open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גארי קולמן

**גארי ויין קולמן** (באנגלית: **Gary Wayne Coleman**; 8 בפברואר 1968 – 28 במאי 2010) היה שחקן אמריקאי. נודע בעיקר בשל התפקיד אותו גילם בקומדיית המצבים המצליחה "על טעם ועל ריח" בשנים 1978–1986.

## ביוגרפיה
### נעוריו
קולמן נולד בעיר ציון שבמדינת אילינוי בשנת 1968. הוא אומץ על ידי אדמוניה סו, אחות מומחית (nurse practitioner) במקצועה וו.ג. קולמן, מפעיל מלגזה במקצועו. קולמן סבל ממחלה קשה בכליות (focal segmental glomerulosclerosis – FSGS) אשר גרמה להפסקת צמיחתו בגיל צעיר – בשל כך נשאר קולמן בגובה 1.42 מ' ובעל מראה של ילד צעיר במשך כל חייו. הוא עבר בהמשך שתי השתלות כליה, אחת בשנת 1973 ואחת בשנת 1984, ובשל כך טופל בדיאליזה בקביעות.

### קריירה
על אף שקולמן נודע בעיקר בזכות התפקיד אותו גילם בקומדיית המצבים "על טעם ועל ריח", קולמן הופיע עוד קודם לכן, בשנת 1977 בתפקיד אורח בסדרות "משפחת ג'פרסון" ו-"Good Times".

פריצת הדרך הגדולה של קולמן הייתה כאשר שיחק בתפקיד ארנולד ג'קסון בסדרה "על טעם ועל ריח" בתור ילד שאומץ על ידי אלמן עשיר. התוכנית שודרה בשנים 1978 - 1986 וזכתה להצלחה רבה. קולמן הפך לדמות הפופולרית ביותר בתוכנית באותה העת ונודע בעיקר בשל אמרת הכנף הקבועה שלו בסדרה "על מה אתה מדבר, וויליס?" ("?What'choo talkin' 'bout, Willis").

בשנת 1979 הופיע בתפקיד אורח בסדרה באק רוג'רס במאה ה-25.

בשנת 1996 קולמן שיחק בפרק האחרון של "הנסיך המדליק מבל אייר" כארנולד, שם היה עם קונרד ביין בבדיקה בבית של משפחת בנקס במטרה לקנות אותו.

בשנת 2006 גארי השתתף בתפקיד אורח בסדרת הקומדיה לילדים "דרייק וג'וש" בתור האיש שמוכר גרילים.

בשנת 2008 שיחק בדרמה הקומית "באק האוורד הגדול" בכיכובם של טום הנקס וג'ון מלקוביץ', וגילם תפקיד קטן בסרט "שיר הלל אמריקאי".

בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה, לאורך השנים כיכב קולמן במספר סרטי קולנוע וסרטים אשר הופקו לשידור בטלוויזיה.

ב-26 בפברואר 2010 קולמן לקה בהתקף אפילפטי על הסט של תוכנית הטלוויזיה "The Insider".

שיחק בשני פרקים בנשואים פלוס.

### מותו
קולמן אושפז בתחילה ב-26 במאי 2010 במרכז הרפואי בפרובו שביוטה במצב קשה עם דימום תוך-גולגולתי, לאחר שנפל וקיבל מכה בראשו בביתו אשר בפאתי סולט לייק סיטי. בהמשך שקע קולמן בתרדמת. לבסוף, החליטה משפחתו לנתק אותו ממכשירי ההנשמה. קולמן מת ב-28 במאי 2010.

## חיים אישיים
קולמן נישא בחשאי לחברתו מזה חמישה חודשים, שאנון פרייס, בת ה-22, ב-28 באוגוסט 2007. הזוג נפגש לראשונה על הסרט הקומי משנת 2006 "Church Ball".

בחודש מאי 2008 הופיעו קולמן ואשתו בתוכנית הריאליטי "Divorce Court" במטרה להסדיר את חילוקי הדעות ביניהם ולהציל את נישואיהם.

### מאבקים משפטיים

בשנת 1989 תבע קולמן את הוריו ואת היועץ עסקי שלו לשעבר על כך שלקחו שלא בצדק 3.8 מיליון דולר מקרן הנאמנות שלו. ב-23 בפברואר 1993 החליט בית המשפט שהנתבעים יפצו את קולמן בסכום של 1,280,000 דולרים.

ב-1998 הואשם בתקיפה, לאחר שתקף אישה שביקשה ממנו חתימה. הוא הורשע ונגזר עליו עונש של מאסר על תנאי וכן תשלום פיצויים לאישה שתקף בסכום של 1,665 דולר.

## קישורים חיצוניים

* גארי קולמן: 1968-2010, גלריית תמונות באתר הוושינגטון פוסט
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מורשעים בפגיעות גופניות בארצות הברית
קטגוריה:שחקנים נמוכי קומה
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1968
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
M23

**M23** (מ-**Messier 23**, או **NGC 6494**) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים קשת הנמצא במרחק של כ-2,150 שנות אור ממערכת השמש ומכיל לפחות 150 כוכבים שזוהו.

## היסטוריה
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-20 ביוני 1764 ותואר על ידיו כ"צביר של כוכבים קטנים קרובים זה לזה". ויליאם הרשל ציין בשנת 1786 כי הצביר מכיל כוכבים רבים ומפוזרים בעלי בהירות נראית דומה. בשנת 1953 בסקר שבוצע במצפה הכוכבים נורמן לוקייר שבאקסטר, נספרו בצביר 149 כוכבים. 

לצביר דרגת בהירות 6.9 וקל לזהותו באמצעות משקפת כ-4.3 מעלות מצפון-מערב לכוכב μ (מו) בקשת. כוכבי הצביר הבהירים ביותר הם מדרגת בהירות 9.2, וניתן לצפות בהם ובעשרות כוכבים עמומים יותר באמצעות טלסקופ חובבים.

## מאפייני הצביר
קוטרו של הצביר כ-15 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-2,150 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-27 דקות קשת - מעט פחות מקוטרו של הירח המלא. בסקר שנעשה על כוכבי הצביר נספרו 12 כוכבים מדרגת בהירות 10 ומטה, 17 מדרגת בהירות 11, 24 מדרגת בהירות 12, 20 משדרגת בהירות 13 ו-96 כוכבים עמומים יותר. כוכבי הצביר הם כוכבים פחות חמים מהכוכבים של מרבית הצבירים הפתוחים, כשהחם ביותר מביניהם הוא מסוג ספקטרלי B9 בלבד, בעוד שבצבירים פתוחים נמצאים בדרך כלל בעיקר כוכבים צעירים מסוג ספקטרלי B. ככל הנראה מדובר בצביר ותיק יחסית שגילו מוערך בכ-200 מיליוני שנים.

## קישורים חיצוניים

* M23 בקטלוג מסיה באתר SEDS
* 

23
23
קטגוריה:קבוצת הכוכבים קשת
בית הכנסת של אלטקירש

**בית הכנסת** שבעיירה **[[אלטקירש]]** (Altkirch)  באו-רן שבאלזס הצרפתית, הממוקם ברחוב Rue de Ferrette, הוא בית כנסת שכיום בקושי נמצא בשימוש.

## היסטוריה

באלטקירש הייתה קיימת קהילה יהודית כבר במאה ה-14. לאחר גירוש היהודים בידי שארל השישי, מלך צרפת ב-1394, שבו והתיישבו בה יהודים במהלך המאה ה-18. ב-1844 אוישה בעיירה משרת הרבנות.

בית הכנסת הוקם בין שנת 1834 ל-1837, על חורבות בניין אחר. בפוגרומים שנערכו נגד היהודים במהלך מהפכת 1844 בצרפת, נחרב ונהרס בית הכנסת, והוא שוקם מחדש ב-1850. בתקופת הכיבוש הנאצי הוסב בית הכנסת לבית קולנוע. החל מ-1950 ניתן היה להשתמש בו שוב לתפילה, אך עקב האוכלוסייה היהודית הדלילה בעיר נעשה בו שימוש רק בימי חג מיוחדים.

## ארכיטקטורה

השיקום והשיפוץ ב-1850 נעשו בהכוונת הארכיטקט הצרפתי ז'אן-בטיסט שאקר (Schacre) . באולם התפילה גלריות לעזרת נשים בשלושת צדדיו. המסגרות בצד החיצוני של החלונות המקושתים, שעשויות מאבני חול צבעוניות, מדגישות את החזית. על ארון הקודש שבנוי בתוך גומחה בקיר המזרחי מחוץ לבניין בצד הכביש, תלוי בצִדו החיצוני אבן לוחות הברית. 

על שער הכניסה כתוב: .

## קישורים חיצוניים

* בית הכנסת באלטקירש, באתר ליהדות אלזס ולורן 
* בית הכנסת באלטקירש באתר alemannia-judaica 

אלטקירש
אלטקירש
כתר (משטר תנועה)

**כתר** הוא מינוח צבאי למצור המוטל על אזור מסוים למניעת מעבר אוכלוסייה בין שטחים שבשליטת צה"ל.

כתר, בעגה הצבאית הצה"לית פירושו הגבלת תנועה המוטלת על התושבים של אזור מסוים, בדרך כלל ביו"ש, בשל סיבות ביטחוניות ואחרות. באיו"ש הכתר מונע מהתושבים אפשרות מעבר בין אזורים שונים שבשליטת הרשות הפלסטינית. לעיתים ניתן לעבור בין האזורים שבשליטה פלסטינית אך הדבר תלוי בהוצאת היתר לתנועה בכתר או בקיומו של מצב הומניטרי חריג, למשל, מקרה רפואי. 

