open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא

**הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא** הוא רומן גרפי אוטוביוגרפי מאת מישל קישקה, שיצא לאור בצרפתית בשנת 2012, ותורגם לשפות אחדות. הנוסח העברי נוצר אף הוא בידי קישקה.

הספר מספר על חייו של קישקה בבית הוריו בבלגיה ובמשפחה שהקים בישראל, המתנהלים בצל זיכרונותיו של אביו ממחנות ההשמדה. אביו, אנרי קישקה, יליד בריסל, גורש בגיל 16 עם משפחתו לאושוויץ ומשם עבר בצעדת מוות למחנה בוכנוואלד, שממנו שוחרר עם כיבושו בידי צבא ארצות הברית. אמו, לוסי, הצליחה להימלט עם משפחתה לשווייץ.

הספר יצא לאור גם בטורקיה (גוזלם), איטליה (ריצולי), גרמניה (אגמונט) ומקסיקו (בייגל).

## תוכן הספר
הספר כולל כמאה עמודים מצוירים ביד בשחור לבן, ובו חמישה פרקים:
* **פרק 1: מה שלא נאמר** - על ילדותו של המספר, מישל קישקה, בצל זיכרונות אביו מתקופת השואה, שבה הוא נלקח כנער למחנה ההשמדה אושוויץ וממנו עבר בצעדת מוות לבוכנוואלד.
* **פרק 2: משפחה למופת** - על הוריו, אנרי ולוסיה, שתי אחיותיו ואחיו. משפחת אמו נמלטה מבלגיה לשווייץ וכך ניצלה. המספר ואחיו גדלו בפנימיות ("אמא שמחה לעשות ילדים בשביל אבא. אבל לא ממש שמחה לטפל בהם.").
* **פרק 3: שארלי** - על התאבדותו של שארלי, אחיו הצעיר ממנו בשלוש שנים. "החיים של אבא ואמא לא היו דוגמה מספיק טובה בשבילי", כתב שארלי. בעקבות ההתאבדות החל האב, אנרי, לספר בפרטי פרטים את קורותיו בשואה, ואף כתב אותם בספר "נעורים אבודים בעלטת המחנות". מישל חיכה בקוצר רוח למכתב הסבר משארלי, וזה אכן הגיע כעבור חודש, לאחר שהתעכב עקב שביתה בדואר הצרפתי.
* **פרק 4: לבד בעולם** - על אביו כמדריך במסעות של בני נוער לאושוויץ. האב מנסה לשכנע את מישל להצטרף אליו לאחד מהמסעות, אך מישל מסרב.
* **אחרית דבר** - על יצירת הספר הזה.

## על יצירת הספר
באחרית דבר לספרו מספר מישל קישקה: "את הספר הזה נשאתי בקרבי יותר מעשר שנים. כתבתי אותו בראשי תוך כדי שיטוטים ברחובות ירושלים ופריז. עמודים שהצטיירו בחלומותי היו נמחקים עם בוקר. הייתי ממציא לי תירוצים כדי לא להתיישב לכתוב."

בריאיון לשלומי צ'רקה הרחיב קישקה על תהליך יצירתו של הספר:

בהמשך לראיון זה הרחיב קישקה את תיאור כתיבת הספר בהרצאה אותה נשא בערב יום השואה שנת תשס"ז. לפי הרצאה זו, את עמודיו הראשונים של הספר כתב כמעט כמוכה דיבוק. הוא זוכר שבמשך עשרת הימים בהם שהה בבלגיה לרגל כתיבת הספר כמעט ולא חדל לכתוב והיה טרוד בכתיבת הספר כל אותה התקופה ברצף. הוא גם הוסיף ואמר שהיה לו כל מה שהיה צריך בדירה לצורך כתיבה, מיטה שהיה קם ממנה עייף כי היה שקוע במחשבות אודות הספר, מחשב עם אינטרנט ושולחן כתיבה.

## סרט אנימציה
בשנת 2015 החלה הפקתו של סרט אנימציה המבוסס על הספר, והסרט, "הסודות של אבא", הושלם ב-2022.

## קישורים חיצוניים
* שלומי צ'רקה, דברים שלא סיפרתי לאבא / ריאיון עם מישל קישקה, באתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, 27 במאי 2013
* 
* מרב ז'נו ואסף טל, "זה סיפור מאוד אישי" שיחה עם מישל קישקה, באתר "יד ושם"
* 
* 
* 
* שום דבר אינו מובן מאליו : חני שטרנברג על "הדור השני -דברים שלא סיפרתי לאבי -מאת מישל קישקה, באתר "יקום תרבות", 7 באוגוסט 2013
* 
* הדור השני, דברים שלא סיפרתי לאבא, באתר "טקסט"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי הדור השני לשואה
קטגוריה:רומנים גרפיים
קטגוריה:ספרי 2012
קטגוריה:ספרי הוצאת חרגול
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
קטגוריה:הדור השני לשואה בתרבות ובאמנות
נורמן פל

**נורמן פל** (באנגלית: **Norman Fell**; 24 במרץ 1924 – 14 בדצמבר 1998) היה שחקן יהודי-אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב על תפקידו בקומדיית המצבים "שלושה בדירה אחת".

## קורות חיים
פל נולד בשם נורמן נוח פלד בפילדלפיה למשפחה יהודית. היה בוגר "אוניברסיטת טמפל" ושירת בחיל האוויר האמריקאי כמקלען אווירי על המפציץ B-25 מיטשל במהלך מלחמת העולם השנייה.

הוא למד משחק בבית הספר "אולפן שחקנים".

## קריירת משחק
פל החל את דרכו כשחקן משני בשנות ה-60 של המאה ה-20 בסרטי הפשע "בולט" בתפקיד קצין המשטרה קפטן בייקר, "האחד עשר של דני אושן" בתפקיד פיטר ריימר מצוותו של דני אושן (פרנק סינטרה), בדרמות "הבוגר" של מייק ניקולס בתפקיד מר מקלירי, "משפט הקופים" ובקומדיה "זה יום שלישי, זאת חייבת להיות בלגיה".

בשנת 1976 החל פל לשחק בקומדיית המצבים "שלושה בדירה אחת" בתפקיד סטנלי רופר, בעל הדירה אותה חולקים גיבורי העלילה. פל שיחק בסדרה במשך כ-5 עונות שבהלכן הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה. בעקבות הצלחת התוכנית והפופולריות של דמותו זכה לפל לסדרת בת בכיכובו בשם "הרופרים".
פל היה מועמד לפרס אמי על משחקו בסדרת המופת "איש עשיר, איש עני" בתור סמיתי מאמנו של המתאגרף הצעיר טום ג'ורדצ'ייס (ניק נולטי).

ב-1991 השתתף פל בדרמה של מרק ריידל "בשביל הבנים" בתפקיד סם שיף.

## חיים אישיים
לפל היו שתי בנות מאשתו השנייה דיאן וייס ובן מאומץ אחד מאשתו השלישית קארן ויינגראד.

פל נפטר ממחלת הסרטן ב-14 בדצמבר 1998 כשהוא בן 74, הוא נקבר בבית העלמין היהודי "פארק הזיכרון הר סיני" שבלוס אנג'לס.

## פילמוגרפיה
* גבעת הדמים (1959)
* משפט הקופים (1960)
* מירץ העכברים (1960)
* האחד עשר של דני אושן (1960)
* פי טי 109 (1963)
* הרוצחים (1964)
* פיטצווילי (1967)
* הבוגר (1967)
* מלחמתו הסודית של הארי פריג (1967)
* בולט (1968)
* זה יום שלישי, זאת חייבת להיות בלגיה (1969)
* מלכוד-22 (1970)
* הבוטנים (1970)
* נמל תעופה 1975 (1974)
* קלאופטרה ג'ונס וקזינו הזהב (1975)
* הסוף (1978)
* על המסלול הנכון (1981)
* טרנסילבניה 6-5000 (1985)
* בשביל הבנים (1992)
* האמת העירומה (1992)
* האקסד (1993)

## סדרות טלוויזיה
* איש עשיר, איש עני (1976)
* שלושה בדירה אחת (1976–1981)
* הרופרים (1979–1980)
* Teachers Only(1982–1983)
*הופרמן (1989)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קצינים וחוגרים יהודים בחיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן משנה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טמפל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מאונט סיני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
טימברלנד (חברה)

ממוזער|270px|שמאל|מגפי טימברלנד
**טימברלנד** (באנגלית: **The Timberland Company**) היא יצרנית וקמעונאית אופנה אמריקאית, המתמקדת בהנעלה. בשנת 2007, טימברלנד צוינה כחברת ההעסקה הטובה ה-78 במספר בארצות הברית, ברשימת התוכנית. לטענת החברה, היא תומכת באחריות תאגידית. היא מציעה חבילות על מוצריה, הזמינות לעובדיה ולקוחותיה.

