ה-13 של מרקורי

**ה-13 של מרקורי** (באנגלית: **Mercury 13**) מתייחס לשלוש-עשרה נשים אמריקאיות, טייסות בעלות ניסיון אזרחי, שכחלק מתוכנית במימון פרטי, עברו בשנת 1959 אותם אימונים ובדיקות פיזיולוגיות כמו האסטרונאוטים שנבחרו על ידי נאס"א עבור תוכנית מרקורי. המטרה הייתה לבדוק את ביצועי הנשים תחת אותן בחינות ואימונים, כדי להראות שגם נשים יכולות להיות אסטרונאוטיות. המונח הוטבע בשנת 1995 על ידי המפיק ההוליוודי ג'יימס קרוס כהשוואה לשביעיית מרקורי, למרות זאת, ה-13 של מרקורי לא היו תחת תוכנית רשמית של נאס"א, לא נפגשו כקבוצה במהלך האימונים, ולא טסו לחלל.

## היסטוריה
הרופא וויליאם רנדולף לאבלס השני  שהיה יו"ר הוועדה מיוחדת של נאס"א למדעי החיים, והיה מעורב בבחירת האסטרונאטים לתוכנית מרקורי, פיתח עבור נאס"א תוכנית בדיקות לבדיקת המועמדים בתנאי קיצון שונים. הוא היה סקרן לבדוק מה יהיו הביצועים של נשים והאמין כי משקלן הנמוך יותר וגודלן הקטן בהשוואה לגברים ייתנו להן תוצאות יותר טובות בהכנות לטיס ולתעופה בחלל. בשנת 1960, לאבלס הזמין את הטייסת ג'רי קוב לעבור את אותם אתגרים קפדניים שעברו הגברים.

קוב, שהייתה כבר טייסת מוכשרת, הייתה לאישה האמריקאית הראשונה (והיחידה מכל 13 הנשים) שעשתה ועברה את כל שלושת שלבי הבדיקות. לאבלס וקוב גייסו עוד 19 נשים לעבור את הבדיקות, כשהן ממומנות באופן פרטי על ידי הטייסת בעלת השם העולמי ג'קלין קוקרן ובעלה. מתוך הקבוצה, 13 נשים עברו את אותן בדיקות כמו "שבעיית מרקורי", שבעת האסטרונאוטים שנבחרו לתוכנית מרקורי. חלק מהנשים נפסלו עקב אנומליות שהתגלו בלב או במוח. [ממוזער|הטייסת ג'רי קוב עם [תוכנית מרקורי#החללית|קפסולת מרקורי]]
### בחירת המועמדות
כל המועמדות שנבחנו היו כבר טייסות בעלות ניסיון רב בתעופה. לאבלס וקוב סקרו קורות חיים של יותר מ-700 נשים כדי לבחון את המועמדות, ולא הזמינו מישהי שיש לה פחות מ-1,000 שעות טיסה. חלק מהנשים שמעו על האפשרות דרך ארגון ה-99 (ארגון עולמי שמרכז נשים טייסות).

הקבוצה הראשונה של נשים נקראו על ידי ג'רי קוב "****" והן הנשים שהסכימו להיכנס לתוכנית המחקר הזו.

## 13 הנשים שנבחרו
שלוש-עשרה הנשים שעברו את השלב הראשון של הבדיקות היו:
* מירטל קייגל
* ג'רי קוב
* ג'נט דיטריך ואחותה התאומה
* מריון דיטריך
* וואלי פאנק
* שרה גורליק
* ג'יין בריגס הארט
* ג'ין היקסון 
* ריאה הורל (לימים אליסון, ואחר כך וולטמן) (באנגלית )
* ג'ין נורה סטמבו (לימים ג'סן) (באנגלית )
* איירין לברטון 
* ג'רי סלוגן טרוהיל 
* ברניס סטדמן (לימים, טרמבל) 

מתוך הנשים, ג'יין הארט, הייתה הוותיקה ביותר, בגיל 41 ואמא ל-8 ילדים. וואלי פאנק הייתה הצעירה ביותר, בת 23.

