בתחילת מרץ 2026, חתם אלוף פיקוד מרכז אבי בלוט על הרחבת תחום השיפוט לטובת צירוף שכונת תפוח מערב לתחום היישוב כפר תפוח על מנת לקדם ולהסדיר תב"ע של כ- 2,500 יח"ד.

## קישורים חיצוניים

* 
* כפר תפוח - באתר המועצה האזורית שומרון
*ישיבת אבינועם
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1978
קטגוריה:יישובים דתיים ביהודה ושומרון
קטגוריה:השומרון: יישובים
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:היאחזויות נח"ל
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם יישוב קדום
מרחב מדיד

באנליזה מתמטית, **מרחב מדיד** הוא מרחב עם סיגמא-אלגברה של קבוצות הנקראות **קבוצות מדידות**. באופן עקרוני על מרחב כזה אפשר להגדיר פונקציית מידה שתהפוך אותו למרחב מידה.

## מרחב מדיד בדיד

מרחב מדיד שבו כל הקבוצות מדידות נקרא **מרחב מדיד בדיד (דיסקרטי)**. אם המרחב בן-מניה, כל פונקציית מידה מוגדרת, בעקרון, לפי הערכים שלה על יחידונים (קבוצות בנות נקודה בודדת). גישה זו אינה מתאימה למקרה הכללי - לא קיימות פונקציות מידה מוצלחות, אפילו על הישר הממשי, המוגדרות על כל תת-הקבוצות.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תורת המידה
קטגוריה:מרחב (מתמטיקה)
מסטבה

שמאל|ממוזער|254px|מבנה של מסטבה
[ממוזער|מסטבת פיראון ב[סקארה]]
**מסטבה** (באנגלית: **mastaba**, בערבית: **مصطبة**) או **פר-ג'ד** (במצרית עתיקה: **pr-djt**, בתרגום חופשי לעברית: **בית עולמים או בית הנצח**) הוא שם כולל למבני קברים קדומים במצרים העתיקה. מבני קברים אלו קדמו להופעת הפירמידות, ומתוארכים לתקופה שבין המאה ה-31 לפנה"ס עד הופעת הפירמידה הראשונה שנבנתה במאה ה-27 לפנה"ס, הפירמידה של ג'וסר. משמעותו המילולית של השם "מסטבה" בשפה הערבית היא "ספסל בוץ". מבנים אלו נקראו בשם זה על שום צורתם השטוחה המזכירה ספסל.

זהו מבנה טרפזי בנוי מאבנים או מלבנים מסותתות מעל בור קבורה באדמה. המבנה היה אטום (בדומה למצבה גדולה), למעט פתח על גג המבנה דרכו הכניסו את הנפטר ולאחר מכן סתמו את הפתח בעזרת זרדים כדי שבעלי חיים לא יכנסו וכדי שיהיה לרוח המת לאן לחזור. 

המסטבה הכילה חדר פולחן להקרבת קורבנות, תא נסתר להעמדת פסל המת, וחדר פולחן שהיה מכוסה בציורי קיר מהווי חייו של הנפטר. על אחד מקירות המסטבה היה שקע עליו מצוירת **דלת מדומה** – דלת על אחד הקירות בחדר, מצוירת – לא אמיתית, על מנת לקשר בין חדר הקבר לחדר האורחים ששם היו המתנות. בתוך גומחת הדלת המדומה היה מדף, עליו הניחו את המנחה למת. המצרים הקדמונים האמינו כי נשמת המת יוצאת דרך הדלת המדומה כדי לאכול את המנחה. 

המסטבה הייתה מבנה משפחתי, והוסיפו בה חללים בהתאם לצורך.

לפני שהוקמו הפירמידות נקברו הפרעונים במבנים אלו. במשך הזמן שיכללו את ה"מסטבה" ובנו אותן אחת על השנייה בצורת פירמידת מדרגות, ולאחר מכן הגיעו לצורת מבנה הפירמידה אותה אנו מכירים. 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מבני קבורה
קטגוריה:מצרים העתיקה
קטגוריה:ארכאולוגיה
ניקולו טרטליה

ממוזער|שמאל|''General trattato de' numeri et misure'', 1556
**ניקולו טרטליה** (באיטלקית: **Niccolò Tartaglia**; 1499–1557) הוא שם העט של המתמטיקאי האיטלקי **ניקולו פונטנה**, שפרסם את הפתרון למשוואה ממעלה שלישית.

## חייו
ניקולו פונטאנה נולד למשפחה ענייה בעיר ברשה באיטליה. במהלך השתלטות הצרפתים על ברשה בשנת 1512 ברחו רוב התושבים לכנסייה שם נרצחו על ידי החיילים הצרפתים. אביו שהיה שליח דואר נרצח אף הוא. טרטליה עצמו נפגע בלסת התחתונה ובחך וטופל על ידי אמו. עקב הפציעה נפגמה יכולת הדיבור שלו, ולכן קיבל את שם הגנאי "Tartaglia" (המגמגם), שאותו אימץ ושבו השתמש כשם עט בחתימה על כתביו.

בילדותו, עקב עונייה של משפחתו, לא היה יכול טרטליה להירשם לבית הספר והיה מאוד גאה בהיותו אוטודידקט. אמו הצליחה לחסוך מספיק כסף ללימוד אצל מורה פרטי, אך הכסף הספיק בדרך-כלל רק לשבוע - שבועיים, טרטליה ניצל את פרקי זמן אלו כדי לגנוב ספרי לימוד, מהם למד עצמאית. מסופר שכאשר אזל לו הכסף לקניית נייר כתיבה, נהג ללכת לבתי קברות לכתוב על המצבות את תרגיליו. בצורה זו של לימוד עצמי, רכש טרטליה ידע מתמטי ושליטה בלטינית, אשר שימשה בתקופה זו כשפת ההגות.

### פתרון המשוואה ממעלה שלישית

את חייו הציבוריים החל כמרצה בעיר ורונה. בשנת 1535 התמנה לראש הפקולטה למתמטיקה בוונציה. טרטליה נודע עקב הצלחתו בפתרון משוואה ממעלה שלישית וזכה לפרסום לאחר שניצח בעזרת ידע זה בתחרות פתירת משוואות, אך לא היה הראשון שעשה זאת משום שהבעיה נפתרה בעבר על ידי שיפיונה דל פרו מבלי שהדבר יפורסם. על פתרון המשוואה עמלו באותם ימים גם ג'ירולמו קרדאנו ולודוביקו פרארי. קרדאנו הצליח לשכנע את טרטליה לגלות לו את הפתרון שמצא, ובעזרתו הצליחו הוא ופרארי תלמידו להכליל את פתרונו של קרדאנו לצורה כללית יותר. בעזרת פתרון זה הצליח פרארי להגיע לפתרון מלא של משוואה ממעלה רביעית, ואת פתרון שתי משוואות אלו, ממעלה שלישית ורביעית, פרסם קרדאנו בספרו "האומנות הגדולה". פרסום הספר הכעיס את טרטליה שטען שהפרסום נוגד את ההסכם שלו עם קרדאנו לפיו הפתרון לא יפורסם לפני שטרטליה יפרסמו בעצמו. הדבר הוביל לסכסוך אישי בין טרטליה לקרדאנו ופרארי שהסתיים בתחרות משוואות בין טרטליה לפרארי בה ניצח פרארי.

## עבודתו המדעית
בשנת 1543 טרטליה היה הראשון שתרגם לאיטלקית את "יסודות" מאת אוקלידס, שעד לאותה תקופה נלמד בשפה הלטינית. טרטליה תרגם גם חלק מכתביו של ארכימדס וחיבר ספרים רבים במתמטיקה.

