open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אקלים פרסקו

"**אקלים פרסקו**" (בצרפתית: **La fresque du climat**) הוא ארגון צרפתי ללא מטרות רווח שנוסד בדצמבר 2018 שמטרתו להעלות את המודעות הציבורית לשינויי האקלים. הוא מציע משחק שיתופי באמצעות 42 קלפים בהם המשתתפים מציירים פרסקו, ומכאן "fresk", המסכם את עבודת הפאנל הבין-ממשלתי לשינויי אקלים. נכון לשנת 2023, למעלה ממיליון איש השתתפו במשחק.

## מקורות ומטרות
פרויקט Climate Fresk נוצר בשנת 2015 על ידי סדריק רינגנבך, לשעבר מנהל פרויקט The Shift בין השנים 2010 ל-2016, במטרה להעלות את המודעות הציבורית לשינויי האקלים. בדצמבר 2018 הוא הקים ארגון להפצת המשחק ולהכשרת מנחים.

## מבנה הסדנה
הסדנה נמשכת כשלוש שעות ומחולקת לשלושה שלבים נפרדים. השלב הראשון מורכב מגילוי וקישור הקלפים באמצעות יחסי סיבה-תוצאה כדי לבנות את הפרסק כפי שמוסבר בדוחות ה-IPCC. השלב השני הוא יצירתי: המשתתפים מקשטים את הפרסק ובוחרים כותרת. השלב האחרון הוא תחקיר המאפשר דיון על רגשות השחקנים, עמדותיהם, שאלותיהם ופתרונות אישיים וקולקטיביים כאחד.

## קהל
הסדנאות פתוחות לכולם, אך המשחק הופץ תחילה לארגונים, חברות ומוסדות השכלה גבוהה. Suez Environnement הייתה החברה הראשונה שהכריזה על שותפות עם Climate Fresk ביוני 2020, והציעה סדנה לכל אחד מ-90,000 עובדיה ברחבי העולם. זמן קצר לאחר מכן, גם חברת EDF הצטרפה והחלה לשתף פעולה עם הארגון כדי לבצע את הסדנה עבור 165,000 עובדיה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים להגנת הסביבה
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים לא-ממשלתיים
תזמורת המצעדים (סרט)

**תזמורת המצעדים** (בצרפתית: **En fanfare**; באנגלית: **The Marching Band**) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2024 בבימויו של עמנואל קורקול על פי תסריט מאת קורקול, אירן מוסקרי, אוריאן בונדואול ומריאן טומרסי. בסרט מככבים  ו כאחים האבודים.

## תקציר העלילה
**תיבו דזורמו** (), מנצח תזמורת מצליח ובעל שם עולמי, קורס במהלך חזרה ונמצא כי הוא חולה בלוקמיה חריפה. בבדיקת DNA לצורך מציאת תורם מתאים, הוא מגלה לתדהמתו כי הוא מאומץ. תוך כדי החיפוש הוא יוצא למסע לצפון צרפת ופוגש את אחיו הביולוגי **ג’ימי לקוק** (), טבח בבית ספר וחבר בתזמורת מצעדים מקומית. כאשר התזמורת מאבדת את המנצח שלה, תיבו מציע את עצמו כתחליף, ובמהלך העבודה המשותפת של שני האחים מתפתח ביניהם קשר חדש שמאחה פצעים ישנים ומאחד אותם דרך האהבה המשותפת למוזיקה.

## שחקנים ודמויות
*  בתפקיד טיבו דסורמו
*  בתפקיד ג'ימי לקוק
* שרה סוקו בתפקיד סברינה
* ז'אק בונאפה בתפקיד גילברט ווזניאק
* לודמילה מיקאל בתפקיד מאדאם דסורמו

## מוזיקה ופסקול
המוזיקה המקורית נכתבה בידי המלחין . הפסקול כולל שילוב של יצירות קלאסיות, ג'אז ושנסונים, וביניהן: קונצ'רטו לפיסנתר מס' 23 מאת מוצרט, הבולרו מאת ראוול, מרש הניצחון מתוך אאידה של ורדי, הסימפוניה השלישית של מאהלר, פרליוד מאת דביסי, ועוד.פקה והפצה

הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב־19 במאי 2024 במסגרת פסטיבל קאןוזכה להצלחה קופתית גדולה – מעל 2.5 מיליון צופים בצרפת ויותר מ־400 אלף צופים בגרמניה. בארץ הסרט מופץ על ידי קולנוע חדש בע"מ.

## ביקורות ותגובות
המשחק של השחקנים, במיוחד של לוטן ושל לוורן, זכה לשבחים. קשר יפה בין אחים. שימוש יפה במוזיקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2024
קטגוריה:סרטים צרפתיים
אצטדיון חסן השני

**אצטדיון חסן השני** (בערבית: **ملعب الحسن الثاني**, בתעתיק מדויק: **מלעב חסן אלת'אני**, בצרפתית: **Stade Hassan II**) הוא אצטדיון כדורגל בבנייה בבן סלימאן , מזרחית לקזבלנקה שבמרוקו. עם השלמת בנייתו בשנת 2028, האצטדיון יהיה בשימוש בעיקר עבור משחקי כדורגל, וישמש כאצטדיון הביתי של נבחרת מרוקו בכדורגל. האצטדיון מיועד להכיל 115,000 מקומות ישיבה, מה שיהפוך אותו לאצטדיון הכדורגל הגדול בעולם. בנוסף, הוא יחליף את אצטדיון מוחמד החמישי  כאצטדיון הביתי של שניים ממועדוני הכדורגל הגדולים במרוקו - רג'א קזבלנקה ווידאד קזבלנקה. האצטדיון נקרא על שמו של חסן השני, מלך מרוקו.

האצטדיון צפוי לארח משחקים במונדיאל 2030.

## היסטוריה
### הפרויקט הראשוני
הפרויקט תוכנן לראשונה עבור הצעתה של מרוקו לאירוח מונדיאל 2010, לצד ארבעה אצטדיונים נוספים, אולם הוקפא לאחר בחירתה של דרום אפריקה לאירוח המונדיאל. האצטדיון נכלל גם בהצעתה של מרוקו לאירוח מונדיאל 2026, אולם מרוקו הפסידה את האירוח להצעה המאוחדת של קנדה, מקסיקו וארצות הברית.

### בנייה
המצב קיבל תפנית חדשה לאחר ההעפלה ההיסטורית של נבחרת מרוקו בכדורגל לחצי גמר מונדיאל 2022. הישג זה הניע את פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית  להציע את מועמדותה לאירוח של טורנירי כדורגל גדולים, כגון גביע אפריקה לאומות 2025. בהמשך, הוגשה הצעה משותפת של מרוקו לאירוח מונדיאל 2030 יחד עם ספרד ופורטוגל.

ב-20 באוקטובר 2023 חתמו ממשלת מרוקו וקרן הפיקדון והניהול  על הסכם המקצה כ-5 מיליארד דירהם מרוקאי לבניין האצטדיון בין השנים 2025–2028. בנוסף, החל שיפוץ של אצטדיונים נוספים שיארחו את גביע אפריקה לאומות 2025 ואת מונדיאל 2030.

ב-28 באוקטובר 2023 הודיע נשיא פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית פוזי לקג'ע  במהלך מסיבת עיתונאים יחד עם מקביליו הספרדי והפורטוגלי כי "בנייתו של האצטדיון החדש בקזבלנקה תתחיל בסוף חודש דצמבר ותימשך שנתיים". עוד הוסיף כי האצטדיון ישמש כאצטדיון הביתי של קבוצות רג'א קזבלנקה ווידאד קזבלנקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אצטדיוני כדורגל במרוקו
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט: מיזמים עתידיים
Woke Up in Love

"**Woke Up in Love**" הוא סינגל של התקליטן הנורווגי קייגו, התקליטן האמריקאי גריפין והזמר הבריטי קאלום סקוט, שיצא ב-9 בספטמבר 2022 בהוצאחת חברות התקליטים RCA רקורדס וסוני מיוזיק. השיר מופיע באלבום האולפן הרביעי של קייגו, *[[Thrill of the Chase]]*, כסינגל השמיני של האלבום, ובאלבום האולפן השני של גריפין, *Alive*, כסינגל התשיעי של האלבום. השיר נכתב על ידי קייגו, ג'ו טיילור, ניית'ן ניקולסון, קאלום סקוט, גריפין וסם גריי, והופק על ידי קייגו וגריפין.

נכון לאוקטובר 2025, השיר הושמע למעלה מ-16 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-157 מיליון פעמים בספוטיפיי.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי דאנס-פופ
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי קייגו
קטגוריה:שירי גריפין
קטגוריה:שירי קאלום סקוט
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת סוני מיוזיק
אנדראש שטול

**אנדראש שטול** (בהונגרית: **András Stohl**; נולד ב-1967) הוא שחקן הונגרי.

## ביוגרפיה
שטול נולד בעיירה במטרופולין גוש בודפשט. הוא למד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבודפשט. ב-2003 החל להיות חבר קבוע בתיאטרון הלאומי בבודפשט.

ב-1991 שיחק בסרט "!Itt a szabadság", אשר הוצג בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי במוסקבה. ב-1999 הופיע בסרט "סאנשיין", שעסק במשפחה יהודית הונגרית. ב-2002 שיחק בסרט האיטלקי "Perlasca – Un eroe Italiano", העוסק בחייו של חסיד אומות העולם האיטלקי שפעל בהונגריה ג'ורג'ו פרלסקה.