בניגוד לעוצר, בעת הטלת כתר התנועה בתוך האזור שבשליטה פלסטינית נותרת חופשית, והתושבים יכולים לצאת מבתיהם. הכתר נאכף לרוב באמצעות הקמת מחסומים צבאיים על הכניסות והצירים הראשיים אל האזור וממנו, חסימת יתר הדרכים וכן על ידי ביצוע פטרולים ומארבים לאורך גבולותיו.

לאור הבעייתיות בהפעלת משטר נוקשה שכזה לאורך זמן, והביקורת שספג עקב כך, נמנע צה"ל כיום מהטלת כתר מלא לתקופות ארוכות, אך עדיין נעשה שימוש באמצעי זה על פי הצורך.

## ראו גם
* סגר
* עוצר
* היתר כניסה לישראל

## קישורים חיצוניים
* עתירה לבג"ץ כנגד הגבלות כתר משכם - באתר האגודה לזכויות האזרח

קטגוריה:משפט צבאי ואתיקה צבאית
קטגוריה:פגיעה בזכויות האדם
קטגוריה:צה"ל
קטגוריה:ישראל: גבולות
בית הכנסת של ברגהיים

**בית הכנסת** שבעיירה **[[ברגהיים]]** (**Bergheim**)  באו-רן במחוז אלזס בצרפת, הוא בית כנסת מן המאה ה-19, שכיום הוסב לאולם לאירועים שונים. בית הכנסת שוכן ב-Rue des Juifs (רחוב היהודים).

## היסטוריה
כבר במאה ה-14 היו תושבים יהודים בברגהיים, והללו הקימו במשך השנים בתי כנסת בסגנונות שונים. בית הכנסת מתקופת ימי הביניים נהרס בשריפה שמחקה חלק מהעיר, ובית הכנסת הנוכחי הוקם בין השנים 1860-1863 על חורבותיו. במפקד אוכלוסין שנערך באותן שנים נספרו בעיר 361 יהודים, שהיוו 11 אחוזים מהאוכלוסייה.

בתקופת הכיבוש הנאצי נהרס ונבזז בית הכנסת ומאז לא התקיימו יותר תפילות במקום. בשנת 1991 שופץ המבנה ומשמש כאולם אירועי תרבות.

## ארכיטקטורה
המבנה נבנה ותוכנן בידי הארכיטקט אוגוסט הרטמן. יש בו חלונות מקושתים עם מסגרות אבני חול. מעל לשער הכניסה קיים מקושת משולש, ומעליו חלון עגול גדול שמסביבו חצי מעגל של אבני חול. למעלה ליד שיפוע הגג הבנוי בצורת גמלון חרוטים לוחות הברית.

בבית הכנסת לשעבר התנוסס לוחית זיכרון לזכר הקהילה היהודית.

## ראו גם
* יהדות אלזס

## קישורים חיצוניים

* בית הכנסת של ברגהיים, באתר alemannia judaica
* בית הכנסת של ברגהיים, באתר ליהדות אלזס ולורן 

ברגהיים
קטגוריה:בתי כנסת אשכנזיים
קטגוריה:מבנים ששימשו כבתי כנסת
יוון (דמות מקראית)

**יָוָן** הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית כבן הרביעי מתוך שבעה של יפת בן נח, ואביהם של אלישה, תרשיש, כתים ודדנים. יוון מזוהה כאבי העם היווני על ידי יוסף בן מתתיהו.

[ממוזער|100px|שמאל|העולם כפי שהיה ידוע ל[עברים]]
שמו של יוון מופיע בלוח העמים שבספר בראשית:

בספר דניאל מוזכר העם היווני כאחד מארבעת העמים ששלטו על עם ישראל, ויש הרואים בדבריו רמזים לדמותו של אלכסנדר מוקדון.

רבים מזהים את ברכתו של נח ליפת אביו של יוון "יפת אלוהים ליפת וישכון באהלי שם" בתור תרגום שבעים שתורגם ליוונית.

## צאצאי יוון
בעוד שיוון מזוהה כאבי העמים ההלניים, בניו מזוהים עם עמים אחרים לחופו הצפון מזרחי של הים התיכון. אלישה מזוהה על ידי רוב החוקרים עם אלשיה, יוסף בן מתתיהו זיהה את אלישה עם האיולים שישבו בפלופונסוס ובחוף הצפוני של אנטוליה המערבית; תרשיש עם תרשיש בספרד או בדרום טורקיה; כתים עם קפריסין ודדנים עם רודוס.

## ראו גם
* תרבות יוון
* מגדל בבל

## קישורים חיצוניים
* הגנאלוגיה של התנ"ך

## הערות שוליים

קטגוריה:בני יפת
עמנואל שריקי

**עמנואל סופי אן שריקי** (באנגלית: **Emmanuelle Sophie Anne Chriqui**; נולדה ב-10 בדצמבר 1975) היא שחקנית יהודיה קנדית-אמריקאית.

## ביוגרפיה
שריקי נולדה במונטריאול, קוויבק שבקנדה, למשפחה יהודית-מרוקאית-אורתודוקסית. אמה, ליליאן (נפטרה ב-1994), הייתה אסתטיקנית במקצועה וילידת העיר קזבלנקה שבמרוקו, ואילו אביה נולד בעיר הבירה של מרוקו רבאט. לה אח גדול בשם סרז', וכן אחות גדולה בשם לורנס. כבת שנתיים, היא ומשפחתה עברו להתגורר בטורונטו, אונטריו. היא גדלה במרקהם, אונטריו, בשכונה פרברית מצפון-מזרח לעיר קנדית זו. לה קרובי משפחה בישראל, והיא אף מבקרת אותם במדינה מעת לעת.

בילדותה, אחיה של שריקי החל לשלם עבורה כדי שתתחיל לקחת שיעורי משחק. היא למדה במגמת דרמה בבית הספר התיכון יוניונוויל; ולאחר לימודי התיכוניים, שריקי החליטה להמשיך בקריירת משחק.

## קריירה
בגיל 10 קיבלה את תפקידה הראשון בפרסומת למקדונלד'ס. בשנות ה-90 עברה שריקי לוונקובר כדי לשחק בסדרת הטלוויזיה "מי מפחד מהחושך?".

ב-2005 הופיעה בווידאו קליפ לשיר "Lips of an Angel" של להקת הרוק האמריקאית הינדר. בהמשך עברה להוליווד ושיחקה בסרטים, בהם סרט הקומדיה "אל תתעסקו עם הזוהן" שהקנה לה את פרסומה, וכן בסרט הביוגרפי "קאדילק רקורדס" אודות חברת ההקלטות צ'ס רקורדס.

בשנים 2005–2011 גילמה את דמותה של סלואן בסדרת הדרמה הקומית האמריקאית "הפמליה" ברשת הטלוויזיה HBO. ב-2015 חזרה שוב לגלם את הדמות, הפעם בסרט הקולנוע "הפמליה", המהווה המשך לעלילת הסדרה.

בשנים 2012–2013 גילמה את לורליי מרטינס בסדרת הדרמה המשטרתיתית האמריקאית "המנטליסט".

ב-2021 החלה לגלם את לאנה לאנג בסדרת גיבורי-העל האמריקאית "סופרמן ולויס" (שמבוססת על דמויות מבית DC קומיקס).

## חיים אישיים
בספטמבר 2017, הפכה שריקי לאזרחית כפולה (קנדית) ואמריקאית.

משנת 2020 שריקי בזוגיות עם השחקן סם טראמל.

ב-2022 סיפרה כי היא עושה מדיטציה טרנסצנדנטלית.

שריקי היא אקטיביסטית פרו-ישראלית מובהקת, הפועלת למען הסברה במשך שנים רבות, עוד בטרם פרוץ טבח ה-7 באוקטובר 2023, ולאחריו עמדה באופן מלא לצד ישראל.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות קנדיות
קטגוריה:שחקניות ילדות קנדיות
קטגוריה:קנדים ממוצא יהודי-מרוקאי
קטגוריה:קנדיות שנולדו ב-1977
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1977
המשטרה הניידת

**המשטרה הניידת** (באנגלית: **Police Mobile Force**, ובראשי תיבות: **PMF**) הייתה יחידה של משטרת המנדט שהוקמה בשנת 1940, כאשר היא לקחה על עצמה חלק מהמשימות שקודם לכן היו בידי הצבא הבריטי, שהיה עסוק בלחימה כנגד מדינות הציר במלחמת העולם השנייה. עם הקמתה מנתה היחידה, שנחשבה יחידת עילית, כ-550 איש, שכללו כ-50 קצינים בריטיים, 250 שוטרים בריטיים וכ-250 שוטרים ארץ ישראליים, יהודים וערבים. החל משנת 1944 שימשה היחידה במאבק כנגד המחתרות שקמו ביישוב העברי ולצורך כך גויסו אליה עוד כ-2000 שוטרים בריטיים והשוטרים הארץ ישראליים שוחררו ממנה. היחידה התנייעה באמצעות שריוניות ושימשה ככלי חשוב במאבק הבריטים כנגד המחתרות, שהחמיר בשנת 1945 עם הקמת תנועת המרי העברי. תקציבה בשנים 1945–1946 הגיע למעל מיליון לירות. מפקדה האחרון של היחידה היה הבריגדיר ברנרד פרגוסון.

בליל 22 בפברואר 1946 תקף הפלמ"ח ארבעה מבסיסי המשטרה הניידת, בג'נין, בשפרעם (במקום בו הוקם אחר כך המרכז ללימודי משטרה של משטרת ישראל), בכפר ויתקין (במקום בו מצוי כיום מחנה משטרת החופים בנעורים) ובשרונה (במקום בו מצויה כיום הקריה בתל אביב). בפעולת שרונה נהרגו ארבעה מאנשי הפלמ"ח, המכונים "הארבעה" וכיום נקרא על שמם רחוב הארבעה בתל אביב. 

