open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גדליה פלדר

הרב **גדליה פלדר** (תרפ"א, 1921 – תשנ"א, 1991) היה רב ודיין בטורונטו, מחבר סדרת הספרים ההלכתיים יסודי ישורון ושו"ת שאילת ישורון.

## תולדותיו
נולד בשנת 1921 באוסטריק שבגליציה, במשפחה מחסידות סדיגורה, בנם של צבי ואסתר ליפשא פלדר. סבו, שעל שמו נקרא, הוא הרב גדליה שור מאוסטריק. על פי המקובל במשפחה, הם נכדי רבי גדליה מליניץ, מתלמידי המגיד ממזריטש. בהיותו בן שלוש נפטרה אמו. למד בישיבת "נצח ישראל" וישיבת "כתר תורה" ראדומסק בקרקוב. בשנת 1936 היגרה משפחתו למונטריאול שבקנדה, והוא למד תורה בישיבת תורת חיים של הרב אברהם אהרן פרייס בטורונטו והוסמך לרבנות בידי הרב פרייס. למד גם אצל הרב יהודה לייב גרויברט. בשנת 1940. נישא להנא-אידל, בת הרב יששכר דב טייכנר מניו יורק. 

שימש ברב בקהילות קטנות בקנדה: סרניה (1941–1943), בלוויל (1943–1945) ובראנטפורד (1945-1949). בשנת 1949 עבר לטורונטו לנהל את התלמוד תורה בית יהודה ובתחילת שנות החמישים התמנה לרבה של קהילת "שומרי שבת" בטורונטו. בתפקידו זה שימש כארבעים שנה. כיהן כדיין בטורונטו וכן כדיין בבית הדין של הסתדרות הרבנים בניו יורק. עמד בראש מערכת הכשרות העירונית בטורונטו. התכתב עם הרב משה פיינשטיין בענייני הלכה שונים. היה חבר המזרחי בקנדה וציין במסיבה וברכת שהחיינו את החלטת החלוקה של האו"ם על הקמת מדינה יהודית.

חיבר את סדרת הספרים "יסודי ישורון" על השולחן ערוך. התמחה בנושאי גיטין וכן עסק בהיבטים ההלכתיים של אימוץ ילדים וגיור, וחיבר על נושאים אלו את ספרו "נחלת צבי".

הוציא מהדורה לספר "תניא רבתי", בתוספת חידושים וביאורים בשם "פרי ישורון".

בן דודו הוא הרב גדליה שור, ראש ישיבת תורה ודעת. בנו, הרב אהרן פלדר, הוא אב"ד פילדלפיה ומחבר הספרים "אהלי ישורון" ו"רשומי אהרן".

## ספריו
* יסודי ישורון (6 חלקים) - , , , , , 
* 
* ,  (שני חלקים)
* פרי ישורון, על תניא רבתי

## לקריאה נוספת
* **הגאון ר' גדליה פלדר זצ"ל**, הפרדס, שנה ס"ו (תשנ"ב) גיליון ו' עמ' 29–30.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים קנדים
קטגוריה:טורונטו: רבנים
קטגוריה:דיינים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:רבני המזרחי
גדליה שור

הרב **גדליהו הלוי שור** (בכתיב יידי: **שארר**; תר"ע, 1910 – ז' בתמוז תשל"ט, 2 ביולי 1979) היה ראש ישיבת תורה ודעת בארצות הברית.

## תולדותיו
נולד בפשמישל שבגליציה, למשפחה מחסידות סדיגורה. סבו, שעל שמו נקרא, הוא הרב גדליה שור מאוסטריק. על פי המקובל במשפחה, הם נכדי רבי גדליה מליניץ, מתלמידי המגיד ממזריטש.

בצעירותו היגרה משפחתו לניו יורק. היה מתלמידיה הראשונים של ישיבת תורה ודעת. לאחר נישואיו נסע לישיבת קלצק ובמשך תקופה למד אצל הרב אהרן קוטלר והיה לתלמידו המובהק.

לאחר חזרתו לארצות הברית התמנה לר"מ בישיבת תורה ודעת. במשך עשרות שנים כיהן כראש הישיבה. כמו כן שימש כראש ישיבת בית מדרש עליון. בהשפעתו קיבלו חלק מתלמידי ישיבות אלו השפעה חסידית, בהם בולט הרב משה וולפסון.

היה ממנהיגי הציבור החרדי בארצות הברית, מראשי אגודת הרבנים, מראשי אגודת ישראל בארצות הברית ופעיל למען החינוך העצמאי.

נפטר בשנת תשל"ט, באמצע סעודת שבע ברכות של תלמיד, דקות ספורות לאחר שסיים את נאומו לכבוד החתן. ארונו הועלה לארץ ישראל והוא נקבר בהר הזיתים בירושלים.

לאחר פטירתו יצאה סדרת ספריו "אור גדליהו" - על התורה, על מסכתות הש"ס וכן שיחות מוסר, שנערכו מתוך שיעוריו ושיחותיו בישיבה.

## משפחתו
* בנו הבכור, הרב יצחק מאיר שור רב קהילת 'יוצאי תורה ודעת' - מחבר הספר "מגדל אור" על תולדות חייו (נפטר תשפ"ב 2021).
*בנו, הרב רפאל שור - רב בית המדרש "תפארת גדליהו" (הקרוי על שמו) ומחבר סדרת ספרי "משנת הלוי" על הש"ס
*בנו, הרב ישראל שמחה שור - ראש ישיבת אור שמח בארצות הברית עורך ראשי בש"ס שוטנשטיין
*בנו, הרב אברהם שור - רב בית מדרש נזר גדליהו, מחבר הספרים "אורות אמונה", "הרחב דבר", "לקח ולבוב" ועוד
**בנו הרב גדליה שור, חוזר השמועס"ן של ראש ישיבת שפת אמת הגה"ח ר' שאול אלתר.

* חתנו, הרב משה זילברברג, נכדו של רבה של פיטסבורג הרב אברהם בנימין זילברברג ומחבר הספרים "זיכרון צבי מאיר" ובעבר ר"מ בישיבת בית מדרש עליון.
** בנו הרב צבי מאיר זילברברג.
** בנו הרב אברהם בנימין זילברברג מאשדוד ראש ישיבת גור.
*חתנו, הרב שלמה ישראל פרישווסר, רב בית המדרש סאסוב בלונדון, מחבר הספר שפתי שלמה על התורה.
* חתנו, הרב יהושע העשיל הרשברג, מחבר הספר .
* חתנו, הרב יעקב פרץ בלומינג, תושב בורו פארק, מחבר סדרת ספרי 'רמב"ם הערוך'.

*אחיו, הרב יעקב שור, מנהיג קהילת המלאכים בארצות הברית.
*נכדו, הרב חיים יהושע שור, נישא לבתו של האדמו"ר מגור הרב יעקב אריה אלתר.

*בן דודו, הרב גדליה פלדר.

## ספריו
* סדרת **אור גדליהו** על התורה, הש"ס, שיחות מוסר

## לקריאה נוספת
* אהרן סורסקי, **מרביצי תורה מעולם החסידות**, חלק ח, בני ברק, תשמ"ט, עמ' רלח-רנב.
* יצחק מאיר שור, **מגדל אור**, פרקים במסכת חייו ופועלו של הרב גדליה שור, 2002

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
*  הרב אפרים זלמן גלינסקי, עומקה של מחשבה - פרק 9: ה"גשר" בין עולם הישיבות למחשבה החסידית, יוטיוב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:ראשי ישיבת תורה ודעת
קטגוריה:פעילי אגודת ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת סלוצק-קלצק
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורה ודעת
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1979
יעל מבקרת בקולנוע

**יעל מבקרת בקולנוע** הוא אתר ביקורת קולנוע עצמאי חלוצי בעברית, שנפתח ב-1998 ופעל במשך עשור עד 2008. זהו ככל הנראה אתר ביקורת הקולנוע הראשון בעברית שקם באינטרנט.
## היסטוריה
את האתר פתחה כתחביב יעל, סטודנטית לפסיכולוגיה, יחד עם בן זוגה, אורן איזמירלי, סטודנט למחשבים. הרעיון עלה בעקבות המיומנות שרכש איזמירלי בבניית אתרים, ובעקבות כישרון הכתיבה של יעל. לפי ראיון עימה, העידה כי לאיזמירלי "היה יותר חזון ממני".

הביקורות באתר נשאו נימה אישית מאוד. האתר היווה למעשה שילוב של בלוג עם אתר ביקורות סרטים, וכלל גם חוויות אישיות של הכותבים (בעיקר יעל). בתחילה הוצגה יעל באתר כ"סטודנטית בת 24", אך בעקבות בעיות תצוגה בהתאמה לטקסט שנכתב מימין לשמאל הוצג שמה לעיתים כ"סטודנטית בת 42", ועל כן קראו לה קוראי האתר בכינוי "הסטודנטית הנצחית".

בשנת 2002 החלה לתחזק את האתר אחותה של יעל, קרן, שכתבה לפני כן את מדור "בלחיצת עכבר" בעכבר העיר בחיפה, אך שם האתר נותר בעינו. לאורך השנים נוספו לאתר מדורים חדשים כמו: כוכבי האתר, מאמרים, ביקורת בתי-קולנוע, פורום ועוד.

ב-20 ביולי 2008 הפסיק האתר את פעילותו, אך התכנים שהועלו אליו עדיין זמינים לקריאה ברשת. בסך הכול נכתבו בו לאורך השנים מאות ביקורות, בידי כותבים שונים.