הוא עוסק רבות בדיבוב. הוא דיבב בין היתר את דניאל קרייג בג'יימס בונד בדיבוב להונגרית. עם סרטי ההנפשה שדיבב בהם נמנים "סוד הממלכה הקסומה", שם היה בתפקיד הנסיך דרק, ו"אנסטסיה", שם היה בתפקיד דימיטרי.

שטול הנחה בין היתר את הגרסאות ההונגריות של תוכניות המציאות "הרווק" ו"הישרדות".

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה הונגרים
קטגוריה:מדבבים הונגרים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1967
למואל ארנולד

**למואל הייסטינגס ארנולד** (באנגלית: **Lemuel Hastings Arnold **; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הלאומית הרפובליקנית ולאחר מכן המפלגה הוויגית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של רוד איילנד בשנים 1826–1831, לאחר מכן ועד 1833 כמושל רוד איילנד ה-12, ולבסוף כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1845–1847.
## ראשית חייו
למואל ארנולד נולד בעיירה סנט ג'ונסברי שבוורמונט, כבנם של ג'ונתן ארנולד , שהיה נציג לקונגרס הקונפדרציה, ושל סינתיה לבית (הייסטינגס) ארנולד. אביו נפטר זמן קצר לאחר לידתו, ואימו עברה עם המשפחה לרוד איילנד. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים, וב-1811 סיים את לימודיו בדארטמות' קולג'. לאחר מכן הוא למד משפטים, וב-1814 התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא החל לעסוק בעריכת דין בפרובידנס במשך שבע שנים עד למעברו לתחום התעשייה.
## קריירה פוליטית
את הקריירה הפוליטית שלו החל ארנולד כחבר בית הנבחרים של רוד איילנד, בו הוא כיהן בשנים 1826–1831, שם הוא ייצג את העיר פרובידנס. עם תום כהונתו בבית הנבחרים, הוא נבחר כמושל רוד איילנד ה-12, תפקיד בו הוא כיהן במשך שנתיים. במהלך תקופת כהונתו כמושל, פרץ בפרובידנס מרד אולני ליין, אך ארנולד טיפל בו באופן יעיל, ומקובל לומר שלאחר מכן לא היו מרידות ברוד איילנד. במהלך תקופת שנת כהונתו השנייה, בקיץ 1832, פרצה מגפת כולרה, שגרמה לדאגה רבה בקרב האזרחים, וארנולד, באמצעות נחישותו ורוחו הטובה, ועל ידי נקיטת צעדי היגיינה, הרגיע את הרוחות והשיב את השקט והשלווה.

בשנים 1842–1843, במהלך מרד דור, היה ארנולד חבר המועצה המנהלת של רוד איילנד.

לאחר ניסיון בלתי מוצלח להיבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1845, נבחר ארנולד באותה שנה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית, וכיהן בו תקופת כהונה אחד עד 1847.

לאחר פרישתו מהפוליטיקה שב ארנולד לעסוק בעריכת דין בעיירה סאות' קינגסטאון שברוד איילנד.
## חיים אישיים
ב-1819 נשא ארנולד לאישה את סאלי ליימן, ולשניים נולדו שלושה בנים ושש בנות. לאחר פטירתה של סאלי ב-1837, נישא ארנולד בשנית ב-1847 לקתרין שאנרד.

ארנולד היה דוד-רבא-רבא של תאודור גרין, שהיה גם הוא מושל רוד איילנד ה-57 בשנים 1933–1937, ולאחר מכן ועד 1961 סנאטור מטעמה.

למואל ארנולד נפטר בסאות' קינגסטאון ב-27 ביוני 1852. הוא נטמן בבית הקברות סוואן פוינט שבפרובידנס.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1338-1339


## קישורים חיצוניים

* למואל ארנוד באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* למואל ארנולד באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ורמונט
קטגוריה:מושלי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מרוד איילנד
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של רוד איילנד
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1792
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1852
וורה

**וורה** (באלבנית: **Vorë**, אופן היידוע באלבנית: **Vora**) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במחוז טירנה אשר במרכז-מערבה של אלבניה.

## גאוגרפיה
וורה מהווה צומת תחבורה וצומת אנרגיה משמעותית במרכז אלבניה, משום מיקומה במעבר בין שני רכסי הרים אשר דרכו עוברים עוקרי תחבורה וקווי חשמל.
ב-28 בינואר 2020 התחולל רעש אדמה בעוצמה של 5.1 בסולם ריכטר, אשר מרכזו היה 12 קילומטרים צפונית-מערבית לוורה, ובעיירה נגרמו נזקי רכוש. מראשית המאה ה-21 ועד 2023, חלה ירידה של כ-20 אחוזים במספר תושבי העיירה. בעיר שורר אקלים סובטרופי גשום, הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 16 מעלות צלזיוס.

## היסטוריה
אתר בשם וורה מאוזכר לראשונה בכתובים בתקופת סקנדרבג כמקום קבורה של חיילים אלבנים שנהרגו בקרבות מול העות'מאנים. האזור נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית במהלך המאה ה-15. בכפר פרזה  שוכנת מצודה  אשר הוקמה במאה זו על ידי העות'מאנים, כחלק ממערך מצודות דרכים שהקימו לצורך ביסוס אחיזתם באלבניה.

נסיגת האימפריה העות'מאנית הובילה לאי שקט אזורי, ב-1912 פרץ מרד אלבני  נגד העות'מאנים, אשר נאלצו להסכים לרוב דרישות המורדים, ולהעניק אוטונומיה רחבה יותר למחוזות האלבניים. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה וורה על ידי כוחות מקומיים, ובהמשך נכבשה על ידי צבא ממלכת סרביה. באפריל 1913, הוחזר האזור לאלבניה. במלחמת העולם הראשונה נכבשה העיירה על ידי ממלכת איטליה ב-1915, לאחר מכן בשנים 1916–1918 הוחזקה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ולבסוף נכבשה על ידי מדינות ההסכמה והוחזרה לאלבניה.

ב-1939 נכבשה אלבניה על ידי איטליה הפשיסטית, והעיירה נכללה באזורי השלטון האיטלקיים. ב-1943, במהלך מלחמת העולם השנייה בעקבות הסכם שביתת הנשק עם איטליה, כבש הוורמאכט את אלבניה. ב-1944 שוחרר האזור על ידי כוחות צבא בריטיים ופרטיזנים קומוניסטיים בראשות אנוור הוג'ה אשר תפס את השלטון במדינה. הגרמנים נסוגו בשיטת אדמה חרוכה והותירו נזקים כבדים בוורה. במהלך העידן הקומוניסטי הייתה וורה עיירה נחשלת ועיקר התעסוקה התבססה על חקלאות וכריית פחם.

סתיו העמים לא פסח על אלבניה, ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 קרס השלטון הקומוניסטי במדינה, והמצב הכלכלי הורע. מפעלי התעשייה מהעידן הקומוניסטי נסגרו. בהדרגה, שינתה העיירה את פניה והוקמו בה מבני משרדים בשל סמיכותה לטירנה, וכן אתרי הארחה כבסיס יציאה לתיירי טבע לאזורים ההרריים אשר סובבים את וורה. בפאתי העיירה הוקם מפעל ביקבוק של קוקה קולה .

ב-2008 אירעו בכפר גרדץ אשר בשטח הרשות המקומית וורה סדרת התפוצצויות של תחמושת  שאוחסנו במחסני הצבא האלבני, ו-26 בני אדם נהרגו.

בוורה משחקת קבוצת הכדורגל וורה אשר נכון ל-2025, מתחרה בליגת העל האלבנית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

וורה
ליברליזם בארצות הברית

ממוזער|כמות האנשים שמגדירים את עצמם כליברלים בכל מדינה בארצות הברית
**ליברליזם בארצות הברית** (באנגלית: **Liberalism in the United States**) היא אחת משתי האידאולוגיות המרכזיות בארצות הברית, כשהשנייה היא שמרנות. על אף השם, ליברליזם בארצות הברית דומה יותר לפרוגרסיביזם האירופי מאשר לליברליזם הקלאסי.

מקובל להבחין בין ליברלים 'ישנים' מהסוג המזוהה עם עידן הנאורות, ובין ליברלים 'חדשים' המזוהים עם רעיונות פרוגרסיביים. הראשונים נמצאים בדרך כלל במרכז-שמאל המפה הפוליטית, ואילו האחרונים נמצאים בדרך כלל בשמאל הקשיח. גם בין הראשונים קיימים שני סוגים: ליברלים קלאסיים, שהדגש מבחינתם הוא על חירות וזכויות יסוד, עם זהות מסוימת לליברליזם האירופי, והם בדרך כלל נחשבים שמרנים. וליברלים מודרניים, שהדגש מבחינתם הוא על טובת הכלל, שוויון והרחבת תפקידה של הממשלה, והם אלו שנחשבו מובילי הזרם הליברלי במאה ה-20.

הליברליזם ה'ישן' משלב עקרונות של זכויות טבעיות וחוקיות לכל, הסכמת הנמשל, חופש הביטוי, חופש דת והפרדת הדת מהמדינה. עם זאת, בשונה מהליברלים ברוב מדינות אירופה, ליברלים רבים באמריקה תומכים בזכות לשאת נשק (על בסיס התיקון השני לחוקת ארצות הברית). בנוסף, הם מעורבים הרבה פחות במלחמת מעמדות שמאפיינת את יבשת אירופה.