מטה חברת טימברלנד ממוקם בדרום-מזרח מדינת ניו המפשייר, והיא פועלת גם ממשרדים אחרים ברחבי העולם.

## היסטוריה
מייסד טימברלנד, נתן שוורץ, החל את קריירת ההנעלה שלו כתופר מתלמד בבוסטון בשנת 1918. בשנת 1952 קנה מחצית מנכסי חברת ההנעלה "Abington Shoe Company" שבדרום בוסטון. שלוש שנים מאוחר יותר קנה את יתר הנכסים והכניס את בניו, סידני והרמן, לעסק. יחדיו, במשך עשר שנים, הם ייצרו נעליים עבור יצרנים מובילים.

בשנת 1973, הושק שם המותג "טימברלנד" עבור מגפי עור עמידים למים, הראשונים מסוגם, אשר יוצרו על ידי החברה. הואיל ודגם המגפיים הצליח וגרף פופולריות רבה, שם החברה שונה באופן רשמי ל"חברת טימברלנד" ב-1978. בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלה את התרחבותה לשוק הבינלאומי, ולקו המוצרים של החברה נוספו גם נעלי נשים, בגדים לגברים, נשים וילדים ומוצרים נלווים כמו שעוני יד ותרמילי גב.

ג'פרי שוורץ, נכדו של המייסד נתן שוורץ, הצטרף לחברה ב-1986. בשנה שלאחר מכן המשפחה הנפיקה את החברה ב. הרמן שוורץ, בנו של המייסד הוביל את החברה עד שפרש ב-1986. הוא הוחלף כמנכ"ל על ידי אחיו סידני, שפרש ב-1998, ג'פרי שוורץ ירש אותו כמנכ"ל החברה. בתקופה זו מחזור המכירות של החברה גדל מהיקף מכירות של כ-150 מיליון דולר בשנה, למחזור מכירות של למעלה מ-1.3 מיליארד דולר בשנת 2002. אולם בשנים שלאחר מכן החלה האטה בעסקי החברה וירידה במכירות.

בשנת 2006 הכריזה החברה על תוכנית להפוך את השוק הסיני לאחד ממוקדי המכירות העיקריים של באסיה, ולפתוח שם 70 חנויות בחמש השנים.

בשנת 2007 טימברלנד היייתה החברה הראשונה בארצות הברית שהציגה תוויות על מדפי החנויות המציינת כמה גזי חממה השתחררו לאטמוספירה בתהליך ייצור של המוצר, כמענה למודעות הגוברת בקרב הצרכנים בקשר לשינויי האקלים.

ביוני 2011 נרכשה טימברלנד על ידי קונצרן האופנה VF Corporation, תמורת כ-2 מיליארד דולר. לאחר הרכישה עלה לישראל מנכ"ל החברה, שהחזיק יחד עם משפחתו בשליטה בחברה, ג'פרי שוורץ. בישראל עוסק שוורץ בפעילות פילנתרופית והקים את ארגון מעוז, המקדם מנהיגות חברתית-כלכלית.

## פעילות בישראל
חברת "סקאל ספורט" מקבוצת סקאל קיבלה את הזיכיון לשיווק מוצרי טימברלנד לישראל בשנת 1996, ופתחה תוך מספר שנים 5 חנויות של המותג. כמו כן, הקימה פינות מכירה של המותג בתוך סניפי רשת "סקאל ספורט". ב-2001 החלה לשווק גם את אופנת הנשים של טימברלנד.

ב-2006 הוקם סניף של המותג בתוך חנות דיוטי פרי ג'יימס ריצ'רדסון בטרמינל 3 שבנמל התעופה בן-גוריון. וב-2007 הוקם סניף נוסף בקניון רמת אביב.

באפריל 2014 רכשה חברת ההלבשה והאופנה בריל, מידי קבוצת סקאל, 50% פעילותה של רשת טימברלנד בישראל. באפריל 2021 רכשה בריל את מלוא הבעלות על הרשת יחד עם מותגים נוספים שהיו בזיכיון של קבוצת סקאל.
## קישורים חיצוניים

* 
* אתר החברה בישראל

* המגפיים הצהובים שלי. פרויקט טימברלנד ושנקר, באתר מגפון, 13 במרץ 2014
## הערות שוליים

קטגוריה:רשתות אופנה
קטגוריה:חברות אופנה אמריקאיות
אליעז

**אליעז** הוא שם פרטי ושם משפחה יהודי-ישראלי.

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
ארי אליעז – עו״ד
נויזידל אם זה

**נויזידל אם זה** (בגרמנית: **Neusiedl am See**, בצ'כית: **Nezider**, בקרואטית: **Niuzalj**, בהונגרית: **Nezsider** בסלובקית: **Nezider**) היא עיר במחוז נויזידל אם זה במדינת בורגנלנד שבמזרח אוסטריה, השוכנת לחופו הצפוני של הנויזידלרזה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בורגנלנד: ערים
נחום זוננברג

**נחום זוננברג** (נולד ב-29 בדצמבר 1946) הוא ביוכימאי ישראלי-קנדי המכהן כפרופסור באוניברסיטת מקגיל. חתן פרס וולף לרפואה לשנת 2014.

## קורות חיים
זוננברג נולד במחנה עקורים בוצלר שבגרמניה. הוריו, מאיר ופרדל הם ניצולי השואה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלט אביו מפולין לברית המועצות שם נעצר ונשלח למחנה עבודה בצפון אורל, רעייתו הראשונה ושני ילדיו נרצחו בשואה. לאחר המלחמה חזר לפולין ונישא בשנית לאמו של נחום. זוננברג גדל בישראל ושירת בצה"ל. הוא סיים תואר ראשון ושני במיקרוביולוגיה ובאימונולוגיה באוניברסיטת תל אביב ותואר שלישי בביוכימיה במכון ויצמן למדע ב-1976, בהנחיית פרופ' מאיר וילצ'ק ופרופ' עדה זמיר. את הפוסט-דוקטורט עשה במכון רוש לביולוגיה מולקולרית בניו ג'רזי. ב-1979 הצטרף לסגל אוניברסיטת מקגיל בקנדה. בשנת 1997 זכה במלגת מחקר של מכון הווארד יוז למחקר רפואי וב-2002 בפרס חוקר בינלאומי בכיר מהמכון.

בתחילת דרכו, חקר זוננברג את תהליך יצירת החלבונים והבקרה שיש על התהליך במהלך התרגום. בין היתר, גילה את החלבון eIF4E, חלבון שנקשר ל-5' Cap של ה-mRNA, והוא הרכיב קובע המהירות של תהליך התרגום באאוקריוטים, וכן את הבקרה על חלבון זה. הוא מצא חלבונים נוספים שעוזרים בבקרה על התרגום, וכן את מנגנון ה-Internal ribosome entry site (IRES). זוננברג חקר תהליכים ביולוגים בתאים רגילים ובתאים סרטניים על מנת לפתח שיטות ריפוי גני ותרופות נגד מחלת הסרטן.

ב-1992 נבחר לעמית בחברה המלכותית הקנדית, ב-2006 נבחר לעמית בחברה המלכותית הבריטית ועמית כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-2008 זכה בפרס קרן גיירדנר הבינלאומי על תרומתו למדעי הרפואה. ב-2010 זכה לתואר קצין במסדר קנדה.

ב-2014 זכה בפרס וולף לרפואה, מנימוקי השופטים: "פרופ' נחום זוננברג הוא חלוץ בתחום בקרת התרגום של חלבונים. בסוף שנות ה-70 ובהמשך גילה זוננברג את החלבונים המפקחים על תהליכי הבקרה של סינתזת חלבונים ובעיקר בתהליך המפתח של התחלת התרגום ... עבודתו של פרופ' זוננברג גם הוכיחה בשנים האחרונות את הקשר בין תהליכי תרגום חלבונים לבין זיכרון וגמישות סינפטית של מערכת העצבים קשר הפותח תחום חדש לחלוטין בנוירוביולוגיה."

ב-2022 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

## קישורים חיצוניים
* נחום זוננברג באוניברסיטת מקגיל
* נחום זוננברג, באתר science.ca
* אתר המעבדה של נחום זוננברג
* פרופ' נחום זוננברג, Nahum Sonenberg זוכה פרס וולף ברפואה - 2014

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לקנדה
קטגוריה:ביוכימאים ישראלים
קטגוריה:ביוכימאים קנדים
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:עמיתים יהודים בחברה המלכותית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מקגיל
קטגוריה:זוכי פרס וולף לרפואה
קטגוריה:חוקרי סרטן יהודים
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:חברי מסדר קנדה
קטגוריה:זוכי פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
קטגוריה:סגל מכון הווארד יוז למחקר רפואי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
האיש הרדיואקטיבי

**האיש הרדיואקטיבי** (באנגלית: **Radioactive Man**) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Journey into Mystery #93* מיוני 1963, ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.