בדצמבר 1946, בעקבות המלצתו של צ'ארלס ג'ורג' ויקהאם, הודיע הקולונל ויליאם ניקול גריי, מפקד משטרת המנדט, על פירוק היחידה, והטמעת שוטריה בשורות המשטרה הכללית. הסיבה שניתנה לכך הייתה כי בעת הקמת היחידה, בשנת 1940, לא יכול היה הצבא להעניק סיוע צבאי למשטרה, אך לאחר מכן השתנה המצב, ואין עוד צורך בפעילות היחידה.

## הערות שוליים

קטגוריה:משטרת המנדט
קטגוריה:בריטניה: יחידות מובחרות
מצודת בלוגראדצ'יק

שמאל|ממוזער|250px|ביצורי החצר השלישית העליונה
שמאל|ממוזער|250px|החצר השנייה, מבט מהחצר השלישית העליונה
**מצודת בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק** (בבולגרית: **Белоградчишка крепост**, מוכרת גם בשם קָאלֵטוֹ Калето "המצודה" מהמילה הטורקית קַאלֵה) היא מבצר עתיק במחוז וידין שבצפון-מערב בולגריה, סמוך לעיירה בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק. ביצורי המצודה הם שילוב מיוחד של חומות בעובי עד 2 מטרים, שנבנו בתקופות שונות, יחד עם צוקי גבוהים האופייניים לאזור - "צוקי בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק" (Белоградчишки скали), שגובהם מגיע עד ל-70 מטרים. שטח המצודה 10.2 דונמים והיא מחולקת לשלוש חצרות, כאשר החצר השלישית היא הגבוהה והמבוצרת מכולן.

## גאולוגיה

תחילת היווצרותם של צוקי בלוגראדצ'יק בתור הפרם, לפני כ-230 מיליון שנה, באורוגנזה שיצרה את רכס הרי הבלקן והחלה להרים את אזור בלוגראדצ'יק. מאוחר יותר בתור הטריאס הפך האזור לקרקעיתו של ים רדוד, בו הושקעו חול, חצץ וחרסית.

ביורה התמצקו המשקעים בתהליכי דיאגנזה והם הפכו לשכבות קשות של קונגלומרט ואבן חול. שכבות אלה כוסו בתחמוצות ברזל דוגמת המטיט, שהעניקו לצוקים את צבעם האדמדם.

בראשיתו של הקימוט האלפיני החלה התרוממות של האזור מעל פני הים, ולפני כ-45 מיליון שנים נוצר קמר באזור בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק. תהליכי ההתרוממות והקימוט גרמו לסדיקת הסלעים בכיוונים שונים. לסדקים אלה חדרו מי נחלים ששחקו אותם ויצרו את הצוקים המוכרים.

## היסטוריה
המצודה הוקמה לראשונה בתקופת האימפריה הרומית בין המאה הראשונה והשלישית, כדי לחלוש על דרכים ראשיות שעברו באזור. באותה תקופה רוב הביצורים היו טבעיים. איוון סרצימיר, צאר וידין הרחיב את המצודה במאה ה-14, והפך אותה למצודה השנייה בחשיבותה בצארות וידין.

בשנת 1396 האזור כולו נכבש על ידי העות'מאנים, שהציבו במצודה חיל מצב, והרחיבו את הביצורים כנגד שודדים ("היידוקים") וכנגד מורדים. בתחילת המאה ה-19 הוצבו במקום תותחים, והמצודה הורחבה עוד בסגנון האדריכלות העות'מאנית, אך עם שילוב של אלמנטים אירופאים בהשפעת מהנדסים מצרפת ומאיטליה.

המצודה שימשה את הצבא העות'מאני בדיכוי מרידה אזורית בשנת 1850, ולאחר שחרור בולגריה, נעשה בה שימוש במלחמת בולגריה–סרביה (1885).

## קישורים חיצוניים
* 

* סיור וירטואלי במצודת בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק ובצוקים
* מצודת בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק
ימין|ממוזער|300px|תרשים של המצודה: בצד שמאל למעלה - חומת החצר השלישית העליונה, מתחתיה - החצר השנייה, למטה - החצר הראשונה

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:בולגריה: ביצורים
קטגוריה:בולגריה: גאולוגיה
סימפוניות פריז

**סימפוניות פריז** הן הכינוי שניתן למספר סימפוניות של המלחין פרנץ יוזף היידן,  אשר נכתבו בין השנים 1785-1786. 

בשנת 1780 היה היידן כבר מלחין פופולרי מאוד, ומצליח. בעקבות הצלחתו, ביקש ממנו בשנת 1785 המוסד הפריזאי "האגודה של התא האולימפי" לכתוב סדרה של שש סימפוניות. היידן נעתר לבקשתם וכתב את הסימפוניות, אשר ממוספרות בסימפוניות 82-87 ברשימת הסימפוניות לפי הובוקן. סימפוניות אלו נכתבו בין השנים 1785-1786. סימפוניות פריז נודעו באיכותן הגבוהה וברף הגבוהה שהיידן הציב להן. סדרת סימפוניות זו היא מן הסימפוניות הראשונות אשר לא הוזמנו מן החצר אשר העסיקה את היידן, אלא יצירות אשר נכתבו לפי הזמנה, ופתחו צוהר לקראת הזמנות רבות אשר יקבל היידן בעתיד. אחת מן הסימפוניות הללו היא הסימפוניה מס' 85 בסי-במול מז'ור, שנודעת בכינויה "המלכה". המלכה מארי אנטואנט שמעה את הסימפוניה הזו ומאוד התלהבה ממנה, ולכן ניתן לסימפוניה הזו הכינוי הזה.

## סימפוניה מספר 82 בדו מז'ור ("הדב") [[1786]]
כינוי הסימפוניה "הדב" ניתן לה שנים רבות מאוחר יותר. הפרק האחרון, הכולל צלילי דרון אשר מזכירים מוזיקה לחמת חלילים, עובד יחד עם כל הסימפוניה לפסנתר, ולחוברת אשר יצאה לאור קראו "ריקוד הדב". עיבוד זה נועד ללוות ריקוד דובים - בידור חוצות אשר היה פופולרי באותה עת.

הסימפוניה כתובה להרכב הכולל חליל, שני אבובים, שני בסונים שתי קרנות\חצוצרות, טימפני וכלי קשת. בשני כתבי יד שקיימים לסימפוניה, התזמור כולל קרנות באחד, וחצוצרות באחר. לרוב נהוג לבצע אותה עם קרנות וחצוצרות גם יחד. למרות מספורה של הסימפוניה, היא האחרונה אשר נכתבה בסדרת סימפוניות זו.

### פרקים

:1. ויואצ'ה אסאי
:2. אלגרטו - צורת הפרק היא וריאציות כפולות.
:3. מנואט וטריו
:4. פינאלה - ויואצ'ה

## סימפוניה מספר 83 בסול מינור ("התרנגול") [[1785]]

כינויה של סימפוניה זו דבק בה, משום שהמוטיב של הנושא השני בפרק הראשון, הזכיר למאזינים בני התקופה את תנועות הראש של תרנגול.

### פרקים

:1. אלגרו ספיריטואוזו
:2. אנדנטה, הסולם משתנה למי במול מז'ור
:3. מנואט - אלגרטו וטריו
:4. פינאלה - ויואצ'ה, בסולם סול מז'ור

## סימפוניה מספר 84 במי-במול מז'ור [[1786]]

הסימפוניה נכתבה ב-1786 באחוזת אסתרהאזי וביצוע הבכורה היה ב-1787 בפריז. הרכב הסימפוניה הוא: חליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, טימפני וכלי קשת.

### פרקים

:1. לארגו-אלגרו
:2. אנדאנטה- פרק בצורת וריאציות
:3. מנואט וטריו
:4. פינאלה - ויואצ'ה

## סימפוניה מספר 85 בסי-במול מז'ור ("המלכה") [[1785]]

הסימפוניה כונתה בשמה כבר סמוך לזמן ביצועה, והוא ניתן לה משום שהיא הייתה החביבה ביותר על המלכה מארי אנטואנט. לעיתים ניתן לסימפוניה הכינוי הארוך יותר "מלכת צרפת". הרכב הסימפוניה הזו הוא שני חלילים, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות וכלי קשת.

### פרקים

:1. אדג'יו-ויואצ'ה
:2. רומנסה-אלגרטו - הפרק בנוי בצורת וריאציות. המוזיקולוג רובינס-לנדון טוען שהן כתובות על שיר עם צרפתי ישן.
:3. מינואט-אלגרטו - וטריו
:4. פינאלה-פרסטו

## סימפוניה מספר 86 ברה מז'ור [[1786]]

הרכב הסימפוניה הוא: חליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני וכלי קשת.

### פרקים

:1. אדג'יו-אלגרו ספיריטו
:2. קרפצ'יו-לרגו.
:3. מנואט וטריו
:4. פינאלה-אלגרו קון ספיריטו.

 
## סימפוניה מספר 87 בלה מז'ור [[1785]]

הרכב הסימפוניה הוא: חליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, טימפני וכלי קשת.

### פרקים

:1. ויואצ'ה
:2. אדג'יו
:3. מנואט וטריו
:4. פינאלה-ויואצ'ה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סימפוניות מאת היידן
נחום שחף

**נחום שחף** (נולד ב-2 ביוני 1946) הוא פיזיקאי ועיתונאי ישראלי, זוכה פרס משרד המדע והטכנולוגיה ליצירתיות מדעית וזוכה הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' לשנת 2007–2008 על תחקיר פרשת מוחמד א-דורה. שחף מפיץ מספר תאוריות קונספירציה.