ליברלים בארצות הברית בדרך כלל מגיעים מאוכלוסייה חילונית המזוהה עם עידן הנאורות, תנועה אינטלקטואלית שצמחה באירופה, ושמה לעצמה למטרה לבסס מוסר, אסתטיקה וידע הנשענים על רציונליות והנחת יסוד לוגוצנטרית.

המנהיגים העיקריים של התנועה הליברלית במהלך המאה ה-20 כוללים את פרנקלין דלאנו רוזוולט, הנשיא ה־32 של ארצות הברית, משנת 1933 עד מותו ב־1945, ואת לינדון ג'ונסון, נשיאהּ השלושים ושישה של ארצות הברית שקידם את תוכנית "החברה הגדולה" לצמצום פערי השכר וקידום מערכת הבריאות במדינה.

הליברליזם ה'חדש' משלב ערכים של ליברליזם תרבותי, ליברליזם חברתי, פרוגרסיביזם וזכויות אדם. הדגלים המרכזיים של הליברלים ה'חדשים' במאה ה-21 כוללים תמיכה רבה בזכויות להט"ב (לרבות זכויות טרנסים ונישואים של זוגות מאותו המין), בצדק סביבתי, בביטול עונש מוות בארצות הברית ובזכות להפלה עצמית. תמיכתם בישראל במסגרת הסכסוך-הישראלי פלסטיני שנויה במחלוקת, בעיקר בקרב הדור הצעיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: פוליטיקה
ארץ הפוכה

"**ארץ הפוכה**" הוא שיר מחאה שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הזמר-יוצר הישראלי אביב גפן, אשר יצא לאור כסינגל ב-8 באוקטובר 2024. השיר הופיע באלבום האולפן הארבעה-עשר של גפן "היסטוריה של תאונות".

## רקע
בסוף ספטמבר 2024 הודיע גפן כי עתיד להוציא לאור אלבום אולפן חדש, לראשונה מאז "סדקים", אשר ראה אור כעשור לפני כן. בנוסף, מסר כי אחד משירי האלבום, "ארץ הפוכה", יבוצע לראשונה בטקס הזיכרון הלאומי לציון שנה לטבח שבעה באוקטובר בפארק הירקון, תל אביב. יום לאחר מכן, יצא הסינגל לאור.

ב-5 בדצמבר באותה שנה, יצא לאור האלבום הרשמי של שירי הטקס. בניגוד לשאר שירי האלבום, הביצוע החי של "ארץ הפוכה" הושמט מתוכו, והוחלף בגרסת האולפן שהופיעה בהמשך ב"היסטוריה של תאונות", אשר יצא לאור ב-12 בפברואר 2025.

## ביקורת
לצד שורות העוסקות באובדן, הכיל השיר את השורה , אשר עוררה מחלוקת, בעיקר מצד אנשי ימין.
* העיתונאי עמית סגל ביקר את השורה בשידור חי בתוכניתו בקשת, זמן קצר לאחר תום שידור הטקס, כאשר טען כי . גפן הגיב בחזרה .
* השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר ביקש מגפן להפסיק . בתגובה, מסר גפן כי הוא , בהתייחס לגניבת סמל מכוניתו של ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין על ידי בן גביר בשנת 1995.

יום לאחר הטקס, ב-8 באוקטובר הגיב גפן לשערורייה כאשר מסר כי .

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אביב גפן
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון ארומה מיוזיק
קטגוריה:שירי מלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:מחלוקות במוזיקה
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי מחאה בעברית
קטגוריה:שירים נגד מלחמה
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי אביב גפן
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי אביב גפן
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי אביב גפן
שוע בן-ארי

**שוע בן-ארי** היא אוצרת וכותבת על אמנות ישראלית. כיום אוצרת ומנהלת המרכז החווייתי למשפחה ע"ש יונס וסוראיה נזריאן במוזיאון תל אביב לאמנות.

## ביוגרפיה
בן ארי היא אוצרת וכותבת על אמנות. בשנים 2013–2021 שימשה כעוזרת לאוצרת הראשית לאמנויות במוזיאון ישראל. במסגרת זו ליוותה תערוכות רבות ביניהן "ביג במבו" (2014), 1965 היום (2015) ""איי וייוויי: אולי, אולי לא" (2017) ואצרה את התערוכות "ענבל הופמן: פסגות היומיום" (2020) ו"אירה אדוארדובנה: על סוליות זרות" (2018). בשנת 2023 מונתה לאוצרת ומנהלת המרכז החווייתי למשפחה ע"ש יונס וסוראיה נזריאן במוזיאון תל אביב לאמנות. במסגרת תפקיד זה אצרה את התערוכות "נעים מאד" (2023), "בשמים ראיתי קשת" (2023-2024), "תיאטרון החיות" (2024), "אור בבקשה" (2024-2025), "פעם השמיים היו ים" (2025). בנוסף אצרה תערוכות במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, מוזיאון חיפה לאמנות, וזומו - המוזיאון שבדרך.

## תערוכות נבחרות באוצרותה
* **פעם השמיים היו ים**, מוזיאון תל אביב לאמנות, 4 ביולי 2025 – 1 בנובמבר 2025.
* **אור בבקשה**, מוזיאון תל אביב לאמנות, 21 בדצמבר 2024 – 2 ביוני 2025.
* **תיאטרון החיות**, מוזיאון תל אביב לאמנות, 24 במאי 2024 – 16 בנובמבר 2024.
* **בשמיים ראיתי קשת**, מוזיאון תל אביב לאמנות, 23 בדצמבר 2023 – 29 באפריל 2024
* **נעים מאוד**, מוזיאון תל אביב לאמנות, 31 במרץ 2023 – 28 באוקטובר 2023.
* **אבן, בד ומספריים: אראלה, שמואל כץ, רות צרפתי**, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 22 ביולי 2023 – 16 במרץ 2024. אוצרים: שוע בן ארי ויובל סער.
* **ספרו לי עוד – בעקבות הרומן הגרפי**, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 22 ביולי 2023 – 16 במרץ 2024. אוצרים: שוע בן ארי ויובל סער.
* **מפעל חיים**, זומו - המוזיאון שבדרך (נהריה), 13 במאי – 2 ביולי 2022. אוצרות: שוע בן ארי ושחר בן-נון
* **רוך וקושי: הדפסים ממרכז גוטסמן לתחריט**, מוזיאון חיפה לאמנות, פתיחה: 4 באוגוסט 2022. אצרו: שוע בן ארי וקובי בן-מאיר
* **ענבל הופמן: פסגות היומיום**, מוזיאון ישראל (בית טיכו), ירושלים, 2020.
* **אירה אדוארדובנה: על סוליות זרות – חדש באוסף**, מוזיאון ישראל, 28 בפברואר – 3 בנובמבר 2018.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוצרים ישראלים
קטגוריה:אוצרות ישראליות
קטגוריה:נשים בתרבות
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
תוכנית החממה האקדמית לנוער

ממוזער

**החממה האקדמית לנוער מצטיין במתמטיקה** היא תוכנית לימודים ייחודית שמפעילה אוניברסיטת בר-אילן, המאפשרת לתלמידי תיכון מצטיינים להתחיל בלימודי תואר ראשון ללא צורך בבחינה פסיכומטרית. התוכנית מיועדת לבוגרי התוכנית לנוער מוכשר במתמטיקה, ומציעה מסלולי לימוד בתחומי מתמטיקה, פיזיקה, מדעי המחשב, כימיה והנדסה.

## קבלה לתוכנית
התוכנית מיועדת לתלמידים שסיימו בגרות ברמת 5 יחידות בכיתה י' בציון מעל 90, לרוב כהמשך לתוכנית לנוער מוכשר במתמטיקה. הקבלה לתוכנית נעשית בקיץ שבין כיתה י' לבין כיתה י"א. סמסטר הקיץ אורך כ-6 שבועות, בהם עושים את קורסי המתמטיקה מתמטיקה בדידה ואלגברה ליניארית 1, למעט מסלול כימיה שבמקום מתמטיקה בדידה עושה את הקורס "כימיה כללית א". תנאי הקבלה לתוכנית הם מעבר שני קורסי הקיץ בציון עובר, או להצטיין (מעל ל-80) בלפחות אחד מהם.

## מסלולי הלימוד בתוכנית
מסלולי הלימוד לתואר ראשון:

* מתמטיקה עיונית
* מתמטיקה שימושית
* סטטיסטיקה ומדעי הנתונים
* פיזיקה דו-חוגי מתמטיקה
* מדעי המחשב דו-חוגי פיזיקה
* מדעי המחשב דו-חוגי מתמטיקה
* פיזיקה חישובית קוונטית
* כימיה דו-חוגי פיזיקה
* הנדסה + פיזיקה (תואר וחוג לאחר התואר)
* הנדסה + מתמטיקה (תואר וחוג לאחר התואר)

## היסטוריה
התוכנית הוקמה בשנת 1989-1990 (ה'תש"ן) ונמשכת עד היום. בשנה הזו התחיל מחזורה ה-37 (ל"ז) של התוכנית. כיום בראש התוכנית עומד פרופסור עוזי וישנה, ומנהלי התוכנית הם ד"ר ארז שיינר וד"ר דן פלורנטין.

## משך התוכנית
משך תוכנית החממה הוא 3 שנים (להנדסה 4 שנים). משתתפי התוכנית ייאלצו לדחות את שירותם הצבאי בשנה (בהנדסה, בשנתיים).

## בוגרי התוכנית

* פרופסור בועז צבאן למד במחזור הראשון של התוכנית.