האיש הרדיואקטיבי הוא אלטר אגו אותו חלקו שתי דמויות - צ'ן לו ואיגור סטנצ'ק. צ'ן לו הוא פיזיקאי גרעין סיני, ולאחר שתור סיכל ניסיון סיני לכיבוש הודו, הממשלה הסינית קראה למדעניה ולאסטרטגיה הצבאיים לחשוב על דרך לנקום בתור. לו, שביצע על אנשים ניסויים כדי לרתום קרינה לגרימת כוחות על, התנדב להפוך לנשק אנושי נגד תור. הוא ביצע מוטציה בעצמו, אימץ את שמו החדש ונסע לניו יורק להילחם בתור. בתחילה, לו הביס את תור, אך זה האחרון יצר מערבולת, שלח את לו לסין ולכאורה גרם לו להתפוצץ. ברון זמו המקורי גייס את לו לקבוצת אדוני הרשע הראשונה שלו, ולו היה הראשון שנלחם באוונג'רס. הוא הובס על ידי איירון מן והנרי פים/האיש הענק, שכלאו אותו בסלילי עופרת וגירשו אותו לסין. הוא הצטרף לאדוני הרשע של אולטרון, וכאשר הקבוצה הובסה, לו נכלא בתא מיוחד שנועד לרסן את כוחותיו. הוא יצר עם דינאמו הארגמן ואיש הטיטאניום את קבוצת שלושת הטיטאנים, נלחם באוונג'רס פעם נוספת והובס בידי קאנג הכובש. לו הצטרף לאדוני הרשע של ראש ביצה אך הובס בידי פים וגורש לסין. הוא הועסק בידי המנדרין וסטיין אינטרנשיונל, ככל הנראה נכלא בכלא "הכספת", השתתף בניסיון בריחה מהכלא ומנע משבר גרעיני.

לו ניסה לחזור למוטב, בכך שהצטרף לקבוצת ת'נדרבולטס המורכבת מנבלים כמותו שמטרתם לחזור למוטב. הוא השתתף במלחמת האזרחים ביקום מארוול, הן בלחימה נגד מתנגדי חוק רישום העל-אנושיים והן בעזרה לאיירון מן ולפים בבניית כלא לנבלי על. פיתוח דמותו הגדול בהרצת ת'נדרבולטס קרה במפגש עם זקן היקום גראנדמאסטר, במהלכו לו ספג יותר מדי קרינה ונאלץ להתחיל ללבוש חליפה נגד קרינה בכל עת. לבסוף הקרינה שוככת, אך נורמן אוסבורן שכנע את לו להמשיך ללבוש את החליפה כדי להסיח את דעת הקהל האמריקני מהיותו אסייתי ומסכנת הקרינה. כחלק מהקבוצה, לו נלחם בספיידרמן ובאנטי-ונום, שניקז חלק מכוחותיו. בצוות, לו היה מתומכיה של סונגבירד. במהלך פלישת הסקרול, הוא וסונגבירד החלו לנטרל את חברי הת'נדרבולטס שתמכו באוסבורן, שרצה לנצל את הפלישה למטרותיו. הוא גורש חזרה לסין ופוטר מהצוות, שם הצטרף לקבוצת "צבא ההגנה של העם", והראה כי הוא מסוגל לספוג את קרינת גבישי אקסרוגן של הקרי ואת ערפילי טריגן של הבלתי אנושיים.

איגור סטנצ'ק היה שכיר חרב רוסי, שהושכר בידי יוליסס קלו לפלוש לוואקאנדה לצד צבא ניגאנדה, ריינו, באטרוק המזנק והאביר השחור. הוא נהרג בקרב נגד אחותו של הפנתר השחור, שורי.

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של חברת מארוול קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של חברת מארוול קומיקס

קטגוריה:נבלי על במארוול קומיקס
קטגוריה:תור
2015 ברוסיה

**[[2015]] ב[[רוסיה]]** היא השנה ה-24 להקמת הפדרציה הרוסית לאחר פירוק ברית המועצות.

## הנהגה
* נשיא רוסיה - ולדימיר פוטין
* ראש הממשלה - דמיטרי מדבדב
* יושבת ראש מועצת הפדרציה - ולנטינה מטוויינקו
* יושב ראש הדומה הממלכתית - סרגיי נארישקין

## אירועים בולטים
* 1 בינואר – צבא רוסיה וכוחות הביטחון הרגו את מוסא זבגאייב, מנהיג כנופיית טגילוב וסגנו בצ'צ'ניה.
* 3 בינואר – תמונת נגמ"ש רוסי מדגם BPM-97 חשפה נוכחות כלי רכב צבאיים רוסיים במחוז לוהנסק שבאוקראינה.
* 9 בינואר – הפרלמנט הרוסי מכניס טרנסג'נדרים וטרנסקסואלים לרשימת האנשים "בעלי הפרעות התנהגויות" המונעות מהם מלקבל רישיון נהיגה.
* 15 בינואר – מיתון בכלכלת רוסיה: דולר אחד שווה ל-66 רובלים רוסיים. סוכנות הדירוג Moody’s הנמיכה את דירוג האשראי של רוסיה מ-2 ל-3.
* 23 בינואר – סגן ראש ממשלת רוסיה, איגור שובאלוב, בביקורו בדאבוס במסגרת הפורום הכלכלי העולמי, השווה את המצב הכלכלי במדינה למשבר הכלכלי של שנת 2008.
* 24 בינואר – האקדמיה הלאומית הרוסית לקולנוע וטלוויזיה מעניקה את פרס נשר הזהב לסרט הטוב ביותר לסרטו של ניקיטה מיכאלקוב, "מכת שמש". הסרט "לוויתן" מקבל ארבעה פרסי נשר הזהב בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר לאנדריי זוויאגינצב, שחקן המשנה הטוב ביותר לרומן מדיאנוב, לשחקנית הטובה ביותר לילנה ליאדובה ובקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
* 27 בפברואר – **רצח בכיר האופוזיציה [[בוריס נמצוב]]**.
* מרץ - הנשיא פוטין נעלם מעין הציבור למשך 11 יום. שמועות שונות טענו כי נפל למשכב או קורבן להפיכת חצר. הופעתו בציבור במסיבת עיתונאים עם נשיא קירגיזסטן הזמו שמועות אלה. אך לא העלימו את המסתורין סביב היעלמותו.
* 18 במרץ – אירועים חגיגיים לציון שנה לסיפוח חצי האי קרים לרוסיה מאורגנים על ידי השלטונות.
* מאי - בתחרות האירוויזיון רוסיה סיימה במקום השני בגמר עם השיר "מיליון קולות" בביצוע הזמרת פולינה גאגארינה.
* 26 במאי – איש התקשורת ופעיל האופוזיציה ולדימיר קארה-מורזה מורעל.
* יוני - בסיכום המשחקים האירופיים שנערכו בבאקו, רוסיה סיימה בראש טבלת המדליות עם 164 מדליות בסך הכל (79 זהב, 40 כסף ו-45 ארד).
* יולי - פסגת מדינות BRICS, השביעית במספר, נערכה בעיר אופה, בבשקיריה.
*24 ביולי עד 9 באוגוסט - קאזאן מארחת את אליפות העולם בשחייה
* 30 בספטמבר – החל '''המבצע הרוסי בסוריה'''. בדצמבר 2017 השלטון הרוסי הודיע על צמצום המבצע.
* 24 בנובמבר – מטוס סוחוי SU-24 רוסי הופל על ידי מטוס קרב טורקי לאחר שצבא טורקיה טען כי המטוס חדר למרחב האווירי של טורקיה. רוסיה הכחישה זאת וטענה כי המטוס כלל לא הגיע קרוב יותר מקילומטר מהגבול. האירוע הוגדר כ"תקיעת סכין בגבה של רוסיה" מצד טורקיה וגרם למשבר קורע דיפלומטי בין המדינות.
* 30 בדצמבר – הרובל הרוסי בשפל חסר תקדים. המטבע הרוסי יורד לרמה של 73.2 רובל לדולר, הרמה הנמוכה מזה 12 חודשים ובכך מציין נקודת שפל המהווה 20% פחות מרמת המטבע בתקופה המקבילה אשתקד.

## נפטרו
**([[:קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2015]])**
* 21 בפברואר – אלכסיי גוברב, קוסמונאוט סובייטי
* 27 בפברואר – בוריס נמצוב, סגן ראש ממשלת רוסיה בשנות ה-90.
* 2 במאי – מאיה פליסצקאיה, רקדנית בלט נודעת
* 26 ביוני – יבגני פרימקוב, שר החוץ הרוסי (1996–1998), ראש ממשלת רוסיה (1998- 1999) וראש סוכנות הביון הרוסית הראשון (מ-1991 עד 1996).