טרטליה היה ידוע גם על פיתוח נוסחה למציאת נפח טטרהדרון, שבכתיב מודרני אפשר להציגה כך:
: V^2 = \frac{1}{288} \det \begin{bmatrix}
 0 & d_{12}^2 & d_{13}^2 & d_{14}^2 & 1 \\
d_{21}^2 & 0 & d_{23}^2 & d_{24}^2 & 1 \\
d_{31}^2 & d_{32}^2 & 0 & d_{34}^2 & 1 \\
d_{41}^2 & d_{42}^2 & d_{43}^2 & 0 & 1 \\
 1 & 1 & 1 & 1 & 0
\end{bmatrix} 
כאשר d_{ij} הוא המרחק בין הקודקודים i ו j בטטרהדרון.
נוסחה זו היא הכללה לנוסחת הרון לחישוב שטח משולש.

## קישורים חיצוניים

* בנו ארבל, **[https://ebook.macam.ac.il/read/6/66197#116 מתמטיקאים ואירועים גדולים בתולדות המתמטיקה]**, מכון מופ"ת, 2009, הפרק "ניקולו פונטנה טרטליה", עמ' 108–111
* ג'ודי ואריה מלמד-כץ, "הגמר הגדול של שנת 1548", גליליאו 97, ספטמבר 2006
* 
* 

קטגוריה:מתמטיקאים איטלקים במאה ה-15
קטגוריה:מתמטיקאים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1499
קטגוריה:נפטרים ב-1557
גלוקגון

**גלוקגון** (Glucagon) הוא הורמון פפטידי שנוצר בתאי אלפא שבלבלב. הורמון זה הוא ההורמון הקטבולי העיקרי של הגוף, כאשר תפקידו העיקרי להעלות את ריכוז הגלוקוז וחומצות השומן בזרם הדם. תרופות להיפוגליקמיה חמורה משתמשות בגלוקגון על מנת להעלות את אחוז הסוכר בזרם הדם. בסמוך לתאים המפרישים גלוקגון, נמצאים תאי בטא המייצרים אינסולין. פעולתו של הגלוקגון הפוכה להורמון אינסולין אשר מוריד את רמות הסוכר מחוץ לתאים. הגלוקגון עצמו נוצר משרשרת פפטידית בשם פרוגלוקגון , אשר מקודדת בגן GCG.

הלבלב מפריש גלוקגון כאשר רמת הסוכר בדם פוחתת מתחת לסף מסוים. הגלוקגון נקשר לקולטני גלוקגון בכבד שגורמים לכבד מצד אחד להפסיק שימוש בגלוקוז לייצור אנרגיה בתהליך הגליקוליזה ומצד שני להתחיל לפרק גליקוגנים שהוא אגר למונומר שמרכיב אותם - גלוקוז. כאשר מאגרי הגליקוגן מתחילים להתרוקן הגלוקגון מוריד את ריכוז המטבוליט פרוקטוז 2,6-ביספוספט בכבד, ובכך מניע את הגלוקונאוגנזה, ומפחית את הגליקוליזה. כמו כן הגלוקגון מגביר את פעילות האנזים גליקוגן פוספורילאז על מנת לשחרר גלוקוז מגליקוגן לזרם הדם, ומעכב את האנזים גליקוגן סינטאז ובכך מפחית את הסינתזה של גליקוגן.

הגלוקוז הזמין משוחרר לזרם הדם לשימוש הרקמות. יתר על כן הגלוקגון מפסיק את הסינתזה של חומצות שומן ברקמת השומן, ומעודד את תהליך הליפוליזה - תהליך פירוק השומנים ברקמות אלו. חומצות שומן אשר פורקו ברקמות נישאות על גבי אלבומין אל רקמות הגוף אשר משתמשות בהן להפקת אנרגיה. לרוב באמצעות תהליך חמצון בטא והכנסתם למעגל קרבס.

## מבנה
בבני אדם ההורמון בנוי מהשרשרת הפפטידית:

NH2-His-Ser-Gln-Gly-Thr-Phe-Thr-Ser-Asp-Tyr-Ser-Lys-Tyr-Leu-Asp-Ser-Arg-Arg-Ala-Gln-Asp-Phe-Val-Gln-Trp-Leu-Met-Asn-Thr-COOH.

לפוליפפטיד זה מסה מולקולרית של 3485 דלטון.

## היסטוריה
בשנת 1920 החוקרים קימבל ומורלי זיהו חומר בעל תכונות היפרגליקמיות - מגבירות ייצור סוכר. הם תיארו את הגלוקגון בשנת 1923. בשנות החמישים המאוחרות זוהה רצף חומצות האמינו המלא של הפפטיד.

### אטימולוגיה
קימבל ומורלי טבעו את המושג ב-1923, כאשר תחילה הם קבעו את שם הפפטיד כגלוקוז אגוניסט.

## ראו גם
* זרחון חמצוני
* המוגלובין
* תרומבין
*קינטיקת מיכאליס-מנטן

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הורמונים
Toxicity

**Toxicity** (בתרגום חופשי: **רעילות**) הוא אלבום האולפן השני של להקת ההבי מטאל הארמנית-אמריקאית סיסטם אוף אה דאון. האלבום יצא לאור ב-4 בספטמבר 2001, על ידי חברת ההקלטות קולומביה רקורדס.

האלבום שומר על ה"ריפים" הנוקשים ועל הקצב הגס של האלבום הראשון, אם כי הוא מוסיף ניחוח מלודי ופופ-חברותי במקצת. בעקיפין, עם מילים מתחום הפוליטיקה, פרסמה Toxicity את סיסטם אוף אה דאון כלהקת מטאל מהשורה הראשונה. האלבום Toxicity נמכר בלמעלה מ-6.5 מיליון עותקים ברחבי העולם. שיר הנושא של האלבום והלהיט "Chop Suey" נצפו מעל מיליארד פעמים באתר יוטיוב ועברו את רף המיליארד הזרמות בספוטיפיי. השיר "Aerials" עבר את החצי מיליארד הזרמות בספוטיפיי וחצי מיליארד צפיות בקליפ ביוטיוב (נכון לאפריל 2025).

## רשימת רצועות

## הערות
* השיר "Toxicity" דורג במקום ה-14 ברשימת "40 שירי המטאל הטובים ביותר" של ערוץ המוזיקה VH1.

## מיקומי שיא

### מצעדים שנתיים

## קישורים חיצוניים

* ביקורת על האלבום באתר השרת העיוור

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי System of a Down
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ריק רובין
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי פלטינה בברזיל
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
כדור הזהב

**כדור הזהב** (בצרפתית: **Ballon d'Or**), הידוע גם בתור פרס "**כדורגלן השנה באירופה**", הוא פרס כדורגל שנוסד ב-1956 על ידי המגזין הצרפתי "פראנס פוטבול". הפרס ניתן על בסיס שנתי לכדורגלן שנחשב לזה שביצועיו היו הטובים בשנה הקלנדרית שחלפה. הפרס נחשב לפרס האישי היוקרתי והמוערך ביותר בכדורגל. ליונל מסי הוא שחקן הכדורגל בעל מרב הזכיות בעולם, כשלזכותו שמונה זכיות.