"יעל מבקרת בקולנוע" היה האתר הראשון בעברית שהוקדש לביקורות קולנוע. עוד לפני פתיחתו פורסמו באינטרנט ביקורות קולנוע בעברית, אך במדורים ולא באתר ייעודי.

## ראו גם
* ספר הקולנוע הישראלי
* סרט (אתר אינטרנט)
* עין הדג

## קישורים חיצוניים

* דורון פישלר, יעל מבקרת נפרדת, באתר עין הדג, 24 ביוני 2008
* 
*   

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי קולנוע ישראליים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-1998
קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים שנסגרו
קהילה קדושה יאנינה

**קהילה קדושה יאנינה** (באנגלית: **Kehila Kedosha Janina**) הוא בית כנסת הנמצא ברחוב ברום (Broome) 280 בין רחובות אלן (Allen) ואלדרידג' (Eldridge) בלואר איסט סייד במנהטן ניו יורק. הוא נבנה בשנים 1925–1927 ותוכנן על ידי סידני דאוב. הוא בית הכנסת היחיד בחצי הכדור המערבי שיש בו מנהגים מנוסח הרומניוטים השונה גם מנוסח אשכנז וגם מנוסח הספרדים.

הבניין נוסף לרשימה הלאומית של מקומות היסטוריים ב-30 בנובמבר 1999 וצוין כנקודת ציון של העיר ניו יורק ב-11 במאי 2004. הוא עבר שיקום נרחב ב-2006.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|250px|הכיתוב בעברית על קיר בית הכנסת
לבית הכנסת קהילה קדושה יאנינה יש ייחוד בהיותו בית הכנסת הרומניוטי היחיד בחצי הכדור המערבי. הקהילה נוסדה ב-1906 על ידי מהגרים מיהודי יוון מיואנינה, אבל בית הכנסת לא הוקם עד 1927. השנים מאז ועד מלחמת העולם השנייה היו שנים של שפע לקהילה הרומניוטית בלואר איסט סייד. בבית הכנסת כיהנו שלושה רבנים ובימים הנוראים היה בית הכנסת מלא מפה לפה. אחרי מלחמת העולם השנייה עבר חלק גדול מבני הקהילה לרבעים אחרים וחלקים אחרים של מנהטן כולל הרלם, הברונקס וברוקלין. קהילות אלה כבר אינן פעילות היום. אף על פי שהקהילה התמעטה באופן קבוע מאז ימי הזוהר שלה לפני המלחמה הרי עדיין מתקיימות תפילות בבית הכנסת בשבתות ובחגים. אף על פי שיש לבית הכנסת רשימת תפוצה של 3,000 אנשים, לעיתים קרובות חסרים אנשים למניין בתפילות השבת. סיורים מודרכים מתקיימים בכל יום ראשון למבקרים. לקהילת יאנינה יש חלקה בבית העלמין בוולווד (Wellwood). שם יש גם מצבת זיכרון ליהודי יאנינה שנספו בשואה.

## תוכנית הבניין
המבנה של קהילה קדושה יאנינה שונה במקצת מהרגיל עבור בתי כנסת רומניוטים בכך שהוא בנוי מצפון לדרום כשארון הקודש נמצא בדרום. (רוב בתי הכנסת הרומניוטים בנויים ממזרח למערב). הבימה היא במרכז (ברוב בתי הכנסת הרומניוטים הבימה היא בקיר המערבי) חדר המדרגות לעזרת הנשים הוא פנימי.

## בתרבות הפופולרית
נעשה סרט דוקומנטרי על בית הכנסת והקהילה "היוונים האחרונים ברחוב ברום" (the Last Greeks on Broome Street). הסרט בוים, נכתב וסופר על ידי אד אשכנזי שהסבים שלו היו ממייסדי הקהילה.

## קישורים חיצוניים

* 

* Kehila Kedosha Janina Modiya (Jews/Media/Religion)
* Kehila Kedosha Janina: The Last Greek Synagogue Documentary produced by The City Concealed


## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: בתי כנסת
קטגוריה:מנהטן: מבנים
קטגוריה:ארצות הברית: אתרים הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים
קטגוריה:לואר איסט סייד
גווירצטרמינר

שמאל|ממוזער|250px|אשכול ענבי גווירצטרמינר
**גֶווירְצְטְרָמינֶר** (נכתב לעיתים **גוורצטרמינר** או בקיצור **גוורץ**; בגרמנית: **Gewürztraminer**) הוא זן ענבים המשמש לייצור יין לבן. מקורו של הזן הוא ככל הנראה מנפת דרום טירול דוברת-הגרמנית שבצפון איטליה.

מקור שמו של הזן הוא בשם הגרמני של העיירה האיטלקית טרמנו  (בגרמנית: Tramin an der Weinstraße; באיטלקית: Termeno sulla strada del vin) הנמצאת בצפון איטליה, במחוז טרנטינו-אלטו אדיג'ה ו"גווירץ" פירושו ארומטי או מתובל.

זן הגווירצטרמינר הוא מוטציה ארומטית של זן הסאבנין רוז ומכונה גם סאבנין רוז ארומטי. הזן נוצר במאה ה-19 בחבל אלזס שבצרפת ומשם הוא נדד לגרמניה ולאוסטריה. כאשר גם הסאבנין רוז וגם הגווירצטרמינר כונו שם בשם טרמינר, הדבר יצר בלבול בין שני זנים אלו.

הזן מהווה 20% מהכרמים באלזס (25,000 דונם), ועד שנות התשעים גדל רק שם. במהלך שנות התשעים החלו לגדל את הזן גם מחוץ לאלזס בעיקר בגרמניה (7,000 דונם), באוסטריה (5,000 דונם) ובאיטליה (2,000 דונם). הזן גדל גם מחוץ לאירופה בארצות הברית (25,000 דונם), באוסטרליה (6,000 דונם) ובדרום אפריקה (3,000 דונם). בישראל מגדלים את הזן בעיקר ברמת הגולן בו תנאים דומים לתנאי הגידול של הזן באלזס.

הגווירצטרמינר הוא גפן חזק אך אשכולותיו נוטים להתנתק מהגפן והוא רגיש מאוד למחסור בכלורופיל וליובש אך עמיד מפני קור. עליו קטנים וכך גם האשכולות שבצבע זהוב. החולשה הפיזית של הגפן מפוצה ברמת סוכרים גבוהה בענביו.

היין שנוצר מענביו של הגווירצטרמינר עשיר בסוכר ובעל טעמים ארומטיים הדומים לוורד ולליצ'י. בדרך כלל מייצרים מזן זה יין לבן חצי יבש (מכונה: יין גוורץ).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זני ענבים
קטגוריה:אלזס
קטגוריה:מילים וביטויים בגרמנית
מכתש קלאופטרה

**מכתש קלאופטרה** הוא מכתש פגיעה בעל טבעת כפולה ובקוטר 105 ק"מ, על כוכב הלכת נוגה. המכתש נקרא על שם מלכת מצרים העתיקה המפורסמת קלאופטרה.

המכתש ממוקם ברכס ההרים אישתאר טרה הרכס הגבוה ביותר בנוגה, בסמוך להרי מקסוול, בקואורדינטות 65.90 צפון ו-7.00 מזרח. המכתש הוא מאפיין נוף בולט ויחודי בסביבתו ונוצר ככל הנראה בעקבות פגיעת מטאוריט על פני ההר בסמוך למורדות הדרום מערביים.

בהתבסס על צילומים ראשונים של הגשושיות ונרה 15 וונרה 16 מכתש קלאופטרה נחשב בעבר קלדרה וולקנית. סריקות מכ"ם ברזולוציה גבוהה שנעשו על ידי הגשושית מגלן הראו כי זהו מכתש פגיעה בעל אגן פנימי וחיצוני, ופני שטח מחוספסים מסדרה של פגיעות כתוצאת מהעפת סלעים עם הפגיעה.

צילומי המכ"ם ממגלן מציגים את אזור הרצפה המרכזית שמופיע כהה, עקב כיסויו באבק דק המחזיר רק מעט קרינה במכ"ם. מעבר לטבעת הפנימית של המכתש, קיים כיסוי אפל של חומר פליטה, המייצג שכבות חלקות יותר יחסית. כיוון שהן מחזירות מכ"ם טוב יותר, האזור נראה בהיר יותר. שטחי הפריפריה של המכתש מאופיינים בתנאי שטח קשים וניתן לראות בהם מה שנראה כזרימה דמוית לבה כנראה מהתכת פני השטח בעת פגיעת המטאוריט שיצר את המכתש לפני כ-300 מיליון שנים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מכתשי פגיעה על נוגה
קטגוריה:קלאופטרה השביעית
הררו

ממוזער|200x200px|שלוש נשים מקבוצת ההררו לבושות בסגנון הנפוץ בקבוצה
ה**הררו** היא קבוצה אתנית, המהווה חלק מאומת הבנטו המתגוררת באפריקה הדרומית, מרביתה בנמיביה ומיעוטה בבוצואנה ואנגולה. על הקבוצה נמנים כ-250,000 בני אדם, הקבוצה מדברת את שפת ההררו, שהיא חלק משפות בנטו. הקבוצה מתייחדת גם בסגנון לבוש המושפע מהתקופה הוויקטוריאנית ומן המתיישבים הגרמנים שחיו באזור במהלך המאה ה-19.

## תיאור כללי
בשונה ממרבית הבנטו היושבים בכפרים חקלאיים ומעבדים את אדמתם, ההררו הם רועים, אומנות אותה רכשו ככל הנראה – יחד עם הבקר המבוית – ממזרח אפריקה. כך גם החליבה ואורח החיים נלמד, על פי עדויות לשוניות שונות, מעמים כושיתיים.

