ישי פליישר

**ישי פליישר** משמש כדוברו הבין-לאומי של היישוב היהודי בחברון, וכן כשדרן רדיו בעל הֶסְכֵּת (פודקאסט) שבועי באתר The Land of Israel Network (אתר הרשת של ארץ ישראל). הוא מפרסם לעיתים קרובות בעיתונים Daily Wire ו-Jewish Press, וכן פרסם מאמרים ב-New York Times הוא גם הופיע בערוצי החדשות של ה-CNN, אל-ג'זירה, BBC, Vice ו־FOX.

בשנת 2016 יצא פליישר נגד ניסיונו של ארגון אונסק"ו (UNESCO) להכיר במערת המכפלה בחברון כאתר מורשת פלסטיני בין-לאומי. מחאתו נגד מהלך זה הובילה בסופו של דבר לפרישתן של ארצות הברית וישראל מן הארגון.

פליישר הוא מייסדו של ארגון Kumah (קוּמָה!), ארגון פרו-ישראלי העוסק בהסברה על ישראל ובעידוד העלייה אליה, ועובד עם מחוקקים בארצות הברית ובישראל על קידום נושאים כגון מאבק בארגון ה-BDS, הכרה בזכויותיה הטבעיות של ישראל, מאבק נגד העיוותים ההיסטוריוגרפיים נגדה, עידוד העלייה לישראל וחיזוק ההתיישבות היהודית ביהודה ובשומרון (או הגדה המערבית כפי שחלק מכנים חבל ארץ זה).

## רקע והשכלה
פליישר נולד בישראל למשפחה יהודית של מסורבי עלייה שהגיעו מברית המועצות, וגדל בארצות הברית. בגיל 17 שב פליישר לישראל ללימודים בישיבת ברכת משה במעלה אדומים. הוא התגייס לחטיבת הצנחנים ובשנת 1997 נפצע בלבנון במהלך שירותו.

פליישר חזר לארצות הברית וסיים שם תואר במדעי המדינה בישיבה יוניברסיטי ותואר דוקטור למשפטים בבית הספר למשפטים Cardozo . כמו כן, קיבל פליישר סמיכה לרבנות מכולל "אגודת אחים" בירושלים.

## מדיה ועיתונאות
שמאל|ממוזער|300px|ישי ומלכה פליישר
* **רדיו והֶסְכֵּתים (פודקאסטים)**

פליישר שימש כמנהל התוכניות בערוץ 7 בין השנים 2003–2011. לאחר מכן, בין השנים 2011–2014 שידר את תוכנית האירוח היחידה בשפה האנגלית ברדיו האזורי אז בתחנת "גלי ישראל" (FM106.5). בין השנים 2014–2015 שימש כמנהל התוכניות וכשדרן ב-The Voice of Israel (קולהּ של ישראל), תחנת שידור אינטרנטית עצמאית הממוקמת בירושלים.

פליישר מופיע בקביעות בערוצי חדשות ברדיו ובטלוויזיה כגון CNN, אל-ג'זירה, BBC ו-I24, שם הוא משמש כפרשן, או דן בנושאים הקשורים לפתרון שתי המדינות, הסכסוך הערבי-ישראלי ונוכחותה של ישראל ביהודה ובשומרון.

הוא גם מגיש את הפודקאסט הפופולרי Yishai Fleisher Show (התוכנית של ישי פליישר), פודקאסט שבועי באתר The Land of Israel Network (אתר הרשת של ארץ ישראל).
* **המחלוקת סביב מאמרו של פליישר ב־New York Times**

ב-2017 פרסם פליישר מאמר ב-New York Times תחת הכותרת A Settler’s View of Israel’s Future (עתידה של ישראל בעיני מתנחל). המאמר הציג חמש חלופות לפתרון שתי המדינות לסכסוך הערבי-ישראלי. מאמר שהתפרסם לאחר מכן בעיתון ה-Huffington Post גילה שמאמרו של פליישר עורר מחלוקת במערכת העיתון, שבה עלתה השאלה האם יש לפרסם רעיונות כאלה.

עיתון ה-Huffington Post פרסם פרוטוקלים של פגישה בין עיתונאי הניו יורק טיימס לבין עורך מאמרי הדעה, ג'יימס בנט. בתגובה לשאלת עיתונאי אם הסוגיה נתונה לוויכוח או נחשבת לעניין שהוכרע, אמר בנט את הדברים הבאים:

"היה לנו ויכוח רציני על מאמר שכתב מתנחל. ואתה יודע מה, אתה יכול לבחור כל נושא משלך. עבור חלק מן האנשים זה יהיה שינוי האקלים, עבור אחרים זה יהיה זכויות לטרנסג'נדרים, ועבור אחרים זה יהיה פתרון שתי המדינות וגורל הפלסטינים. במקרה הזה, היה לנו מתנחל שאמר: תראו, פתרון שתי המדינות מת [וזהו] הזמן לעמוד פנים אל פנים מול המציאות, והנה כמה חלופות לעיצוב העתיד. והיה לנו דיון רציני אם מאמר כזה חוצה את הקווים, מפני שהוא כפר בקיומה של ישות פלסטינית. האם היה זה סוג של מאמר נאצה במובן מסוים? הייתה לי הרגשה חזקה שאנו צריכים לפרסם את המאמר וכך עשינו, כפי שאחרים עשו. משום שנקודת המבט המיוחדת שמובאת במאמר משמעותית ביותר."
ממוזער|333x333px|ישי פליישר נואם באירוע מועצת יש״ע בוושינגטון.
* **פעילות למען היישוב היהודי בחברון**