את הרעיון להענקת הפרס הגה גבריאל האנוט, עיתונאי "פראנס פוטבול" וכדורגלן עבר, כשביקש מעמיתיו העיתונאים להצביע עבור השחקן המצטיין באירופה לשנת 1956. שיטת ההצבעה שהונהגה במהלך השנים העניקה זכות הצבעה ל-52 עיתונאים מרחבי אירופה. עד 1995 יכלו להיבחר רק שחקנים בעלי אזרחות אירופית שמשחקים בקבוצות שכפופות לאופ"א, אך באותה שנה שונו כללי הפרס כך שיכלו להיבחר גם שחקנים לא אירופאים. ב-2007 חל שינוי נוסף שהסיר את המגבלה על בחירת כדורגלנים שמשחקים במועדונים באירופה ולמעשה התירו הכללים בחירה בכל שחקן מכל מועדון בעולם. כתוצאה מכך הורחבה ההצבעה ל-96 עיתונאים מכל העולם. בשנים 2010–2015 אוחד עם פרס כדורגלן השנה בעולם, כאשר התואר המאוחד נקרא כדור הזהב של פיפ"א.

בשנת 2016 האיחוד עם פרס כדורגלן השנה בעולם הסתיים והפרס חזר למתכונת הקודמת. בשנת 2018 הוענק הפרס לראשונה גם לשחקנית כדורגל והוענק גם פרס לשחקן הצעיר המצטיין של השנה. בשנת 2019 הוענק פרס לשוער המצטיין של השנה שנקרא על שמו של לב יאשין. בשנת 2022 הוחלט על מספר שינויים בחלוקת הפרס. ביניהם, הזוכה ייבחר לפי עונת משחקים ולא שנה.

## הזוכים
[ממוזער|[ליונל מסי, שיאן הזכיות (8)]]

### זכיות לפי שחקן
להלן שחקנים שזכו לפחות פעם אחת בפרס וסיימו לפחות פעם נוספת באחד משלושת המקומות הראשונים, כולל זכיות בכדור הזהב של פיפ"א.

### זכיות לפי מדינה

### זכיות לפי מועדון

## כדור הזהב לנשים

## פרס קופה

## גביע יאשין

## גביע גרד מילר

## מועדון השנה

## פרס סוקרטס

## הרכב כל הזמנים
בשנת 2020 בעקבות נגיף הקורונה לא חולק כדור הזהב. בשנה זו פראנס פוטבול החליטה לבחור את ההרכב של כל הזמנים. ההרכב נבחר על ידי 140 כתבי פראנס פוטבול ברחבי העולם. כמו כן נבחרו הרכב שני ושלישי.

### הרכב ראשון

### הרכב שני

### הרכב שלישי

## פרסים נוספים
### סופר בלון ד'אור

ב-1989 הוענק פרס הוקרה בשם סופר כדור זהב (Super Ballon d'Or) לאלפרדו די סטפנו, לאחר שגבר על יוהאן קרויף ומישל פלאטיני בהצבעה שנערכה על ידי פראנס פוטבול.

### שחקן המאה
עשור לאחר מכן, נבחר פלה לכדורגלן המאה, בהצבעה שנערכה בין זוכי כדור הזהב. מבין 34 הזוכים, 30 הצביעו בעוד סטנלי מתיוס, אומר סיבורי וג'ורג' בסט נמנעו ולב יאשין כבר לא היה בין החיים. כל בוחר היה יכול להצביע לחמישה כדורגלנים ולתת עד חמש נקודות לראשון מביניהם, עם זאת די סטפנו בחר רק במקום הראשון, פלאטיני בראשון ובשני, וג'ורג' ואה בחר שני שחקנים במקום החמישי. פלה נבחר במקום הראשון על ידי 17 מצביעים, וקיבל כמעט כפול ממספר הנקודות של מראדונה, שסיים במקום השני.

### הערכה מחדש
ב-2016, לציון 60 שנה לכדור הזהב, פרנס פוטבול פרסמה הערכה מחדש של הפרסים שהוענקו לפני 1995, התקופה שבה רק שחקנים אירופיים יכלו לזכות בפרס. 12 מתוך 39 כדורי הזהב שניתנו בפרק זמן זה היו ניתנים בדיעבד לשחקנים דרום אמריקאיים: פלה, מראדונה, גארינצ'ה, מריו קמפס ורומאריו. עם זאת הפרסים המקוריים נותרו כשהיו.

## ראו גם
* כדור הזהב לנשים
* כדורגלן השנה בעולם
* כדורגלן השנה של אופ"א
* כדורגלנית השנה של אופ"א
* The Best (פיפ"א)
* נבחרת החלומות של כדור הזהב

## קישורים חיצוניים

* 
* סטטיסטיקה מלאה

## הערות שוליים

*
*
קטגוריה:פרסי כדורגלן השנה
קטגוריה:אירופה: כדורגל
קטגוריה:פראנס פוטבול: פרסים
אקטואליה

260px|ממוזער|כתבת חדשות אמריקאית אשר מספקת סיקור מהשטח לאירוע אקטואלי עבור תחנת טלוויזיה מקומית
**אקטואליה** (לפי האקדמיה ללשון העברית: **עִנְיְנֵי דְּיוֹמָא**) היא אוסף התהליכים והאירועים המתרחשים בזמן הנוכחי. כאשר התהליך מסתיים או האירוע מתרחק הוא כבר לא נחשב לאקטואליה אלא להיסטוריה. התהליך תלוי במידת המעורבות, כך שאירועים מסוימים עשויים עדיין להיחשב כחלק מהאקטואליה במקום אחד או עבור אנשים מסוימים ואילו עבור אנשים אחרים או מקומות אחרים הם כבר חלק מההיסטוריה. דוגמה לכך היא רעידת האדמה באוקיינוס ההודי שנחשבה לאקטואליה כאשר התרחשה בדצמבר 2004, כחודש לאחר מכן, בסוף ינואר 2005, נחשבה עדיין לאקטואליה מבחינת המדינות בהן היא התרחשה; ובסוף אפריל 2005 האירוע נחשב עדיין לאקטואליה רק בעיני האנשים שנפגעו ממנו.

דיווחי אקטואליה תופסים מקום מרכזי באמצעי התקשורת. בעיתונות היומית ובשבועוני החדשות הם מהווים חלק עיקרי. גם ברדיו הם תופסים מקום נכבד, בדמות משדרי חדשות תמציתיים ויומני חדשות העוסקים באקטואליה בהרחבה. המצב דומה גם בחלק מערוצי הטלוויזיה, ומגיע לשיא בערוצים כדוגמת CNN, המקדישים את כל זמנם לאקטואליה.

## שימוש
משמעות המילה "אקטואלי" (actual) היא "עכשווי, מציאותי, ממשי, דבר שבעיתו". תחת הכותרת "אקטואליה" ניתן לעסוק במגוון רחב של נושאים, שהמשותף להם הוא שכולם אירועים המתרחשים בהווה ומעסיקים את הציבור. אקטואליה עוסקת בנושאים הנמצאים על סדר היום הציבורי הרלוונטיים לזמן הנוכחי, אשר האדם מגיב אליהם ומתייחס אליהם בהקשרים חברתיים. אקטואליה בעיקר כוללת בתוכה אירועים המתרחשים בהווה וחשובים לאוכלוסייה מסוימת, אך יש בתוכה גם אירועים הקשורים לעבר ולעתיד. המושג עצמו מתייחס מצד אחד לזמן ולעיתוי בו הוא מתרחש, ומצד שני מתייחס לרלוונטיות ולמעשיות שלו, במיוחד בהקשרים של התועלת שלו לחברה עצמה.

תאוריית קביעת סדר היום, מתארת בתוכה את היכולת של כלי התקשורת לעלות נושא אל ראש סדר העדיפויות הציבורי, וכך ביכולתם להפוך אירוע מסוים לאקטואלי. תוכניות אקטואליה עוסקות לרוב בחדשות ולא בתהליכים ארוכי טווח. אקטואליה יכולה להפוך להיסטוריה תוך זמן קצר יחסית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תקשורת המונים
רוברטו באג'ו

**רוברטו באג'ו** (באיטלקית: **Roberto Baggio**; נולד ב-18 בפברואר 1967 באיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. ב-1993 זכה בפרסי כדור הזהב וכדורגלן השנה בעולם.