## ראו גם
* 2015

## קישורים חיצוניים

*
רוסיה
רוסיה
רוסיה
גביע דייוויס 1971

**[[גביע דייוויס]] 1971** הייתה התחרות ה-60 במניין מאז ייסוד התחרות.

מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בקליבלנד, ארצות הברית. לתחרות נרשמו 50 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.

המשחק על התואר נערך ב-8–11 באוקטובר 1971 בשארלוט, ארצות הברית. המשחק נערך בין נבחרת רומניה לבין נבחרת ארצות הברית והסתיים בניצחון של נבחרת ארצות הברית עם התוצאה 2:3. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם הרביעית ברציפות ובפעם ה-23 בסך הכול.

## משחקי פלייאוף
### בית אמריקה
הבית כלל 13 קבוצות כולל ניו זילנד וקוריאה הדרומית ששובצו בתת-הבית הצפוני. במשחק המוקדם קוריאה הדרומית הפסידה למקסיקו עם התוצאה 5:0.

תת-הבית הדרומי כלל 8 קבוצות.

#### ראשות הבית
המשחק על ראשות הבית נערך בחודש יולי במקסיקו סיטי, מקסיקו. נבחרת ברזיל ניצחה את נבחרת מקסיקו עם התוצאה 2:3.

### בית אירופה
הבית כלל 28 קבוצות כולל מצרים וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים.

#### תת הבית א'

#### תת הבית ב'

### בית המזרח
הבית כלל 9 נבחרות כולל אוסטרליה שחולקו ל-2 תת-בתים.

בתת-הבית הראשון המשחקים נערכו במהלך אפריל 1971. במשחק המוקדם נבחרת אוסטרליה ניצחה את הונג קונג עם התוצאה 5:0.

תת-הבית השני כלל 4 קבוצות.

#### ראשות הבית
המשחק בין מנצחי תת-הבתים התקיים בטוקיו, יפן, ונבחרת יפן הפסידה לנבחרת הודו עם התוצאה 3:2. בכך נבחרת הודו זכתה בראשות הבית בפעם השביעית ברציפות.

### משחקים בין מנצחי הבתים
המשחקים נערכו במהלך אוגוסט 1971.

### משחק על התואר

## ישראל בגביע דייוויס
נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת נורווגיה.

הערה: המשחק הרביעי הופסק עקב פרישתו של הטניסאי הנורווגי.

לאחר הניצחון על נורווגיה הנבחרת שיחקה נגד נבחרת רומניה והפסידה עם התוצאה 5:0.

## קישורים חיצוניים
* נתונים על התחרות

קטגוריה:תחרויות טניס ב-1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
1971
פדרציית מלאיה

**פדרציית מלאיה** (במלאית: **Persekutuan Tanah Melayu**, בג'אווי: **ڤرسكوتوان تانه ملايو**, באנגלית: **Federation of Malaya**; לעיתים בקיצור **מלאיה**) הייתה פדרציה של 11 מדינות בחצי האי המלאי שהתקיימה בין 1948 ו-1963. הפדרציה החלה את דרכה כחלק מהאימפריה הבריטית, קיבלה עצמאות ב-1957 והייתה אחת המרכיבות של מלזיה.

## היסטוריה
ב-1946 נוצר האיחוד המלאי, קולוניה פדרלית שאיגדה בתוכה את כל המושבות של בריטניה בחצי האי המלאי. מסיבות מגוונות הייתה התנגדות מקומית רחבה לאיחוד במתכונתו כפי שהייתה שהונהגה על ידי הארגון הלאומי של המלאים המאוחדים (UMNO).

רוב חברות הפדרציה היו במעמד של מדינת חסות של בריטניה, למעט פננג ומלאקה שהיו במעמד של קולוניות.

ב-31 באוגוסט 1957 הפדרציה קיבלה את עצמאותה. ב-1963 מלאיה התאחדה עם סינגפור, מושבת הכתר של סראוואק ומושבת הכתר של צפון בורנאו וכך נוצרה מלזיה. סינגפור פרשה מהמדינה החדשה כעבור שנתיים.

## חברות הפדרציה
*  ג'והור
* 
*  מלאקה
* 
* 
* 
* 
* 
*  פרק
* 
* 

## ראו גם
* היסטוריה של מלזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר היסטוריה
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלזיה: היסטוריה
קטגוריה:סינגפור: היסטוריה
קטגוריה:מדינות לשעבר באסיה
קטגוריה:מדינות חסות בריטית לשעבר
קטגוריה:מושבות האימפריה הבריטית באסיה
קטגוריה:פדרציות לשעבר
קטגוריה:מדינות לשעבר החברות באומות המאוחדות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1948
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1957
קטגוריה:מדינות לשעבר בתקופת המלחמה הקרה
קטגוריה:מדינות שהתפרקו ב-1963
קנון הולדינגס

**קנון הולדינגס** (באנגלית: **Kenon Holdings**) היא חברת החזקות שפוצלה מהחברה לישראל. ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב, וכלולים במדד תל אביב 125.

## היסטוריה
ב-7 בינואר 2015 נוצרה החברה במהלך של ספין-אוף מהחברה לישראל. לחברה הועברו החזקותיה של החברה לישראל בחברות הבאות: 32% מחברת הספנות צים, 24% מחברת השבבים טאואר-ג'אז סמיקונדקטור, 50% מיצרנית הרכב הסינית קורוס אוטו ו-100% בחברת תחנות הכוח איי.סי. פאואר. בגין כל מניה אחת של החברה לישראל קיבל בעל המניה 7 מניות של חברת קנון הולדינגס.

ב-11 בינואר 2015 החלה מניית החברה להיסחר בבורסת תל אביב, ומיד צורפה למדד תל אביב 25, וב-14 בינואר החלה מניית החברה להיסחר בצורה רגילה גם בבורסת ניו יורק. עם תחילת המסחר במניותיה בבורסה בת"א נקבע לחברה שווי שוק של 960 מיליון דולר.
בעדכון חודש יוני 2015 נגרעה מניית החברה ממדד תל אביב 25, והתווספה למדד תל אביב 75.

בחודש יולי 2015 חילקה קנון את רוב מניותיה בחברת טאואר-ג'אז בתור דיבידנד לבעלי מניותיה של קנון.
המהלך בוצע כחלק מהאסטרטגיה של חברת קנון, לפיה על החברה להתמקד בהשקעה בחברות איי.סי. פאואר וקורוס מצד אחד, ומצד שני למכור או לחלק את שאר החברות שבבעלותה. עד אפריל 2021 מכרה קנון את כל אחזקותיה בקורוס.

## החזקות
* **[[איי.סי. פאואר]]** - 100%
* **[[צים]]** - 32%
* **[[איי.סי. גרין אנרג'י]]** - (100%)
:* **פרימוס** - 91%
:* **הליופוקוס** - 70%

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות החזקות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות סינגפוריות
קטגוריה:חברות הנסחרות ביותר מבורסה אחת
דן מלוי

**דאנל פטריק "דן" מלוי** (באנגלית: **Dannel Patrick "Dan" Malloy**; נולד ב-21 ביולי 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קונטיקט ה-88, מינואר 2011 עד ינואר 2019. 

## ביוגרפיה
מלוי נולד בסטמפורד שבקונטיקט, כבן השביעי למשפחה קתולית בת שמונה ילדים ממוצא אירי. בוגר תואר ראשון במשפטים מבוסטון קולג' בשנת 1980. מלוי החל את הקריירה המקצועית שלו כעוזר ליועץ משפטי במחוז פנימי שבברוקלין, ניו יורק. לאחר ארבע שנים בתפקיד, חזר לסטמפורד ושימש כאיש עסקים ב-Stamford board of finance במשך עשר שנים, בין השנים 1984-1994. בשנת 1995 התמודד לראשות עיריית סטמפורד, ונכנס לתפקידו בחודש דצמבר באותה שנה, לאחר שהביס את יריבו הרפובליקני סנטלי אספוסיטו שכיהן במשך שתי כהונות בתפקיד. במשך זמן זה, הבוחרים אישרו את הרחבת כהונת ראש העיר של סטמפורד משנתיים לארבע שנים. מלוי נבחר בשנית בשנת 1997, בשלישית בשנת 2001 וברביעית בשנת 2005.

בשנת 2006 ניסה ללא הצלחה למשרת מושל קונטיקט, לאחר שהפסיד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית בקונטיקט לראש עיריית ניו הייבן, שהובס גם הוא בבחירות הכלליות למשרת המושל, מול יריבתו הרפובליקנית ג'ודי רל, שהייתה המושלת המכהנת. מלוי ניסה את מזלו שוב והתמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל, אך הפעם ניצח ברוב גדול את יריבו, המועמד לסנאט מ-2006, נד למונט. הוא סיים את תפקידו כראש עיריית סטמפורד בדצמבר 2009.