## ביוגרפיה
סיים תואר ראשון ותואר שני בפיזיקה בהצטיינות באוניברסיטת בר-אילן (1970–1977). במהלך לימודי תואר שני פיתח תוכניות לימוד לילדים מחוננים באוניברסיטה, ולימד תוכניות אלו באוניברסיטת בר-אילן (1974–1977). נכון ל-2010, לומד לתואר שלישי בבית הספר להנדסה של אוניברסיטת בר-אילן בהנחיית פרופ' זאב זלבסקי ופרופ' ברוך פישר מהטכניון.

עם סיום הלימודים בשנת 1977 הצטרף לחברת אלסינט כחבר בצוות הפיתוח של הטומוגרף הממוחשב. משנת 1981 עבד כפיזיקאי בחברת תדיראן, במחקר ופיתוח המזל"ט.

ב-1989 הצטרף לתעשייה האווירית לפיתוח פרויקט ה-NTS להכוונת טילים ממסוקים (מוכר כ"יכולת כירורגית" של מסוקי תקיפה) ולפיתוח אמצעי תצפית למזל"ט. חקר את מגבלות השיטה האזרחית (שיטת הניילונים) להגנה כנגד טק"ק (טילי קרקע קרקע) לא קונבנציונלי (כימי ביולוגי), והרצה על המחקר בצה"ל ובאוניברסיטאות..

בשנת 1991 הקים את חברת נתופ (Natop) שם פיתח שיטה לאיכון מטרות ממזל"טים במימון המדען הראשי למשרד המסחר והתעשייה, שיטה לדחיסת וידאו שעליה זכה בפרס משרד המדע ושיטה לראייה דרך קירות כאמצעי להגנה מפני ירי.

כעיתונאי חוקר, מפרסם שחף מאמרים באתר nfc.

שחף הוא בעל תואר עמית משרד המדע, ובעל פרס משרד המדע ליצירתיות מדעית על פיתוח אלגוריתם לדחיסת וידאו ביחסי דחיסה גדולים במיוחד - 1997.

## תחקירים
שחף ביצע מספר מחקרים בעלי עניין ציבורי, בהם הפגיעה במחנה האו"ם בכפר כנא בלבנון (1996 ו-2006), וחקר הזיופים בפריימריס של מפלגת העבודה.

חקר את מותו של הילד הפלסטיני מוחמד א-דורה, תחקיר בו המשיך לאחר פרסום התחקיר הצה"לי. הפרסום באטלנטיק הביא להפקת מספר סרטים על התחקיר. על עבודתו זאת זכה בפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' לשנת 2007–2008. הפרס ניתן על .

שחף הפיץ לאורך שנים תאוריית קשר בנוגע לרצח רבין, בה טען ששמעון פרס קשר נגד רבין והביא לרציחתו, בשותפות עם גורמים משפטיים שסייעו להסתרה לאחר מעשה.

בפרשת הירי בנעלין שחף הביא ראיות לכאורה כי הסרט שפרסם ארגון בצלם, ואשר שימש ראיה מרכזית במשפט החייל היורה והמג"ד, נערך, הושמטו ממנו קטעים חשובים, וכי הפלסטיני כלל לא נפגע מכדור הגומי שירה החייל, והעיד עדות מומחה בבית המשפט מטעם הסנגוריה בשלב הטיעונים לעונש. המומחה לזיהוי פלילי מטעם משטרת ישראל שהעיד בשלב הטיעונים לעונש מטעם התביעה, קבע כי הסרט אותנטי, ואת עדותו אישר בית המשפט.

במאי 2022, בעקבות הריגתה של העיתונאית שירין אבו עאקלה במחנה הפליטים ג'נין, טען שחף שפלסטינים הרגו אותה כדי שמותה יזכה אותם באהדה במסגרת מאבקם על דעת הקהל העולמית. הוא טען שהיא הסתתרה מאחורי קיר שחצץ בינה לבין החיילים, והחיילים היו במרחק של קילומטר ממנה. במציאות הקיר שלידו נהרגה פונה אל הרחוב, והחיילים היו בהמשך אותו רחוב במרחק 200 מטר ממנה. תחקירים של גופי תקשורת רבים כמו הניו יורק טיימס וגם תחקיר צה"לי - כולם אישרו שחיילי צה"ל הם שירו בעיתונאית ושלא היו פלסטינים חמושים בקרבתה.

שחף הפיץ גם תאוריית קונספירציה לגבי טבח שבעה באוקטובר, המאשימה את ראשי מערכת הביטחון באסון ואת חלקם בבגידה.

## קישורים חיצוניים
* קורות חיים של נחום שחף, בארכיון האינטרנט
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:זוכי הפרס הישראלי לביקורת התקשורת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
חרארדו מרטינו

**חרארדו דניאל "טאטא" מרטינו** (בספרדית: **Gerardo Daniel "Tata" Martino**, נולד ב-20 בנובמבר 1962 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ומאמן

## קריירה

בשנים 2007 עד 2012 אימן את נבחרת פרגוואי בכדורגל.

בעונת 2012/2013 אימן את ניואל'ס אולד בויס אותה עזב בתום העונה.

ב-22 ביולי 2013 הוכרז מרטינו כמאמנה החדש של ברצלונה, וחתם על חוזה לשנתיים במועדון. ב-17 במאי 2014 עם אובדן תואר האליפות של ברצלונה לאתלטיקו מדריד הודיע מרטינו על התפטרותו מהמועדון.

ב-12 באוגוסט 2014 הוכרז מרטינו כמאמנה החדש של ארגנטינה עד 2016.

ב-19 בנובמבר 2024 לאחר שאינטר מיאמי הודחה בסיבוב הראשון של גביע הMLS ולמרות שבעונה הסדירה הגיעה לשיא ליגה של 74 נקודות, הודיע מרטינס על התפטרותו מסיבות אישיות.

## הישגים
### כשחקן
**[[ניואלס אולד בויס]]**
*ליגת העל הארגנטינאית: 1988, 1991 ו-1992 (קלאוסורה)

### כמאמן
**[[ליברטד]] (פרגוואי)**
*ליגת העל הפרגוואית (אפרטורה): 2000, 2003, 2006
*ליגת העל הפרגוואית (תחרות אבסולוטית): 2002, 2006
**[[סרו פורטניו]] (פרגוואי)**
*ליגת העל הפרגוואית (אפרטורה, קלאוסורה ואבסולוטית): 2004
**[[ניואלס אולד בויס]]**
*ליגת העל הארגנטינאית: 2013
;ברצלונה
* הסופר קאפ הספרדי: 2013
;אטלנטה יונייטד
* גביע ה-MLS:  2018
;נבחרת מקסיקו
* גביע הזהב של CONCACAF: 2019

### אישיים
מאמן השנה בדרום אמריקה: 2007

## קישורים חיצוניים

* מי אתה טאטא, כתבה על קורות חייו של חרארדו מרטינו, באתר בארסה מאניה, אתר האוהדים הרשמי של ברצלונה בישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר מאמני כדורגל
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:רוסאריו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ניואל'ס אולד בויס
קטגוריה:כדורגלני טנריפה
קטגוריה:כדורגלני לנוס
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה ספורטינג קלוב
קטגוריה:כדורגלני או'היגינס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:מאמני כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:מאמני נבחרת פרגוואי בכדורגל
קטגוריה:מאמני פלטנסה
קטגוריה:מאמני סרו פורטניו
קטגוריה:מאמני אתלטיקו קולון
קטגוריה:מאמני ניואל'ס אולד בויס
קטגוריה:מאמני ברצלונה (כדורגל)
קטגוריה:מאמני אטלנטה יונייטד
קטגוריה:מאמני נבחרת ארגנטינה בכדורגל
קטגוריה:מאמני נבחרת מקסיקו בכדורגל
קטגוריה:מאמני מונדיאל 2010
קטגוריה:מאמני מונדיאל 2022
קטגוריה:מאמני קופה אמריקה 2011
קטגוריה:מאמני קופה אמריקה 2015
קטגוריה:מאמני קופה אמריקה 2016
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1962
הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית

[250px|ממוזער|שמאל|קתדרלת "סיידת א-ניאח" (سيدة النياح) ב[דמשק, מקום מושבו של הפטריארך המלכיתי]]
**הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית** (בערבית: **كنيسة الروم الملكيين الكاثوليك**, בלטינית: **Ecclesiae Graecae Melchitae Catholicae**) היא כנסייה אוניאטית העומדת בפני עצמה ("סואי יוריס") שהסתפחה לכנסייה הקתולית לאחר שהתפצלה במאה ה-18 מן הכנסייה האנטיוכית. 

מאמיני הכנסייה, הקרויים מלכיתים, הם בני מוצא מעורב יווני ומזרח-תיכוני ונחשבים צאצאי ראשוני הנוצרים באנטיוכיה הסורית מן המאה הראשונה לספירה. הם מגדירים עצמם כ"קתולים מזרחיים מקיימי פולחן ביזנטי" – כלומר, הם כפופים לאפיפיור ולוותיקן אך זוכים לאוטונומיה פולחנית שבמסגרתה הם משמרים את המנהגים והליטורגיה שמקורותיהם בנצרות היוונית-אורתודוקסית.

מספר המשתייכים לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית נאמד בכ-1.5 מיליון, כמחציתם בארצות המזרח התיכון השונות (בעיקר לבנון, סוריה, ירדן, ישראל והרשות הפלסטינית) וכמחציתם מהגרים מארצות אלה (וצאצאיהם) שנפוצו ברחבי העולם – בעיקר במדינות מערב אירופה, צפון אמריקה ודרום אמריקה.

