הארי פ. בירד הבן

**הארי פלוד בירד הבן** (באנגלית: ****; 20 בדצמבר 1914 – 30 ביולי 2013) היה פרדסן, מוציא לאור ופוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן ב ולאחר מכן ייצג את וירג'יניה בסנאט של ארצות הברית, והחליף את אביו, הארי פ. בירד האב. שירותו הציבורי נמשך שלושים ושש שנים, בזמן שהוא היה מוציא לאור של כמה עיתונים בווירג'יניה.  לאחר שקיעתו של ארגון בירד בשל התנגדותו המסיבית לאינטגרציה גזעית של בתי ספר ציבוריים, הוא נטש את המפלגה הדמוקרטית ב-1970, בטענה לדאגה להטייתה שמאלה. הוא שיקם את הקריירה הפוליטית שלו, והפך לעצמאי הראשון בתולדות הסנאט האמריקני שנבחר ברוב קולות הבוחרים.

## ביוגרפיה
### משפחה והשכלה
בירד נולד ב-20 בדצמבר 1914 בווינצ'סטר, וירג'יניה, והיה בנם הבכור של הארי פ. בירד האב ואשתו אן בירד (לבית בוורלי). אחיו כללו אחות, וסטווד ("וסטי"), ושני אחים, ריצ'רד אוולין (דיק) ובוורלי. בני הזוג בירד היו אחת המשפחות הראשונות של וירג'יניה, ובירד היה חבר באגודת בני המהפכה האמריקאית וירג'יניה. דודו, אדמירל משנה ריצ'רד א. בירד, היה טייס וחוקר קוטב.

בשנת 1931, על פי דרישתו של אביו, הארי בירד הצעיר נרשם למכון הצבאי של וירג'יניה. שנתיים לאחר מכן, בירד עבר לאוניברסיטת וירג'יניה, שם הפך לחבר באחוות סנט אנתוני הול, אך עזב לפני שסיים את לימודיו עקב חובות משפחתיות.

ב-9 באוגוסט 1941 התחתן בירד עם גרטשן תומפסון. היו להם בנים הארי ותומאס, ובת בוורלי.

### קריירה בעיתון ושירות צבאי
בשנת 1935 עזב בירד, שכונה "הארי הצעיר", את אוניברסיטת וירג'יניה בשארלוטסוויל כדי לחזק את העיתון של אביו, *The Winchester Star*. הוא גם ויתר על הזדמנות להצטרף לעסק גלובלי בפריז. *The Winchester Star* היה ללא עורך במשרה מלאה מאז שאביו עזב כדי לייצג את וירג'יניה בסנאט של ארצות הברית ב-1933, עם התגברות השפל הגדול. כשהצטרף לעיתון, אביו הזהיר אותו: "אם אתה עושה יותר מדי טעויות, אתה גמור". עם זאת, האב גם סידר לבנו ללמוד את עסקי ההוצאה לאור בהדרכתו של ג'ון קראון ב- *[https://wayback.archive-it.org/all/20120129215357/http://www.dnronline.com/ Harisonburg Daily News Record]*. תוך שנה לאחר תחילת הניהול של *The Winchester Star*, בירד הפך לעורך ולמוציא לאור, למרות שאביו שמר על שליטה פיננסית וייעץ לו בכתבי מערכת.

בירד עבד עם מוציאים לאור רבים של עיתונים קטנים בווירג'יניה, ולקח על עצמו מנהיגות לפעמים ישירות או אחרת דרך מושב במועצת המנהלים של העיתון. הוא הפך למוציא לאור של ה-*Harisonburg Daily News Record* מ-1936 עד 1941 ושוב מ-1946 עד 1981, והמשיך כחבר במועצת המנהלים שלו עד מותו. מאוחר יותר הפך בירד לבעלים של תאגיד העיתון Page Shenandoah, שפרסם *את The Page News and Courier* בלארי ואת *The Shenandoah Valley Herald* בוודסטוק. הוא עזב את תאגיד העיתון פייג' שננדואה ב-1987 ופרש מתפקידו כיו"ר עיתוני בירד ב-2001, ובנו תומאס החליפו. בסך הכל הוא הקדיש 78 שנים לפרסום בתפקיד כזה או אחר. כל משפחת בירד החזיקה בחברת ההוצאה לאור במשך יותר מ-100 שנה.

זמן קצר לאחר נישואיו, בירד התנדב לצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ושירת בתחילה ביחסי ציבור של הצי. הוא ביקש העברה לתפקיד קרבי והוצב במרכז האוקיינוס השקט כקצין מבצעים עם טייסת הפצצה של Consolidated PB2Y Coronados עד לשחרורו ב-1946. במהלך שירותו בצי הועלה לדרגת לוטננט קומנדר.