לעיתים המונח הררו כולל בתוכו גם קבוצות אתניות כמו ההימבה, הקרובים אליהם מבחינה לשונית ואורח החיים וכן שבטים אחרים.

## היסטוריה
ההררו היגרו אל האזורים שבהם הם מתגוררים כעת בראשית המאה ה-17 ובמהלך המאה שלאחריה. עם הזמן, החל סכסוך מתמשך ביניהם לבין שבטים אחרים שנמשך לאורך מרבית המאה ה-19. עם כניסת סוחרים גרמנים אל האזור, נרכשו אדמות מן ההררו ומושבות נוסדו על ידי המתיישבים, דבר שהוביל לקולוניאליזם גרמני באזור, תחת השם דרום-מערב אפריקה הגרמנית.

סכסוכים רבים נוצרו בין ההררו והמתיישבים הגרמנים, בעיקר על גישה לאדמות ומקורות מים, אך גם על אפליה קבועה נגד ההררו מצד המתיישבים הגרמנים. סדרת קרבות בשם **מלחמות ההררו** פרצו בראשית המאה ה-20, שהובילו לרצח העם של ההררו והנאמה. מעשי האיבה הסתיימו רק עם כיבוש האזור על ידי כוחות בריטיים מדרום אפריקה במהלך מלחמת העולם הראשונה.

ב-16 באוגוסט 2004, התנצלה ממשלת גרמניה באופן רשמי על פעולותיה בנמיביה, ובשנת 2021 הודתה גרמניה רשמית ברצח העם והודיעה כי תעניק פיצוי כספי של 1.1 מיליארד אירו שיועברו לנמיביה לצורכי פיתוח.

הסרט "Tjiraa" שצולם בשנת 2012 מתאר את ההתנגשות של התרבות המסורתית של הררו עם החיים המודרניים של אנשים שחזרו מאירופה ליישוב המקומי. הסרט צולם בשפת הררו בתמיכת הקרן המקומי והוקרן בפסטיבל לקולנוע בארצות הברית.

## קבוצות ההררו
הקבוצה מתחלקת לתתי-קבוצות, שהגדולה והמרכזית שבהם נמצאת במרכז נמיביה. קבוצה זו הושפעה רבות מן התרבות המערבית, בייחוד מן התרבות הגרמנית בעקבות המתיישבים הגרמנים שפעלו באזור. הדבר מתבטא, בין השאר, בתכשיטים ובלבוש ובאורח חיים המושפע מסגנון החיים הקולוניאלי. אך קבוצות אחרות שמרו על אורח חייהם וסגנון לבוש הדומה יותר לאורח חייהם קודם להתיישבות האדם הלבן באזור, אם כי השפעת ההתיישבות הגרמנית מורגשת במידה מסוימת בכל חלקי האוכלוסייה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות אתניות
קטגוריה:עמי אפריקה
ניקולאי אוזרוב

**ניקולאי אוזרוב** (ברוסית: **Никола́й Никола́евич О́зеров**; 11 בדצמבר 1922, מוסקבה - 2 ביוני 1997, מוסקבה) היה ספורטאי, שחקן ושדרן ספורט סובייטי. במשך עשרות שנים הוא היה הפרשן הראשי של הטלוויזיה הסובייטית. על פעילות זו הוא זכה לפופולריות כלל ארצית.

ניקולאי אוזרוב נולד במוסקבה למשפחת זמר אופרה בתיאטרון בולשוי. אחיו היה במאי קולנוע. המשפחה התגוררה בדירה שהייתה שייכת לתיאטרון. 

ניקולאי היה ספורטאי מצטיין בשנת 1934 היה אלוף העיר בטניס לגילו. בשנים 1944–1957 הוא זכה 24 פעמים בתואר אלוף ברית המועצות בטניס בתחרות אישית, תחרות זוגות גברים וזוגות מעורבים.

בשנת 1941 ניקולאי אוזרוב התחיל ללמוד באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון במוסקבה וסיים אותה שנת 1946. לאחר סיום הלימודים אוזרוב התקבל להרכב של התיאטרון האמנותי של מוסקבה ושיחק על הבמת התיאטרון מספר שנים.

ב-29 באוגוסט 1950 אוזרוב לראשונה שידר פרשנות ממשחק כדורגל ברדיו הסובייטי. הוא עבר לתחום זה ובשנים 1950–1988 היה שדרן ספורט של רדיו וטלוויזיה. במהלך הקריירה הוא שידר מ-15 משחקים אולימפיים, 30 אליפויות עולם בהוקי קרח, 8 אליפויות עולם בכדורגל ועשרות תחרויות נוספות. בסך כול הוא שידר מ-49 מדינות בעולם.

בנוסף לכך אוזרוב הצטלם בסרטי קולנוע, בדרך כלל בתפקיד שדרן ספורט.

על פעילותו ושידוריו ברדיו ובטלוויזיה הוענקו לאוזרוב מספר עיטורים ובשנת 1982 הוא קיבל את פרס ברית המועצות.

בתחילת שנות ה-90 אוזרוב חלה ועבר מספר ניתוחים. הוא נפטר בשנת 1997.

## קישורים חיצוניים

*  קורות חיים מפורטים
* 

קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:ספורטאים סובייטים
קטגוריה:טניסאים רוסים
קטגוריה:שחקני תיאטרון רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:מעוטרי המסדר האולימפי
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1922
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1997
אוטו פון אמיך

**אלברט תיאודור אוטו פון אמיך** (בגרמנית: **Albert Theodor Otto Emmich**; 4 באוגוסט 1848 – 22 בדצמבר 1915) היה איש צבא פרוסי-גרמני שנטל חלק מכריע בקרב לייז', הראשון שבקרבות מלחמת העולם הראשונה.

## ביוגרפיה
### קריירה מוקדמת
פון אמיך התגייס לצבא הפרוסי ב-1866, ונלחם בשורותיו במלחמת צרפת–פרוסיה. לאחר מכן מילא פון אמיך בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1901 מונה למפקד הבריגדה ה-31, בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-10, ובשנת 1909 מונה למפקד הקורפוס ה-10.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ המלחמה היה פון אמיך מפקד הקורפוס ה-10 שהיה חלק מהארמייה השנייה. ב-4 באוגוסט 1914 פלשה גרמניה אל בלגיה הנייטרלית, ובמטרה לקצר את הדרך לצרפת חיילי צבא הקיסרות הגרמנית פלשו אל העיר לייז' השוכנת על הגבול עם גרמניה. פון אמיך פיקד על ארמיית המז - כוח מיוחד שיועד לכבוש את ביצורי לייז' יחד עם אריך לודנדורף. מול 59,800 החיילים הגרמנים של אמיך עמדו 36,000 חיילים בלגים בפיקודו של הגנרל ז'ראר למאן, תוך 13 ימים נפלה העיר לייז' בידי הגרמנים. לאחר הכישלון בקרב על המארן השתתף פון אמיך במלחמת החפירות בחזית המערבית. באפריל 1915 הועבר פון אמיך לחזית המזרחית, והשתתף שם במתקפת גורליצה-טרנוב.

פון אמיך מת ב-22 בדצמבר 1915 בהנובר בגיל 67 בזמן שניצחונה של גרמניה עוד נראה מובטח.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא פרוסים
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי אות מסדר העיט האדום
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:גרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה
קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1848
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1915
שרקרק ירוק

**שְׁרַקְרַק יָרוֹק** (שם מדעי: *Merops persicus*) הוא מין ממשפחת השרקרקיים.

## תפוצה
שרקרק ירוק מקנן בעיקר בצפון אפריקה, מהרי האטלס עד לדלתת הנילוס, מדרום טורקיה עד למפרץ הפרסי ומהים הכספי ועד אפגניסטן והודו. מחוץ לעונת הקינון השרקרק הירוק נוהג לנדוד למרחקים ארוכים למרכז ודרום אפריקה לרוב בקבוצות קטנות, ולעיתים בגדולות. הנדידה מתבצעת לרוב בשעות היום.

מרחב מחייתו של השרקרק הירוק הוא באזורים מדבריים ומדבריים למחצה, בערבות עם עצים פזורים, עמקים, נאות מדבר ואזורים הקרובים למים.

בישראל, השרקרק הירוק נחשב למין עוף חולף נדיר שאוכלוסייתו במצב רגישות גבוהה. השרקרק נצפה בתקופות הנדידה - בעיקר בעונת הסתיו, בין החודשים יולי לאוקטובר, וגם במספרים קטנים בנדידת האביב בין מרץ למאי. בשנות ה-50 דגר לאורך הירדן מים המלח ועד לעמק בית שאן במושבות קטנות. כיום דוגר במספרים קטנים בישראל.

## מבנה גוף והתנהגות
[250px|ממוזער|שמאל|שרקרק ירוק ב[ערב הסעודית, 1992]]
השרקרק הירוק גדול מעט מהשרקרק המצוי. אורכו 31 ס"מ, אברות זנבו המרכזיות דקות וארוכות אשר מוסיפות לו עוד 7 ס"מ, ומשקלו נע בין 38-56 גרם. מוטת כנפיו היא כ-49 ס"מ. הוא נחשב לשרקרק גדול, רזה, ורובו צבוע בגווני ירוק. כנפיו ארוכות, לחייו ומצחו תכולים, גרונו ערמוני-כתום, ותחתית כנפיו בצבע ערמוני. גרונו חסר את הפס השחור האופייני לשרקרק המצוי ולשרקרק הגמדי. הנקבה דומה לזכר אבל אברות זנבה המרכזיות קצרות משלו. 