## קריירה
באג'ו החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1982 בקבוצת וויצ'נזה מהליגה השלישית דאז. ב-1985 עבר באג'ו לקבוצת פיורנטינה, בה נחשב לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה. בשנת 1990 נמכר כרטיס השחקן של באג'ו ליובנטוס תמורת סכום שיא של 19 מיליון דולר, ימים ספורים לאחר ששיחק במדיה של פיורנטינה מול אותה יובנטוס בגמר גביע אופ"א 1990. באותה שנה הופיע במדי נבחרתו בטורניר גביע העולם שנערך באיטליה. ב-1993 זכה עם יובנטוס בגביע אופ"א, לאחר שהוביל את הקבוצה כקפטן בצמד מפגשי הגמר מול בורוסיה דורטמונד, כבש צמד במשחק הראשון בו ניצחה יובנטוס 3-1, בדרך לניצחון 6-1 בסיכום המפגשים, ואף זכה בכדור הזהב ובכדורגלן השנה בעולם.

בשנת 1994, הופיע באג'ו במדי נבחרתו במסגרת גביע העולם, ואף כבש חמישה שערים. באג'ו הגיע עם נבחרתו עד לשלב הגמר, בו הפסידה לנבחרת ברזיל בדו-קרב פנדלים. באג'ו החמיץ את הבעיטה האחרונה של איטליה, וכתוצאה מכך הפסידה נבחרתו את התואר לברזיל.

ב-1995 זכה באג'ו עם יובנטוס באליפות איטליה הראשונה שלו, וכן בגביע אופ"א. בהמשך נמכר למילאן, איתה זכה באליפות השנייה שלו. ב-1997 עבר לבולוניה, עבורה כבש 22 שערים בעונה. בעקבות כך, נכלל באג'ו בסגל נבחרת איטליה במסגרת טורניר הגביע העולמי לשנת 1998 אשר נערך בצרפת. באותו טורניר, הבקיע באג'ו שני שערים, ושער נוסף במסגרת דו-קרב בעיטות עונשין בשלב רבע הגמר, בו הודחה נבחרתו מהטורניר על ידי נבחרת צרפת.

לאחר גביע העולם חתם באג'ו באינטר מילאנו. לאחר שנתיים לא מוצלחות במדי הקבוצה, עבר באג'ו לקבוצת ברשה, בה שיחק עד לפרישתו ממשחק בשנת 2004. באג'ו סיים את הקריירה עם 203 שערים בליגה האיטלקית, ו-56 הופעות ו-27 שערים בנבחרת הלאומית. ב-28 באפריל 2004, נערך לכבודו משחק הוקרה בינלאומי נגד נבחרת ספרד.

במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.

בשנת 2011 היה הראשון שנבחר בהיכל התהילה של הכדורגל האיטלקי.

## תארים והישגים
### קבוצתיים
;יובנטוס
*אליפות איטליה (1): 1994/95,
*הגביע האיטלקי (1): 1994/95
*גביע אופ"א (1): 1992/93

#### [[מילאן]]

* אליפות איטליה (1) 1995/1996
;נבחרת איטליה
*גביע העולם מקום שני: 1994

### אישיים
*כדור הזהב (1): 1993
*שחקן השנה של פיפ"א (1): 1993

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קשרי כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלני ויצ'נצה
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני בולוניה
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני ברשה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה באירופה
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה בעולם
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הכדורגל האיטלקי
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:זוכי פרס בראבו
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1967
ג'ון מילס

סר **ג'ון מילס** (באנגלית: Sir **John Mills**; 22 בפברואר 1908 – 23 באפריל 2005) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי, זכה בפרס האוסקר עבור תפקידו בסרט "בתו של ריאן".

## ביוגרפיה
נולד בשם **לואיס ארנסט ווטס מילס** (**Lewis Ernest Watts Mills**), במחוז נורפוק שבאנגליה. אחותו הייתה השחקנית אנט מילס . התעניין במשחק מגיל צעיר והופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה בשנת 1927 ב"היפודרום לונדון".

הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרט *The Midshipmaid* ב-1932, הוא התפרסם בסרט "היה שלום מר צ'יפס" ב-1939 כששיחק לצידו של רוברט דונאט. במהלך מלחמת העולם השנייה הופיע בסרטים פטריוטיים כמו "*The October Man*" ו-"*Ice Cold in Alex*". הפריצה הגדולה של מילס הייתה בשנת 1946 כששיחק בתפקיד הראשי בסרט "תקוות גדולות" עיבוד קולנועי של הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. לאחר מכן גילם דמויות של גיבורים בריטיים כמו רוברט פלקון סקוט בסרט "*Scott of the Antarctic*" ב-1949.

אשתו הראשונה הייתה איליין ריימונד, ממנה התגרש ב-1940, ולאחר מכן התחתן עם מרי היילי בל, סופרת. שתי בנותיהם ג'ולייט מילס והיילי מילס שחקניות קולנוע אף הן. בנה של היילי קריספיאן מילס הוא זמר פופ מצליח.

בשנת 1970 זכה מילס בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר, על תפקידו כשוטה הכפר בסרטו של דייוויד לין "בתו של ריאן". הוא השתתף ביותר ממאה סרטים. בין השאר בתפקיד קטן בסרט "מי הנערה הזאת" בכיכובה של מדונה.

בשנת 1977 קיבל מילס קיבל תואר אבירות מהמלכה אליזבת. תפקידו הידוע ביותר בטלוויזיה הוא בסדרה *Quatermass* מ-1979 בה הופיע בתפקיד ראשי. בתיאטרון הופיע בשנת 1988 במחזמר "קאטס". ב-2003 הופיע בפעם האחרונה בקולנוע בסרט "צעירים יפים ומבריקים" של סטיבן פריי, שם גילם דמות של בן 95 המסניף קוקאין במסיבה. ג'ון מילס מת בגיל 97 בביתו בבקינגהאמשייר.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:אבירים בריטים
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:זוכי גביע וולפי
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:אגדות דיסני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2005
קוויריניוס

**פובליוס סולפיקיוס קוויריניוס**  (לטינית: Publius Sulpicius Quirinius) היה קונסול ומצביא רומאי שנשלח על ידי אוגוסטוס קיסר לארגן את יהודה לקראת שלטון הנציבים הרומאים, בשנת 6 לספירה, לאחר תקופת שלטונו הכושל של ארכלאוס, בנו של הורדוס. העמדת מצבה המשפטי והפוליטי של יהודה ככפופה, כמעט במישרין, לרומאים, נבעה גם מבחינה מחודשת של הנסיבות הפוליטיות בגזרה המזרחית של האימפריה הרומית ומאווירה מרדנית ביהודה ובגליל, שאפיינה את שלהי שלטון הורדוס. אין להוציא גם מכלל אפשרות שבמהלך זה התכוונה רומא להשתלט על הנכסים הקרקעיים והכספיים של בית הורדוס. 