## ראו גם

* התוכנית לנוער מוכשר במתמטיקה
* אוניברסיטת בר-אילן
* בועז צבאן

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:חינוך
קטגוריה:תוכניות מצטיינים אוניברסיטאיות
נבחרת קולומביה בכדורגל עד גיל 23

**נבחרת קולומביה בכדורגל עד גיל 23** מייצגת את קולומביה בתחרויות כדורגל של המשחקים האולימפיים. בנוסף לכך היא משחקת במשחקים פאן-אמריקאיים.

## היסטוריה
נבחרת קולומביה בכדורגל עד גיל 23 הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.

## משחקים אולימפיים
לקראת תחרות הכדורגל באולימפיאדת ברצלונה, החליטה פיפ"א כי הנבחרות ישתתפו עם כדורגלנים בני 23 ומטה. הנבחרת העפילה לתחרות אולימפית פעמיים.

* 1992 - שלב הבתים
* 2016 - רבע הגמר

### שחקני חיזוק
* 2016 - ויליאם טסיו, דורלן פאבון, טאופילו גוטיירס

## משחקים הפאן-אמריקאיים
תחרות כדורגל במשחקים הפאן-אמריקאיים מיועדת לנבחרות עד גיל 23 החל משנת 1995. הנבחרת העפילה למשחקים 3 פעמים.

* 1995 - מקום שלישי
* 1999 - לא העפילה
* 2003 - מקום רביעי
* 2007 - שלב הבתים
* 2011 - לא העפילה
* 2015 - לא העפילה
* 2019 - לא העפילה
* 2023 - מקום שישי

## קישורים חיצוניים
* נתונים מאתר transfermarkt (אולימפיאדות)
* נבחרת במשחקים פאן-אמריקאים
* נתונים מאתר globalsportsarchive
* נתונים מאתר worldfootball

קולומביה
קטגוריה:קולומביה: כדורגל
כדורגל
אישה עם חבצלות בחממה

הציור **אישה עם חבצלות בחממה** צויר בשנת 1911 על ידי האמן לוביס קורינת בצבעי שמן על בד בגודל 89 על 63 סנטימטרים. הוא מופיע במספר 466 ברשימת יצירותיו של קורינת. היצירה נוצרה בברלין ומתארת את אשתו של קורינת בתוך סביבה של פרחים, ביניהם חבצלות לבנות הנראות בבירור כפי שמרמז שם היצירה. הציור משתייך לזרם האימפרסיוניזם הגרמני.

הציור הוצג לראשונה בשנת 1913 במסגרת תערוכת הזצסיון הברלינאי, תחת המספר 183. לאחר מותו של קורינת, בשנת 1926, הוצג שוב בגלריה הלאומית, הפעם תחת השם "נערה בין פרחים" ומספרו היה 199. באותה שנה נכלל גם בתערוכת היובל "100 שנה לאקדמיה של קאסל" תחת מספר 37. בשנת 1927 הוצג פעם נוספת בתערוכת זיכרון ללוביס קורינת, שאורגנה מדצמבר ועד מרץ על ידי האיגוד האמנותי של סקסוניה בדרזדן. הפעם הוצג הציור תחת הכותרת "שיכרון פרחים".

## היסטוריה
הציור של לוביס קורינת **"אישה עם שושנים בחממה"** היה שייך במקור לאוסף שטיינבארת בברלין-גרוסליכטרפלדה (מאז 1912). לאחר מכן רכש אותו הסוחר ואספן האמנות היהודי אוטו אולנדורף מברסלאו. בעקבות עליית הנאצים לשלטון והרדיפות שמהן סבלה האוכלוסייה היהודית, התאבד אולנדורף ב־8 במאי 1939. אלמנתו, מטה אולנדורף, לבית קוניצר, ושני ילדיהם הצליחו להימלט לצפון אמריקה.

עם זאת, בשנת 1939, הוחרם ציורו של קורינת על ידי הגסטפו מתוך מטען הנסיעה של משפחת אולנדורף בזמן שניסתה להגר. גלריית האמנות וֶנצל מברסלאו, שהתמחתה בטיפול ברכוש יהודי מוחרם, תיווכה בהעברתו של הציור שכבר סוּוַג כרכוש "ארי" מהמוזיאון השְלֶזי לאמנות פלסטית בברסלאו אל האוספים האמנותיים העירוניים של גרליץ. כמי שמכרה כביכול את היצירה, שהופיעה כעת תחת השם "אישה ליד חלון", צוינה מטה אולנדורף מברסלאו, והמחיר נרשם כ־1,000 רייכסמרק.

בחודש ספטמבר 1990 הגישו יורשיה של משפחת אולנדורף בקשה לרשות המקומית בגרליץ להשבת הציור בהתאם לחוק הרכוש (*Vermögensgesetz*) שנכנס לתוקפו ב־3 באוקטובר 1990, בעקבות איחוד גרמניה. הטיפול במקרה הועבר אל המשרד הממשלתי הסקסוני להסדרת שאלות רכוש פתוחות, אשר פעל בדרזדן.

רק בשנת 1995 החלו בגרליץ בחקירה ממוקדת בנוגע למקור הציור ובעלות עליו. כתוצאה מתהליך זה, נפתח בשנת 1998 הליך מינהלי מסודר, שבסופו התקבלה החלטה רשמית הקובעת כי ליורשי משפחת אולנדורף יש זכות חוקית להשבת הבעלות על הציור שהופקע מהם שלא כדין.

הציור הושב ליורשים בשנת 1998 במסגרת הליך של השבה (רסטיטוציה).

## לקריאה נוספת

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:פרחים בתרבות
קטגוריה:ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים
קטגוריה:ציורי פרחים
דרך בטהיטי

**דרך בטהיטי** (באנגלית: **Road in Tahiti** או **Street in Tahiti**) הוא ציור שמן שיצר האמן הצרפתי פול גוגן בשנת 1891, בתקופת שהותו הראשונה באי טהיטי שבפולינזיה הצרפתית. הציור שייך לקבוצת העבודות הראשונה שיצר האמן עם הגעתו לאי, והוא נחשב לנקודת פתיחה לסגנון הייחודי שפיתח במהלך שהותו באוקיינוס השקט. דרך הציור הזה ניתן להבין את השינוי הדרמטי שחיפש גוגן, הן מבחינה אמנותית והן מבחינה רוחנית.

## רקע והקשר היסטורי
פול גוגן עזב את צרפת בשנת 1891 מתוך תחושת ניכור מהחיים המודרניים באירופה, וביקש למצוא תרבות פרימיטיבית ופשוטה שתהיה קרובה לטבע ותשמש לו מקור השראה אמנותית ורוחנית. טהיטי, שנתפסה בעיניו כ"גן עדן אבוד", הייתה בעבורו יעד אידיאלי.
עם זאת, כשהגיע לאי, גילה כי התרבות המקומית כבר הושפעה עמוקות מהשלטון הקולוניאלי הצרפתי ומהשפעתם של מיסיונרים נוצרים. האי לא היה עוד "טהור", אלא עבר תהליך של דיכוי תרבותי. גוגן, שביקש לברוח מאירופה, נאלץ להמציא גרסה אסתטית של המקום ו"דרך בטהיטי" היא דוגמה מובהקת לכך.

## תיאור היצירה
במרכז הציור מופיעה דרך עפר כפרית החוצה נוף טרופי שופע. מימין ניתן לראות בקתה קטנה המוקפת עצים גבוהים, אשר יוצרים קווים אנכיים חדים בצד אחד של הקומפוזיציה. משמאל מופיעים שיחים צפופים, ושני שבילים צרים הנשחקים מרוב שימוש. אדמת הדרך היא בגוון אדום עמוק, צבע שמעניק חום עז לכלל התמונה.
בציור מופיעות דמויות בודדות הצועדות לאורכה של הדרך, וכן חיה, ככל הנראה חמור או סוס, שנחה לצד הדרך. ברקע ניתן להבחין בגבעות והרים הנשקפים למרחוק, ומתחת לשמיים כחולים מנוקדים בעננים לבנים. הצבעוניות של היצירה עשירה וחמה, עם שימוש בצהובים, כתומים וירוקים. הצורות שטוחות, הקווים ברורים, והקצב הקומפוזיציוני מדגיש מקצבים מעוגלים וחזרתיים.

## פרשנות וביקורת
"דרך בטהיטי" אינה מתעדת נאמנה את המציאות הטהיטית של סוף המאה ה-19, אלא משקפת את הפנטזיה האישית של גוגן לגבי מקום פרימיטיבי וטהור, שנותר מחוץ להשפעת הקִדמה. על אף שהאי היה כבר קולוניאלי באופיו, גוגן הדחיק את המרכיבים המודרניים ויצר גרסה מתווכת של המציאות.

ביצירה ניכרת תחושת שלווה, אך יש בה גם רמזים למתח רגשי: אישה בודדת, שמיים כבדים, ותחושת ריחוק. יש הרואים בכך ביטוי לבדידותו של האמן, שנמלט ממערב אירופה אך לא מצא מזור שלם במזרח הפראי שדמיין.

היום, חוקרי אמנות רבים מתייחסים ליצירה גם כעדות לפער התרבותי וליחסי הכוח שבהם גוגן עצמו היה שותף. אמנם הוא ביקש לברוח מהקולוניאליזם, אך בפועל יצר עבודות שהנציחו מבט מערבי, ולעיתים רומנטי מדי, על התרבות המקומית. הקשרים האישיים שלו עם נערות מקומיות ומעמדו כגבר לבן באי מעוררים ביקורת חריפה כיום, במיוחד בעידן הפוסט-קולוניאלי.