ניזון בדומה לשרקרק מצוי. מזונו העיקרי - דבורים, ומכאן שמו האנגלי - **Blue-cheeked Bee-eater**. נוהג לאכול מגוון של חרקים מעופפים כגון: צרעות, נמלים מעופפות, טרמיטים, שפיריות, חיפושית, ציקדות, פרפרים ועשים. את רוב טרפו הוא לוכד באוויר. כאשר הוא תופס טרף גדול, הוא לוקח אותו לטיפול על ענף של עץ. לעיתים צד את טרפו על הקרקע.

אורח חייו דומה לזה של השרקרק המצוי. בתקופת הקינון נוהג לקנן ביחידות ולעיתים בקבוצות קטנות. הביצים מוטלות בחודשים מרץ - יוני. הקן נבנה ביחידות ולעיתים בקבוצות. לפעמים מקנן במושבותיהם של השרקרקים הירוקים שרקרק מצוי. הקן נבנה בתוך מחילה שאורכה 1-3 מטרים (תלוי בדחיסות העפר), בגדות תעלות השקיה, קיר נמוך של אדמה דחוסה, בקרקע מוגבהת לצידי דרכים וכדומה. המחילה מוטה כלפי מטה בזווית של 20 מעלות. קוטרו של פתח הכניסה הוא כ-8 ס"מ. אורך תא ההטלה בין 15-20 ס"מ וגובהו 12 ס"מ. בהטלה אחת מוטלים 4 עד 8 ביצים. הדגירה מתבצעת במשך היום על ידי שני ההורים ובלילה על ידי הנקבה. הדגירה נמשכת בין 23 ל-26 ימים.

## גלריה

קובץ:NovitatesZoologicae18 Pl09.png|איור של שרקרק ירוק, למעלה במראהו הרגיל, באמצע (רק הראש) בעונת האביב, ובתחתית בעונת החורף
קובץ:File-Merops persicus; Baikonur 006.jpg|שרקרקים ירוקים בבייקונור, קזחסטן
קובץ:Bee-eater Courtship (7364348244).jpg|זוג שרקרקים ירוקים בגורגאון, הודו
קובץ:File-Merops persicus; Baikonur 005.jpg|שרקרק ירוק בתעופה
קובץ:Merops persicus MHNT ZOO 2010 11 161 Arys Kazakhstan.jpg|ביצי שרקרק ירוק


## קישורים חיצוניים

* Birds of Israel - Blue cheeked Bee eater - שרקרק ירוק, באתר YouTube

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
קטגוריה:שרקרקיים
קטגוריה:ארץ ישראל: שרקרקיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1773
קטגוריה:ג'יבוטי: עופות
ניקולאי גיזיס

**ניקולאי לָזָרֵבִיץ' גִיזִיס** (ברוסית: **Николай Лазаревич Гизис**; 23 בנובמבר 1916 - 18 ביולי 1987) היה יהודי סובייטי שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
גיזיס נולד בשם **נחמן** בעיירה מז'יבוז' למשפחת פועלים יהודים. הוא סיים ארבע שנים של בית ספר ועבד כפועל בקולחוז העיירה.

גויס לצבא האדום ב-1937 ליחידת מרגמות, והשתתף לראשונה בקרבות ביוני 1941 ובספטמבר אותה השנה השתתף בקרבות הגנה על הומל. בחורף לקחה יחידתו חלק בקרב על מוסקבה ובקיץ הועבר להגן על סטלינגרד. נפצע בהתקפת נגד של הסובייטים ב-23 בנובמבר 1942. לאחר שחזר מבית החולים הוא מונה למפקד ברגימנט המרגמות מס' 224, שם המשיך לשרת עד סוף המלחמה.

במהלך קרב קורסק על סמך ידיעותיו חוסלו עשרות מוקדי ירי ומרגמות ועל פועלו עוטר במדליית העוז. בהמשך השתתף בשחרור נפת אוריול והמחוזות המזרחיים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. באוגוסט 1943 במהלך צליחת נהר דסנה נפגע בצידו המערבי. לאחר חזרתו מבית חולים בפברואר 1944 צלח את נהר דנייפר על קרח בסמוך לעיר רוגצ'וב. בהמשך אותה השנה שחרר עם יחידתו את הרפובליקה הבלארוסית.

באוגוסט 1944 בהגעת הכוחות לנהר ויסלה חצה אותו באזור פולאווי יחד עם שני אנשי קשר, ובמהלך מתקפה בה חיסל שני לוחמים ותפס שניים נוספים בשבי זיהה שתי יחידות מרגמות ושלוש נקודות אש שנוטרלו. על כך קיבל עיטור התהילה מדרגה השלישית.

את עיטור התהילה מדרגה שנייה קיבל על כיתור יחידה גרמנית גדולה במהלך ינואר-פברואר 1945 במהלך מבצע מתקפה ורשה-פוזנן שבו זיהה יחידות אש ומרגמות רבות ובעצמו חיסל ברימונים עמדת מכונת ירייה מבוצרת ב-14 בפברואר.

במהלך הקרב על ברלין ב-16 באפריל סמוך לעיירת לבוס הקרובה לפרנקפורט על האודר קידם את היחידות בכ-3 קילומטרים במידע שהשיג על נקודות האש. זיהה שש נקודות כאלו ותותח נגד טנקים, נפגע והסכים להתפנות רק לאחר התקדמות חייל הרגלים. על פעולה זו, גיזיס עוטר בעיטור התהילה מדרגה ראשונה.

שוחרר מן השירות ב-1945 וחזר לעיר פרוסקורוב. בהמשך עבד כמנהל בתי מלאכה לציירי הרפובליקה האוקראינית בנפה, היה סגן מנהל פארק התרבות בעיר והקים בית ציירים בעיר חמלניצקי.

ב-1970 היה בין הראשונים שקיבל אות 25 השנים הניצחון במלחמת העולם השנייה ישירות ממרשל אנדריי גרצ'קו.

נפטר ב-18 ביולי 1987 מאירוע לב. נקבר בשדרת התהילה בעיר.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור התהילה
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב סטלינגרד
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב קורסק
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1916
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1987
סיודד גואיאנה

**סיודד גואיאנה** (בספרדית: **Ciudad Guayana**) היא העיר הגדולה ביותר במדינת בוליבר בוונצואלה ומבין הגדולות במדינה. העיר נמצאת על הגדה הדרומית של נהר אורינוקו, היכן שנהר קרוני נשפך אליו, ומתגוררים בה כמיליון איש.

## היסטוריה
הראשון שחקר את האזור היה דייגו דה אורדס הספרדי ב-1531. בהמשך המאה ה-16 נוסדה סנטו טומה דה גואיאנה במקום בו נמצאת סיודד גואיאנה היום. העיר הועברה מספר פעמים במאות שלאחר מכן כתוצאה מתקיפות של שודדי ים שהחריבו אותה כל פעם. בסופו של דבר התבססה העיר ב-1764 ושמה הפך לאנגוסטורה (בימינו סיודד בוליבר).

העיר המודרנית היא עיר מתוכננת שתוכננה בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי התאגיד הוונצואלי של גואיאנה (Corporación Venezolana de Guayana) בעזרת מתכנני ערים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ואוניברסיטת הרווארד. תאריך הייסוד הרשמי הוא ב-2 ביולי 1961. העיר מורכבת מעיירה קטנה שהייתה באזור בשם סן פליקס, בימינו בצידה המזרחי של העיר, ומחלק חדש בצד המערבי - פוארטו אורדס, על שמו של דייגו דה אורדס.

## כלכלה
העיר היא מרכז כלכלי חשוב באזור. קיימת בה תעשיית ברזל גדולה במסגרתה יש לתאגידים רבים משרדים בעיר.

בקרבת העיר נמצאים סכר גורי, סכר קרואצ'י וסכר מקגואה, הממוקמים לאורך נהר קארוני, ומשרתים מספר תחנות כוח הידרואלקטריות גדולות.

## חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית אנדרס בייו ואוניברסיטת יובל המאתיים של ארגואה.

## תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי מנואל קרלוס פיאר גואיאנה משרת את העיר והוא השישי בעומסו בוונצואלה.

בקרבת העיר נמצא גשר אורינוקיה, אחד הגשרים הגדולים במדינה אשר חוצה את נהר האורינוקו ומקשר את העיר למדינות מונגס ואנסואטגי השכנות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ונצואלה: ערים
קטגוריה:אמריקה הדרומית: ערים מתוכננות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1724
מרקוס פרסון

**מרקוס אלכסיי "נוטץ" פרסון** (באנגלית: **Markus Alexej "Notch" Persson**; נולד ב-1 ביוני 1979) הוא מפתח משחקי מחשב שוודי. פרסון מוכר בעיקר בשל ייסוד Mojang אשר פיתחה את משחק המחשב הפופולרי Minecraft. את החברה הקים פרסון בשביל לפתח בצורה מסודרת את Minecraft אשר צבר פופולריות רבה מאז גרסת הדמו שלו. ב-2011, עם ההשקה הרשמית של Minecraft, העביר פרסון את סמכות פיתוח המשחק לשותפו ינס ברגנסטן.