מלוי התמודד בבחירות לרוץ למשרת המושל בשנת 2010 מול שגריר ארצות הברית באירלנד לשעבר, תומאס ס. פולי, וניצח אותו ברוב זעום של 6,500 קולות. ב-5 בינואר 2011 הושבע לכהונתו הראשונה בתפקיד כמושל מדינת קונטיקט.

בבחירות לכהונה שנייה בשנת 2014, מלוי התמודד שוב מול יריבו מהבחירות הקודמות, תומאס פולי, וניצח ברוב קטן, עם קצת יותר מחמישים אחוזי תמיכה. הוא הושבע לכהונה שנייה בתפקיד בינואר 2015. ב-13 באפריל 2017 הודיע כי לא יתמודד מחדש לתפקיד במהלך הבחירות ב-2018, וב-9 בינואר 2019 החליפו בתפקיד נד למונט. החל מ-1 ביולי 2019 מכהן מלוי כנשיא המערכת האוניברסיטאית של מדינת מיין.

הוא נשוי מאז שנת 1982, ואב לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* דאן מלוי, באתר מושל מדינת קונטיקט

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:סטמפורד: אישים
קטגוריה:ראשי עיריות בקונטיקט
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים של בוסטון קולג'
קטגוריה:מושלי קונטיקט
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
וסילי סוקולובסקי

**וסילי דנילוביץ' סוקולובסקי** (ברוסית: **Васи́лий Дани́лович Соколо́вский**; 9 ביולי 1897 – 10 במאי 1968) היה מרשל ברית המועצות, מקציני המטה המוכשרים והבולטים ביותר של הצבא הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר תום המלחמה שימש כמפקד הכוחות הסובייטיים בגרמניה, וכראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות בשנים 1952–1960.

## ביוגרפיה
וסילי סוקולובסקי ב-9 ביולי 1897 נולד בכפר קוזליקי שליד ביאליסטוק (אז היה הכפר בתחומי האימפריה הרוסית, כיום נמצא הכפר בשטחה של פולין). הוריו היו איכרים בלארוסים. בשנת 1918 התנדב סוקולובסקי לשרת בצבא האדום. הוא קיבל הכשרה בקורס קצינים מזורז ובהמשך לחם נגד כוחות הצבא הלבן בחזית המזרחית, בחזית הקווקזית ונטל חלק בקרבות בדרום אוקראינה. לאחר תום המלחמה למד באקדמיה צבאית במוסקבה. בשנת 1921, לאחר סיום הלימודים, נשלח לטורקסטן, שם שירת כקצין מבצעים במטה של הכוחות הסובייטים בטורקסטן. בהמשך מונה לראש מטה של דיוויזיית חיל רגלים. בשנים 1926–1930 היה ראש מטה של גיס חיל רגלים. בשנים 1930–1935 פיקד על דיוויזיית חיל רגלים שהוצבה באזור סמרקנד. לאחר מכן היה ראש מטה של אחד המחוזות הצבאיים של ברית המועצות. בשנת 1938 הועבר למוסקבה, שם התמנה לראש מטה של המחוז הצבאי של מוסקבה. בתחילת 1941 עבר לשרת במטה הכללי של הצבא האדום.

לאחר פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות ביוני 1941, מונה סוקולובסקי לראש מטה של החזית המערבית. הוא מילא את התפקיד הזה עד לפברואר 1943. סוקולובסקי היה קצין מטה מוכשר. המטה, תחת פיקודו, תכנן את מתקפת הנגד הסובייטית בקרב על מוסקבה. בשנת 1942 תכנן התקפה פחות מוצלחת באזור רז'ב וויאזמה.

בפברואר 1943 מונה סוקולובסקי למפקד החזית המערבית. בתפקיד פיקודי היה סוקולובסקי הרבה פחות מוצלח, מאשר בתפקידי מטה. שני מבצעי התקפה גדולים שביצע החזית תחת פיקודו הסתיימו בכישלון (מתקפה באזור אורשה באוקטובר-דצמבר 1943 ומתקפה באזור ויטבסק בפברואר - מרץ 1944). לאחר כישלונות אלו הודח סוקולובסקי מתפקיד מפקד החזית.

באפריל 1944 הוא מונה לראש מטה החזית האוקראינית הראשונה. המטה תחת פיקודו תכנן את מבצע לבוב-סנדומייז' ומבצע ויסלה-אודר. באפריל 1945 מונה לסגן מפקד החזית הבלארוסית הראשונה (עליה פיקד גיאורגי ז'וקוב) עמה השתתף בקרב על ברלין.

לאחר תום המלחמה פיקד סוקולובסקי על קבוצת הכוחות הסובייטיים בגרמניה. בשנת 1949 הוא מונה לסגן שר ההגנה ובשנת 1952 מונה לראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1960, אז פרש למעשה מהשירות הפעיל.
נפטר ב-8 במאי 1965 ונקבר בבית הקברות של חומת הקרמלין.

סוקולובסקי היה נשוי ואב לשני ילדים - בן ובת.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי המטה הכללי של צבאות רוסיה וברית המועצות
קטגוריה:מרשלים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור סובורוב
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור קוטוזוב
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של חומת הקרמלין
קטגוריה:אבירי הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:סובייטים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי צלב גרונוולד
קטגוריה:מעוטרי עיטור כוכב הפרטיזנים
קטגוריה:המרד ההונגרי: אישים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1897
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1968
סדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי

סדרת **100 שנים...** של מכון הסרטים האמריקאי היא סדרת רשימות מדרג שהפיק המכון לסיכום המאה ה-20 בתעשיית הקולנוע האמריקאית. הרשימות פורסמו מדי שנה בין 1998 ל-2008, עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS.

הרשימות נקבעו על פי סקר של יותר מ-1,500 אנשי תעשיית הקולנוע, שבחרו מתוך רשימה של 400 מועמדים בתחומים השונים בתעשייה שנסקרו ברשימות. ידוענים אמריקאים כמו ג'ון טרבולטה וארנולד שוורצנגר נבחרו להגיש את הרשימות בפרקים מיוחדים ששודרו ברשת CBS.

## הרשימות שפורסמו במסגרת הסדרה
* 1998: מאה שנים... מאה סרטים – הסרטים האמריקאיים הגדולים במאה
* 1999: מאה שנים... מאה כוכבים – כוכבי וכוכבות הקולנוע האמריקאי הגדולים במאה
* 2000: מאה שנים... מאה צחוקים  – הקומדיות הגדולות במאה בקולנוע האמריקאי
* 2001: מאה שנים... מאה מותחנים  – סרטי המתח הגדולים במאה בקולנוע האמריקאי
* 2002: מאה שנים... מאה תשוקות  – סרטי האהבה הגדולים במאה בקולנוע האמריקאי
* 2003: מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים – הגיבורים והנבלים הנחשבים לטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי
* 2004: מאה שנים... מאה שירים – שירי הסרטים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי
* 2005: מאה שנים... מאה ציטוטים – מאה הציטוטים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי
* 2005: מאה שנים... מאה פסקולים  – קטעי המוזיקה המקורית לסרטים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי
* 2006: מאה שנים... מאה השראות – הסרטים מעוררי ההשראה של המאה בקולנוע האמריקאי
* 2006: הסרטים המוזיקליים הגדולים ביותר – הסרטים המוזיקליים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי
* 2007: מאה שנים... מאה סרטים (מהדורת השנה העשירית)  – גרסה מעודכנת לרשימה ששודרה לראשונה ב-1998
* 2008: עשרת "עשרת הגדולים" – 10 רשימות "טופ 10" במגוון תחומים בתעשיית הקולנוע האמריקאית

## קישורים חיצוניים
* 

*
קטגוריה:ספיישלים טלוויזיוניים אמריקאים
קולינדה גרבר-קיטרוביץ'

**קולינדה גרבר-קיטרוביץ**' (בקרואטית: **Kolinda Grabar-Kitarović**; נולדה ב-29 באפריל 1968) היא פוליטיקאית ודיפלומטית קרואטית, כיהנה כנשיאת קרואטיה מ-19 בפברואר 2015 ועד 18 בפברואר 2020. גרבר-קיטרוביץ' כיהנה כשרת החוץ בממשלת קרואטיה, כשגרירת קרואטיה בארצות הברית וכעוזרת מזכ"ל נאט"ו.