כחלק בלתי נפרד והכרחי מתהליך הפיכתו של אזור מסוים לפרובינקיה (שלטון רומי ישיר), הורה קוויריניוס לערוך "קנסוס" (מפקד אוכלוסין ושמאות קרקע ונכסים) ביהודה. מהלך זה, מעבר להיותו סמל לשעבוד הרומי, נועד לאפשר את גביית כספי המיסים לשלטונות הרומיים, על סמך שמאות הנכסים של המקומיים. המפקד עורר זעם והתנגדות בעם והחלה מרידה ברומאים בהנהגתם של יהודה הגלילי, איש גמלא, וצדוק הפרושי. יוספוס פלאביוס מזכיר זאת בספרו קדמוניות היהודים (ספר 18, פרק א, א). על פי יוספוס, יהודה הגלילי היה מנהיגה של 'הכת הפילוסופית הרביעית' שדגלה בחירות ובכך שאין לכנות שום אדם בשם אדון אלא את האלוהים לבדו. הם התנגדו לשלטון רומי וטענו שהמפקד אינו מוביל לשום מקום אלא לעבדות גלויה. המרד הסתיים לאחר שיועזר, הכהן הגדול, שכנע את העם בדברים. אחרי שסיים את המפקד ומכר את נכסיו של ארכלאוס מלך יהודה, מינה קוויריניוס את חנן בן שת לכהן גדול, במקומו של הכהן הגדול יועזר מבית ביתוס.

## ראו גם
* מפקד קוויריניוס 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:נפטרים ב-21
אניוס רופוס

**אניוס רופוס** (בלטינית: **Annius Rufus**) היה נציב יהודה מטעם האימפריה הרומית בין השנים 12 עד 15 לספירת הנוצרים.

אניוס רופוס היה רומאי בן למעמד הפרשים, אשר מונה על ידי אוגוסטוס לנציב יהודה בשנת 12 לספירה. לא ידוע לנו דבר על תקופת שלטונו אולם ניתן לשער שמכוון שיוסף בן מתתיהו לא מוסר על עוולות שנעשו על ידיו או מרד שפרץ בתקופת שלטונו שהוא שלט במתינות ולא התגרה בנתיניו היהודים. אולם, הרב יקותיאל יהודה גרינוואלד, בספרו לתולדות הסנהדרין בישראל, מתייחס אליו ביחד עם שאר הנציבים במילים: "כולם היו רשעים ואכזריים".

לאחר מותו של אוגוסטוס הוחלף אניוס רופוס בידי גראטוס על ידי טיבריוס בשנת 15 לספירה, במסגרת מדיניותו של טיבריוס למנות את נאמניו לתפקידי מפתח.

## קישורים חיצוניים
* אניוס רופוס בקובץ המקורות ההיסטוריים של Mahlon H. Smith 

## הערות שוליים

קטגוריה:נציבי רומא ביהודה
ואלריוס גראטוס

**ואלריוס גראטוס** היה נציב יהודה מטעם האימפריה הרומית בין השנים 15 עד 26 לספירה.

גראטוס היה רומאי בן למעמד הפרשים, הוא מונה על ידי טיבריוס בשנת 15 לספירה לנציב יהודה. שלא כמו הנציבים הקודמים כיהן גראטוס בתפקידו במשך תקופה ארוכה כתוצאה ממדיניותו של טיבריוס להאריך את זמן כהונתם של הנציבים בפרובינקיות.

גראטוס הוא הנציב הראשון שיודעים עליו שהתערב באופן פעיל במינוי הכהנים הגדולים, תחילה הורה להפסיק את כהונתו של חנן בן שת ומינה תחתיו את ישמעאל בן פיאבי (הראשון), כעבור זמן קצר הדיח את ישמעאל ומינה תחתיו את אלעזר בן חנן שגם הוא לא החזיק בכהונתו מעל לשנה וגראטוס בחר את יוסף כייפא ככהן גדול. ייתכן שהמינוים וההדחות התכופים נבעו מהצורך למצוא מועמד שיהיה מקובל על המוני העם אבל בה בעת יהיה עושה דברה של רומא.

גראטוס סיים את כהונתו בשנת 26 לספירה והוחלף על ידי פונטיוס פילטוס.

בקדמוניות היהודים נכתב שהקיסר טיבריוס שלח רק שני נציבים ליהודה במהלך כהונתו, גראטוס ופונטיוס פילאטוס. כן כתוב בקדמוניות שגראטוס כיהן במשך 11 שנה ופילאטוס 10 שנים. בהתאם לכך מוסכם על רוב החוקרים שגראטוס כיהן בשנים 15–26 לספירה. עם זאת, דניאל שוורץ, ועוד קודם לכן רוברט אייזלר, טענו שציון שנות הכהונה של גראטוס ופילאטוס הוא טעות או זיוף וכי גראטוס כיהן עד שנת 19 לספירה בלבד. לטענתו של אייזלר, תיאור תקופת גראטוס בקדמוניות היהודים הוא קצר מאוד וכולל התייחסות למינוי של 4 כהנים גדולים בלבד, כאשר שלושה מהם כיהנו פחות משנה, ועל כן מתקבל הרושם שהוא כיהן 4 שנים בלבד. כן טען אייזלר שהדין וחשבון שמביא אוסביוס על משפטו של ישו מייחס אותו לשנת 21 לספירה בתקופת כהונת פילאטיוס.

## הערות שוליים

קטגוריה:נציבי רומא ביהודה
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
מארקלוס

**מארקלוס** (לטינית: Marcellus) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 36 עד 37 לספירת הנוצרים.
הוא התמנה לתפקידו על ידי ויטליוס, נציב סוריה, לאחר הדחתו של פונטיוס פילאטוס. 
עם מינויו הגיע גם ויטליוס ליהודה והתיר לכוהנים הגדולים להחזיק אצלם את בגדי הכהונה הגדולה ללא פיקוח הנציב.
מארקלוס החל את נציבותו בשנת 36 לספירה וביטל את המיסים שהיו מוטלים על היבולים. הוא פעל בנחת עם העם היהודים בפרובינקיה יודיאה לעומת קודמו לתפקיד, פונטיוס פילאטוס אשר פעל כנגדם והכעיסם.

## הערות שוליים

קטגוריה:נציבי רומא ביהודה
מארולוס

**מארולוס** היה נציב יהודה השביעי מטעם הרומאים בין השנים 37 עד 41 לספירת הנוצרים.
הוא מונה לנציבותו על ידי הקיסר גאיוס קליגולה.

## הערות שוליים

קטגוריה:נציבי רומא ביהודה
קספיוס פאדוס

**פאדוס** היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 44 עד 46 לספירת הנוצרים.

## תקופת הנציבות השנייה

לאחר שנפטר אגריפס הראשון, נכדו של הורדוס, שכיהן כמלך יהודה מטעם הרומאים ותחת השגחתם (44 לספ'), והוא בן 53 שנה, בא הקץ להנהגה היהודית בארץ יהודה. הרומאים החליטו להעביר את השליטה ביהודה לגורם רומי אדמיניסטרטיבי, כלומר לנציב מטעמם, ובכך נפתחת תקופת הנציבות הרומית השנייה, אשר תשתרע בין השנים 44 ל-66 לספ'. מפנה זה התחולל אולי בעקבות אי-שביעות רצון הרומאים ממעשיו האחרונים של אגריפס, ואולי משום שבנו הצעיר, אגריפס השני, טרם צבר ניסיון בהנהגה ושמא לאור נסיבות "בינלאומיות" מעיקות בחזית הפרתית ובשולי המדבר המזרחי, החליטו הרומאים לשנות את מעמדה של יהודה ואת מעמד העומד בראשה.
תקופת הנציבות השנייה מאופיינת בכהונתם של נציבים קשוחים, בעלי עמדה פוליטית חד-צדדית, שחלקם אף גילה עוינות ברורה ליהודים. הללו היו הלניסטים במקורם שגילו יחס אוהד ומקפח לטובה כלפי האוכלוסייה המקומית ההלניסטית.