## ביוגרפיה
מרקוס פרסון נולד ב-1 ביוני 1979 בסטוקהולם שבשוודיה לאמא פינית ולאב שוודי. במשך שבע השנים הראשונות לחייו התגורר פרסון בעיר השוודית אדסבין. עוד בילדותו התעניין בממשקי משחקי המחשב וכך להגיע לפיתוח משחקי מחשב. ב-2005 החל לעבוד כמפתח משחקי מחשב לראשונה בחייו באופן מקצועי, עבור חברת קינג, אך ב-2009 פרש מעבודתו על מנת להתרכז בפיתוח Minecraft. ב-17 במאי 2009 הוציא את הגרסה הראשונה למשחק שנקראת "הגרסה הקלאסית" והייתה תוכנה חינמית, לאחר יציאת הגרסה הראשונה למשחק הוא החל לצבור פופולריות. בשלהי 2010 שכר פרסון מספר עובדים והקים את Mojang. בספטמבר של אותה שנה הכריז על גרסת בטא למשחק. ב-18 בנובמבר 2011 הוציא לאור את הגרסה הרשמית של המשחק, וב-1 בדצמבר 2011 העביר את ניהול פיתוח המשחק לינס ברגנסטן. ב-28 בפברואר 2014 החל לעבוד יחד עם "חטיבת ההנפשה של האחים וורנר" ו-Mojang על סרט לא מונפש באורך מלא שיבוסס על המשחק Minecraft.

### חיים אישיים
ב-13 באוגוסט 2011 נשא לאישה את אלין זאטרסטרנד, הידועה גם בכינוי "Ez" בקהילת Minecraft. ב-15 באוגוסט 2012 הודיע פרסון בטוויטר כי הוא נפרד מזאטרסטראנד וכעת הוא לבד. מאז פרידתו מזאטרסטרנד לא נישא ולא הודיע על מערכת יחסים חדשה.

#### דעותיו
פרסון חבר במפלגת הפיראטים של שוודיה. הוא הצהיר כמה וכמה פעמים כי הוא אתאיסט, ב-2011 הוא דיבר על השקפותיו הדתיות והתאולוגיות. במאי 2012 כינה בטוויטר שלו את חברת המשחקים EA "חבורה של ציניקנים ארורים" בעקבות חבילת משחקי האינדי שהוציאה החברה, רבים יצאו נגדו על האמירה וקראו להחרימו אך היו כמה שתמכו בדעתו. ב-19 בדצמבר 2012 תרם לקרן החזית האלקטרונית 250,000 דולר לפרויקט החדשנות של הקרן להגנה על EFF.

פרסון מגדיר עצמו כאנטי-פמיניסט. ב-2017, על רקע פרשת גיימרגייט, פרסם פרסון פוסט בחשבון הטוויטר שלו בו טען שתופעת הפמיניזם היא "מחלה חברתית" וכינה את מפתחת משחקי הווידאו זואי קווין בתואר "זונה". בהזדמנות אחרת קרא פרסון לארגן "מצעד גאווה הטרוסקסואלי" כתגובת-נגד למצעדי הגאווה הלהט"ביים.

פרסון הביע תמיכה בתאוריות הקשר על פיצהגייט ועל QAnon בין השנים 2017-2019. כמו כן, בתגובה למם פרו-טרנסג'נדרי שפורסם בטוויטר ב-2019, טען פרסון כי הטרנסג'נדריות היא מחלת נפש, ביקר את החברה על כך שלדעתו היא מנרמלת אותה במקום לתייג את הטרנסג'נדרים כחולי נפש, ואף טען כי ממשלת שוודיה קונסת אנשים על שימוש בכינויי גוף לא נכונים כלפי הזולת.

בתגובה, הסירה מיקרוסופט (שקנתה את Mojang ב-2014) את שמו של פרסון מהקרדיטים של המשחק החל מגרסת Java Edition 19w13a וסרבה להזמין אותו לכנס חגיגות ה-10 שנים למשחק. דובר מיקרוסופט הצהיר כי דעותיו של פרסון "אינן משקפות את הדעות של מיקרוסופט או של Mojang".

## קישורים חיצוניים

* הביוגרפיה של מרקוס פרסון

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:מתכנתים שוודים
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א: אישים
קטגוריה:שוודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:מעצבי משחקים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1979
מונטנגרו במשחקים הפאראלימפיים

**[[מונטנגרו]]** השתתפה לראשונה ב בבייג'ינג (2008), כשנתיים לאחר שהכריזה על עצמאותה. עד אז, השתתפו הספורטאים המונטנגרים במשחקים כחלק מהמשלחת היוגוסלבית (וב, כחלק ממשלחת סרביה ומונטנגרו) במשחקי החורף לא נטלה מונטנגרו חלק מעולם.

המשלחות הפאראלימפיות אותן שלחו המונטנגרים למשחקים היו משלחות קטנות. ב זכתה פיליפ רדוביץ' במדליה הראשונה של מונטנגרו, בטניס שולחן.

## ראו גם
* מונטנגרו במשחקים האולימפיים
* מונטנגרו במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים
* מונטנגרו באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:מונטנגרו: ספורט
בית יוסף באו

ממוזער|300x300 פיקסלים|מכונת האנימציה
**בית יוסף באו** הוא מוזיאון בתל אביב. בעבר שימש המקום כסטודיו של יוסף באו, גרפיקאי, בלשן וסופר, ומחלוצי האנימטורים בישראל. המוזיאון ממוקם ברחוב ברדיצ'בסקי 9 בתל אביב.

## היסטוריה
בשנות ה-50 פתח באו את הסטודיו שלו. הוא עסק שם בהפקת פרסומות וסרטי אנימציה וביצירת כותרות לסרטים מהתקופה. 

לאחר מותו, בנותיו הפכו את המקום למוזיאון שנועד לספר את סיפור חייו: מימי השואה, דרך פעילותו במוסד, שנות ראשית המדינה, ועד סופו. 

בבית מוצגות עבודותיו הגרפיות המגוונות, סרטיו, מכשירים שהוא בנה, ומכלול יצירתו הספרותיות.

ב-2023 נבחר על ידי אתר התיירות "TripAdvisor", כחלק מהאטרקציות החשובות בעולם.

המוזיאון נמצא בסכנת סגירה בשל בעיות כלכליות..

## תמונות

קובץ:Joseph Bau House Museum 01.jpg|שולחנו של יוסף באו, שליווה אותו מהיותו סטודנט בן 18 בפולין, ומשנכבשה עבר איתו את השואה ועלה עימו לארץ, עליו המשיך ליצור בכל חייו בתל אביב
קובץ:Joseph Bau House Museum 03.jpg|כלי העבודה של יוסף באו
קובץ:Joseph Bau House Museum 06.jpg|דיוקנו של באו


## לקריאה נוספת
* נירית שלו-כליפא, מוזיאון יוסף באו, **מטמוני הארץ**, הוצאת מפה, 2006, עמ' 182–183

## קישורים חיצוניים

* 
* המוזיאון, באתר משרד החינוך
*סיפור חייו ויצירתו של יוסף באו על גבי ציר זמן של סיפור מקומי
*  ביקור במוזיאון בית יוסף באו, הטלוויזיה הקהילתית של קריית אונו
* יגאל יששכרוב, בתים מספרים: בית יוסף באו בתל אביב, באתר "מגפון", 17 בפברואר 2013
*
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לב העיר
באו
קטגוריה:תל אביב-יפו: מוזיאונים לאמנות
פטישיזם (סקסולוגיה)

[ממוזער|250px|פעולת [פוטג'וב: ייחוס פטישיזם לרגליים, מאת אנדריי למברט, 1917]]
בתחום הפסיכולוגיה והסקסולוגיה, המונח **פֶטִישִׁיזם** מתאר משמעות מיוחדת הניתנת על ידי אדם לגורם כלשהו, בעיקר על רקע מיני. האדם משיג הנאה מינית על ידי חפץ דומם או איבר גוף של אותו אדם שאינו רגיש לגירוי מיני (ארוגני). הפטישים הנפוצים ביותר הם פטיש לכפות רגליים ונעליים.

הסיפוק והריגוש מגיעים תוך מישושו, הרחתו, נישוקו, טעימתו, הסתכלות עליו ואוננות תוך מגע בחפץ או הסתכלות על החפץ או באיבר הגוף. חלקי גוף וחפצים המשמשים כמושא לפטישיזם הם לדוגמה שיער, כפות רגליים, בגדים תחתונים, נעליים, מוצצים, בקבוקי תינוקות, בשמים, בגדי עור וחפצים דומים הקשורים למין המועדף, אך פטיש לא חייב להיות חפץ. פטיש יכול להיות מעשה מסוים, פנטזיות פעולות שמעלות את עוררות המינית של האדם. אדם בעל פטיש מבקש לעיתים משותפו ליחסי המין לענוד את החפץ בזמן האקט המיני. אדם בעל פטיש מבטא לא רק הנאה משימוש בחפצים, אלא החפץ משמש עבורו באופן מובהק לשם עוררות מינית.

לרוב, אין כל נזק בפטישיזם. לעיתים נדירות, האדם עלול לבצע פריצה, גנבה או תקיפה כדי להשיג את החפץ הדרוש. במקרים אלו הריגוש והמתח שבמעשה הפשע מחזקים בדרך כלל את הריגוש המיני ולפעמים הם הפטיש עצמו, ואילו לפריט עצמו יש חשיבות מועטה, או שזו הדרך היחידה שבה האדם יכול לממש את הפטיש שלו.