## ביוגרפיה
גרבר-קיטרוביץ' נולדה בעיר רייקה ובנעוריה התגוררה בארצות הברית. ב-1992 החלה את הקריירה שלה בשירות הציבורי כשמונתה ליועצת במחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד המדע והטכנולוגיה, שנה לאחר מכן עברה למשרד החוץ, ב-1995 מונתה לראש תחום צפון אמריקה במשרד וב-1997 מונתה לקונסול דיפלומטי בקנדה.

ב-2003 נבחרה לפרלמנט הקרואטי מטעם מפלגת HDC, היא מונתה לשרה לענייני האיחוד האירופי ועסקה בצירופה של קרואטיה לאיחוד. בפברואר 2005 מונתה לשרת החוץ וכיהנה בתפקיד עד ינואר 2008. בתפקידה הבא מונתה לשגרירת קרואטיה בארצות הברית. ביולי 2011 מונתה לעוזרת לענייני הסברה של מזכ"ל נאט"ו. היא חברה בקבוצה האירופאית של ועד השלישייה.

בדצמבר 2014 התמודדה בבחירות לנשיאות קרואטיה, היא זכתה ב-37.22% מקולות הבוחרים לעומת 38.46% לנשיא המכהן איוו יוסיפוביץ'. בסיבוב הבחירות השני שהתקיים בינואר 2015 זכתה במעט יותר מ-50% מקולות המצביעים, גברה על יוסיפוביץ' ונבחרה לנשיאות. היא נכנסה לתפקידה ב-19 בפברואר 2015, והייתה בכך לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה. בנאום ההשבעה שלה ציינה ערכים של אחדות לאומית, פטריוטיות וקידמה.

גרבר-קיטרוביץ' זכתה לתשומת לב תקשורתית מיוחדת בעקבות מונדיאל 2018, בו צולמה מעודדת את נבחרתה בעודה לבושה בחולצה עם דגל קרואטיה וכן בשל העובדה שטסה אל משחקי הנבחרת במחלקת תיירים.

גרבר-קיטרוביץ' בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית וספרדית מאוניברסיטת זאגרב ב-1992 ותואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת זאגרב. זכתה למלגת פולברייט ללימודים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, מלגת לימודים באוניברסיטת הרווארד ושימשה עמיתה אורחת באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. היא נשואה ואם לשניים.


קובץ:Reuven Rivlin state visit to Croatia, July 2018 (1118).jpg
קובץ:Reuven Rivlin state visit to Croatia, July 2018 (1184).jpg
קובץ:Reuven Rivlin state visit to Croatia, July 2018 (1304).jpg
קובץ:Reuven Rivlin state visit to Croatia, July 2018 (3312).jpg

;נשיאת קרואטיה, קולינדה גרבר-קיטרוביץ', מקבלת את נשיא המדינה ראובן ריבלין בביקורו הממלכתי בקרואטיה, יולי 2018

## קישורים חיצוניים

* 

* ביוגרפיה באתר נאט"ו
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי קרואטיה
קטגוריה:שגרירים בארצות הברית
קטגוריה:דיפלומטים קרואטים
קטגוריה:נאט"ו: אישים
קטגוריה:נשיאות
קטגוריה:נשים ראשונות בתפקידים ציבוריים
קטגוריה:שרות חוץ
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:ילידות 1968
יעקב לוקסנבורג

**יעקב לוקסנבורג (לוקסי)** (נולד ב-9 באוגוסט 1956) הוא איש עסקים ישראלי ובעל השליטה בחברת "לפידות קפיטל", העוסקת בביצוע קידוחי נפט ומים בשדה הנפט חלץ.

## חיים אישיים
נולד בגבעתיים. למד בתיכון עירוני ט' שבתל אביב. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון וסיים כמדריך ספורט בווינגייט. כשהשתחרר מצה"ל למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובמקביל עבד לפרנסתו כברמן בבית מלון תל אביבי. בהמשך סיקר מסעדות עבור העיתון "ידיעות אחרונות". כשסיים את לימודיו עבד ככלכלן בחברת נייר חדרה ובכמה חברות השקעה בתחומים הפיננסים כלכליים. בגיל 30 נכנס לשוק ההון והחל לבנות את עצמו כאיש עסקים.

כיום גרוש עם שני ילדים בוגרים ומתגורר במתחם "סי אנד סאן" שבצפון תל אביב.

בתו הבכורה היא הקומיקאית שרון לוקסנבורג.

## פעילות עסקית
ב-1987 התחיל לעבוד כמנהל תיקים בבית ההשקעות "בטוחה". ב-1993 הקים משרד עצמאי בשם "לוקסנבורג השקעות" שהתחרה ב"בטוחה". בספטמבר 1996 רכש מניות חברת "גבור ספורט" ולאחר כשלושה חודשים מכר אותן לסגיאל החזקות, ברווח של 4.9 מיליון שקל. ב-1998 רכש אג"ח של חברת בלנטיין. ב-1999 השתלט על דירקטוריון בלנטיין וזמן קצר לאחר מכן מכר אותה לעמי גניש, ברווח של עשרה מיליון שקלים.

במהלך שנת 2000 החל לרכוש מניות "לפידות" בבורסה והגיע עד לאחזקה של 20%. בנובמבר 2000 רכש מאיש העסקים ברוך רפפורט כ-60% ממניות לפידות תמורת 8.6 מיליון דולר והגיע לאחזקה של כ-88% ממניות החברה.
בשנת 2003 רכש מיצחק תשובה את מלוא החזקותיו בחברת הנדל"ן אינוונטק (כ-16%). באוקטובר 2009 מכר 74% ממניות אינוונטק לחברת CEE שהייתה בבעלות יולי עופר. בנובמבר 2009 מונה ליו"ר "לפידות". במאי 2012 רכש אג"ח של "סאני אלקטרוניקה" ו"סקיילקס" ב-35 מיליון ש"ח. באוגוסט 2012 רכש 2% ממניות "שמן גז ונפט" תמורת 10 מיליון שקל. ביוני 2014 השתלט על דירקטוריון "סקיילקס" ומאז מכהן בה כדירקטור.

ב-2004 הורשעו לוקסנבורג וחברת לוקסנבורג חיתום בע"מ בעבירות על חוק ניירות ערך. החוק אוסר על אדם שהורשע בעבירות עליו לכהן בדירקטוריון חברה ציבורית במשך חמש שנים ולוקסנבורג התפטר מתפקידו כדירקטור בחברת "לפידות" ובקרן ההון סיכון "אינוונטק". ב-2009 זוכה מעבירות אלה.

## החזקות
* לפידות קפיטל
** לפידות חלץ
** סאני תקשורת סלולרית (45.85% ממניות החברה)
*** סאני תקשורת (בפירוק)
** סאני אלקטרוניקה (39% ממניות החברה)
*** סאני.קום בע"מ (100% ממניות החברה)
*** פרטנר תקשורת (אחזקה זניחה של 1.4% ממניות החברה)
** Inraz Trade  (50% ממניות החברה)
** Zaforo Oil & Gas Limited (חברה קפריסאית בבעלות מלאה)
** Vista Trade Finance & Services S.A  (66.67% ממניות החברה)
** Gamenal Trading Limited  (66.67% ממניות החברה)
*** Alpros

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ט' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
זכריה חומרי

הרב **זכריה חומרי** (א' בכסלו תרס"ח 7 בנובמבר 1907 - א' באלול תשע"ד 27 באוגוסט 2014) היה מקובל ישראלי שזכה לזקנה מופלגת.
נודע בין היתר כבקי גדול בכל חלקי הש"ס, נוסף של שליטתו וידיעותיו בכל ספרי הקבלה, ברפואות עתיקות, ובעריכת קמיעים.

## ביוגרפיה
נולד בתימן ליפת ולחנה.

עלה לישראל ונמנה עם תלמידיו של הרב חיים סינואני. עסק בתרופות וסגולות, נודע כבקי בתורת הקבלה, וכונה בקרב תלמידיו ״מורי חומרי״.

בין תלמידיו: הרב אברהם רובין מרחובות, הרב משה נחשוני (בנו של יהודה נחשוני), רב שכונה בראשון לציון וראש מחלקת הכשרות בעיר והרב אריה שכטר.

נותר בריא עד סוף ימיו בדעה צלולה. נפטר בגיל 106 בראשון לציון ונקבר בבית הקברות בעיר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* מורי זכריה חומרי זצ"ל נפטר, באתר הקול היהודי
* 
* 
* הרב חומרי מראשון לציון נפטר אתמול בלילה באתר רבנים.נט

קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:רבנים תימנים ישראלים
קטגוריה:רבנים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראלים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גורדון ראשון לציון
יוסף גינת

**יוסף (יוסי) גינת** (6 במרץ 1936 – 12 במאי 2009) היה מזרחן ואנתרופולוג. התמחה באנתרופולוגיה של חברות במזרח התיכון. היה יועץ לענייני ערבים לראשי ממשלה בישראל, פרופסור אמריטוס בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, סגן נשיא לקשרים בינלאומיים ולמחקר במכללה האקדמית נתניה ומנהל המרכז לדיאלוג אסטרטגי שם.