## השוואה ליצירות אחרות של גוגן
"דרך בטהיטי" שייכת לסדרת יצירות שגוגן יצר במהלך שהותו באי, שבהן ניתן לזהות את הפיתוח של שפה אמנותית חדשה שהייתה פריצת דרך בסוף המאה ה-19. כמו ביצירות "מתי תינשאי?", "שתי נשים טהיטיות" ו-"נשים טהיטיות על החוף", גוגן משתמש בצבעים שטוחים, קומפוזיציה פשוטה, ודמויות מקומיות המצויות בשלווה מדומה.

כל היצירות הללו משקפות לא את טהיטי עצמה, אלא את מה שגוגן רצה שהיא תהיה: מקום טהור, פראי, על־זמני. למעשה, הוא משתמש בילידים כמושאים אסתטיים יותר מאשר כנושאים אנושיים מלאים. גם ביצירות מאוחרות יותר, מהפרק השני של שהותו בטהיטי ובאי הסמוך היבה־אואה, המשיך באותו קו אידאולוגי ואמנותי, כאשר הפולקלור, המיתולוגיה והדימוי של "הפרא האציל" נעשים אפילו בולטים יותר.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:פול גוגן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
צ'וי קיו-הה

**צ'וי קיו-הה** (בקוריאנית: **최규하** ; 16 ביולי 1919 – 22 באוקטובר 2006) היה מדינאי ופוליטיקאי, כיהן כנשיאה הרביעי של קוריאה הדרומית בין השנים 1979–1980.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
צ'וי נולד בשנת 1919, בוונג'ו-מיון, וונג'ו, קונג-דו כיבוש יפני בקוריאה בתקופת אימפריה היפנית (כיום במחוז גנגוון בקוריאה הדרומית).
צ'וי נולד למשפחה מהמעמד הגבוה, סבו היה מלומד בסונגקיונקואן. במהלך תקופה זו, צ'וי השתמש בשם היפני אומהרה קייצ'י.

לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון קיונגגי ובבית הספר הגבוה בטוקיו (כיום אוניברסיטת צוקובה) עם דיפלומות בשפה וספרות אנגלית, צ'וי עבד לזמן קצר כמורה בבית הספר התיכון הציבורי טאיקיו, לפני שעבר למנצ'וקוו ללימודים באקדמיית טאידו. צ'וי סיים את לימודיו בשנת 1943; שנתיים לאחר מכן הפך לפרופסור בבית הספר הרגיל קייג'ו.

### קריירה פוליטית לפני תקופת הפארק
צ'וי כיהן כשגריר במלזיה בשנים 1964–1967, שר החוץ בשנים 1967–1971; וכראש ממשלת קוריאה הדרומית בשנים 1975–1979.

### נשיאות (1979–1980)
לאחר ההתנקשות בפארק צ'ונג-הי ב־26 באוקטובר 1979, צ'וי מונה לנשיא בפועל; ראש הממשלה עמד הבא בתור לנשיאות על פי סעיף 48 בחוקת יושין. עקב אי השקט שנגרם משלטונו הסמכותי של פארק, צ'וי הבטיח בחירות דמוקרטיות, שכן תחת פארק הבחירות נתפסו באופן נרחב כזיופים. צ'וי גם הבטיח חוקה חדשה שתחליף את חוקת יושין הסמכותית ביותר. צ'וי היה המועמד היחיד בבחיורת 6 בנובמבר למשך שארית כהונתו של פארק, והפך לנשיא הרביעי של קוריאה הדרומית.

#### הפיכה והתפטרות
בדצמבר 1979, מייג'ור וגנרל צ'ון דו-הוואן ובעלי ברית קרובים בצבא ביצעו הפיכה נגד ממשלתו של צ'וי. הם הסירו במהירות את ראש המטה של הצבא ושלטו למעשה בממשלה בתחילת 1980.

באפריל 1980, עקב לחץ גובר מצד צ'ון ופוליטיקאים אחרים, מינה צ'וי את צ'ון לראש סוכנות הביון המרכזית הקוריאנית. במאי, הכריז צ'ון על משטר חונטה הצבאי וזנח כל יומרה של ממשלה אזרחית, והפך לנשיא דה פקטו של קוריאה הדרומית והוריד את צ'וי לבובה. עד אז, מחאות הסטודנטים הסלימו בסיאול ובגוואנגג'ו. המחאות בגוואנגג'ו הביאו למרד גוואנגג'ו, בו נהרגו 987 אזרחים בתוך חמישה ימים על ידי צבאו של צ'ון.

לאחר שכנועו של קים צ'ונג-יול, נאלץ צ'וי להתפטר בטענה שהוא מעוניין "להשאיר מאחור תקדים של ראש הממשלה פארק העברת שלטון בדרכי השלום". צ'ונג-הון הפך לנשיא בפועל, עד להיבחרו של צ'ון לנשיא ב-1 בספטמבר 1980.

### לאחר הנשיאות (1980–2006)
לאחר התפטרותו, צ'וי חי בשקט הרחק מעיני הציבור ונפטר ב-22 באוקטובר 2006 בגיל 87. הלווייתו נערכה ב-26 באוקטובר 2006 בהשתתפות הנשיא רו מו-היון, הגברת הראשונה קוון יאנג-סוק, ראש הממשלה האן מינג-סוק והנשיאים לשעבר צ'ון דו-הוואן, קים יונג-סאם וקים דה-ג'ונג. צ'וי נטמן בבית העלמין הלאומי דאג'און.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי קוריאה הדרומית
קטגוריה:ילידי 1919
קטגוריה:נפטרים ב-2006
קטגוריה:דרום קוריאנים שנפטרו במאה ה-21
מאגר חלוקת המים של מערכת הקרוטון

**מאגר חלוקת המים של מערכת הקרוטון** (באנגלית: **Croton Distributing Reservoir**) הידוע גם כמאגר מוריי היל, היה מאגר מים עילי ברחוב 42 והשדרה החמישית ברובע מנהטן בניו יורק. הוא השתרע על פני 16 דונם והכיל 76,000 מ"ק, וסיפק לעיר מי שתייה במהלך המאה ה-19. קירות הגרניט הגדולים שלו, שגובהם היה 15 מטרים, והציגו חזית בסגנון מצרי עתיק, היו בעובי 7.6 מטרים. מעל החומות הייתה טיילת ציבורית שהציעה נופים פנורמיים; אדגר אלן פו נהנה לטייל שם.

## היסטוריה
אמת המים העתיקה של הקרוטון הייתה מקור המים העיקרי של ניו יורק כשהוקמה. בנייתה החלה במאי 1837, ומילויה החל ב-4 ביולי 1842, ובפרסום נרחב. לפני בניית האמה, מים הושגו מבורות מים, בארות וחביות מי גשמים. האמה והמאגר קיבלו את שמם ממקור המים: סדרה של תעלות תת-קרקעיות ברובן, שהביאו מים מנהר קרוטון בצפון מחוז וסטצ'סטר, לברזים של ניו יורק.

File:View of the distributing reservoir- on Murrays Hill.jpg|ליטוגרפיה של המאגר, 1842.
File:Jenkins, J. Cameron - Croton Reservoir (Zeno Fotografie).jpg|המאגר, 1875.
File:Croton reservoir - Fifth Avenue in 1879, looking south (NYPL b11524053-465505).tiff|המאגר, השדרה החמישית, 1879, מבט דרומה.
File:Easter parade Fifth Avenue 1897.jpg|המאגר, בתמונה של מצעד הפסחא  בשדרה החמישית, 1897.
File:Hall, George P. - Croton Reservoir (Zeno Fotografie).jpg|המאגר, 1898.
File:Crotonreservoir42ndstnyc.jpg|איור המאגר מהמאה ה-19.
File:Remnant of Croton Distribution Reservoir.jpg|שריד מהמאגר (קיר השיש שלו) ניתן לראות היום בבסיס האולם הדרומי של הספרייה.


## הריסת המאגר
המאגר נהרס בשנות ה-90 של המאה ה-19. כיום, הסניף הראשי של הספרייה הציבורית של העיר ניו יורק, הממוקם בחלקו המזרחי של פארק בראיינט, ניצב באותו מיקום. חלק מהיסודות המקוריים של המאגר, העשויים שיש גרניט, עדיין ניתן למצאם בחלק הדרומי של הספרייה. כיום מים מסופקים לעיר ניו יורק בעיקר דרך שלוש מנהרות המים העירוניות. מאגר סנטרל פארק/מאגר ז'קלין קנדי אונאסיס שהוצא משימוש עדיין עומד על תילו, אך לא פעל, כחלק ממערכת אמת המים החדשה של הקרוטון, מאז שנת 1993.

נוסעי הרכבת התחתית יכולים לראות תצלומים היסטוריים המציגים את מאגר המים לשעבר. התצוגה ממוקמת על הקיר במעבר התת-קרקעי המחבר את תחנת השדרה החמישית בקו פלאשינג של רכבת התחתית של ניו יורק  (קו 7 המאסף והמהיר) ואת תחנת רחוב 42-בריאנט פארק בקו השדרה השישית של IND  (קווי B, D F-M). מספר שנים לפני שהמאגר נהרס, היו שני לוחות מחוברים למאגר. הכתובת עליהם התייחסה לאישים ולתאריכים הקשורים בסיפור הקמת ותפעול מאגר החלוקה, כולל פרטים אודות מערכת אמת המים העתיקה של הקרוטון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
קטגוריה:הטיית מים
קטגוריה:ארצות הברית: אמות מים
קטגוריה:אגן הניקוז קרוטון
הפיגוע בצומת תלמי אלעזר

**הפיגוע בצומת תלמי אלעזר** היה פיגוע ירי שביצעו 4 מחבלים מארגון הטרור חמאס, ב-30 במרץ 1993, בו רצחו שני שוטרים בכניסה לתלמי אלעזר.