## הבדיקות הרפואיות
כיוון שהרופאים לא ידעו באותה תקופה איך אנשים יעמדו בתנאי תעופה בחלל, הם החליטו על סדרה של בדיקות גופניות שהיו זהות לבדיקות שעברו המועמדים לתוכנית מרקורי. הבדיקות כללו תגובות של רפלקסים, תגובות לורטיגו, בדיקות התעייפות ועומס. הנשים אף בלעו צינור מגומי כדי לבחון את רמת החומציות בקיבה שלהן, ומי קרח הוזרקו לאזניים שלהן כדי לעורר ורטיגו.
הנשים הסכימו לבדיקות פולשניות מתוך מחשבה שתהיה אפשרות עתידית להיכנס לתוכנית האסטרונאוטים. ד"ר לבלאס העביר את הבדיקות במרפאה הפרטית שלו, ללא חסות רשמית של נאס"א לתוכנית הזו.

מתוך הנשים קוב עברה את כל הבדיקות והאימונים, והייתה באחוזון 2 העליון מתוך כלל הנבדקים, גברים ונשים יחדיו.

### בדיקות נוספות
לאחר השלב הראשון מספר נשים המשיכו לשלבים הבאים של הבדיקות. ג'רי קוב, ריאה הורל, ווולי פאנק המשיכו לבדיקות שלב ב' באוקלהומה סיטי, אוקלהומה, שכללו הערכות פסיכולוגיות ובדיקות במכל בידוד. האחרות לא יכלו להצטרף עקב התחייבויות של משפחה ועבודה.

לאחר שקוב עברה גם את בדיקות שלב ג' המתקדמות, שכללו גם בדיקות אווירודינמיות מתקדמות תוך שימוש ציוד צבאי ובדיקות תעופה על מטוסים, התכוונו לרכז את כל הקבוצה בבסיס האווירי של הצי האמריקאי בפנסיקולה, פלורידה. שתיים מהנשים אף התפטרו מעבודתן כדי להשתתף בבדיקות. עם זאת, כמה ימים לפני הביצוע, נשלחו מברקים לכולן אשר מבטלים את הבדיקות. ללא תמיכה רשמית של נאס"א, הצי האמריקאי לא הסכים לאפשר שימוש במתקנים לטובת הפרויקט.

בעקבות ביטול הפרויקט, פאנק מצאה דרך להשלים את השלב השלישי של הניסויים באופן פרטי, ולא כחלק מהפרויקט.

מלבד הבדיקות הרפואיות, הנשים לא עברו אימונים או הכשרות לתעופה בחלל.

## שימוע בקונגרס האמריקני
ג'רי קוב טסה לוושינגטון די. סי. כדי לנסות לקבל תמיכה ולחדש את הפרויקט. היא וג'יין הארט כתבו מכתבים לנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי ונפגשו עם סגן הנשיא לינדון ג'ונסון. ב-17 ו-18 ביולי 1962 כונסה ועדה מיוחדת בבית הנבחרים של ארצות הברית, תת-ועדה של ועדת בית הנבחרים לענייני מדע ואווירונאוטיקה לדון בנוגע לאופי בחירת אסטרונאוטים והאם יש אפליה מגדרית בתהליך. דיונים אלו, הכללו שיח בנוגע לאפליה מגדרית, הקדימו בשנתיים את זכויות האזרח של 1964, והיו בין הדיונים הראשונים בנושא.

במהלך הדיונים, קוב והראט העידו על יתרונות הפרויקט של לאבלס. ג'קלין קוקרן העידה על דעתה שתוכנית מיוחדת לאימון נשים אסטרונאוטים יכולה לפגוע בתוכנית החלל. נציגי האסטרונאוטים, ג'ון גלן וסקוט קרפנטר, העידו כי תחת הקריטריונים של נאס"א לבחירת מועמדים, לא ניתן לבחור נשים. גלן הוסיף בעדותו כי לדעתו: "הדבר נוגד את הסדר החברתי שלנו לאפשר לנשים להיות בתחום הזה". מנהל נאס"א בפועל, ג'ורג' לאו, ציין כי לפי הדרישות, כל האסטרונאוטים צריכים להיות בוגרי קורס טיס צבאי ובעלי תואר הנדסי (למרות שג'ון גלן התקבל ללא תואר הנדסי). נכון ל-1962, נשים לא יכלו להשתתף בקורסי אימון של חיל האוויר והצי, ולכן לא היו נשים שיכלו להתקבל. למרות שחלק מהטייסות בקבוצת הפרויקט היו בעלות ניסיון מצטבר יותר מחלק מהאסטרונאוטים המועמדים, לא הסכימו לקבל את הניסיון שלהן על מטוסי סילון אזרחיים. חלק מחברי הוועדה היו בעד טענות הנשים, אולם הנושא לא התקדם ונאס"א לא קיבלה מועמדות לתוכנית האסטרונאוטים.