## קורות חייו ופועלו
נולד לבלה ולמשה גולוביצקי ביישוב עטרות שמצפון לירושלים בתחילת המאורעות של המרד הערבי הגדול. גדל בעטרות עד לפינוי היישוב בעיצומהּ של מלחמת העצמאות. כחבר גרעין נח"ל השתתף בפעולות התגמול ובמלחמת קדש במסגרת חטיבת הצנחנים וב-1957 הצטרף לקיבוץ אוּרים שבנגב. בשנים אלו הרבה להסתובב בקרב הבדואים שבאזור, קשר עמם קשרים ולמד את מנהגיהם. הוא התמנה לנציג המחלקה הערבית של ההסתדרות בנגב, ובמקביל לכך למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לארכאולוגיה וללימודי המזרח התיכון. גינת המשיך בלימודים לתואר מוסמך באנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת תל אביב, ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת יוטה שבארצות הברית על דפוסי הנישואין ומעמד האישה בחברה הערבית הכפרית בישראל.

את דרכו במחלקה לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה עשה גינת תוך שילוב מחקר אקדמי. בדצמבר 1968 התמנה לסגן יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים. מילא תפקידי ייעוץ למשרדי הממשלה השונים בנושאי ערבים ומיעוטים אחרים. שימש כיועצם של משה דיין, עזר ויצמן ומשה ארנס בכהונתם כשרים ושל שמעון פרס ושל יצחק רבין בכהונתם כראשי ממשלת ישראל. בין היתר פעל כיו"ר ועדת הגבולות של המועצות הערביות המקומיות בוואדי עארה במשרד הפנים ("ועדת גינת") וכיו"ר הוועדה ליחסים עם הערבים וארצות האסלאם במפלגת העבודה. שנים ארוכות לימד באוניברסיטת חיפה, ובתוך כך (בשנים 1989–1992) כיהן כמנהל המרכז האקדמי הישראלי בקהיר. גינת היה חבר בוועדת ההיגוי של המרכז היהודי-ערבי באוניברסיטת חיפה. ניהל את המרכז ללימודי שלום באוניברסיטת אוקלהומה והיה ממייסדי המרכז לחקר השלום ולפתרון סכסוכים המשותף לאוניברסיטאות אוקלהומה, חיפה, רבת-עמון ובית-לחם. חתר ליישוב סוגיית הפליטים הערביים ונמנה עם תומכי יוזמת ה"הודנה" בין ישראלים ופלסטינים כפתרון מדיני. אחרי פרישתו ב-2004 מאוניברסיטת חיפה ניהל את המרכז לדיאלוג אסטרטגי במכללה האקדמית נתניה.

גינת חי תקופות ארוכות בקרב שבטים בדואים בישראל, בסיני, במצרים ובירדן. מחקריו וכתביו עסקו בחברה הערבית הכפרית והבדואית באזורנו, בנשים בחברה הכפרית המוסלמית, בנוהגי המסורת בחברות אלה, בתרבות כבוד המשפחה, הנידוי ונקמת הדם וכן במבחן ה"בִּשׁעָה" (גילוי האמת בטקס כוויית הלשון בברזל מלובן).

נטמן בבית העלמין של בני עטרות. בלכתו הותיר את אשתו דליה ואת ילדיו, נעמה ועידו.

## קישורים חיצוניים
* 
* גיליון סתיו 2010 של '''קומון סנס''' (מגזין לחשיבה אסטרטגית של המרכז לדיאלוג אסטרטגי במכללה האקדמית נתניה) הוקדש לזכרו של יוסי גינת וכולל רשימות על אודותיו
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנתרופולוגים ישראלים
קטגוריה:מזרחנים ישראלים
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:אורים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת יוטה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: לימודי ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים במושבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
דוד וייסמן (שחיין)

**דוד וייסמן** (נכתב גם כ"**ויסמן**"; נולד ב-17 בנובמבר 1942) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה.

## ביוגרפיה
וייסמן נולד בתל אביב. כשהיה בן 9, עברה משפחתו לרמת גן. התאמן בקבוצת "ברית מכבים עתיד" בהדרכתם של נחום בוך וד"ר אבוני מהונגריה. בשנת 1960 התגייס ויסמן לצה"ל. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני. לאחר השחרור, טס לווינה כדי לעבוד במפעל המשפחתי למברשות. הוא הצטרף למחלקת השחיה של הכח וינה בשחייה.

### קריירת שחייה
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה באוקטובר 1960, זכה וייסמן בכל 3 מדליות הזהב במשחי החופשי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.2 דקות, לפני יצחק לוריא מהפועל גבעת ברנר (1:01.5 דקות) ועוזי בק ממכבי חיפה (1:01.6 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לנוער של 4:52.6 דקות, לפני דניאל פרוכטר מהפועל גוש זבולון (4:56.5 דקות) ולפני אברהם מלמד מהפועל גוש זבולון ודני קרפן חברו לקבוצה (4:58.1 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:06.3 דקות, לפני דניאל פרוכטר (20:24.4 דקות) ודני קרפן (20:24.7 דקות). שבוע לאחר מכן, הוא זכה במשחה המסורתי ל-3 ק"מ משבי ציון לנהריה בתוצאה המהירה ביותר למשחה זה של 42:35.0 דקות.

באוקטובר 1961 בשל מחלוקת על השתתפותו באליפות של דייוויד קרצקי, שחיין יהודי אמריקאי, פרשו שחייני הפועל מאליפות ישראל בשחייה. באליפות עצמה זכה וייסמן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשחייה איטית מכוונת של 5:21.2 דקות, לפני דני קרפן (5:21.4 דקות) ודוד קרצקי (5:23.6 דקות) ובמדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי, אחרי עוזי בק ממכבי חיפה (1:03.0 דקות).

בעשור השני של המאה ה-21 מתגורר וייסמן ברמת גן ומוסיף לשחות מדי יום.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
סוקולובסקי

**סוקולובסקי** (ברוסית: **Соколо́вский**) הוא שם מחוז בפולין ושם משפחה.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
טולי באומן

**שאול (טולי) באומן** (1933 - 10 בינואר 2015) היה צייר ופסל ישראלי, יליד ארגנטינה.

## ביוגרפיה
שאול באומן נולד בארגנטינה בשנת 1933. בשנת 1956 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ עמיר. החל לעסוק באמנות כאוטודידקט. באומן שימש כיו"ר של איגוד האמנים של התנועה הקיבוצית והיה מיוזמי אירוע "תל חי 80". בשנת 1986 הקים, ביחד עם רעיתו אילנה, את המרכז לאמנויות בגבעת חביבה ובשנת 1989 היה ממקימי כתב העת לאמנות "סטודיו". בשנת 2014 זכה בפרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות והספורט
כחבר קיבוץ עמיר הוא הצליח לרתום את התנועה הקיבוצית למפעלי עשייה, שהותירו חותם עמוק על התרבות בישראל".

יצירתו של באומן משלבת טכניקות של הדפס עם פיסול. ברבות מעבודותיו מובלט פן חברתי ופוליטי. בעבודה "מקלט" (1980), לדוגמה, הציג כתבות עיתון שנושאן הפגזות בגליל העליון, אותן הדפיס על אבנים. בשנת 1983 יצר פסל בטכניקה דומה בעקבות מותו של אמיל גרינצוויג.

היה שחמטאי חובב ויזם את "תחרות הבנים" המסורתית, בקיבוץ עמיר, לזכרם של בני הקיבוץ, שנפלו במערכות ישראל. התחרות הפכה למסורת.

נפטר בשנת 2015, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו עמיר.

היה אב לשניים. בתו, שלומית באומן, היא אמנית קרמיקה, פסלת ואוצרת.

## פרסים
* פרס להדפס, קאדקס, ספרד (1983)
* פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית, משרד התרבות והספורט על פועלו ותרומתו הייחודית לקידום והעשרת תחום אמנות הפלסטיק בישראל (2014). נימוקי ועדת הפרס: "טולי באומן שייך לקבוצה קטנה מאוד, קטנה מדי של אנשים שהעשייה העקבית, העיקשת והעקרונית שלהם, מסמנת ומפלסת דרכים חדשות בעולם האמנות הישראלי בכוח האישיות המיוחדת שלו, היזמות למען הכלל והחזון התרבותי-חברתי מרחיק הלכת שלו" (באומן נפטר יומיים לפני קבלת הפרס, שהוענק ב-2015).