לאחר המלחמה, בירד פיקח על בניית מפעל הוצאה לאור חדש עבור ה-*Star*. הוא גם הפך למנהל של *[[Associated Press]]* ולאחר מכן שימש כסגן הנשיא שלה.

### סנאטור מדינת וירג'יניה
ב-1948 זכה בירד בבחירות לסנאט של וירג'יניה עבור המחוז שכולל את וינצ'סטר, האזור שאביו ייצג בעבר. הוא היה הדור השלישי ברציפות של משפחת בירד שנכנס לפוליטיקה. סבו ריצ'רד אוולין בירד האב כיהן כיו"ר בית הנבחרים של וירג'יניה, ואביו שימש כסנאטור במדינת וירג'יניה, מושל וירג'יניה וסנאטור ארצות הברית. בירד החל ללוות את אביו בטיולים בתקופתו כמושל, ופעם ציין כי "הייתי בכל מחוז ועיר במדינה עד שהייתי בן שלוש עשרה". עם הזמן הפך בירד לחבר מפתח ברשת הפוליטית הכלל-מדינתית של אביו, הידועה בשם ארגון בירד.

בירד היה שותף לאמונתו של אביו בריסון פיסקלי על ידי הממשלה, המכונה מדיניות "תשלום לפי דרכו". הוא שיקף חלק מהמורשת הפוליטית הפופוליסטית הזו כאשר הצהיר, "אני משוכנע שיש לנו יותר מדי חוקים, יותר מדי רגולציה ממשלתית, יותר מדי הוצאות ממשלתיות. העשירים מאוד יכולים לדאוג לעצמם, הנזקקים מאוד מטופלים על ידי הממשלה היא אמריקה התיכונה, החתך הרחב, האנשים שעובדים ואליהם הממשלה צריכה לחפש מיסים - הם אלה שהפכו לגברים ולנשים שנשכחו".

בירד כיהן בסנאט של וירג'יניה מ-1948 עד נובמבר 1965, שם היה יושב ראש ועדת החוקים הכללית. כשחקן מרכזי בארגון בירד, הוא תמך ב-Masive Resistance, תנועה נגד ביטול ההפרדה שאביו הכריז והוביל, למרות החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1954 ב-*[[פסק דין בראון נגד מועצת החינוך|Brown v. Board of Education]]*. בשנת 1956, בירד סיפק תמיכה חזקה ואינטגרלית בחקיקה שזכתה לכינוי תוכנית סטנלי (על שם מושל וירג'יניה, תומאס ב. סטנלי, חבר בארגון בירד). התוכנית חייבה סגירה של כל בתי הספר המבטלים את ההפרדה, גם אלו המבטלים את ההפרדה בהתאם לצו בית המשפט. החוק נפסל תוך שלוש שנים על ידי שני בתי המשפט הפדרליים ובית המשפט העליון של וירג'יניה. מורשת התוכנית של סגירת בתי ספר על בסיס גזעני ושיבושים במימון נמשכה בכמה יישובים עד 1964, והייתה השפל של המותג הפוליטי בירד.

בית המשפט העליון של ארצות הברית בפרשה של *דייוויס נ' מאן* ו*ריינולדס נ' סימס* פסל את חלוקת ההצבעה הבלתי שוויונית של מחוז ההצבעה עליה הסתמך ארגון בירד; בירד לא עשה שום תוכנית או מאמץ משמעותי לשנות את דעיכת הארגון. ואכן, בירד מלכתחילה התכוון לפלס את דרכו הפוליטית. בסנאט המדינתי, הוא פעל על פי חוק הפחתת הכנסה אוטומטית, שהבטיח הנחה במס או זיכוי לאזרחים בכל פעם שעודפי הקרן הכלליים עולים על רמות מסוימות. תוך שלוש שנים בלבד הוחזרו עשרות מיליוני דולרים למשלמי המיסים בווירג'יניה. גם בשנת 1965, התרחשה חלוקה מחדש כנדרש מהחלטות בית המשפט העליון. מחוז הסנאט ה-24 לשעבר של בירד, שכלל את המחוזות קלארק, פרדריק ושננדואה, וכן את העיר וינצ'סטר, הפך למחוז ה-21, כאשר מחוז לודון נוסף.

אביו של בירד חלה והודיע על פרישתו מהסנאט האמריקאי בנובמבר 1965. המושל אלברטיס ס. הריסון הבן מינה את הארי הבן למושב אביו, הארי הבן התפטר כדין מהסנאט של המדינה, והושבע לסנאט של ארצות הברית ב-12 בנובמבר 1965.