## הנציב פאדוס

ראשון הנציבים הרומיים היה קוספיוס פאדוס, שתקופת כהונתו הקצרה (44-46 לספ') עמדה בסימן החרפת המאבק בין הציבור היהודי לבין האוכלוסייה הלא-יהודית בארץ ישראל. מה שתרם לכך הייתה, בין השאר, העובדה שצבא העזר של הנציב גויס מקרב המקומיים היוונים-סוריים, ועל כן בכל סכסוך בין יהודים להלניסטים הצבא היה לצד בני מוצאו ופגע ביהודים.

## מתיחויות ראשונות

בהגיעו ליהודה התערב מיד הנציב בסכסוך הקרקעות שפרץ בין הפוליס פילדלפיה (עמאן של ימינו), לבין כפר יהודי סמוך, שהתדרדר להתנגשות דמים אלימה. פאדוס פסק בסכסוך לטובת פילדלפיה ופקד להוציא להורג את נכבדי הכפר היהודי.
היחסים המתוחים בין פאדוס ליהודים החריפו כתוצאה מדרישת פאדוס להפקיד את בגדי הכוהן הגדול למשמרת הרומאים במצודת אנטוניה שבירושלים. לכוונת מהלך זה הייתה משמעות של פיקוח צמוד בעל סממני שליטה ולא מעט התעמרות ברגשות. הקיסר ברומי קלאודיוס, שביקש לפייס את היהודים, דחה את תביעתו של פאדוס, דבר שגרם למעשה להגברת המתח בין הנציב ליהודים.

## תופעת המשיחיות

בימיו של פאדוס הסתובב בארץ מתנבא הוזה ("משיח שקר") בשם תאודאס, כתופעה אופיינית, אם כי שולית, המשקפת מצב מצוקתי מבחינה כלכלית וחברתית. תאודאס משך אחריו המוני יהודים אל הירדן והבטיח להראות להם ניסים כאליהו הנביא בשעתו ואף לבקוע את הירדן לשניים ולהוליך את חסידיו דרכו. תופעת המשיחיות די הדאיגה את הרומאים, הן מסיבה פוליטית-שליטתית ואף מפחד נוכח התעוררויות מאגיות-נבואיות החוזות את התמוטטות העולם הרומי, על כן לא היסס פאדוס להפעיל את יחידות הצבא כנגד ההתקהלויות המסוכנות הללו. המונים נטבחו וראשו של תאודאס הותז מעליו, מה שהיה עונש צפוי למורדים ברומא.
תופעות משיחיות אלה, של מתנבאים המבקשים לשנות את סדרי העולם, ולפתוח במין תקופה חדשה והמאמינים כי הגאולה עתידה להתרחש בקרוב, כאן ועכשיו, היו למורת רוחם הגלויה של המנהיגים היהודיים, אולם התגובה הרומית הנוקשה וחסרת הפשרות הרחיבה את חוג המתנגדים הממורמרים וקוראי הנקם ברומאים.

## פאדוס מסיים את כהונתו

אף באירוע זה ביקש קלאודיוס להתערב ולפייס את היהודים. החשש מהתעוררות מרדנות יהודית, שעלולה להדליק את כל הגזרה, ואף אישיותו המיוחדת, הביאו אותו לפייס את הציבור היהודי. בהוראת קלאודיוס הושבה ליהודים הזכות למנות כוהנים גדולים ואף את הפיקוח על סדרי המקדש ומשק הכספים העביר קלאודיוס לידי אגריפס השני.
פאדוס, שכלל לא צידד בעמדה זו נאלץ לקבלה בלית ברירה, וזה היה גם האות לסיום כהונתו (46 לספ').

קטגוריה:נציבי רומא ביהודה
ונטידיוס קומאנוס

**ונטידיוס קומאנוס** (בלטינית: **Ventidius Cumanus**) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 48 עד 52 לספירת הנוצרים.
קומאנוס שלט אחרי טיבריוס יוליוס אלכסנדר ולפני אנטוניוס פליקס.
קומאנוס שלט ביהודה בתקופת הנציבות השנייה, שאופיינה במתיחות גבוהה בין השלטון הרומאי ליהודים הגרים ביהודה.

## הסכסוכים במהלך תקופת שלטונו של קומאנוס
קומאנוס, כשאר הנציבים שקדמו לו, נהג להציב בימי העלייה לרגל צבא על גג הסטיו  של הר הבית כדי לפקח על הנעשה שם. החיילים הרומיים, מן האוכלוסייה המקומית, היוונית-סורית, היו מתגרים ביהודים ומתעללים ברגשותיהם. פעם אחת, בחג הפסח, חייל רומאי חשף את ישבנו והשמיע קול נפיחה לפני המון המתפללים במקדש, ובהם עולי רגל רבים. צעירים יהודיים התנפלו על הרומאים וידו בהם אבנים. כתגובה הזעיק קומאנוס עוד חיילים אל הסטיו של הר הבית. היהודים נבהלו והחלו לנוס מהר הבית אל העיר. עצמת הדוחק הייתה כה רבה, עד כי הפילו ורמסו זה את זה. יותר משלושים אלף יהודים מתו באסון.

## תופעת הקנאות
אחד הביטויים הבולטים למצב הקשה, הפוליטי, הכלכלי והחברתי, של היהודים, הייתה צמיחת תופעת הקנאות, שמרכזה היה בגליל, ובעיקרה ביקשה לסלק בכוח הזרוע את השלטון הרומי מהאזור. הקנאים - "ליסטים" בלשונו של יוסף בן מתתיהו - פשטו על שיירת מטען רומית, במעלה בית חורון, גררו פעולת גמול רומית קשה כנגד כל היישובים הכפריים שבאזור. במהלך פעולה זו השחית אחד החיילים הרומיים ספר תורה והעלה אותו באש. לולי הענישו קומאנוס בגזר דין מוות לא היו הרוחות נרגעות. יש הסוברים כי המשנה במסכת תענית (ד,ו) האומרת: כי בי"ז בתמוז "שרף אפוסטמוס את התורה" מתכוונת לאירוע זה.

### עימות בין היהודים והשומרונים
בחג סוכות שנת 51 לספירה, אחד מעולי הרגל היהודים שעלו לירושלים מן הגליל דרך שומרון (באזור ג'נין של היום), נרצח על ידי שומרונים. יהודים רבים מהגליל התכוננו להתנפל על השומרונים כנקמה, ומנהיגי השומרונים מיהרו לפנות לקומאנוס, שיעצור את הגליליים לפני ההתנפלות, אולם קומאנוס דחה את בקשתם "מפני צורכי השעה ושלח את השואלים מעל פניו במפח נפש". כאשר שמועת הרצח הגיעה אל ירושלים, יצאו לשומרון המוני יהודים ובתוכם גם קנאים בפיקודו של אלעזר בן דינאי, ונקמו בשומרונים - טבחו בהם ושרפו כפרים. קומאנוס יצא מקיסריה עם פרשים, הרג רבים מאנשי אלעזר והפיץ את היהודים המתנפלים, אלא שאלה פנו לביזה "וכל הארץ מלאה חמס ושוד, ומרי הנפש ניסו להתקומם כפעם בפעם".

### עונשו של הנציב
מנהיגי השומרונים הלכו לעיר צור וביקשו מהנציב הרומי בסוריה, קוואדראטוס, שלמרותו סר הנציב של יהודה, לנקום ביהודים שהחריבו את ארצם. היהודים שלחו משלחת נגדית שכללה אישים נכבדים ובראשם יונתן בן חנן, הכהן הגדול לשעבר, וזו האשימה את השומרונים ברצח ואת הנציב קומאנוס באי הענשת הרוצח. קוואדראטוס הגיע אל קיסריה והתיז את ראשיהם של 18 מהיהודים שהשתתפו במלחמה. לאחר שחקר מקרוב את האירוע האחרון בשומרון ואת התדרדרות הביטחון בארץ, שלח לרומא את נציגי הצדדים, השומרונים, היהודים בראשות יונתן בן חנן והכהן הגדול המשרת חנניה בן נדבאי, והנציב קומאנוס עצמו, לדין הקיסר קלאודיוס (52 לספירה). הייתה זו פעולה חריגה מהנוהל הרומי המקובל, אלא שהנציב הטיל את מלוא כובד משקלו, וכנראה קיבל לכך גיבוי רומי קיסרי. קלאודיוס זיכה את היהודים והוציא להורג את המאשימים השומרונים. הוא דן את קומאנוס לגלות ומינה נציב חדש ליהודה, הוא הנציב אנטוניוס פליקס.