בראש הכנסייה עומד מאז שנת 2017 הפטריארך יוסוף הראשון עבסי  (בערבית: يوسف الأوّل عبسي), שתוארו הרשמי "פטריארך אנטיוכיה וכל המזרח, אלכסנדריה וירושלים". הוא אחד מחמישה כוהני דת נוצרים הנושאים בתואר "פטריארך אנטיוכיה", והוא כפוף ישירות לאפיפיור. הוא החליף בתפקידו את קודמו הפטריארך גרגורי לחאם , שעמד בראש הכנסייה משך 17 שנה, מאז שנת 2000. מקום מושב הפטריארכיה כיום בדמשק, סוריה.

## בישראל

בישראל העדה היוונית-קתולית המלכיתית היא אחת מהעדות הדתיות המוכרות על פי התוספת השנייה של דבר המלך במועצה על ארץ ישראל. כתוצאה מכך לעדה אוטונומיה מסוימת בניהול ענייניה הפנימיים, וכן היא מפעילה בית דין דתי הפוסק בענייני המעמד האישי של בני העדה.

## ראו גם
* נצרות מזרחית קתולית

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של המוטרנות המלכיתית יוונית-קתולית עכו, חיפה וכל הגליל 
* Melkite.org – הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית בארצות הברית 
* הפטריארכיה המלכיתית היוונית קתולית – האתר הרשמי 
[ימין|ממוזער|250px|[בית החסד|כנסיית גבירתנו - כנסיית יוונית-קתולית בעיר התחתית בחיפה]]

קטגוריה:כנסיות קתוליות מזרחיות
אדיפוס בקולונוס

[שמאל|ממוזער|250px|אדיפוס העיוור מלווה על ידי בתו אנטיגונה. ציור [צבע שמן|שמן על קנבס מאת הצייר הפולני אנטוני ברודובסקי]]
**אדיפוס בקולונוס** (ביוונית: **Οἰδίπους ἐπὶ Κολωνῷ**) היא טרגדיה יוונית שנכתבה על ידי סופוקלס.

המחזה מהווה את החלק השני בטרילוגיה התבאית של סופוקלס מבחינה כרונולוגית של הסיפור הוא מתרחש לאחר "אדיפוס המלך" ולפני "אנטיגונה" אולם על פי סדר כתיבתו על ידי סופוקלס הוא המחזה האחרון שנכתב בטרילוגיה והמחזה האחרון שכתב סופוקלס בחייו. והמחזה הוצג על ידי נכדו סופוקלס השני בשנת 401 לפנה"ס.

המחזה מספר את תהליך גאולתו של אדיפוס, כאשר אם ב"אדיפוס המלך" הוא הלך מאיגרא רמא לבירא עמיקתא וממלך תבאי האהוב ואיש משפחה הפך לרוצח אב וחוטא בגילוי עריות עם אמו ולבסוף מאבד את כל ממלכתו ומשפחתו -ב"אדיפוס בקולונוס" הוא מתחיל כעיוור אומלל שמשוטט בארץ, אולם בסופו של דבר הוא עולה למעלת גיבור באטיקה ובקולונוס שנוכחותו תביא מזל טוב לארץ כולה.

## עלילה
לאחר ההתרחשות ב"אדיפוס המלך" שבה התגלה פשעו של אדיפוס הוא מוגלה מעירו תבאי על ידי קריאון שממונה למלך החדש של העיר. לאחר גירושו מתבאי אדיפוס העיוור נידון להיות נע ונד בארץ כשרק בתו אנטיגונה משמשת כתומכת בו ויוצאת יחד איתו לגלות.

המחזה נפתח כשאדיפוס ואנטיגונה מגיעים לקולונוס, יישוב כפרי באטיקה שנשלט על ידי אתונה, שם הם נחים בחורשה המקודשת לאריניות. המקומיים מזהירים אותו מלשכון בחורשה המקודשת. לאחר שהם מבינים מי הוא, הם מבקשים ממנו לעזוב את מדינתם על מנת שלא יביא מזל רע עליה. בסופו של דבר המלך תסאוס מסכים להעניק לו הגנה, בעיקר בזכות מעמדו כמלך בעבר, ומתוקף ההבנה שלא בצע את פשעיו בכוונה תחילה.

בתו האחרת של אדיפוס, איסמנה, מגיעה ומודיעה להם על מה שקרה בעיר. על הריב שקם בין בני אדיפוס על השלטון ועל כך שפולינייקס גורש מתבאי. כמו כן היא מבשרת על הנבואה שאדיפוס עתיד להעלות לגדולה את המדינה שבה הוא ייקבר. לכן קריאון מגיע לקולונוס ומנסה לשכנע את אדיפוס לחזור לעיר מולדתו אולם אדיפוס מסרב תוך שהוא מחרף את תבאי על כך שלדעתו גירשה אותו בלי הצדקה ואת בניו שנטשוהו.

קריאון לא מקבל את תשובתו של אדיפוס וחוטף את אנטיגונה ואיסמנה בניסיון להכריח את אדיפוס לחזור לתבאי אולם הן מוצלות על ידי תסאוס ואנשיו ומוחזרות לאביהן. בינתיים פולינקס מגיע לראות את אדיפוס ומנסה להתפייס איתו, מאמץ שאותו דוחה אדיפוס. בחלק זה של המחזה אנו לומדים על כוונתו של פולינקס לצאת למלחמה נגד תבאי ומלחמה זאת עתידה לשמש הרקע למחזה "אנטיגונה" שהוא המחזה הסופי בטרילוגיה התבאית.

בינתיים פורצת סופת ברקים ואדיפוס רואה בזה את הסימן מזאוס למותו המתקרב. הוא מוליך את תסאוס למקום שעתיד להיות קברו בחורשה המקודשת ומשביע אותו לשמור בסוד את מקום קבורתו. לאחר מכן אנו מתבשרים על מותו של אדיפוס על ידי שליח. המחזה מסתיים כשבנותיו של אדיפוס מתאבלות עליו, אנטיגונה מבקשת לחזור לתבאי תוך שהיא מקווה לעצור את המלחמה שפולינקס הכריז על מולדתו - זהו רמז להתרחשויות ב"שבעה נגד תבאי" לאייסכילוס.

## תרגומים לעברית
* סופוקלס, **אוידיפוס בקולונוס**, תרגם מיוונית והוסיף מבואות, הערות ונספחים שלמה דיקמן, ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ג 1963
* סופוקלס, **אדיפוס בקולונוס**, מיוונית: אהרן שבתאי, תל אביב, שוקן, תש"ס 1999

## ראו גם
* התיאטרון ביוון העתיקה

## קישורים חיצוניים

* אדיפוס בקולונוס, בתיאטרון קרוב מיסודו של ניקו ניתאי
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טרגדיות יווניות
קטגוריה:תבאי
קטגוריה:מחזות שהומחזו במחזה יווני של קיימברידג'
שמעון בוכבינדר

שמאל|ממוזער|250px|שמעון בוכבינדר, '''רב מתפלל''' (''Modlący się rabin)
**שמעון בּוּכְבִּינדר** (; 6 בינואר 1853–1908?) היה צייר ותפאורן יהודי-פולני שפעל בפולין, באוסטריה ובגרמניה. אחיו של הצייר יוזף בוכבנידר.

## קורות חייו
שמעון בוכבינדר נולד בעיר רדזין פודלסקי (Radzyń Podlaski) שבפלך לובלין של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי שבמערב האימפריה; באזור פולין). את שיעורי הציור הראשונים קיבל מאחיו הגדול ממנו, יוזף. מאוחר יותר למד אצל סטניסלב היימן, שהיה מומחה בציורי דיוקנאות, ואצל הצייר והתפאורן מלינובסקי, שהתמחה בתמונות נופים. בשנים 1869–1871 למד באקדמיה לאמנות בוורשה בכיתת הציור אצל מורים כמו וויצ'ך גרסון, רפאל חג'ייביץ' ואנטוני קמינסקי. בשנים 1873–1878 המשיך לימודי אמנות באקדמיה לאמנויות יפות בווינה תחת הדרכתם של אדוארד פון אנגרט ול' מילר. 
החל משנת 1871 עבד כתפאורן באופרה של וינה. השתלמות נוספת עשה בוכבינדר בשנים 1879–1882 אצל הצייר המפורסם יאן מטייקו בבית הספר לאמנויות בקרקוב. הודות למלגה שקיבל, עבר לעבוד בשנת 1883 במינכן. החל משנת 1897 התיישב בברלין, שם נפטר כעבור עשור בערך בגיל 55 בלבד.

## יצירתו
שמעון בוכבינדר צייר בעיקר דיוקנאות, תמונות של דמויות ואירועים היסטוריים ומההווי היהודי, חפצים דוממים וכו'.
הושפע בחלק מציוריו מהאמנות ההולנדית.