רוב התאוריות על פטישיזם מדגישות את למידת הפטיש באמצעות התניה קלאסית. לבני נשים, למשל, עשויים להיות לפטיש ארוטי עקב הקישור שלהם למין ולגוף נשי. ישנה השערה שגברים מסוימים הם בעלי אפשרות התניה גבוהה ולכן הם מועדים יותר לפתח פטיש.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פאראפיליה
מוצאים את נמו (זיכיון)

ממוזער|250px|מוצרים של הזיכיון
ממוזער|250px|פינת משחק של הזיכיון
**מוצאים את נמו** הוא זיכיון של אולפני דיסני ופיקסאר. הסרט הראשון שבזיכיון מספר על דג שושנון שהלך לאיבוד בים שבו הוא ואביו חיים.

הזיכיון מורכב משני סרטים: מוצאים את נמו (2003) ומוצאים את דורי (2016), צעצועים ועוד מוצרים.

## סרטי הזיכיון
### מוצאים את נמו

הסרט מתחיל כשנמו, דג שושנון שחי באוקיינוס עם אביו ברדג, יצא ליומו הראשון לבית הספר ואבד בדרך לבית הספר. רופא שיניים מוצא את נמו, וחוטף אותו. רופא השיניים תכנן להביא את נמו כמתנת יום הולדת לאחייניתו, הרופא חטף את נמו למרפאתו בסידני, אוסטרליה. ברדג, החליט לצאת להחזיר אליו את נמו. הוא נפגש במקרה עם דגה בשם דוגי (באנגלית Dory). דוגי מצאה את משקפתו של רופא השיניים, וקראה עליה את כתובת המרפאה שבה מוחזק נמו. ברדג ודוגי יצאו למצוא את נמו בסידני, אך נקלעו ברשת דייגים.

בינתיים, נמו ברח מהמרפאה לאוקיינוס דרך תעלות הביוב. הוא הגיע לרשת בה נקלעו אביו ודוגי. נמו שחרר אותם מרשת הדייגים וחזר יחד עם אביו למקום מגוריהם.

### מוצאים את דורי

בשנת 2005 הודיעו אולפני דיסני על יצירת סרט המשך ל'מוצאים את נמו'. בשנת 2013 הודיעה אלן דג'נרס בתוכנית האירוח שלה כי בשנת 2015 ייצא לאקרנים הסרט 'מוצאים את דורי'. לאחר כמה חודשים, הודיעו אולפני דיסני ששחרור הסרט נדחה ל-2016. אולפני דיסני פרסמו בנוסף שהסרט יעסוק בדורי, שתאבד בגלל בעיית הזיכרון שלה מול חופי קליפורניה. בסרט זה Dory נקראת דורי גם בדיבוב העברי.

### סרט שלישי
ביוני 2016 אולפני דיסני הודיעו כי החברה עובדת על סרט שלישי.

## הכנסות הסרטים

## ביקורת

הסרטים קיבלו ביקורות חיוביות ומשבחות בשני אתרי ביקורות הסרטים. הסרט הראשון בסדרה קיבלו מאתר Rotten Tomatoes ציון של 99%, ציון גבוה ביותר, שבדרך כלל לא מתקבל באתר הזה. גם באתר Metacritic הסרט קיבל ציון גבוה ביותר ביחס לסרטים אחרים.

## סרטים קצרים
### חוקרים את השונית
חוקרים את השונית (במקור: exploring the reef) הוא סרט תיעודי קומי שביים ז'אן מישל קוסטו על ריף ועל שוניות אלמוגים. הסרט אורך 7 דקות ועלילתו מתרחשת לאחר עלילת הסרט הראשון. עלילת הסרט היא שז'אן מישל קוסטו מנסה לביים את הסרט, ולחקור את הריף, ונמו, אביו ברדג ודוגי מפריעים לז'אן מישל קוסטו לביים את הסרט. בסוף, הדגים משתלטים על הסרט והופכים להיות הבמאים שלו. ז'אן מישל קוסטו מודיע שדבר כזה מעולם לא קרה לו. הסרט שוחרר בארצות הברית ב-4 בנובמבר בשנת 2003.

## גרסת תלת־ממד
לאחר הצלחת גרסת תלת הממד של הסרט מלך האריות, החליטו חברת וולט דיסני ופיקסאר ליצור גרסת תלת־ממד גם לסרט מוצאים את נמו. הסרט שוחרר ב-14 בספטמבר 2012. בסוף השבוע בו שוחרר הסרט, הכניס הסרט 16.7 מיליון דולר בצפון אמריקהארצות הברית ו-31 מיליון דולר מחוץ לארצות הברית).

## אטרקציות בפארקים של דיסני
### מסע הצוללת בעקבות נמו

ממוזער|200px|שמאל|הכניסה למתקן 'מסע הצוללת בעקבות נמו'
"מסע הצוללת בעקבות נמו" הוא מתקן פופולרי שבפארק דיסנילנד שבקליפורניה. המתקן נחנך בשנת 2007, והחליף את מתקן "מסע הצוללת", שנסגר בשנת 1998. סיפור המסגרת של המתקן הוא מסעה של צוללת בים, בה נמצאים נוסעים. הצוללת עוברת ביער, באטלנטיס, בהר געש ובמקומות נוספים. בסוף, הצוללת מסיימת את מסעה והנוסעים יורדים מהמתקן.

## הערות שוליים

*
קטגוריה:פיקסאר: מותגים וזיכיונות
קטגוריה:זיכיונות: סרטים וסדרות
קטגוריה:סדרות סרטי אנימציה
ארסינואה הראשונה

**ארסינואֵה (ארסינואי) הראשונה** (ביוונית: **Αρσινόη**; 305 לפנה"ס – לאחר שנת 248 לפנה"ס) הייתה נסיכה ממוצא מוקדוני ותסלי, בתו של ליסימכוס מלך תראקיה ואשתו של המלך תלמי השני מבית תלמי.

## קורות חיים
ארסינואה הייתה בתו השנייה והצעירה של ליסימכוס, שהיה שומר ראשו של אלכסנדר הגדול ולאחר מותו היה לאחד מהדיאדוכים וקיבל את השליטה על תראקיה, ואשתו הראשונה ניקאה המוקדונית. היו לה שני אחים בוגרים, אגתוקלס ואאורידיקה. אביה נשא בשנת 299 לפנה"ס את אחותו של תלמי השני, ארסינואה השנייה. אחיה, אגתוקלס, הוצא מאוחר יותר להורג על ידי אביו, לאחר שארסינואה השנייה האשימה אותו בקשירת קשר לרצוח את אביו.

סבה מצד אביה היה אגתוקלס מפֵּלָּה שבמוקדון, בן למעמד האצולה הגבוהה המקדונית, שהיה יועץ של פיליפוס השני מלך מוקדון וישב במועצותיו, ואילו סבה מצד אמה היה אנטיפטרוס, מצביא מוקדוני מתומכיו של פיליפוס השני ואלכסנדר הגדול. שמה של ארסינואה ניתן לה על שם אחת מסבותיה. שמותיהן של הסבות אינם ידועים. מעט מאוד ידוע על חייה בתקופה שלפני נישואיה.
[ממוזער|[כתובת מצובה, כתובת פיניקית המזכירה את תלמי השני וארסינואה "האלים האחים"]]
בין השנים 284–281 לפנה"ס נישאה לתלמי השני והייתה אשתו הראשונה. הוא היה קרוב משפחה רחוק שלה מצד אמה. הנישואים ביניהם נערכו במסגרת הסכם ברית שנערך בין אביה ותלמי השני כנגד המלך סלאוקוס הראשון מבית סלאוקוס. באמצעות נישואיה היא הפכה למלכה במצרים התלמיית.

מנישואיה לתלמי השני נולדו לה שלושה ילדים. הראשון תלמי ששלט אחרי אביו כתלמי השלישי, בן בשם ליסימכוס, ובת בשם ברניקי, שנישאה בהמשך למלך הסלאוקי אנטיוכוס השני.

לאחר מותו של אביה ליסימכוס בשנת 281 לפנה"ס, התנהלו בתראקיה מאבקי ירושה. אשתו ארסינואה השנייה ברחה מתראקיה, נישאה לאחיה תלמי קרואנוס, ולאחר שהרג את שני בניה הצעירים, ברחה בשנת 279 לפנה"ס למצרים וביקשה מקלט אצל אחיה תלמי השני. בארמונו של אחיה היא המשיכה לרקום מזימות והאשימה את ארסינואה הראשונה בניסיון לרצוח את תלמי השני. הוא האמין לה והרשיע אותה בקשר נגדו. הוא התגרש ממנה והיגלה אותה לקופטוס במצרים העליונה. בשנת 277 הוא נשא את ארסינואה השנייה לאישה, ולאחר מותה בשנת 270 לפנה"ס, ילדיה של ארסינואה הראשונה נחשבו כילדיה של השנייה.

ארסינואה הראשונה חיה בגלות במשך 20 שנים. בהיותה אשתו לשעבר של מלך מצרים, היא חיה בפאר רב בגלות והייתה בעלת סמכות. בנה תלמי ירש את אביו לאחר מותו.

## ארכאולוגיה
בעיר קופטוס אליה הוגלתה ארסינואה, נמצאה אסטלה המתייחסת לארסינואה הראשונה. האסטלה היא של סנו-שר שהיה סוכן של ארסינואה הראשונה. האסטלה מספרת עליה בהיותה בגלות, היא נקראת שם "אשתו של המלך", אבל שמה אינו מוקף בכרטוש מלכותי כמקובל לגבי מלכות מצריות.

ממצא ארכאולוגי נוסף המתייחס לארסינואה היא כתובת מצובה, כתובת פיניקית שנמצאה במצובה (אך מקורה כנראה בחמון), ומתייחסת לארסינואה ולתלמי השני, הוריו של תלמי השלישי, כ"האלים האחים".