## ראו גם
* המרד הגדול (מאורעות דמים שהתרחשו בתקופת שלטונו של קומאנוס היוו גורם לפריצת המרד)

## הערות שוליים

קטגוריה:נציבי רומא ביהודה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
אנטוניוס פליקס

**מרקוס אנטוניוס פליקס** (לטינית: Marcus Antonius Felix) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 52 עד 60 לספירת הנוצרים.

## שנותיו הראשונות
פליקס היה עבדו המשוחרר של הקיסר קלאודיוס או של אמו אנטוניה הצעירה, לפי טקיטוס הוא היה צאצא של מלכי ארקאדיה. פליקס היה אחיו הצעיר של מרקוס אנטוניוס פלאס, שהיה בעל השפעה בחצר הקיסרית בזמן שלטונם של קלאודיוס ונירון.

## נציב יהודה
פליקס היה הנציב הרביעי ביהודה מטעם הרומאים בתקופת הנציבות הרומית השנייה. הוא מונה לתפקידו על ידי הקיסר קלאודיוס ובהשפעת אגריפס השני במקומו של קומאנוס. התברר שהיה זה מינוי גרוע ואומלל. פליקס היה טיפוס מושחת ועריץ ובימיו היו המהומות עניין של קבע ביהודה.

בימיו גברה ה"ליסטות", היא הקנאות המרדנית בלשונו של יוסף בן מתתיהו. פליקס לכד את "ראש הליסטים" אלעזר בן דינאי יחד עם רבים מחבורתו, שפעלו בארץ במשך עשרים שנה, ושלח אותם לרומא. הוא צלב רבים מהם והעניש קשות רבים מאוד שסייעו להם. הסיקריים התחילו לפעול ביהודה באופן בולט ונפוצה תנועת משיחי שקר ומתעתעים.

על כך מספר יוסף מתתיהו: "ועל אנשי הדמים האלה נוספה עוד כת אחת, אנשי בליעל, אשר ידיהם היו נקיות מדם, אולם במחשבות לבם הירבו עוד אשם ותועבות מאלה (אנשי הדמים) ... אלה היו אנשים תועים ומתעים, אשר התיימרו כי הם עומדים בסוד אלוהים וכל יצר לבם היה להקים מרד ומהפכות בקרב העם, ובדבריהם מסכו עליו רוח שגעון ומשכו רבים אל המדבר, באומרם כי שם יראה להם האלוהים את אותות הגאולה, ופליקס חשד בהם כי ממעשיהם יצמח מרד, ועל כן שלח עליהם אנשי צבא, רוכבים ורגלים, והמית מהם המון רב".

מיד בהמשך מספר יוסף בן מתתיהו על מתנבא והוזה אחר, "קוסם" בלשונו, יהודי שהגיע ממצרים, אסף אליו כשלושים אלף מאמינים ושכנע אותם שילכו עמו לירושלים, ושם, בעזרת כוחו המיוחד מהר הזיתים, יצליח לבקוע את חומות העיר, להשתלט על הרומאים ולהיות למלך על מאמיניו. פליקס לא היסס ופקד על צבאו לתקוף את המתנבא ואת מאמיניו. בפשיטה זו נטבחו המונים מציבור הנוהים אחריו.

בימי הנציב פליקס התעורר מחדש, ובמלוא החריפות, סכסוך קיסריה, בין תושבי העיר ההלניסטים לבין היהודים. מאבק זה התפתח סביב השאלה: מי הוא השליט החוקי והרשמי של העיר קיסריה? במאבק זה עמד פליקס לצידם של המקומיים, אולם הפסקת כהונתו בשנת 60, והעברת ההכרעה בעניין קיסריה להכרעה קיסרית ברומא (לשיקולו של נירון), הביאו להרגעה זמנית של הרוחות.

פליקס גם רחש איבה ליונתן בן חנן, הכהן הגדול לשעבר, מפני שיונתן הוכיח אותו לעיתים קרובות על תקיפותו היתרה בניהול ענייני הארץ, דבר שיונתן הרגיש שחובתו לעשות, מאחר שהוא עצמו ביקש מהקיסר לשלוח את פליקס כנציב ביהודה. פליקס שיחד את ידידו הטוב של יונתן, שיביא כמה מה"ליסטים" שירצחו אותו. הללו עלו לירושלים כשחרבות קטנות מוסתרות תחת בגדיהם, התנפלו על יונתן ורצחו אותו. רצח זה נשאר ללא עונש.

פליקס עצר את השליח פאולוס בקיסריה בכוונה לשפוט אותו, אולם בסופו של דבר הוא השאירו במעצר כשנתיים ומשפטו התקיים רק בימי שלטונו של יורשו פסטוס.

פליקס נישא לנסיכה דרוסילה מבית הורדוס, בתו של מלך יהודה האחרון אגריפס הראשון.

## לאחר כהונתו
עם תום כהונתו כנציב יהודה פליקס חזר לרומא עם אשתו. היה ניסיון מצד היהודים לתבוע אותו על פשעיו בתקופת נציבותו אולם הוא יצא זכאי הודות להתערבותו של אחיו שהיה בעל השפעה בחצרו של הקיסר נירון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נציבי רומא ביהודה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
פורקיוס פסטוס

**פורקיוס פסטוס** (בלטינית: **Porcius Festus**) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 60 עד 62 לספירה.

בימי כהונתו של הנציב פורקיוס פסטוס גברו המשיחיות ותנועת המרדנות. בימיו הופיע עוד מתנבא, הוזה, שמשך רבים אחריו למדבר. הרומאים מיהרו להתערב, ורבים מצאו את מותם כתוצאה מכך. כדי להבליט את המתיחות בעם מציין יוסף בן מתתיהו סכסוך שפרץ בין המלך אגריפס השני לבין העם. בין ארמונו של אגריפס לבין המקדש נבנתה חומה שנועדה למנוע מאגריפס לצפות מארמונו בעבודת הקרבנות במקדש. אגריפס זעם ופסטוס ביקש להסיר את החומה. היהודים פנו לקיסר נירון אשר פסק דווקא לטובתם. זאת משום שביקש לרצות בכך את אשתו, פופאיה, אשר נטתה ליהדות, אם כי אין להוציא מכלל אפשרות את השיקול הפוליטי - הרגעת הרוחות ביהודה שעלולות להזין את מדורת המרידה.

עם מותו של פסטוס נשלח ליהודה נציב חדש, אלבינוס.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נציבי רומא ביהודה
קטגוריה:נפטרים ב-62
אינטגרציה (ספרות)

**אִינְטֶגְרַצְיָה** בספרות היא הניסיון להעניק הסבר לבעיות המופיעות בטקסט, החל מסתירות פנימיות ועד להבדלים בין הערכים המשתקפים בטקסט לערכים של הקורא.