## הפיגוע
בשעה 01:45 4 מחבלים פלסטינים שהיו מחופשים לאנשי צה"ל במדים, עם כיפות על ראשם, חמושים ברובים, נסעו במכונית פורד סיירה לבנה, הדומה למכונית הבילוש של המשטרה. הם נסעו מהשומרון וכאש הגיעו לצומת תלמי אלעזר בכביש 65, הם חוררו באמצעות עשרות כדורים ניידת משטרה ששהתה בצומת. מהירי נרצחו השוטרים רב-סמל דניאל 'דני' חזות בן 32 מבאר שבע ורב-סמל מתקדם מרדכי ישראלי בן 35 מחיפה.

בתגובה לפיגוע הוטל סגר מלא על כל יהודה ושומרון. בצומת הוקמה אנדרטה לזכר שני השוטרים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

צומת תלמי אלעזר
צומת תלמי אלעזר
צומת תלמי אלעזר
קטגוריה:תלמי אלעזר
קטגוריה:מועצה אזורית מנשה
תלמי אלעזר
הסיבילה הלובית (גוארצ'ינו)

**הסיבילה הלובית** הוא ציור שמן על בד מאת הצייר האיטלקי גוארצ'ינו (1591–1666), שנוצר בשנת 1651 ונמצא כיום באוסף המלכותי הבריטי. היצירה נחשבת לאחת מעבודותיו המאוחרות של האמן ומוצגת בחדר הכס בארמון בקינגהאם.

## תיאור היצירה
הציור מתאר את הסיבילה הלובית, אחת מבין שתים־עשרה הסיבילות מן העולם הקלאסי, שנחשבו לנביאות אשר חזו את בואו של ישו לעמים. המסורת הנוצרית אימצה את דמותן של הסיבילות כעמיתות פגאניות לנביאי התנ"ך. דמותה של הסיבילה הלובית הונצחה גם על תקרת הקפלה הסיסטינית שצייר מיכלאנג'לו, מה שתרם לפופולריות הגדולה של הנושא באמנות האירופית במאות ה־16 וה־17. גוארצ'ינו, שצייר סיבילות פעמים רבות לאורך חייו, מזהה כאן את הדמות באמצעות הכיתוב שעל הספר שבידה, במקום באטריבוט המקובל של לפיד בוער.

## פרשנות והשוואות
הציור מאפיין את סגנונו המאוחר של גוארצ'ינו, שבו ניכרת התרככות של הניגודים הדרמטיים בין אור לצל שאפיינו את יצירותיו המוקדמות. פני הסיבילה שקועים בחצי־צל, ומשיכות המכחול מעודנות ומדויקות. הרוך של עורה והחמימות של בדי הלבוש מעניקים לדמות איכות אנושית, בניגוד לקור האידיאלי שבדמויותיו של גווידו רני. השמלה הכחולה של הסיבילה מאזנת את גוני הפסטל של הוורוד והחום־כתום שבגלימתה, ואת האדום העמוק, כנראה מקטיפה, של שמלתה הפנימית. לבן הטורבן והחגורה יוצר הרמוניה צבעונית. הדמות נראית שקועה בקריאתה ואינה מתייחסת לנוכחות הצופה, מה שמעניק ליצירה ממד פיוטי ומאופק. שינוי קל שניכר באזור הכתף מצביע על כך שבגרסה הראשונה של הציור, שמלתה כיסתה יותר את כתפה השמאלית.

## תולדות היצירה
הציור הוזמן כחלק מצמד דיוקנאות של סיבילות חצי־אורכיות עבור איפוליטו קטאני מבולוניה, בעבורם קיבל גוארצ'ינו תשלום של 120 דוקאטוני (או 150 סקודי) ב־4 בדצמבר 1651. היצירה התאומה היא **הסיבילה הסאמית** (באוסף פרטי), ושילובן יחד היה הולם, שכן שתיהן מקושרות במסורת לאי סאמוס. עותק סדנאי של הסיבילה הסאמית נמכר לדוכס הגדול של טוסקנה בשנת 1777 ומופיע בציורו של יוהאן זופאני "הטריבונה" (1772–1778), גם הוא באוסף המלכותי. בשני הציורים מופיע האיות הייחודי "sybilla", אשר שונה על ידי גוארצ'ינו בשלב מאוחר יותר ל־"sibylla". הציור מוזכר בספרו של ויליאם פיין *Royal Residences* משנת 1819, שם תועד כשהוא תלוי בארמון בקינגהאם.

## הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:גוארצ'ינו: ציורים
הייברידג' (הברונקס)

ממוזער|מבנים אופייניים בשדרת אוגדן שבשכונה.
[ממוזער|גשר הייברידג' ([היי ברידג' (ניו יורק)|הגשר הגבוה) שעל שמו קרויה השכונה.]]
**הייברידג**' (באנגלית: **Highbridge**) היא שכונת מגורים הממוקמת גאוגרפית בחלק המרכזי-מערבי של רובע הברונקס בעיר ניו יורק. גבולותיה, החל מצפון ועם כיוון השעון, הם הכביש המהיר "קרוס אקספרסווי של הברונקס" החוצה את הרובע בצפון , שדרת ג'רום במזרח , גשר סכר מקומבס בדרום ונהר הארלם במערב. שדרת אוגדן  היא הרחוב הראשי דרך הייברידג'.

השכונה היא חלק מהמחוז הקהילתי מס' 4 של הברונקס , והמיקוד שלה הוא 10452. הרכבת התחתית המקומית היא קו IND Concourse (הקווים B ו-D) , הפועלת לאורך הגרנד קונקורס , וקו IRT של שדרת ג'רום (קו 4), הפועלת לאורך השדרה. האזור מפוקח על ידי המחוז ה-44 של משטרת ניו יורק.

## דמוגרפיה
לפני שנות ה-60, הייברידג' הייתה שכונה אירית-אמריקאית. בעשור השני של המאה ה-21, הרוב המכריע של התושבים באזור הם ממוצא דומיניקני, פורטוריקני ואפרו-אמריקאי. כמעט 40% מהמשפחות חיות מתחת לקו העוני הפדרלי. בהתבסס על נתונים ממפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, אוכלוסיית הייברידג' מנתה 37,727 נפש, עלייה של 3,883 (11.5%) לעומת 33,844 נפשות שנספרו בשנת 2000. השכונה, המשתרעת על שטח של 1,510 קמ"ר, הייתה בעלת צפיפות אוכלוסין של 101.1 תושבים ל-25,000 קמ"ר.

## הקרקע ושימושיה
השכונה נשלטת על ידי בתים עירוניים ובנייני דירות בני 5 ו-6 קומות, כולל ציוני דרך רבים בסגנון אר-דקו שנבנו על ידי האדריכלים הוראס גינסברג  ומרווין פיין. אחוזות רבות ומנותקות נותרו בשדרות וודיקרסט ואוגדן. שטח הקרקע הכולל הוא כמייל רבוע אחד. השטח גבוה וגבעי מאוד. רחובות מדרגות מחברים את חלקי השכונה הממוקמים בגבהים שונים. רחוב מדרגות מסוים בין שדרות שייקספיר ואנדרסון נודע בשם "מדרגות הג'וקר" , ומשך אליו תיירים לאחר שצולם שם הסרט ג'וקר משנת 2019.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: שכונות
בלוטות צרומן

**בלוטות צרומן** (או **בלוטות שעווה**) הן בלוטות זיעה תת-עוריות מיוחדות הממוקמות בתעלת השמיעה החיצונית, בשליש החיצוני. 

בלוטות צרומן הן בלוטות פשוטות, מפותלות וצינוריות, הבנויות משכבה פנימית של תאים מפרישים ושכבה חיצונית של . הם מסווגים כבלוטות . הבלוטות מתנקזות לצינורות גדולים יותר, אשר לאחר מכן מתנקזות לשערות המגן הנמצאות בתעלת השמע החיצונית. כאן הם מייצרים צרומן, או שעוות אוזניים, על ידי ערבוב ההפרשה שלהם עם חלב ותאי אפידרמיס מתים. צרומן שומר על גמישות עור התוף, משמן ומנקה את תעלת השמע החיצונית, אוטם את התעלה למים, הורג חיידקים ומשמש כמחסום ללכידת חלקיקים זרים (אבק, נבגי פטריות וכו') על ידי ציפוי שערות ההגנה של האוזן, מה שהופך אותן לדביקות.

בלוטות אלו מסוגלות לפתח גידולים שפירים וממאירים כאחד. גידולים שפירים כוללים אדנומה צרומינית, אדנומה פלאומורפית צרומינית וסירינגוציסטדנומה פפיליפרום צרומינית. הגידולים הממאירים כוללים אדנוקרצינומה צורמנית, קרצינומה ציסטית אדנואידית וקרצינומה מוקואפידרמואידית .