### סנאטור אמריקאי
בירד ביקש את המועמדות הדמוקרטית בבחירות מיוחדות ב-1966 עבור יתרת כהונתו השישית של אביו. הוא התמודד עם אתגר ראשוני חזק מצד מתנגד ותיק להתנגדות המאסיבית, חברו לסנאט ארמיסטד בות' מאלכסנדריה, שהובס ב-8,225 קולות - הפרש של פחות מנקודת אחוז. באותו יום, שניים מבעלי בריתו הוותיקים של אביו, הסנאטור א' ויליס רוברטסון וחבר הקונגרס הווארד וו. סמית', הודחו על ידי מתנגדים ליברלים יותר בבחירות הראשונות. למרות שהארי הבן ניצח בקלות בבחירות הכלליות בנובמבר, הפריימריז של 1966 סימנו את תחילת הסוף לדומיננטיות של ארגון בירד במשך שלושה עשורים בפוליטיקה של וירג'יניה.

ב-1970, בירד נפרד מהמפלגה הדמוקרטית והפך לעצמאי במקום לחתום על שבועה לתמוך במועמד הבלתי מוגדר של המפלגה לנשיאות ב-1972. הוא הסביר, "הוועדה הדמוקרטית הלאומית נמצאת בזכויותיה לדרוש שבועה כזו. אני לא מערער על פעולה זו. אני לא יכול ולא אצליח לחתום על שבועה להצביע לאדם שאינני יודע את זהותו ואת העקרונות שלו. לפיכך, המדיניות אינה ידועה לחתום על צ'ק ריק כזה יהיה, לדעתי, שיא חוסר האחריות והבלתי ראוי של חבר בסנאט של ארצות הברית... אני מעדיף להיות אדם חופשי מאשר סנאטור בשבי".

בירד התמודד לאחר מכן על כהונה מלאה בסנאט ב-1970 כעצמאי, אם כי שתי המפלגות הגדולות הציעו מועמדים. בהיותו פופולרי במדינה, בירד נבחר ברוב של 54 אחוזים נגד הדמוקרטים ג'ורג' רולינגס הבן מפרדריקסבורג והרפובליקני ריי ל. גרלנד מרואנוק.  בירד הפך בכך לעצמאי הראשון שזכה בבחירות כלל-מדינתיות בווירג'יניה, וגם לעצמאי הראשון שזכה במושב בסנאט האמריקני ברוב קולות. אומרים שהצעד של בירד השפיע על הכוח הפוליטי של וירג'יניה במשך יותר מעשרים שנה.

בשנת 1971, הוא חיבר את תיקון בירד לחוק הפדרלי של מלאי חומרים אסטרטגיים וקריטיים. החוק אסר על ממשלת ארצות הברית לאסור יבוא של כל חומר אסטרטגי ממדינה לא קומוניסטית כל עוד לא נאסר גם יבוא אותם חומרים ממדינות קומוניסטיות. אף על פי שלא ייחד אף מדינה מסוימת, הייתה לה השפעה - בכוונת נותני החסות שלה - ליצור חריג באמברגו ארצות הברית על רודזיה כדי לאפשר ייבוא של עפרות כרומיט מאותה מדינה. רודזיה, המנוהלת על ידי ממשלת מיעוט לבן ברובה, לא הוכרה בינלאומית ותחת חרם סחר בהובלת האומות המאוחדות משנת 1965 בעקבות הכרזת העצמאות החד צדדית שלה מבריטניה.

הוא המשיך לשוחח עם הדמוקרטים, והורשה לשמור על הוותק שלו. עם זאת, כמו אביו, לבירד היה מאזן הצבעה שמרני מאוד והוא היה תומך נלהב של משמעת פיסקלית פדרלית, כפי שהיה ברמת המדינה. למעשה הוא חיבר, והקונגרס העביר, תיקון קומה הקובע, "החל משנת הכספים 1981, סך הוצאות התקציב של הממשלה הפדרלית לא יעלה על התקבולים שלה." בהתאם למדיניות הפיסקלית הזו, בירד היה מינימליסט כיצרן של חקיקה, מתוך אמונה שפחות זה יותר. בירד תמך בתחילה במלחמת וייטנאם, אך בספטמבר 1975, הוא הצביע בוועדת השירותים המזוינים של הסנאט המכריעה נגד בקשת ממשל ניקסון להקצבות חירום לדרום וייטנאם וקמבודיה, ובכך למעשה סיים את תמיכת ארצות הברית במלחמה. כאשר היו"ר ג'ון סטניס, תומך המלחמה, שאל את בירד אם הוא התכוון להצביע לא, על פי הדיווחים בירד אישר את הצבעתו ואמר לסטניס "הם שיקרו לי מספיק זמן".