ליז קרפנטר, העוזרת של סגן הנשיא לינדון ג'ונסון, ניסחה מכתב מטעמו למנהל נאס"א ג'יימס ווב השואל אם ניתן לשנות את הקריטריונים, אולם לינדון ג'ונסון לא שלח את המכתב ובמקום זה כתב על הטיוטה "בוא נפסיק עם זה עכשיו".

## תשומת לב תקשורתית
התקשורת התעניינה בפרויקט של לאבלס עם השיגור של האישה הראשונה בחלל, הקוסמונאוטית ולנטינה טרשקובה ב-16 ביוני 1963. הסופרת והפוליטיקאית קלייר בות' לוס פרסמה מאמר ביקורת על מקבלי ההחלטות של נאס"א. המאמר היה הראשון שחשף את תמונות ושמות כל 13 הנשים בקבוצה. (חלק מהשמות של המשתתפות כבר פורסם במקומות אחרים).
[ממוזער|250px|שמאל|שבע מבנות הקבוצה המקורית, שהוזמנו כאורחות מיוחדות לצפות בשיגור טיסת המעבורת [STS-63. משמאל: ג'ין נורה ג'סן, וואלי פאנק, ג'רי קוב, ג'רי טרוהיל, שרה רטלי, מירטל קייגל וברניס סטדמן.]]

## הנשים הראשונות בחלל
אף אחת מהנשים שהשתתפו בפרויקט לא הגיעה לחלל (למעט וואלי פאנק שעשתה זאת בגיל 82 במסגרת פרויקט אזרחי של בלו אוריג'ין). חודשים מספר לאחר הדיונים בקונגרס, האישה הראשונה בחלל ולנטינה טרשקובה טסה במסגרת תוכנית החלל הסובייטית. לעומת זאת, בארצות הברית לא היו נשים מועמדות לתוכנית האסטרונאוטים עד לקבוצה 8 של האסטרונאוטים ב-1978. סאלי רייד הפכה לאישה האמריקאית הראשונה בחלל בשנת 1983, במסגרת טיסת STS-7. איילין קולינס הייתה הטייסת הראשונה של מעבורת החלל, במהלך טיסת STS-63 בשנת 1995. קולינס הזמינה את נשות קבוצת ה-13 של מרקורי להיות אורחות מיוחדות בשיגור. מתוך הקבוצה, שבע מהנשים היו נוכחות בשיגור, וקולינס הביאה בטיסה מזכרות מיוחדות בשביל כולן. בשנת 1999, קולינס הייתה האישה הראשונה שפיקדה על משימת מעבורת החלל במהלך טיסת מעבורת החלל STS-93.

## פרסים והוקרה
* במאי 2007, הוענק לחברות הקבוצה תואר דוקטור של כבוד על ידי אוניברסיטת ויסקונסין–אושקוש.
* הפרס השנתי של פלנטריום אדלר לנשים במדעי החלל הוענק לנשות קבוצת ה-13 של מרקורי ב-2005.
* סרט תיעודי על ה-13 של מרקורי יצא באפריל 2018, בנטפליקס.

## ספרים שנכתבו בנושא

## קישורים חיצוניים

* אתר אינטרנט המוקדש ל-13 של מרקורי
* דיונים בבית הנבחרים האמריקני על הקריטריונים לבחירת אסטרונאוטים, 17 ו-18 ביולי 1962.
* 'The Mercury 13': Training U.S. Women for Space - פרק ברדיו NPR, מליסה בלוק מדברת עם מרת'ה אקמן על ספרה בנושא
* 
* אלכסיס מדריגל, "הנשים אשר יכלו להיות סאלי רייד", עיתון ה־Atlantic, אלקסיס מדריגל, 24 ביולי 2012.
* ה-13 של מרקורי: הסיפור שלא נודע על הנשים שנבחנו לטיסות חלל בשישים של המאה ה-20, אדם גבאט, עיתון ה-Guardian, מ-18 באפריל 2018

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכנית מרקורי
קטגוריה:טייסות חלל