ב-2016 התמנה פליישר לדוברו הבין-לאומי של היישוב היהודי בחברון. בתפקידו זה, היה על פליישר להציג את פניו של היישוב היהודי בחברון בפני אח"מים מכל רחבי העולם, לרבות חברי קונגרס, מושלים, ידוענים ועיתונאים. פליישר פעל לנרמל את היישוב היהודי בחברון בעיני הקהילה הבין-לאומית, להגביר את התיירות למקום מושבו של היישוב היהודי בחברון ולפעול להגברת ההכרה בערך של מערת המכפלה כאתר מורשת עולמי. הוא גם מקדם את היחסים בין יהודים לערבים והשתתף באירועים לציון דו קיום בין העמים, כגון סעודה כשרה לשבירת צום הרמדאן (אִפְטאר) שנערכה בחברון.

במהלך עבודתו כדובר היישוב, הפיק פליישר סרטים וחומרי הסברה בין-לאומיים עבור ממשלת ישראל, על מנת לעמוד כנגד החלטת אונסק"ו להכיר במערת המכפלה בחברון כאתר מורשת פלסטיני בין-לאומי.

ב-2017 שגרירת ארצות הברית באו"ם, ניקי היילי, הודיעה על החלטת ממשלו של טראמפ לעזוב את אונסק"ו במיוחד לאור החלטתו, המנתקת את הקשר בין העם היהודי לחברון.
* **פעילות למען העלייה לישראל**

בישיבה יוניברסיטי, ייסד פליישר עם אנשים נוספים את ארגון קוּמָה, ארגון שמטרתו היא הגברת המודעות לשיבת העם היהודי לישראל.

בתפקידו זה, סייע פליישר ביצירת התקליטור Aliyah Revolution (מהפכת עלייה), אוסף שירים של אומנים ישראלים מובילים ב-2009. ב-2006 יצר פליישר עם אנשים נוספים את הסרט Free Your Mind (השתחרר במחשבתך), סרט אנימציה קצר לאמריקנים המקדם את נושא העלייה. האנימציה בסרט, המבוססת על סדרת "המטריקס" הפופולרית, היא של גיל רונן.

פליישר הגה ועזר לנסח את הצעת החוק המקורית לציון יום העלייה, שבו מודגשת חשיבותה של העלייה למדינה היהודית כערך יסוד של מדינת ישראל, וניתנת הוקרה לתרומתם המתמשכת של העולים לישראל לחברה הישראלית.

שורשיו של יום העלייה הם בדיון שנערך בישיבת הכנסת ב-2008, ובאירוע שנערך לאחר מכן ב-2010 על ידי חבר הכנסת יעקב כץ.

באירוע צוטט פליישר על ידי עיתון "הארץ" באומרו את הדברים הבאים:

"חשוב לי מאוד שלחוק הזה יהיה "ייצוא" לתפוצות, כך שבתי ספר [יהודיים] יחגגו את יום העלייה כפי שהם חוגגים את יום העצמאות", הסביר פליישר, המנהל את ארגון קומה, ארגון המעודד עלייה באמצעות הפצת תקליטורי שמע וסרטים פרו-ישראליים בבלוג הפופולרי שלו.

בפרק המבוא לחוק, כתב פליישר: "העלייה עומדת ביסודה של מדינת ישראל...ישראל חותרת להמשיך את תהליך העלייה וקיבוץ הגלויות. מודעות ציבורית הינה קריטית למטרה זו...לכן מוצע בזאת לציין את יום העלייה, המיועד לחיזוק המודעות הציבורית, במיוחד בקרב הצעירים, למרכזיותו של ערך זה, דרך פעילויות חינוכיות, שידורים מיוחדים וטקסים ציבוריים. ביום זה יתקיימו דיונים בנושא העלייה, לצורך הנצחתה וחגיגתה בבתי הספר, בכנסת ובשיח הציבורי. כך תנציח המדינה את חשיבות העלייה בעבר ובעתיד, את היסודות המסייעים לה, וכמובן את העולים עצמם."

הצעת החוק אושרה לבסוף, והפכה לחוק ב-2016.

## קישורים חיצוניים

* ישי פליישר ביוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:מגישי פודקאסטים ישראלים
קטגוריה:פעילי עלייה
קטגוריה:עולים בשנות ה-2000
קטגוריה:בוגרי ישיבת ברכת משה
קטגוריה:סגל גלי ישראל
קטגוריה:פעילי הסברה ישראלית
קטגוריה:בוגרי בית ספר קרדוזו למשפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20