## מציוריו
* "המלך זיגמונט השני בסדנה של צורפים" (*Zygmunt II w pracowni złotniczej*) 
* "התפטרות המלכה בונה" (*Abdykacja królowej Bony*)
* "צעיר יהודי בטלית" (*Młody Żyd w talesie*)
* "קלפנים" (*Karciarze*)
* "תגרנים"
* "משחק השחמט" (*Partia szachów*), 1890
* "תלמיד חכם" (או "האסטרונום")
* "רב מתפלל" (*Modlący się rabin*), 1896
* "ליצן חצר"

## מקורות

* *Allgemeines Künstlerlexikon: die bildenden Künstler aller Zeiten und Völker *,vol. 14, München: K. G. Saur Verlag, 1992 [גרמנית: לקסיקון כללי של האמנים: אמנים פלסטיים מכל התקופות ומכל העמים, כרך 14, ההוצאה לאור ק.ג. זאור, מינכן 1992]
* Adrian M. Darmon, *Autour de l'art juif:* encyclopédie des peintres, photographes et sculpteurs, Chatou: Carnot, 2003 [צרפתית: אדריאן דרמון, "מסביב לאמנות היהודית אנציקלופדיה של ציירים, צלמים, ופסלים, שאטוּ: הוצאת קרנו, 2003]


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציירים יהודים פולנים
קטגוריה:אמנים יהודים פולנים
קטגוריה:מעצבי במה יהודים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה לאמנויות היפות בקרקוב
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1853
קטגוריה:נפטרים ב-1908
בית הכנסת של אינגווילר

**בית הכנסת** בעיירה **[[אינגווילר]]** (צרפתית: **Ingwiller** ) בריין התחתון שבאלזס, הוא בית כנסת נטוש שלא מתקיימות בו יותר תפילות סדירות.
200px|ממוזער|פנים בית הכנסת, ארון הקודש
200px|ממוזער|פנים בית הכנסת, לוח זיכרון

## היסטוריה
בשנת 1809 רכשה קהילת אינגווילר (שמנתה אז כ-250 יהודים, מתוך אוכלוסייה של 1600 תושבים) את חורבותיה של טירת הרוזנים לבית ליכטנברג. הטירה הוקמה ב-1472, וחרבה בשנת 1677. על חורבות הטירה הקימה הקהילה הבית כנסת שנחנך בשנת 1822, והורחב בשנת 1891. בשנת 1870, זכה המבנה להכרה רשמית כמקום תפילה. כיפת הנחושת של בית הכנסת, הבנויה בסגנון מזרחי, מתוארכת לשנת 1913. בית הכנסת נפגע בהפצצות הגרמנית ב-1940, אך לא נהרס בעת הכיבוש הגרמני. בשנת 1948 שופץ בית הכנסת בידי הקהילה המתחדשת, ונחנך בימים הנוראים בשנת ה'תש"י.

שיאה של הקהילה היה ב-1842, אז מנתה כ-500 נפש (כרבע מכלל האוכלוסייה). במחצית השנייה של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 חוותה הקהילה ירידה דמוגרפית, בעיקר עקב הגירה לארצות הברית: מפקדי האוכלוסין מהשנים 1851, 1861, ו-1905 מציינים 459, 399, ו-322 יהודים, בהתאמה. בשנת 1936 מנתה הקהילה 160 יהודים בלבד. מלחמת העולם השנייה והשואה האיצו את שקיעתה של הקהילה: בשנת 1954 היו בכפר 93 יהודים, וב-1987, 28 יהודים. לאחר מכן, כבר לא נותר בקהילה מניין, אך חברי הקהילה שנותרו המשיכו להתפלל בית הכנסת בשבתות בלי מניין. בחגים הובאו יהודים מבחוץ שישלימו מניין.

כיום נותרו בקהילה יהודים ספורים בלבד, ובית הכנסת אינו משמש לתפילה באופן סדיר, אלא אם מגיעות קבוצות אורחים. מישל לוי, אחד מיהודי הקהילה, לקח על עצמו את שימור בית הכנסת.

## גלריה

קובץ:ingwiller.exterieur2.JPG|שער בית הכנסת
קובץ:Ingwiller.exterieur1.JPG|מבט כללי
קובץ:Ingwiller.interieur1.JPG|פנים בית הכנסת


## ראו גם
* יהדות אלזס

## קישורים חיצוניים

* בית הכנסת באינגווילר באתר *alemannia judaica* 
* ביה"כ באינגווילר, באתר למורשת יהדות אלזס ולורן 

## הערות שוליים

אינגווילר
אינגווילר
אינגווילר
תרנגול סונרט

**תרנגול סונרט** או **תרנגול בר אפור** (שם מדעי: *Gallus sonneratii*) הוא מין של עוף מהסוג תרנגול שבמשפחת הפסיוניים אשר חי ביערות סבוכים ונפוץ בהודו. הוא ניזון בעיקר מחרקים ומתולעים.

כמו אצל שאר התרנגולים יש הבדל במראה של שני המינים:
לזכר כרבולת אדומה או גדיל בשר, בדומה לתרנגול הבנקיבה, נוצותיו אפורות וזנבו שחור. 
לנקבה כרבולת זעירה וכהה מעט מהזכר.

תרנגול זה הוא קרוב משפחה של תרנגול הבית.
מחקרים גנטיים מראים כי מין זה קרוב יותר לתרנגול סרי לנקה מאשר לתרנגול בנקיבה,
אולם מספר מחקרים אחרים מצביעים על כך שבמהלך ביותו של תרנגול הבית הייתה הכלאה מסוימת של תרנגול הבנקיבה עם תרנגול זה.

שמו נקרא על שם החוקר הצרפתי פייר סונרט.

## קישורים חיצוניים

300px|מרכז|ממוזער|תרנגול סונרט זכר

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק
קטגוריה:תרנגול (סוג)
קטגוריה:הודו: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1813
בריסטול F.2

**בריסטול F.2** (באנגלית: **Bristol F.2 Fighter**) היה מטוס קרב דו-כנפי ודו-מושבי אשר שירת בתקופת מלחמת העולם הראשונה ועד אמצע שנות ה-30. על אף היותו דו-מושבי, הוכיח דגם ה-F.2B את עצמו כמטוס זריז המסוגל להתמודד מול מטוסי קרב חד-מושביים.

## עיצוב ופיתוח
במרץ 1916 ערך פרנק בארנוול (Frank Barnwell) מחקר כדי לעצב מטוס קרב הדומה ל-R.E.8. הדגמים שהוצעו על ידו היו ה-R.2A וה-R.2B, המצוידים במנועים בעלי הספק של 160 כוח סוס ו-150 כוח סוס בהתאמה, אף אחד מהדגמים לא יוצר בשל הופעת מנועי הרולס-רויס פאלקון החדשים בעלי כוח של 190 כוח סוס (הספק של 142 קילו-וואט), אך המחקר היווה את הבסיס לדגם החדש שברנוול עיצב, ה-**Type 12 F.2A**. הדגם החדש עוצב מראש כמטוס דו-מושבי והיה קטן יותר ממטוסים אחרים בקטגוריה שלו, חימושו היה סטנדרטי למטוסי קרב בריטיים דו-מושביים וכלל מקלע ויקרס מקובע המכוון קדימה, ומקלע לואיס מתכוונן המורכב בתא האחורי. כ-52 מטוסים מדגם F.2A הורכבו עד שפס הייצור עבר לדגם העיקרי, ה-**F.2B**.

## היסטוריה מבצעית
כאשר הופעל הבריסטול F.2 לראשונה, כללה תורת הלחימה המקובלת עבור מטוסים מסוגו טיסה במבנה צמוד כאשר התותחנים האחוריים אמורים להתמודד עם המיירטים. טקטיקה זו לא הוכיחה את עצמה, וטקטיקות אחרות פותחו כדי לאפשר למטוס להתמודד בצורה יעילה יותר בקרבות האוויר. את תורת הלחימה ההגנתית החליפו טקטיקות אגרסיביות יותר, והטייסים גילו שאת ה-F.2 ניתן להטיס בדומה למטוס קרב, כאשר התותחן האחורי, שהוסיף כוח ירי לשעה שש (אחורי המטוס), וזריזותו של המטוס אפשרו להתמודד מול מטוסי קרב קטנים וקלים בהרבה.

ב-1917 יצא מכרז עבור 1,600 מטוסים ובסוף המלחמה שירתו 1,583 מהם בגיס התעופה המלכותי (שהפך ב-1 באפריל 1918 לחיל האוויר המלכותי). סך הכל נבנו 5,329 יחידות מדגם זה והם שירתו ב-15 חילות אוויר עד 1935.

ב-1920 רכשה פולין 107 מטוסי בריסטול F.2, וכ-40 מהם הספיקו לשרת במלחמת פולין-רוסיה. אחרוני המטוסים הפולנים יצאו משירות ב-1932.

## מפעילות
שמאל|ממוזער|250px| מדינות אשר הפעילו את הבריסטול F.2.
[ממוזער|שמאל|230px|בריסטול F.2B אוסטרלי ב[פלשתינה-א"י, פברואר 1918]]
*23px|גבול אפגניסטן
* אנגליה
*
*
*
*23px|גבול קנדה
*
*
*23px|גבול יוון
*
*
*
*
*23px|גבול ספרד
*
*23px|גבול ארצות הברית

## קישורים חיצוניים

* World Military Aircraft
* פיתוח של בריסטול F.2B בשירות האוויר האמריקאי - JACK McKILLOP COLLECTION

קטגוריה:מטוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת בריטניה
קטגוריה:אמצעי לחימה בריטיים במלחמת העולם הראשונה
בית הכנסת של וולפיסהיים

**בית הכנסת** בעיירה **וולפיסהיים** (בצרפתית: Wolfisheim ) בריין התחתון באלזס הוא בית כנסת מן המאה ה-19 ששימש את הקהילה היהודית בעיירה וכיום משמש את היהודים המעטים שנותרו בה ובסביבתה.

## היסטוריה
וולפיסהיים (Wolfisheim) היא קומונה באזור הריין התחתון באלזס, ככל הנראה הייתה קיימת בוולפיסהיים אוכלוסייה יהודית כבר מימי הביניים. ב-1235 נרדפו היהודים ב"וילה וולפיסהיים", ושמונה-עשר יהודים נרצחו באשמת רצח נוצרי, אך לא ברור אם מדובר בוולפיסהיים באלזס. ב-1785 התגוררו במקום ארבע-עשרה משפחות יהודיות, מתוך סך של 80 תושבים. ב-1884 הקהילה היהודית בוולפיסהיים מנתה 214 נפשות, ובית הכנסת הקיים שנבנה ב-1837 הפך קטן מדי. לשם כך נבנה ב-1897 בית כנסת חדש, בעל סגנון ואלמנטים מזרחיים.