בירד זכה בקלות בבחירה מחדש בשנת 1976 נגד האדמירל הדמוקרט אלמו ר. זומוולט הבן. בכך הפך לסנאטור הראשון שניצח בבחירות ונבחר מחדש כעצמאי. שלא כמו ב-1970, הרפובליקנים לא התמודדו עם מועמד באותה שנה והתרכזו בזכייה בווירג'יניה בבחירות לנשיאות עבור ג'רלד פורד.

תפקידי הוועדות של בירד בסנאט כללו את ועדת הכספים ואת ועדת השירותים המזוינים. אפילו כסנאטור, בירד תרם תוכן עריכה קבוע לעיתוניו, תוך שהוא משלב עיתונות ופוליטיקה.

בראיון לוושינגטון פוסט ב-1982, טען בירד שהתנגדותו הקודמת לביטול ההפרדה בבתי ספר, כולל סגירת בתי ספר, הייתה מוצדקת וסייעה במניעת אלימות גזעית. 

בירד לא התמודד לבחירה מחדש ב-1982 וחזר לפרישה מלאה לביתו בווינצ'סטר; הוא ואביו החזיקו ב"מושב בירד" בסנאט במשך חמישים שנה רצופות. את בירד ירש חבר הקונגרס פול ס. טריבל, שהביס בדוחק את המועמד הדמוקרטי, ריצ'רד ג'יי דייוויס הבן וכיהן קדנציה אחת.

### פרישה
גם עם פרישתו הרשמית מהסנאט, שמר בירד על העניין שלו, ועל עצמאותו, בפוליטיקה; הוא תמך במרשל קולמן, המועמד הרפובליקני למושל וירג'יניה ב-1989. הוא תמך בפומבי במושל הדמוקרטי מארק וורנר בבחירות למושל וירג'יניה ב-2001, אם כי וורנר ביקש להעלות מיסים והתמודד עם התנגדות שמרנית.  הוא תמך במיט רומני, המועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות ב-2012. 

בירד נהנה מפרישה בביתו בווינצ'סטר, "קורטפילד", ומזמן בילה עם תשעת נכדיו ומאוחר יותר שנים עשר ניניו. אשתו של בירד מזה 48 שנים, גרטשן, נפטרה ב-1989. הוא המשיך לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של ה-*Star* במשך כמעט עשרים שנה. בשנת 2003 הוא נבחר להיכל התהילה של התקשורת בווירג'יניה. בירד הפך למרצה באוניברסיטת שננדואה, ובשנת 1984 שונה שם התוכנית לעסקים לבית הספר לעסקים של הארי פ. בירד הבן. שמו הוסר מבית הספר לעסקים לאחר הצבעה פה אחד ב-10 ביוני 2020, בשל מורשתו של הסנאטור כמתנגד לזכויות האזרח. בשנת 2007 השלים בירד יצירה ספרותית, *Double Trouble: Vignettes From A Life of Politics and Newspapering* . ב-20 באוקטובר 2009, עם מותו של הסנאטור האמריקני בדימוס קליפורד פ. הנסן, רפובליקני מוויומינג, הפך בירד לסנאטור לשעבר החי המבוגר ביותר עד מותו בגיל 98.

בירד הופיע בספיישל PBS "Chasing Churchill: In Search of My Grandfather", תוכנית של נכדתו של וינסטון צ'רצ'יל, סיליה סנדיס, בה היא מטיילת בעולם חוזרת על עקבותיו של צ'רצ'יל ופוגשת את האנשים שהוא נהג לפגוש.  בירד נזכר בחוויות שעברו כשצ'רצ'יל ביקר בבית משפחתו בווירג'יניה ושהה איתם במשך שבוע.

### מותו
בירד מת מאי ספיקת לב ב-30 ביולי 2013 בקורטפילד, ביתו בווינצ'סטר, וירג'יניה. באותה תקופה בירד היה האדם השמיני המבוגר ביותר שכיהן בסנאט.  מחווה שפורסמה זמן קצר לאחר מכן ציינה כי בירד ואביו "חלקו שם, מסורת, דעות פוליטיות רבות ואהבה מתמשכת של וירג'יניה. הם גם חלקו דמות שנוסחה... על ידי הסנאטור המנוח אוורט דירקסן, הרפובליקני מאילינוי: ״יש אנשים עדינים שהעדינות הורסת בהם לבסוף כל מה שהיה בנפשם מברזל. יש אנשי ברזל שהברזל אכל בהם כל עדינות שהייתה להם. ישנם גברים - לא רבים בוודאות - שבהם נשמרו העדינות והברזל באיזון ראוי, כל אחת מהתכונות הללו צריכה להיקרא לפי הצורך. אדם כזה היה הארי בירד.'"

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:עורכי עיתונים אמריקאים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2013