## קישורים חיצוניים
* אטלסים אנטומיים - בלוטת קרום (אנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:אוזן
קטגוריה:בלוטות
קריית הספורט מלחה

**קריית הספורט מלחה** הוא מתחם מתקני ספורט הממוקם בשכונת מלחה בדרום-מערב ירושלים.

דרך קריית הספורט צפויה לעבור שלוחת מלחה של הקו הירוק של הרכבת הקלה.

## מתקנים
### אצטדיון טדי

**אצטדיון טֶדִי** הוא אצטדיון כדורגל אשר ממוקם בקריית הספורט של ירושלים בשכונת מלחה, והוא מכיל 31,733 מקומות ישיבה דבר ההופך אותו לאצטדיון הפעיל הגדול בישראל. האצטדיון נקרא על שם ראש עיריית ירושלים לשעבר, טדי קולק, ומשמש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל של הפועל ירושלים ובית"ר ירושלים.

במתחם האצטדיון קיים גם "מרכז הספורט הירושלמי" ובתוכו מרכז לאמנויות לחימה, מכון כושר, סטודיו לריקוד, בריכה הידרותרפית לטיפולים, סטודיו לטאקוונדו, וכן קיר טיפוס גדול בגובה 21 מטר ובשטח קיר של מעל 700 מ"ר.

### פיס ארנה ירושלים

**פיס ארנה ירושלים** הוא אולם רב-תכליתי בירושלים, ממזרח לאצטדיון טדי, לקניון מלחה ולמרכז הטניס, ממוקם בשכונת מלחה. האולם, אשר נחנך בספטמבר 2014, הוא אולם הבית של הפועל ירושלים כדורסל, מכיל 11,000 מקומות ישיבה, והוא הגדול בישראל.

### מרכז הטניס

מתחם מגרשי טניס השייך למרכזי הטניס והחינוך בישראל ובו 14 מגרשים בהם אצטדיון לכ-539 צופים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: ספורט
קטגוריה:קטמונים
ג'ון בראון פרנסיס

**ג'ון בראון פרנסיס** (באנגלית: **John Brown Francis**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ולאחר מכן המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר שני בתי האספה הכללית של רוד איילנד בתקופות כהונה שונות בשנים 1821–1856, כמושל רוד איילנד ה-13 בשנים 1833–1838, וכסנאטור מטעמה בשנים 1844–1845. היה גם הנגיד של אוניברסיטת בראון בשנים 1841–1854.
## ראשית חייו
ג'ון בראון פרנסיס נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, כבנם של ג'ון פרנסיס ואביגייל בראון. סבו של פרנסיס, ג'ון בראון היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם רוד איילנד, ובן המשפחה שעל שמה נקראה אוניברסיטת בראון.

פרנסיס התחנך בבתי ספר מקומיים בפרובידנס, וב-1808 סיים את לימודיו באוניברסיטת בראון. הוא עבד בעסקי מסחר בחברה שנקראה בראון ואיבס, ולמד משפטים בליצ'פילד, קונטיקט, אך לא עסק במקצוע. לאחר מות סבו, ניהל פרנסיס את האחוזה הגדולה שקיבל בירושה. ב-1821 הוא עבר לווריק.
## קריירה פוליטית
באותה שנה בה עבר פרנסיס לווריק, הוא נבחר מטעמה לבית הנבחרים של רוד איילנד, וכיהן בו עד 1829. בשנים 1829–1857 היה פרנסיס חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בראון. ב-1831 הוא נבחר לסנאט של רוד איילנד מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית, וכיהן בו במושב אחד של שנה.
ב-17 באפריל 1833 נבחר פרנסיס לכהונתו הראשונה כמושל רוד איילנד. ב-1 במאי אותה שנה הוא הושבע לתפקידו. במהלך תקופת כהונתו כמושל עברו חוק בנקאות חדש, חוק שנגע לשילוח מטענים לרוד איילנד, וחוק שאפשר מכירת כרטיסי לוטו מקומיים וזרים. באותה תקופה אורגנה מחדש המיליציה המדינתית, ולמושל ניתנה סמכות להעסיק ספינות למטרות סיוע ואכיפת החוקים בנוגע להסגרים. בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה שישית כמושל, הובס פרנסיס על ידי ויליאם ספראג השלישי הוויגי.

במהלך המשבר החוקתי שהתחולל ברוד איילנד ב-1842 נבחר פרנסיס שוב לתקופת כהונה אחת לסנאט המדינתי מטעם "מפלגת החוק והסדר". ב-1844 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של ויליאם ספראג, וכיהן בו עד מרץ 1845. הוא לא התמודד בבחירות לסנאט לתקופת כהונה נוספת, אך נבחר שוב לסנאט של רוד איילנד, כיהן בו עד 1856, ולאחר מכן פרש מהפוליטיקה.
## חיים אישיים
ב-1822 נשא פרנסיס לאישה את אן קרטר בראון, בתו של ניקולס בראון הבן ונכדתו של ניקולס בראון האב, שניהם אנשי עסקים מרוד איילנד. לשניים נולדו שתי בנות ובן. אן נפטרה ב-1828. ב-1832 נישא פרנסיס בשנית לדודניתו, אליזבת פרנסיס, אלמנתו של הנרי הריסון, ובתם של תומאס וילינג פרנסיס ושל דורותי פרנסיס. לשניים נולדו שלוש בנות ובן.

ג'ון בראון פרנסיס נפטר בווריק ב-9 באוגוסט 1864. הוא נטמן בבית הקברות הצפוני שבפרובידנס.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1339-1340


## קישורים חיצוניים

* ג'ון בראון פרנסיס באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* ג'ון בראון פרנסיס באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:מושלי רוד איילנד
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מרוד איילנד
קטגוריה:חברי האספה הכללית של רוד איילנד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בראון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בראון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1791
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1864
אדריכלות עוינת

ממוזער|משטח עם ברגים, דוגמה לאדריכלות עוינת בצרפת
**אדריכלות עוינת** (או **אדריכלות נגד חסרי בית**) היא סוג של אדריכלות המתכננת את המרחב הציבורי באופן הנועד להסיר מחוסרי בית. אדריכלות זו נפוצה במיוחד בארצות הברית, באזורים עם כמות גבוהה של מחוסרי בית כגון לוס אנג'לס וניו יורק, אך בהמשך אומצה גם באירופה.

אחד ממקדמי האדריכלות העוינת היה רוברט מוזס, מתכנן עירוני יהודי־אמריקאי, שנחשב 'מתכנן־על' שהשפיע על התפתחות העיר ניו יורק ופרבריה באמצע המאה ה־20. האדריכלות העוינת ידועה בעיקר בשל ספסלים שלא ניתן לישון עליהם. ספסלים אלו אומצו בערים גדולות כגון טוקיו ולונדון. לרוב, ספסלים אלו בנויים בזווית עקומה למטרה זו.

## ביקורת
נכון למרץ 2020, אין מחקר אמפירי המוכיח את יעילותה של האדריכלות העוינת נגד מחוסרי בית או אוכלוסיות מיעוט. בנוסף לכך, רבים טוענים כי האדריכלות העוינת פוגעת באוכלוסיית מחוסרי הבית, בין האוכלוסיות המוחלשות ביותר, ושמשטחים עם ברגים (כפי שהוצע במקרים מסוימים של אדריכלות עוינת) עלולה לפגוע בעוברי אורח ובמחוסרי בית כאחד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עיצוב עירוני
קטגוריה:סקייטבורדינג
קטגוריה:הנדסה חברתית (מדעי המדינה)
פטרימוניאליזם

**פטרימוניאליזם** הוא סוג של ממשל שמבוסס על נאמנויות אישיות לשליט בסגנון של יחסי פטרון-לקוח, קשרים אישיים, קשרי משפחה ושילובים שלהם. פטרימוניאליזם קשור קשר הדוק לשחיתות שלטונית, אופורטוניזם ושימוש בקבלני קולות. שיטה זו עלולה לגרום לתת-פיתוח של המדינה ולהחלשתה.

בניגוד לשיטות ממשל רבות אחרות, השליט אינו שואב לגיטימציה מהיותו בעל כריזמה או מתוך תחושת שליחות, אלא בעיקר בשל היכולת שיש בידיו להעניק תגמולים ולהעניש. את המונח "פטרימוניאליזם" טבע בתחילה מקס ובר ומשמעותו היא "נחלת אבות". והוא עומד בניגוד ל, שכן מטרתו איננה יעילות של המנהל הציבורי ועובדי הממשלה אינם מקודמים על סמך כישוריהם, ניסיונם והכשרתם.

חוקרים - ובהם למשל פוקויאמה - מציינים שכיחות מוגברת של פטרימוניאליזם ברחבי העולם מאז תחילת המאה ה-21 ובמיוחד מאז שנות ה-2010, הן במדינות אוטוריטריות והן במדינות דמוקרטיות.

## דוגמאות
ריצ'רד פייפס מונה את בית תלמי המצרי ואת השושלת האטלידית של פרגמון כמונרכיות פטרימוניאליות מוקדמות, שתיהן מדינות שבאו בעקבות האימפריה של אלכסנדר הגדול .

פייפס טוען גם כי רוסיה בין המאה השתים עשרה למאה השבע עשרה, ועם שינויים מסוימים עד 1917, הייתה מערכת פטרימוניאלית.
### על הטראמפיזם

יורם פרי מכנה את שיטת הממשל של טראמפ בכהונתו השנייה בארצות הברית רה-פטרימוניאליזם, כלומר חזרה לצורת השלטון שהייתה נהוגה לפני מאתיים שנה.