במאמרה *Interart narrative: (un)reliability and ekphrasis*, טוענת תמר יעקבי כי ישנם חמישה סוגים של אינטגרציה אליהם יכול הקורא לפנות:

# **המכניזם הגנטי** (מגנזיס) – מסביר בעיה טקסטואלית במונחים של מייצרי הטקסט וכותביו, החל מאי תשומת לב של המחבר ועד לטעות דפוס. כך, למשל, בספר שמואל א', פרק יג', מופיע הפסוק "בן שנה שאול במלכו". מאחר שאין זה סביר להניח ששאול אכן היה רק בן שנה כאשר מלך על ישראל (והנחה זו מתנגשת גם בהשתלשלות האירועים המתוארת בפרקים הקודמים), הקורא יכול לפנות לאינטגרציה הגנטית, ולהסביר את הבעיה בטקסט כנובעת מהשמטה של מילה במהלך העתקתו. 
# **המכניזם הז'אנרי** – הקורא מסביר סתירות טקסטואליות על ידי ייחוסן לסוגה ספרותית. דוגמה לכך היא הקומדיה, שבה באופן מסורתי מגיע הגיבור בסופו של דבר לאושר, לעיתים על אף שהוצבו בפניו קשיים בלתי אפשריים במהלך העלילה. גם בפרודיה ניתן לראות דוגמה, כאשר אלמנטים "גבוהים" בטקסט מופיעים לצד אלמנטים "נמוכים", באופן שלא תמיד מתקבל על הדעת מבחינת הסיבתיות הפנימית של היצירה. הקורא מבחין בדיסוננס, מזהה את טקסט המקור, ומסביר את הבעיות הטקסטואליות כנובעות מעצם מהותו של הז'אנר הפארודי. 
# **המכניזם האקזיסטנציאלי** - מייחס את חוסר ההתאמות לנורמות של העולם הבדוי. בין אם מדובר במודל מציאות קודם (כבמדע בדיוני) ובין אם מדובר במודל מציאות השייך ליצירה הספציפית (כב"גלגול" של פרנץ קפקא). כלומר, דבר הנראה כבלתי אפשרי בעולם שלנו, אפשרי במונחי העולם המיוצג. 
# **המכניזם הפונקציונלי** - מטיל סדר על סטיות טקסטואליות במונחי המטרות שסטיות אלו משרתות. המטרות האסתטיות, התמטיות והרטוריות של הטקסט יכולות לשמש כקווים מנחים ליצירת היגיון בטקסט. הבעיות בטקסט יכולות לשמש גם כדי להצביע על כמה ממטרות הטקסט. במקרה זה הקורא מסביר תופעות בטקסט על ידי תפיסתו כשדר, ומנסה להסביר את הסתירות באמצעות כוונות המחבר. 
# **המכניזם הפרספקטיבי** - המוזרויות בטקסט (ובעולם המיוצג באמצעות הטקסט) מוסברות על ידי ייחוסן למתווך בין העולם המיוצג לבין הקורא – הדובר. כך, למשל, יכול הקורא להחליט שהניגוד החריף בין עמדותיו של הדובר לבין עמדות הקורא, יכול להיות מוסבר באמצעות היפותזה של דובר בלתי מהימן - דובר שחלק מהנורמות שלו מנוגדות לנורמות של המחבר המובלע.

## אינטגרציה וטעויות פרשניות

ההחלטה באיזה מכניזם אינטגרטיבי יש לנמק אלמנטים בטקסט תלויה במשתנים רבים, ומשתנה מטקסט לטקסט. פעמים רבות אין ניתן לדעת בוודאות כיצד יש לבצע את האינטגרציה של האלמנטים בטקסט, והדבר עלול להיות הגורם למספר טעויות ומחלוקות פרשניות.

במקרה שבספר שמואל, שבו נכתב כי שאול המלך היה "בן שנה במלכו" ניתן לנמק את הבעיה הטקסטואלית במונחים גנטים, ולטעון כי בתהליך העתקת המקרא נשמטה מילה. אולם ניתן גם לנסות ולנמק זאת באופן פונקציונלי, ולטעון, למשל, ששאול מלך **כ**בן שנה, כלומר - היה תמים כבן שנה. ההחלטה באיזה מכניזם יש לנמק את הבעיה בטקסט נובעת, בין השאר, ממעמדו של הטקסט (מעמד אלוהי, מעמד של טקסט רגיל, וכדומה). במקרה זה, תפיסה של הטקסט המקראי כנובע ממקור אלוהי, שאינו שוגה, מניחה כי לא ניתן מראש לפנות להסבר הגנטי, ויש, לפיכך, לנמק את הבעיה הטקסטואלית במונחים פונקציונליסטים.

## ראו גם
* תורת הספרות
* הנמקה (ספרות)
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תורת הספרות
פאבל נדבד

**פאבל נדבד** (; נולד ב-30 באוגוסט 1972) הוא כדורגלן עבר צ'כי. הוא מזוהה בעיקר עם יובנטוס ונחשב לאחד הקשרים הטובים בעולם בתקופתו, זוכה כדור הזהב לשנת 2003. נדבד פרש ממשחק ב-2009 לאחר 19 עונות בכדורגל מקצועני. נבחר לשחקן הטוב ביותר בתולדות ליגת העל הצ'כית. לזכותו 91 הופעות ו-18 שערים במדי נבחרת צ'כיה איתה הגיעה לגמר יורו 1996. 

## קריירה
נדבד שיחק בדוקלה פראג, ספרטה פראג ולאציו, איתה זכה באליפות אחת, ובשנת 2001 הצטרף ליובנטוס תמורת סכום של כ-41 מיליון יורו. בשנת 2003 העפיל נדבד עם יובנטוס לגמר ליגת האלופות נגד מילאן, אך נעדר מהמשחק עקב צבירת כרטיסים צהובים, לאחר שקיבל כרטיס צהוב במשחק חצי הגמר מול ריאל מדריד. בסוף אותה שנה הוא זכה בתואר כדור הזהב. בעונות  ו- הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות איטליה רצופות. אף על פי שיובנטוס הורדה לסרייה ב' בסוף עונת 2005/2006 עקב פרשת השחיתות בכדורגל האיטלקי, נדבד נשאר בקבוצה והיה גורם מרכזי בחזרתה לסרייה א' כבר בעונת . בעונה שלאחר מכן סייע לקבוצה לסיים במקום השלישי בליגה. בכל שנותיו ביובנטוס זכה עם הקבוצה ב-3 אליפויות איטליה.

נדבד שיחק בנבחרת צ'כיה החל משנת 1994, ושיחק עמה ביורו 1996, יורו 2000, יורו 2004 ומונדיאל 2006. לקראת סוף הקריירה הבינלאומית שלו שימש כקפטן הנבחרת. בחצי גמר יורו 2004, נגד נבחרת יוון, נדבד נפצע כתוצאה מתיקול של שחקן יווני והוחלף. פציעה זו הובילה אותו לפרישה מהנבחרת הלאומית בספטמבר 2004. כבר בשנת 2005 חזר נדבד לנבחרת, והעפיל איתה למונדיאל 2006, שהיה המונדיאל הראשון שלו ואף הראשון של צ'כיה מאז פירוק צ'כוסלובקיה. בתום המונדיאל פרש נדבד מהנבחרת, ובסך הכל הבקיע 18 שערים ב-91 משחקים במדי הנבחרת.

ב-31 במאי 2009 הודיע נדבד על פרישתו מכדורגל. נדבד נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כדורגלנים צ'כוסלובקים
קטגוריה:כדורגלנים צ'כים
קטגוריה:קשרי כדורגל צ'כוסלובקים
קטגוריה:קשרי כדורגל צ'כים
קטגוריה:כדורגלני דוקלה פראג
קטגוריה:כדורגלני ספרטה פראג
קטגוריה:כדורגלני לאציו
קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה באירופה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צ'כיה
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 1997
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:ספורטאים צ'כים באיטליה
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1972