מעל לשער ישנו חלון רוזטה ומעליו גמלון. המבנה מוקף בשני צדדיו בכיפות בצל. בפנים המבנה יש ציורי קיר של מוטיבים צמחיים.

בשנת 1936 חיו בוולפיסהיים 114 יהודים, רובם גורשו אל דרום צרפת בשנת 1940, וגם בית הכנסת נהרס בחלקו. בשנת 1965, נספרו שוב 65 יהודים במקום, וב-2008 בית הכנסת חודש ושוחזר במלואו, ומשמש כיום לתפילות של תושבי וולפיסהיים, אקבולסהיים, ואוברשאעפולסהיים.

## ראו גם
* יהדות אלזס

## קישורים חיצוניים

* בית הכנסת בוולפיסהיים באתר alemannia-judaica 
* בית הכנסת בוולפיסהיים באתר ליהדות אלזס ולורן 

## הערות שוליים

וולפיסהיים
וולפיסהיים
סאפורה אליזאדה

שמאל|ממוזער|250px|סאפורה אליזאדה
**סאפורה אליזאדה** (באזרית: **Səfurə Əlizadə**; נולדה ב-20 בספטמבר 1992) היא זמרת אזרית.

## חייה
אליזאדה נולדה וגדלה בבאקו. אביה צייר ואמה פסנתרנית ומעצבת אופנה. היא החלה לשיר בגיל צעיר, ולמדה במקביל נגינה על כינור, פסנתר וסקסופון.

בשנת 2010 נבחרה לייצג את ארצה באירוויזיון שנערך באוסלו עם השיר "Drip Drop", אותו היא ביצעה בשפה האנגלית. היא העפילה לשלב הגמר וסיימה במקום החמישי. הקליפ שהופק לקראת האירוויזיון בוים בידי הבמאי האנגלי רופרט ויינרייט.
באירוויזיון 2011, באירוויזיון 2012 ובאירוויזיון 2025 היא הקריאה את הניקוד של אזרבייג'ן.

אלבומה הראשון של אליזאדה, It's My War, יצא ב-18 ביוני 2010.

ב-2020 הוציאה את הסינגל "High On Your Love" ביחד עם קליפ מילים רשמי, זאת לאחר עשור שלא הייתה פעילה בתעשיית המוזיקה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2010
קטגוריה:באקו: אישים
קטגוריה:זמרות אזריות
קטגוריה:נציגי אזרבייג'ן באירוויזיון
קטגוריה:ילידות 1992
הלגיון החמישה עשר אפולינריס

**הלגיון החמישה עשר אָפּוֹלִינָרִיס** (Apollinaris) (של אפולו) נוסד בידי אוקטביאנוס (לימים הקיסר אוגוסטוס) בשנת 41 לפנה"ס או קודם לכן. בראשית ימי הקיסרות שירת באיליריקום (אזור הבלקן). אחרי שנת 9 לספירה עבר לפאנוניה (הונגריה ומזרח אוסטריה של ימינו). בימי טיבריוס הוצב בבסיס הקבע שלו בקרנונטום (על גדות הדנובה, כ-50 ק"מ ממזרח לווינה). בשנת 63 הועבר למזרח להשתתף בקרבות בפיקודו של דומיטיוס קורבולו. בשנים 66–70 לספירה השתתף, תחת הנהגתם של אספסיאנוס ואחר כך טיטוס, במלחמה בממלכת יהודה לדיכוי המרד הגדול. בשנת 71 חזר לקרנונטום. יחידה של הלגיון השתתפה במלחמות הדאקיות של טראיאנוס, וייתכן שהלגיון הועבר כולו למזרח כדי להשתתף במלחמות הפרתיות של טראיאנוס. בשנת 117 לספירה הוצב בסאטאלה שבקפדוקיה.

## לקריאה נוספת
*רוני רייך, **הערה על מטבעות של המרד הגדול שנתגלו בקרנונטום שבאוסטריה**, קדמוניות, 135 (תשס"ט), עמ' 128–129.

* S. Hornblower and A. Spawforth (eds.), **The Oxford Classical Dictionary**, 3rd Revised Edition, Oxford, 2003, s.v. legion


## קישורים חיצוניים

חמישה עשר
מילאן סטנקוביץ'

**מילאן סטנקוביץ**' (בסרבית: **Милан Станковић**; נולד ב-9 בספטמבר 1987 בבלגרד) הוא זמר סרבי.

## קריירה
סטנקוביץ' התפרסם בארצו כשהעפיל בשנת 2007 לשלב הגמר של תוכנית הטלוויזיה זווזדה גרנדה (Звезде Гранда; "הכוכבים הגדולים"), תחרות כישרונות צעירים שהתמקדה במוזיקה סרבית עממית. בשנת 2009 הוציא את אלבומו הראשון, "Solo", שנמכר בכ-50 אלף עותקים. בשנת 2010 נבחר לייצג את ארצו באירוויזיון שנערך באוסלו, עם השיר "אובו יה בלקן" ("Ово je Балкaн"; מילולית: "זהו הבלקן"). הוא העפיל לשלב הגמר וסיים במקום ה-13.

## קישורים חיצוניים

* מילאן סטנקוביץ' באתר אירוויזיון 2010

קטגוריה:זמרים סרבים
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2010
קטגוריה:נציגי סרביה באירוויזיון
קטגוריה:זוכי פרס ברברה דקס
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1987
המצור על גרגוביה

[שמאל|ממוזער|250px|קטע מחומת ה[אופידום שנחשף בחפירות ארכאולוגיות]]
[250px|ממוזער|שמאל|[הגנת הגאלים בידי ורקינגטוריקס, ציור מאת תיאודור שאסריו]]
**מצור גרגוביה** נערך בשנת 52 לפנה"ס בגרגוביה (שמזוהה כיום עם הכפר גרגובי שבצרפת), מעוזם של בני שבט הארוורנים (Arverni) הגאלים, בין הלגיונות הרומאים של קיסר לבין כוחותיו של ורקינגטוריקס. הקרב הסתיים בניצחון הגאלים ובהכרזה על הכתרתו של ורקינגטוריקס למלכם.

## רקע
בשנים 58 - 50 לפנה"ס ערך יוליוס קיסר מסעות כיבושים ברחבי גאליה, אותה סיפח לרפובליקה הרומית. ורקינגטוריקס אריסטוקרט ארוורני היה צעיר שהצליח לאחד סביבו את השבטים הגאלים המפולגים.

## הקרב
במשך חמישה ימים הצעיד קיסר שישה לגיונות וכוחות נוספים — בהם פרשים גרמאניים וכוחות-עזר (Auxilia) בני השבט הגאלי האיידואים (Aeudi) — במרדף אחר ורקינגטוריקס ואנשיו. שני הצבאות צעדו משני עברי נהר האליה (Allier), בעוד ורקינגטוריקס הרס את הגשרים שעליו כדי לעכב את הרומאים. ורקינגטוריקס ותומכיו התבצרו לבסוף בגרגוביה, בשל יתרון הגובה שהעניק להם האזור. כשקיסר הגיע לעיר, הוא הטיל עליה מצור; בחשכת-הליל, הוא שלח שני לגיונות להשתלט על גבעה בשליטת הגאלים שביצוריה לא היו חזקים במיוחד, כך שיזכה להקיף את מבצרם הראשי, לבודד אותם טוטאלית ולהרעיב אותם לידי כניעה בסופו של דבר.

קיסר לא זכה לממש את תוכניתו בשל בגידה מצד בני-בריתו האיידואים, שדורבנו על ידי מפקדם ליטוויקוס (Litavvicus) להצטרף למרד של ורקינגטוריקס, בטענה שקיסר טבח באיידואים שנמסרו לו כבני-ערובה קודם לכן. קיסר נסוג כ-40 ק"מ משדה הקרב כדי להתעמת עם האיידואים, תוך שהוא משאיר שני לגיונות בלבד לשמור על העמדות כנגד ורקינגטוריקס. לאחר העימות עם האיידואים הצליח קיסר להשיב את הסדר על כנו, ואילו ליטוויקוס נמלט לגרגוביה והצטרף לוורקינגטוריקס ואנשיו. בליל העימות עם האיידואים נודע לקיסר ששני הלגיונות שהשאיר בגרגוביה הותקפו ונמצאים במצב קשה; לפיכך, ללא שהות ומנוחה, הצעיד את חייליו בחזרה לגרגוביה תוך שעות ספורות בלבד.

כשחזר גילה קיסר שהגאלים שינו את מערכם כדי להקשות על תוכנית הכיתור שלו. כשנוכח שתוכנית המצור לא תצלח, הוא הבין שהדרך היחידה להביס את הגאלים היא לשלול מהם את יתרון הגובה. הוא שלח לגיון אחד כפיתיון לאזור מיוער למרגלות העיר, ומשך את רוב הכוחות הגאליים למטה בצורה זו. או-אז שלח קיסר את מרבית כוחותיו למחנה הגאלי, שנותר חשוף ופגיע, ומשהשיג את מטרתו הורה על הלגיונות לסגת, ככל הנראה כדי להתכונן למערך תקיפה מאורגן יותר. עם זאת, חייליו לא שמעו את הפקודה או התעלמו ממנה, ובמקום לחזור כפי שנצטווּ, הסתערו על חומות גרגוביה, משולהבים מהקלות בה העפילו אליה. הגאלים שנשלחו לטפל בלגיון למרגלות הגבעה, מיהרו להצטרף לקרב בביצורי העיר, וגברו על הכוחות הרומאיים.