## קישורים חיצוניים
* 
* הפרופיל של שאול באומן, באתר תנועת העבודה
* 

### בעקבות מותו
* 
* 
* שלמה קנדלשיין, שאול ("טולי") באומן (1933-2015), באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 7 בפברואר 2015

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארגנטינה
קטגוריה:עמיר (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אמני הקיבוץ הארצי
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
ירון עוז (כדורגלן)

**ירון עוז** (נולד ב-10 במאי 1952) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר, והיה מסמליה של קבוצת מכבי תל אביב בשנות ה-70, אז זכה עימה בשלוש אליפויות.

## קריירה
ירון עוז גדל בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת , כשהיה בן 18, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, כשעלה כמחליף בניצחון החוץ על מכבי נתניה ב-17 באוקטובר 1970. באותה עונה היה שותף עוז לזכיית הקבוצה בגביע המדינה לעונת , בעקבות דחיית השלבים המאוחרים של הגביע לתוך לוח הזמנים של עונת 1970/1971. כמו כן היה שותף לזכייתה של מכבי בגביע אסיה באותה עונה. בטורניר זה ערך עוז הופעה אחת, כמחליף.
בעונת  ערך עוז 16 הופעות בליגה והיה שותף לזכייה של קבוצתו באליפות המדינה.

ב-14 באוקטובר 1972 כבש עוז את שער הבכורה שלו, במשחק הדרבי מול הפועל תל אביב, שהסתיים בשוויון 1-1. במהלך עונה זו, תפס עוז מקום של קבע בהרכבה של מכבי תל אביב.

בעונת  זכתה מכבי תל אביב בדאבל, לו היה שותף עוז עם 29 משחקי ליגה בהם כבש שני שערים, וכן הופעה בניצחון הקבוצה בגמר הגביע על בית"ר תל אביב. שתי עונות אחר כך שוב היה עוז משחקניה הבולטים של מכבי תל אביב בזכייה באליפות, ובכך השלים זכייה באליפות שלישית ובתואר שישי בסך הכל במדי הקבוצה. עם סיום עונת  סיים עוז את דרכו במכבי תל אביב, לאחר עשר עונות בקבוצה הבוגרת של המועדון, במהלכן ערך 303 הופעות וכבש 11 שערים.

בעונת  עבר עוז לקבוצת מכבי יפו, אותה אימן תחילה שמואל פרלמן, אשר הוחלף בהמשך על ידי יאנה יאנבסקי. הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה. עוז הוסיף לשחק במדי יפו שנתיים נוספות, בהן הקבוצה לא רשמה הצלחות בליגה והתברגה בחלקה התחתון של הטבלה. עם סיום עונת  פרש ממשחק פעיל.

### נבחרת ישראל
עוז זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל בשנת 1973, על ידי המאמן אדמונד שמילוביץ'. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-20 בפברואר 1973 באצטדיון בלומפילד, במשחק ידידות מול  שהסתיים בתיקו 1-1, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של מאיר ברד. בחודש מאי באותה שנה ייצג עוז את ישראל במוקדמות מונדיאל 1974, שהסתיימו בהפסד ל.

את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש עוז בטורניר הקדם אולימפי ב-31 במרץ 1976, בניצחונה של ישראל 0–3 על  בסיאול. באותו הקיץ נכלל עוז בסגל ישראל באולימפיאדת מונטריאול. ישראל צלחה את השלב המוקדם, והודחה בשלב רבע הגמר על ידי . בטורניר זה כבש עוז את שערו השני בנבחרת, במשחק בו סיימה ישראל בשוויון 2-2 מול . בסך הכל שותף עוז בשלושה מתוך ארבעת משחקי הנבחרת בטורניר.

עוז הוסיף לייצג את ישראל גם במוקדמות מונדיאל 1978, ובסך הכל רשם 26 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שני שערים.

## תארים
;מכבי תל אביב
* אליפות (3): , , 
* גביע המדינה (2): , 
* גביע אסיה: 

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי תל אביב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי יפו
קטגוריה:כדורגלנים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
אוקולוס ריפט

**אוקולוס ריפט** (באנגלית: **Oculus Rift**) הם משקפי מציאות מדומה שפותחו על ידי חברת Oculus VR. לאחר שתי גרסאות למפתחים, המוצר החל להימכר ב-28 במרץ 2016.

## היסטוריה
[ממוזער|220px|[ערכת פיתוח תוכנה|גרסת מפתחים של משקפי האוקולוס ריפט]]
באוגוסט 2012, פאלמר לאקי, המפתח של המשקפיים, גייס מעל שני מיליון דולרים באתר Kickstarter עבור פיתוח המוצר. הסכום גויס מיותר מ-9,000 גולשים בתוך חודש.

ב-25 במרץ 2014 נרכשה Oculus VR על ידי חברת פייסבוק בסכום של כשני מיליארד דולר, המורכב מ-400 מיליון דולר במזומן, ומניות של פייסבוק בערך כולל של כ-1.6 מיליארד דולר. הרכישה של Oculus VR ספגה ביקורות שליליות מגולשי אינטרנט רבים, בעיקר אלו שהשקיעו בחברה בתחילת דרכה באתר Kickstarter. בין המתנגדים הבולטים נמצא מרקוס פרסון.

בפברואר 2017 פסק בית המשפט שעל פייסבוק לשלם פיצוי בסך חצי מיליארד דולר לחברת זנימקס, עקב הפרת זכויות יוצרים שלה בידי Oculus VR.

## הדור הראשון
תאריך היציאה לשוק של הגרסה הסופית הראשונה של המוצר היה ה-28 במרץ 2016.

המפרט הטכני של המוצר כולל:
* רזולוציה כוללת: 2160 X 1200 (רזולוציה של 1080 X 1200 לכל עין)

* קצב רענון: 90Hz (לשם השוואה, קצב הרענון של סרט קולנוע עומד על 24 תמונות בשנייה (24Hz))

## שימושים
* גיימינג (משחקי מחשב)
* קולנוע

## אופן פעולה

400px|ממוזער|תצוגת המסך במכשיר

תצוגת המסך של המכשיר מפוצלת – כלומר, המסך מציג תמונה אחת מול כל עין. התמונות שונות במקצת, על-מנת ליצור ראיית תלת-ממד. כדי ליצור תחושת נפח ומרחב אצל המשתמש, ניתן לנווט בעולם הווירטואלי המוצג במשקפיים ב-360 מעלות בהנעת הראש. המכשיר מצויד בחיישני תנועה כדי לעקוב אחר תנועות הראש ולהתאים את נקודת המבט (פרספקטיבה) של המשתמש בעולם הווירטואלי המוצג לפיה.

## ראו גם
* האתר הרשמי של המוצר

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:התקני פלט
קטגוריה:מכשירים אופטיים
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2016
קטגוריה:מציאות מדומה
איתי ליבוביץ

**איתי ליבוביץ** הוא אלוף ישראל בלחימת ג'יו ג'יטסו ברזילאי ובשאי-הון.

## ביוגרפיה
בגיל 18 קיבל ליבוביץ' את החגורה השחורה (דאן 1). לאחר מכן השתתף באליפות הארץ בשאי-הון וזכה במקום הראשון.

בשנת 2003 למד בלונדון תואר ראשון בפסיכולוגיה ויחסים בינלאומיים. שם החל להתאמן בג'יו ג'יטסו יפני והתקדם לחגורה סגולה בפחות משנה וחצי. בלונדון זכה 4 פעמים באליפות בריטניה בג'יו ג'יטסו יפני, היה חבר בנבחרת קרבות הקרקע שזכתה במקום הראשון בליגת-לונדון וזכה שנתיים ברציפות בגביע ה-MVP שניתן לספורטאי הבולט ביותר באוניברסיטה.

בשנת 2006 חזר לישראל ובשנת 2007 החל להתחרות בקרבות MMA ולהתאמן בג'יו ג'יטסו ברזילאי תחת משה קיץ. 

בשנת 2008 החל את לימודיו לתואר שני וקיבל את החגורה הכחולה בג'יו ג'יטסו ברזילאי. 

ליבוביץ' ערך את בכורתו המקצועית בקרבות MMA בתחרות Desert Combat 7 וניצח בסיבוב הראשון באמצעות חניקה.

בשנת 2009 השתתף בכל תחרויות הג'יו ג'יטסו הברזילאי שנערכו בישראל וזכה בכולן במקום הראשון וכן עבר את המבחן לדאן 3 בשיטת שאי הון. 

בסוף שנת 2009 השתתף בקורס מדריכי הג'יו ג'יטסו הברזילאי הראשון שנערך תחת מכללת וינגייט.

בשנת 2016 קיבל ליבוביץ' את החגורה השחורה.

## קישורים חיצוניים
*המאמן - איתי ליבוביץ באתר האקדמיה הישראלית לגרייסי ג'יו ג'יטסו

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני לחימה ישראלים
מתאוס

קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם מתי
קטגוריה:שמות פרטיים