## קישורים חיצוניים

* Arsinoe I, באתר בית תלמי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בית תלמי
קטגוריה:מוקדונים
קטגוריה:נשים במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:נשים במאה ה-4 לפנה"ס
קטגוריה:נסיכות בעת העתיקה
קטגוריה:מלכות במצרים העתיקה
ואץ

**ואץ** (בהונגרית: **Vác**, ביידיש: **וויטצען**) היא עיירה בהונגריה, במחוז פשט, כ־35 ק"מ מצפון לבודפשט. העיירה שוכנת על גדת הדנובה. 

ראשיתה של ואץ כנראה בתקופה הרומית. במהלך ימי הביניים הייתה ואץ מרכז חשוב של הקתוליות בהונגריה. במרכז העיירה נמצאת קתדרלת ואץ שנבנתה במאה ה-18. ב־17 במרץ 1241 נטבחו כל תושבי המקום על ידי המונגולים. לאחר נסיגתם הוקם היישוב מחדש על ידי מתיישבים גרמנים. ואץ נכבשה על ידי העות'מאנים ב־1541 ולאחר מכן על ידי האימפריה ההבסבורגית.

בעת הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה רוכזו למעלה מ-2,000 יהודי העיירה והסביבה בגטו שהוקם בה, אשר ממנו שולחו לאושוויץ בראשית יולי 1944.

כיום משמשת ואץ כמוקד משיכה תיירותי לתושבי בודפשט בזכות מקומה על הדנובה והמראה הנשקף ממנה לצדו השני של הנהר לעבר המצודה בווישגראד.
## הקהילה היהודית

בין רבני העיר והקהילה המקומית: הרב אשר אנשיל ניימאן, הרב דוד יהודה זילברשטיין, בנו הרב ישעיהו זילברשטיין, מחבר הספר "מעשי למלך", בנו הרב דוד לייב זילברשטיין, הרב צבי הירש מייזליש והרב יהודה דב זינגר.

## ילידי המקום
* **[[שמואל וסל]]** (1871 – 1928) היה הרב הראשי האשכנזי של יהודי סרייבו.
* **[[אנדור לנדוואי]]** (במקור **אנדור לאופולד**, 1901 – 1964) היה זמר אופרה (בריטון) יהודי-הונגרי.
* **[[זולטאן קאמרר|זולטאן קמרר]]** (1978) הוא שייט אלוף אולימפי שלוש פעמים ואלוף עולם שלוש פעמים בקיאק.
* **[[אלדאר שאיו]]** (במקור **עמנואל שטיינר**, 1869 – 1943) היה עיתונאי יהודי-הונגרי. 
* **[[לאיוש שטיינר (גיאופיזיקאי)|לאיוש שטיינר]]** (1871 – 1944) היה גיאופיזיקאי יהודי-הונגרי, חוקר מגנטיות כדור הארץ.
* **[[יוז'ף נמאי]]**, (במקור **נוימן**, 1862 – 1945) היה יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, פרופסור.
* **[[מיקשה שכטר]]** (1859 – 1917) היה פרופסור, מייסד כתב העת הרפואי "רפואה" (Gyógyászat).
* **[[אמה קומלושי]]** (במקור **קראוס**, 1877 – 1944) הייתה שחקנית, זמרת שירי עם ואופרטה יהודייה-הונגרייה.

## ערים תאומות

* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:גטאות בהונגריה
לירה (עיר באוגנדה)

**לירה** (**Lira**) היא עיר בצפון אוגנדה. היא המרכז המינהלי, והמסחרי של מחוז לירה.
## מיקום
לירה ממוקמת כ-110 ק"מ מדרום-מערב לגולו, על הכביש בין גולו לבין מבאלה וכ-270 ק"מ מצפון לבירה קמפלה.
## דמוגרפיה
המפקד הלאומי של 2002 העריך את אוכלוסיית לירה ב-80,879 איש. בשנת 2008 העריך משרד הסטטיסטיקה של אוגנדה את אוכלוסיית העיר ב-98,300 איש. באמצע שנת 2011 הוערך מספר התושבים ב-108,600 איש.
## תחבורה
לירה מקושרת לרשת הרכבות הלאומית של אוגנדה, אולם התחנה אינה פעילה. כמו כן פועל בעיר שדה תעופה אזרחי המנוהל על ידי רשות התעופה האזרחית של אוגנדה.
## דת
לירה היא מקום מושבו של הבישוף של לירה.
ממוזער|ימין|300px|מחנה פליטים בלירה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אוגנדה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1919
תמנראסת

**תמנראסת** או **תמנע'אסת** (בערבית: **تمنراست**, ידועה גם בשמות: Tamenɣest, Tamanghasset או Tamenghest, בשפת הטוארג: 100px), עיר נווה מדבר והבירה של מחוז תמנראסת שבאלג'יריה השוכנת על הרי אהגר. העיר היא המרכז של שבטי הטוארג המתגוררים באלג'יריה. היא שוכנת בגובה של 1320 מ' מעל פני הים. נכון למפקד של שנת 2008 אוכלוסייתה מונה 92,635 תושבים, כשבשנת 1998 היא עמדה על 72,741 תושבים, גידול שנתי של 2.5%.

תמנראסת הוקמה במקורה כעמדה צבאית לאבטחת דרכי הסחר שחצו את מדבר סהרה. בהיותה שוכנת בלב המדבר, תועדו בה טמפרטורות של 47 מעלות צלזיוס. היא שוכנת על נווה מדבר, שלמרות האקלים הקשה השורר באזור, גדלים בו הדרים, משמשים, תמרים, שקדים, דגנים, תירס ותאנים. עם הטוארג הם המרכיב העיקרי של אוכלוסיית העיר. תמנראסת היא יעד תיירותי בחודשים הקרים. במוזיאון המקומי קיימת תצוגה על חייהם ותרבותם של הטוארג.

בעיר פועל נמל תעופה וכביש חוצה הסהרה  עובר דרכה.

## היסטוריה
ב-1 בדצמבר 1916 נורה במכלול המגורים שלו בתמנראסת, הכומר שרל דה פוקו (Charles de Foucauld) על ידי שודדים. בתקופת השלטון הצרפתי באלג'יריה נקראה העיר גם פורט לאפרין (Fort Laperrine), על שם הגנרל פרנסואה אנרי לאפרין (François-Henry Laperrine), ידידו של דה פוקו. שניהם נקברו בתמנראסת.

כיום העיר היא מעוז של ארגון אל-קאעידה במגרב האסלאמי. הוועדה הצבאית המשותפת של ארבע הארצות השכנות (אלג'יריה, מאלי, ניז'ר ומאוריטניה) מתכנסת בתמנראסת לצורך תיאום פעולותיה בחבל הסאהל.

בשנת 2003 התרסקה בעיר טיסה 6289 של אייר אלג'יר.

## חינוך
4.3% מהאוכלוסייה הם בעלי השכלה על-תיכונית. 14.1% נוספים הם בעלי השכלה תיכונית. שיעור יודעי קרוא וכתוב באוכלוסייה עומד על 69.8%, 78.4 בקרב הגברים ו-60.8% בקרב הנשים.

## אקלים
האקלים בתמנראסת הוא אקלים מדברי חם, עם קיץ חם מאוד וחורף מתון. כמות המשקעים השנתית היא מזערית, למרות שלעיתים יורדים גשמים בסוף הקיץ מחלקו הצפוני של אזור ההתכנסות הבין-טרופי.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר על המבצרים בסהרה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלג'יריה: ערים
גראדסקו

שמאל|ממוזער|250px|הכפר גראדסקו במהלך מלחמת העולם הראשונה
**גראדסקו** (במקדונית: **Градско**, להאזנה) הוא כפר במרכז מקדוניה הצפונית המצוי בשטח הרשות המקומית גראדסקו ושוכן באזור הסטטיסטי וארדאר, 28 קילומטרים דרומית לוולס ו-80 קילומטרים דרומית לבירה סקופיה.

## היסטוריה
באזור הכפר שכנה העיר המקדונית העתיקה סטובי (ביוונית עתיקה: Στόβοι), אשר חרבה ברעידת אדמה בראשית המאה ה-6. בהמשך, נשלט האזור על ידי הממלכה הבולגרית הראשונה, האימפריה הביזנטית והממלכה הבולגרית השנייה. ב-1392 נכבש המקום על ידי צבאותיו של באיזיט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית ובהמשך נכלל בשטח סנג'ק סקופיה. לאורך מרבית התקופה העות'מאנית היה במקום כפר קטן ובו משפחות בודדות, אך בשלהי המאה ה-19 נבנתה מסילת הרכבת בין סלוניקי לסקופיה ולבלגרד אשר נתיבה עבר בגראדסקו ובמקום הוקמה תחנת רכבת.
הקמת תחנת הרכבת הובילה לפיתוח כלכלי וגידול הדרגתי במספר התושבים. 

במהלך מלחמת הבלקן הראשונה שוחרר הכפר וסופח לממלכת סרביה. בראשית נובמבר 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבש הכפר על ידי צבא בולגריה ובסמוך אליו הוקמו מרכזי תקשורת ולוגיסטיקה של הצבא הבולגרי. האזור הפך חלק מהחזית המקדונית. בספטמבר 1918 נכבש הכפר על ידי צבאות מדינות ההסכמה ולאחר המלחמה נכלל בשטחה של ממלכת יוגוסלביה.

באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבש הכפר על ידי הוורמאכט ובהמשך נמסר האזור לחזקת בולגריה שהייתה בעלת בריתה של גרמניה הנאצית מתוקף חתימתה על ההסכם התלת-צדדי. בשלהי 1944 שוחרר האזור על ידי צבאו של יוסיפ ברוז טיטו. במהלך נסיגתם מיקשו הגרמנים את מסילת הרכבת במקום. לאחר המלחמה נכלל הכפר בשטח יוגוסלביה ומ-1991, עם הקמת מקדוניה, נכלל בשטחה.

## דמוגרפיה
מנתוני מפקד האוכלוסין שנערך ב-2002 עולה, כי 86.53 אחוזים מתושבי הכפר היו מקדונים, 9.7 אחוזים היו בוסניאקים ו-2.2 אחוזים היו בני רומה. הרוב המוחלט של תושבי הכפר היו נוצרים אורתודוקסים ומיעוטם מוסלמים סונים. בכפר קיים בית ספר יסודי אחד וכנסייה על שם גאורגיוס הקדוש.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקדוניה הצפונית: כפרים
Revue des Études Juives

**Revue des Études Juives** (בתרגום מצרפתית: כתב עת למחקרי יהדות, בראשי תיבות: **REJ**) הוא מגזין מסוג רבעון צרפתי שנוסד בפריז ביולי 1880 על יד האגודה למחקרי יהדות (). בתחילה הוא הוצא לאור בהנהלתו של איזידור לב, ואחרי מותו ב-1892 על ידי ישראל לוי. כתב העת המשיך בדרך של חכמת ישראל, והוא מוקדש למחקר מדעי ולפרסום טקסטים שלא הודפסו קודם לכן בתחום היהדות.
כתב העת מסודר לפי כרכים. שניים מהם מכילים את המאמרים של אותה שנה. כל אחד מכרכים אלה כולל שתי חוברות. כמעט בכל אחת מהחוברות יש גם חלק ביבליוגרפי המוקדש למחקרים עדכניים על התרבות היהודית. התורמים לכתב העת הם בני לאומים שונים ומשתייכים לאוניברסיטאות או מכוני מחקר שונים כמו המרכז הלאומי למחקר מדעי (Centre national de la recherche scientifique).

## היסטוריה
בין התורמים הראשונים ל-REJ היו וילהלם באכר, הרטוויג  ויוסף דרנבורג, איזידור לב, צדוק כהן, דוד קאופמן, שמואל אברהם פוזננסקי, יצחק ברוידה, אברהם אפשטיין.
המחבר הפורה מבין אלה היה איזידור לב (Isidore Loeb), שבנוסף לסקירות הביבליוגרפיות שלו, העשיר את כתב העת במספר אב של טקסטים בנושאים שונים. עניין רב יש בסדרת מאמרים מאת יוסף דרנבורג בנושאי המקרא וסדרה על ספרות רבנית. עניין רב יש גם בסדרה מחקרי מקרא (Recherches bibliques) מאת יוסף הלוי וכן בסדרת מאמרים על ארכאולוגיה מקראית הכוללים גם טקסטים אשוריים בהם יש תכתובת בין מנהיגים מזרחיים והמלכים המצריים אמנחותפ השלישי ואחנתון.

אחרי ישראל לוי נערך כתב העת על ידי מוריס ליבר , ז'וליאן וייל , ז'ורז' ויידה, ז'ראר נהון, שארל טואטי, ז'ילבר דהן  וסימון קלוד מימוני .
כיום עורכים אותו ג'וזה קוסטה, ז'אן-פייר רוטשילד ופיטר נהון.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* revue des études juives, באתר האגודה למחקרי יהדות
* 
* 
* מגיליונות כתב העת בארכיון האינטרנט
* 

קטגוריה:צרפת: כתבי עת
קטגוריה:חכמת ישראל
קטגוריה:כתבי עת למדעי היהדות
קטגוריה:כתבי עת להיסטוריה
קטגוריה:חיבורים בתולדות עם ישראל
וישגראד (הונגריה)

**וישגראד** (בהונגרית: **Visegrád**) היא עיירה במחוז פשט, הונגריה הנמצאת כ-35 ק"מ מצפון לבודפשט ושוכנת על גדת נהר הדנובה. בווישגראד נמצאים שרידים של ארמון הקיץ של המלך מתיאש וכן טירה מימי הביניים. 
## היסטוריה
מקור השם "וישגראד" מסלאבית, ופירושו "הטירה העליונה". וישגראד נזכרת לראשונה במאה ה-11. ב-1325 הפך אותה המלך קארוי רוברט לבירת הונגריה, מעמד בו החזיקה עד 1405, כשהועברה החצר המלכותית לבודה. 

ב-1335 נערכה במקום פסגה של מלכי הונגריה, פולין, ובוהמיה, ובמהלכה הסכימו השליטים על שיתוף פעולה ביניהם. באופן דומה נערכה בווישגראד בשנת 1991 פגישה בין מנהיגי הונגריה, פולין וצ'כוסלובקיה במטרה ליצור שיתוף פעולה בין המדינות. בתחילה נקראה מסגרת זו "משולש וישגראד", אולם כיום שמה "קבוצת וישגראד", וחברות בה הונגריה, פולין, צ'כיה וסלובקיה.

הארמון, הניצב בעיירה עצמה, והטירה על ראש ההר מעל העיירה, שנשקף ממנה נוף של "ברך הדנובה", הם מוקדי תיירות לטיולי יום מחוץ לבודפשט.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הונגריה: ערים
כנסיית מתיאש

**כנסיית מתיאש** (בהונגרית Mátyás-templom) היא כנסייה קתולית בטירת בודה בבודפשט. המבנה הגותי הנוכחי, שייתכן והוקם על כנסייה קדומה יותר, הוא מהמאה ה-14 ועבר שיפוץ ושימור במאה ה-19. 

במקור נקראה הכנסייה כנסיית גבירתנו אבל שמה העממי הוא על שם המלך מתיאש הראשון, מלך הונגריה שהורה להסב את המגדל הדרומי של הכנסייה לצורתו הנוכחית (מגדל גבוה ומחודד). המלך מתיאש גם התחתן פעמיים בכנסייה זו ובמקום נערכו טקסי הכתרה כולל של המלך האחרון לבית הבסבורג קרל הראשון, קיסר אוסטריה ב־1916. בזמן הכיבוש הע'ותמאני שימשה הכנסייה כמסגד הראשי בבודה. 

כיום הכנסייה פתוחה לביקורים והיא כוללת גם מוזיאון כנסייתי ובו נשמרים העתקים של הכתר ההונגרי ותכשיטי ההכתרה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בודפשט: מבני דת
קטגוריה:כנסיות בסגנון גותי
קטגוריה:מבני התחייה הגותית
לונוחוד 1

[ממוזער|שיחזור של לונוחוד 1, [מוזיאון החלל הרוסי]]
**לונוחוד 1** (ברוסית: **Луноход-1**) - רובר לא מאויש שנחת על הירח על גבי הנחתת "לונה 17" ופעל על קרקעית הירח כ-10 חודשים. במהלך פעילותו הרכב העביר למרכז הבקרה בכדור הארץ מידע רב. הלונוחוד 1 היה לרובר הרובוטי הראשון שנחת על גרם שמימי אחר.

## תיאור הרכב
הרכב היה מיועד לחקר הירח ולשם כך מצויד בציוד מדעי מתאים. מסת לונוחוד 1 הייתה 756 קילוגרם, אורך - 4.42 מ', רוחב - 2.15 מ', גובה - 1.92 מ'.

הוא היה מצויד במכשירים הבאים: 2 מצלמות טלוויזיה, ספקטרומטר רנטגני, טלסקופ רנטגני, מד מרחק, מגלה קרינה, רפלקטור.

הרכב התחיל לפעול ב-17 בנובמבר 1970 וקשר אחרון איתו נוצר ב-14 בספטמבר 1971.

## תיאור המשימה
החללית "לונה 17" שוגרה ב-10 בנובמבר 1970. הגשושית הייתה במסגרת תוכנית לונה הסובייטית והיא נבנתה במשרד תכנון "לאבוצ'קין" בראשותו של גאורגי בבקין. ב-15 בנובמבר החללית הגיע לקרבת הירח. ב-17 בנובמבר בוצעה הנחיתה באזור ים הגשמים ורכב חלל "לונוחוד 1" ירד לקרקעית.

התוכנית הייתה לפעילות במשך 3 חודשים אך הרכב פעל כ-10 וחצי חודשים. במהלך זה הוא עבר 10,540 מ', העביר למרכז הבקרה 211 צילומים פנורמיים ו25 אלף צילומים רגילים. בנוסף לכך בוצע חקר קרקעת הירח. המהירות המרבית הייתה 2 ק"מ בשעה. בתקופת פעילות רכב החלל בוצעו 157 סדרות קשר.

ב-15 בספטמבר 1971 הטמפרטורה בתוך תא המכשור התחילה לרדת, ב-30 בספטמבר מרכז הבקרה לא הצליח ליצור קשר עם המתקן וב-4 באוקטובר ניסיונות ליצירת קשר הופסקו.

על הרכב הותקן מחזיר פינתי, שבאמצעותו היה ניתן למדוד, באופן מדויק, את המרחק עד לירח. במשך שנה וחצי בוצעו מדידות המרחק, אך לאחר תקופה זו, המיקום המדויק אבד. ב-22 באפריל 2010 מדענים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי הודיעו שקלטו אות ממחזיר פינתי שהותקן על לונוחוד.

## קישורים חיצוניים

* 
* תיאור מפורט של המשימה

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
קטגוריה:משימות לחקר הירח
קטגוריה:רוברים