## תוצאות
כפי שקיסר כתב בספרו "מלחמת גאליה", בתום הקרב נהרגו 46 קנטוריונים וכ־700 לגיונרים רומאים. בעקבות הניצחון הוכתר ורקינגטוריקס למלך הגאלים על ידי תומכיו, שלא ידעו שהקדימו לשמוח — כי בקרוב יובסו סופית על ידי קיסר במצור על אלסיה.

## קישורים חיצוניים

* יוליוס קיסר, '''על המלחמות הגאליות''', כרך שביעי
* Battle of Gergovia
* ציור מהמאה ה-19 המציג את הבגידה של ליטוויקוס בקיסר

גרגוביה
גרגוביה, קרב
גרגוביה
פולקסווגן ארנה

**פולקסווגן ארנה** הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בעיר וולפסבורג, גרמניה. האצטדיון משמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה.

בניית האצטדיון הושלמה בשנת 2002 וטרם השלמתו שיחקה קבוצת וולפסבורג ב-VfL סטאדיון. כיום האצטדיון משמש בעיקר למשחקיה הביתיים של וולפסבורג בבונדסליגה ובו הקבוצה גם חגגה את זכייתה באליפות גרמניה בעונת 2008/2009.

ב-19 בספטמבר 2009 אירח האצטדיון את משחקה הראשון של וולפסבורג בתולדותיה במסגרת ליגת האלופות. המשחק הסתיים בניצחון וולפסבורג על קבוצת צסק"א מוסקבה בתוצאה 3-1, בזכות שלושער של גראפיטה.

האצטדיון אירח מספר משחקים במסגרת גביע העולם בכדורגל נשים לשנת 2011 אשר נערך בגרמניה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בגרמניה
קטגוריה:סקסוניה התחתונה: ספורט
קטגוריה:וולפסבורג (כדורגל)
קטגוריה:אצטדיוני גביע העולם בכדורגל נשים 2011
קטגוריה:סקסוניה התחתונה: מבנים
בלוגראדצ'יק

**בלוגראדצ'יק** (בבולגרית: **Белоградчик**) היא עיר בצפון מערב בולגריה, השנייה בגודלה מבחינת כמות האוכלוסין במחוז וידין ושוכנת כ-117 ק"מ מהבירה סופיה, 52 ק"מ מבירת המחוז וידין וסמוכה לגבול סרביה. משמעות השם בלוגראדצ'יק היא עיר לבנה קטנה.

## היסטוריה
ראשית התיישבות אנושית פזורה באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש המקום על ידי צבא הרפובליקה הרומית. במקום נמצאו שרידי בית מרחץ רומי מתקופת אספסיאנוס ומצודה שהוקמה בתקופת ולריאנוס ועמדה במתקפות ההונים. בהמשך עבר האזור לשליטת האימפריה הביזנטית. היישוב המודרני נוסד בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה והגיע לשיא פריחתו בתקופת איוון סרצימיר, קיסר בולגריה, כאשר היה חלק ממערך המבצרים של צארות וידין.

ב-1396 נכבש היישוב על ידי צבאו של באיזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך תקופת בין המלכים של האימפריה נשלט היישוב בידי דספוטט סרביה ובהמשך ולאכיה. האזור נכבש מחדש על ידי מהמט הראשון ובעת הזו מוזכר שמו המודרני של היישוב בתעודות עות'מאניות. ב-1771 נבנה במקום מסגד "חאג' חוסיין". היישוב הפך לזירת קרבות בין האימפריה העות'מאנית לאימפריה האוסטרית וידע מרידות רבות של תושביו כנגד העות'מאנים בשלהי המאה ה-18 ובמהלך המאה ה-19. האזור נודע בהיידוקים שבו אשר תקפו ללא הרף את משמרות הצבא העות'מאני. בין 1794 ל-1807 נשלט היישוב בידי הוואלי המורד אוסמאן פאזוואנטואולו ובתקופתו ידע תנופת בנייה ופיתוח.

ב-28 בפברואר 1878 נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ובהמשך הפכה חלק מהנסיכות הבולגרית. ב-1894 נבנו במקום ספרייה ותיאטרון, ב-1901 בית ספר תיכון וב-1912 בית חולים קטן.

## כלכלה
בעיר פועל יקב המייצר יין נתזים ויין אדום. בשטח הרשות המקומית קיים מפעל לייצור מכשירי טלפון, מפעלי טקסטיל ומוצרי בשר עוף. העיר ממצבת עצמה כיעד תיירותי כאשר מצודת בלוגראדצ'יק והצוקים הסמוכים אליה הם האתרים המתוירים ביותר.

## אקלים
בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעות מקצינות מכיוון הרי הבלקן, הגורמות להפרשי טמפרטורה משמעותיים בין הקיץ לחורף. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 15oc וערכי הקיצון נעים מ-1oc בינואר ועד 29oc באוגוסט. כמות המשקעים החודשית הממוצעת נעה בין 96 מילימטרים בינואר ועד 297 מילימטרים ביוני.

## ערים תאומות
* 
* 

## ראו גם
קרחון בלוגראדצ'יק בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה נקרא על שמה של העיר בלוגראדצ'יק.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערי מחוז וידין
שיחות של פליטים

**שיחות פליטים** (בגרמנית: **Flüchlingsgespräche**) הוא מחזה מאת ברטולט ברכט. המחזה ראה אור עם הוצאתו לאור של עיזבונו הספרותי של ברכט, בשנת 1961, בהוצאת Suhrkamp הגרמנית.

## הרקע למחזה
ברטולט ברכט עזב את גרמניה למחרת 27 בפברואר 1933, היום שבו העלו הנאצים את בניין הרייכסטאג בברלין באש. כשלושה חודשים מאוחר יותר ב-10 במאי 1933, כשהיה בדרכים, שמע על שריפת ספריו בכיכר האופרה הברלינאית. מסע-הנדודים שלו, כפליט, בדרך הסובבת עולם, עבר מברלין דרך פראג, וינה, ציריך, פריז לדנמרק (סוונדבורג) ולפינלנד. כאן ישב במשך כשנה, באחוזת המשוררת הפינית הלה וואוליוקי. כאן, בשנים 1941-1940 כתב את "שיחות של פליטים". במאי 1941, כאשר הנוכחות הגרמנית בפינלנד הלכה וגברה, עלה ברכט על הרכבת הטרנס-סיבירית, ודרך מוסקבה הגיע לוולדיווסטוק. מכאן באוניה לאמריקה. התגורר בסנטה מוניקה הסמוכה להוליווד. גם כאן נרדף, הפעם על ידי סוכניו של מקארתי רדופי הפחד מן הקומוניסטים. באוגוסט 1948 חזר לברלין (לגרמניה המזרחית). שנים אלה של פליט נרדף הם הרקע למחזה.

## תוכן המחזה
המחזה "שיחות של פליטים" הוא דיאלוג בין שני גברים הנפגשים באקראי בתחנת הרכבת של הלסינגפורס (שמה הקודם של הלסינקי בירת פינלנד) בימי מלחמת העולם השנייה. המפגש הזה חוזר על עצמו לאורך שבע עשרה תמונות, תמונה למפגש. גיבורי השיחות הם האדונים מר ציפל, פיזיקאי במקצועו, ובעל גוף, ומר קאלה, איש גוץ, ככל הנראה פועל במפעל.

השיחות מבטאות באופן ישיר את קשיי הקיום של שני האנשים האלה, ושל אחרים עליהם הם מדברים, הנרדפים בחפשם חוף מבטחים לעגון בו עד יעבור זעם. השיחות שלהם לא מתקיימות מתוך שלוות נפש, כיוון שהם מסתכלים סביבם בחשדנות. בתחנות רכבת, כידוע, עברו באותם זמנים על-פי רוב חיילים, ציוד מלחמתי, סוכני גסטפו וגם אנשים לגורלם המר. 

השיחה הראשונה ביניהם מבהירה היטב את מעמדם הרעוע. מר קאלה קובע מיד עם תחילת המחזה כי "הדרכון הוא האיבר היקר ביותר לאדם. הוא גם לא נוצר בדרך פשוטה כל-כך כמו האדם. אדם יכול להיווצר בכל מקום באופן הפזיז ביותר וללא סיבה הגיונית – אבל דרכון לעולם לא. לכן גם מכירים בו כשהוא טוב – ואילו האדם יכול להיות טוב מאין כמוהו, ובכל זאת לא יכירו בו". 

השניים משוחחים על נושאים רבים שעומדים על סדר יומם, ורובם נוגעים למלחמה ולרצון העז לשרוד אותה. הם בוודאי שביקורתיים ביותר נגד הגרמנים ומעשי הזוועה שלהם, ונגד מי שעומד בראשם, אותו הם מכנים נואיכקוראיםלו. הם ביקורתיים לא פחות כלפי המדינות והעמים הסובבות אותם, ובהם שווייצריה ואהבת החופש ששוררת בה (אם אתה תייר בה, אך לא כשאתה פליט), שוודיה ואהבת הזולת השוררת בה, דנמרק וההומור המוזר של אזרחיה, צרפת ואהבת הפטריוטיזם, לפלנד, וכן על הקומוניזם, על גזע האדונים על השלטון בעולם, ומושגים נוספים.

## לקריאה נוספת
* ברטולט ברכט, **שיחות של פליטים**, מגרמנית: רוני רייך, תל אביב: הוצאת שוקן, 1996.

קטגוריה:מחזות גרמניים
קטגוריה:מחזות ברטולט ברכט