, סוציולוג פוליטי שולל את הטענה שהטראמפיזם הוא פאשיסטי ומאפיין אותו כ"פטרימוניאליזם נאו-בונפרטיסטי".
## הערות שוליים

קטגוריה:שיטות ממשל
השושלת השמונה עשרה של מצרים

**השושלת השמונה-עשרה של מצרים** (המסומנת **שושלת XVIII**) מסווגת כשושלת הראשונה של הממלכה החדשה של מצרים, התקופה בה הגיעה מצרים העתיקה לשיא כוחה. השושלת השמונה-עשרה השתרעה על פני התקופה שבין 1550/1549 ל-1292 לפנה"ס. שושלת זו ידועה גם כ**שושלת תחותמס** על שם ארבעת הפרעונים ששמם היה .

כמה מהפרעונים המפורסמים ביותר של מצרים היו מהשושלת השמונה-עשרה, כולל תות ענח' אמון. פרעונים מפורסמים אחרים של השושלת כוללים את חתשפסות (בסביבות 1479 לפנה"ס–1458 לפנה"ס), הפרעה האישה ששלטה הכי הרבה זמן בשושלת ילידית, ואת אחנתון (בסביבות 1353–1336 לפנה"ס), "הפרעה הכופר", עם אשתו המלכותית הגדולה, נפרתיתי.

השושלת השמונה-עשרה ייחודית בקרב שושלות מצרים הילידיות בכך שהיו בה שתי מלכות ששלטו כפרעוניות: חתשפסות ונפר נפרו אתון , המזוהה בדרך כלל כנפרתיתי.

## שליטים
הפרעונים של שושלת השמונה-עשרה שלטו במשך כ-250 שנה (בערך 1550–1298 לפנה"ס). התאריכים והשמות בטבלה לקוחים מדודסון והילטון. רבים מהפרעונים נקברו בעמק המלכים בתבאי (KV). מידע נוסף ניתן למצוא באתר האינטרנט של פרויקט המיפוי התבאי. מספר נישואים דיפלומטיים ידועים ב. בנותיהם של מלכים זרים מוזכרות לעיתים קרובות רק בכתב יתדות ואינן ידועות ממקורות אחרים. סביר להניח שהנישואים היו דרך לאשר את היחסים הטובים בין מדינות אלה. נישואי אחים-אחיות מלכותיים נצפו, כאמצעי לחזק את בית המלוכה על ידי הדהוד המנהגים במיתוסי הבריאה שלהם.

## ראו גם
* הכרונולוגיה המצרית

## קישורים חיצוניים


* Hatshepsut: from Queen to Pharaoh, an exhibition catalog from The Metropolitan Museum of Art (fully available online as PDF)


## לקריאה נוספת

* O'Connor, David; Cline, Eric (1998). Amenhotep III: Perspectives on His Reign. University of Michigan Press.
* de la Bédoyère, Guy (2023). Pharaohs of the Sun: The Rise and Fall of Tutankhamun's Dynasty. Pegasus Books. .
* Kozloff, Arielle; Bryan, Betsy (1992). Royal and Divine Statuary in Egypt's Dazzling Sun: Amenhotep III and his World. Cleveland.
* Kuhrt, Amélie (1995). The Ancient Near East: c. 3000–330 BC. London: Routledge. .


## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים העתיקה
קטגוריה:פרעוני מצרים
קטגוריה:השושלת ה-18 במצרים
*
מצרים
מדיירה (אי)

**מדיירה** הוא אי פורטוגלי, הגדול והמאוכלס ביותר בארכיפלג מדיירה. שטחו 740.7 ק"מ, כולל Ilhéu de Agostinho, Ilhéu de São Lourenço, Ilhéu Mole (צפון מערב). נכון לשנת 2021, מנתה מדיירה אוכלוסייה כוללת של 245,595 תושבים.

האי הוא פסגת הר געש מגן  שקוע וענק המתנשא לגובה של  מקרקעית האוקיינוס האטלנטי. הר הגעש נוצר על גבי בקע מזרח-מערב בקרום האוקיינוס  לאורך הלוח האפריקאי, החל מתקופת המיוקן לפני למעלה מחמישה מיליון שנה והמשיך בפלייסטוקן עד לפני כ-700,000 שנים. לאחר מכן הגיע סחף נרחב, שיצר שני אמפיתיאטראות גדולים, הפתוחים דרומה, בחלק המרכזי של האי. מאוחר יותר חודשה הפעילות הגעשית, ויצרה חרוטי סקוריה  וזרמי לבה על גבי המגן הישן והנשחק. ההתפרצויות הגעשיות האחרונות היו בחלק המערבי-מרכזי של האי, לפני 6,500 שנים, ויצרו עוד חרוטי אפר וזרמי לבה.

מדיירה הוא האי הגדול ביותר בקבוצת האיים, עם שטח של 741 ק"מ, באורך של 57 ק"מ (מפונטה דה סאו לורנסו ועד פונטה דו פארגו), וברוחב של כ-22 קילומטר בנקודה הרחבה ביותר שלו (מפונטה דה קרוז ועד פונטה דה סאו ז'ורז'ה), עם קו חוף של 150 ק"מ. יש לו רכס הרים המשתרע לאורך מרכז האי, ומגיע לגובה 1,862 מ' בנקודה הגבוהה ביותר שלו (פיקו רואיבו), בעוד שהוא נמוך בהרבה (מתחת ל-200 מטר) לאורך היקף האזור המזרחי.

מוקדי הגעש הפרימיטיביים האחראים לאזור ההררי המרכזי כללו את הפסגות:

רואיבו - 1,862 מטר

טורס - 1,851 מטר

אריירו - 1,818 מטר

סידראו - 1,802 מטר

סדרו - 1,759 מטר

קסדו - 1,725 מטר

גרנדה - 1,657 מטר

פריירו - 1,582 מטר

בסוף שלב ההתפרצות הזה, נוצר אי מוקף שוניות, שרידיו הימיים ניכרים בשכבה גירנית באזור האחו, בסאו ויסנטה (שנחקר מאוחר יותר לצורך ייצור תחמוצת סידן). צוקי ים, כמו קאבו ג'יראו, עמקים ונקיקים המשתרעים מעמוד שדרה מרכזי זה, הופכים את רוב פנים האי לבלתי נגיש. חיי היומיום מרוכזים בכפרים הרבים בפתחי הנקיקים, דרכם גשמי הסתיו והחורף הכבדים בדרך כלל עוברים לים. 

## ראו גם
* מדיירה, הארכיפלג והאזור האוטונומי על שם האי מדיירה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איים באוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:פורטוגל: איים
קטגוריה:מדיירה
ארמון ז'אבורו

**ארמון ז'אבורו** (בפורטוגזית: **Palácio do Jaburu**) הוא מעונו הרשמי של סגן נשיא ברזיל. הארמון ממוקם על גדות אגם פרנואה (Lago Paranoá), בסמוך ללגונת ז'אבורו שממנה נלקח שמו, ונמצא על הדרך הנשיאותית (Via Presidencial) שבין ארמון פלאנאלטו (Palácio do Planalto) ומעון העבודה של הנשיא – וארמון אלבורדה (Palácio da Alvorada) – מעונו הרשמי של הנשיא.

הארמון תוכנן בשנת 1973 על ידי האדריכל אוסקר נימאייר, בהתאם לקונספציה האורבנית של לוסיו קוסטה לעיר הבירה ברזיליה. הוא נבנה במיוחד כדי לשמש למגורי סגן הנשיא, והושלם בשנת 1977, כ־17 שנים לאחר חנוכת ברזיליה. הדייר הראשון היה אדלברטו פריירה דוס סנטוס, שכיהן כסגן הנשיא בממשלתו של ארנסטו גייזל.

שלא כמו ארמונות ממשלתיים אחרים בברזיל, כגון פלאסיו דה אלוורדה, נועד הז'אבורו לשמש אך ורק למגורים פרטיים ולא לפעילות רשמית. שטחו הכולל הוא 4,283 מטרים רבועים, והוא מתאפיין במרפסות רחבות ובחללים פתוחים הפונים אל הגן והאגם. עיצובו מדגיש את האינטימיות והפשטות, ומעניק עדיפות לאזורים החיצוניים על פני אולמות ייצוגיים.

הנוף שמקיף את הארמון עוצב בידי האדריכל הנוף רוברטו בורלה מארקס. בגני הארמון שולבו עצים וצמחים טיפוסיים לצמחיית הסֶרָדוֹ, לצד מיני פרי וצמחים נוי שהובאו מאזורים אחרים בברזיל. סביבת הארמון הפכה אותו לבית גידול טבעי למגוון מיני עופות, ובהם גם יענים מקומיים (emas) המשוטטים בחופשיות בשטח הגן הגדול.

## גלריה

קובץ:2014 - Palácio do Jaburu (11821686805).jpg
קובץ:Palácio do Jaburu - Pátio interno (14263441504).jpg
קובץ:Palácio do Jaburu (14077422657).jpg
קובץ:Palácio do Jaburu (14264063925).jpg
קובץ:Palácio do Jaburu (14284255293).jpg
קובץ:Palácio do Jaburu - Sala de projeção (14262185292).jpg
קובץ:2014 - Palácio do Jaburu (11822053073).jpg
קובץ:2014 - Palácio do Jaburu (11822012603).jpg
קובץ:Palácio do Jaburu - Vitral de Marianne Peretti na entrada da sala de estar (14284364403).jpg


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ברזיל: מעונות רשמיים
קטגוריה:ברזיליה: מבנים