open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מיכאיל קוזקוב

**מיכאיל קוזקוב** (ברוסית: **Михаил Козаков**; 14 באוקטובר 1934, לנינגרד – 22 באפריל 2011, רמת גן) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע יהודי-רוסי וסובייטי שפעל תקופה מסוימת בישראל. 

הוא זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1967. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע הוא קיבל מספר עיטורים.

## קורות חיים

מיכאיל קוזקוב נולד בלנינגרד למשפחת סופרים יהודית. לאמו היו שורשים סרבים-יוונים. בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין היא נעצרה פעמיים - בשנת 1937 ובשנת 1948.

עם תחילת מצור לנינגרד, מיכאיל פונה למחוז פרם וחזר ללנינגרד בשנת 1944. בשנת 1952 הוא סיים את בית הספר והחל ללמוד בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. עוד בהיותו תלמיד הוא שיחק בסרט של מיכאיל רום. בשנת 1956 קוזקוב סיים לימודי משחק והתקבל לתיאטרון מאיאקובסקי בו עבד עד לשנת 1959. בשנת 1959 הוא התחיל לשחק בתיאטרון סוברמניק ובשנת 1971–1972 בתיאטרון האמנותי.

קוזקוב היה מוצלח מאוד כשחקן וגם כבמאי. בנוסף הוא היה קריין שירים. ביחד עם אינוקנטי סמוקטונובסקי וסרגיי יורסקי הוא השתתף בהכנת סדרת תקליטים "שירה רוסית במאה ה-18 - מאה ה-20.

קוזקוב היה במאי סרטי קולנוע. בשנת 1982 הוא הסריט את הסרט המפורסם שלו "פוקרובסקיה וורוטה". בהתאם לעדותו התנאי להסרטת הסרט היה גילום פליקס דזרז'ינסקי במספר סרטי קולנוע.

בהתאם לספר אוטוביוגרפי, בשנים 1956–1988 הוא שיתף פעולה עם הק.ג.ב.

עלה לישראל בשנת 1991. תוך זמן קצר הוא נקלט בתיאטרון הקאמרי והשתתף בהצגות בעברית. לאחר שנה הוא הקים תיאטרון עצמאי ברוסית והכין איתו מספר הצגות. בשנת 1996 הוא חזר לרוסיה.

לאחר חזרתו לרוסיה, קוזקוב הקים תיאטרון עצמאי והיה הבמאי הראשי שלו. בנוסף הוא הופיע בהצגות יחיד עם שיריו של אלכסנדר פושקין, יוסף ברודסקי ואנה אחמטובה. במקביל הוא המשיך להצטלם בסרטים וגם היה תסריטאי. בשנת 2006 ביים את המיני-סדרה "הקסם של הרוע"

בשנת 2010 אצל קוזקוב התגלה סרטן ריאות. הוא טופל בבית החולים תל השומר ונפטר ב-22 באפריל 2011. הוא הוטמן בבית העלמין במוסקבה ליד אביו.

## חיים אישיים
קוזקוב היה נשוי חמש פעמים:
* גרטה טאר (1955-1965)- למדה איתו ביחד בבית הספר. ממנה היו לו שני ילדים, מתגוררים ברוסיה.
* מדיה ברלשבילי (1968–1971) - ציירת. בת מנישואין אלו היא שחקנית בתיאטרון מרג'נישווילי, מתגוררת בגאורגיה.
* רגינה קוזקובה (1971–1988) - מתרגמת, מתגוררת בארצות הברית
* אנה ימפולסקיה (1988–2003) - שחקנית. ממנה היו לו שני ילדים, מיכאיל וזויה המתגוררים בישראל.
* נדז'דה סדובה (2006-2010) - היסטוריונית. בשנת 2010 עזב קוזקוב את סדובה בטענה שזו גנבה לו את הדירה וגרמה לו למחלתו, וחזר לאשתו הרביעית ימפולסקיה בישראל.

## קישורים חיצוניים

* 
*  -כתבת פרופיל לאחר שעלה לישראל

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים סובייטים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים סובייטים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים רוסים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים רוסים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:רוסים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:סובייטים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2011
יעקב ג. רוזנברג

**יעקב ג. רוזנברג** (ביידיש **יעקב ראֳזענבערג**; באנגלית: **Jacob G. Rosenberg**  לודז' 1922 –  מלבורן 2008) היה סופר ומשורר יהודי-אוסטרלי ממוצא פולני.

## ביוגרפיה

יעקב (בן גרשון) רוזנברג נולד ב-1922 בלודז' פולין והיה הבן הצעיר במשפחה בת למעמד הפועלים. אביו ואמו עסקו בטקסטיל. הוא למד בבית ספר של הבונד בלודז'. אחרי שהגרמנים כבשו את העיר הוא היה בגטו שהוקם בשכונת המגורים שלו באלוט. בגטו התגוררו בדירה אחת הוא, הוריו, שתי אחיותיו והבנות שלהן עד שנשלחו לאושוויץ. כל בני משפחתו, מלבדו ואחותו שהתאבדה שם אחרי כמה ימים, הומתו בגז ביום בו הגיעו למחנה. הוא שהה באושוויץ חודשיים ואחרי כן במחנות ריכוז שונים.

במאי 1945 הוא שוחרר והועבר למחנה עקורים באיטליה. שם הוא פגש והתחתן עם אסתר לאופר ששרדה שמונה מחנות ריכוז. ב־1948 היגר הזוג לאוסטרליה ובה נולדה ביתם היחידה.
ב־2006 זכה בפרס ניו סאות' ויילס על כתיבה שאינה סיפורת וב־2007 בפרס הביבליוגרפיה הלאומי על ספרו **ממזרח לזמן**.

רוזנברג נפטר ב-2008 בגיל 86 במלבורן.

## כתביו
### ביידיש
* שניי אין פרילינג: לידער, דערציילונגען, מאמרים. תל אביב: פריינד, 1984.
* אין טרעפעס געקאוועטע מיט שניי: לידער, דערציילונגען, עסייען. תל אביב: פריינד, 1988.
* ליכט, שאטן, ליכט: לידער, פאעמעס, באלאדן. מעלבורן: דזשעמא, 1992.

### בתרגום לעברית
* ממזרח לזמן, מאנגלית - יעל סלע-שפירו. אור יהודה: דביר, 2009.

### באנגלית

*Snow in Spring in Yiddish* (1984)
* *Wooden Clogs Shod with Snow * (1988)
* *Light-Shadow-Light * (1992)
* *Lives and Embers* (2003)
* *East of Time* (2005)
* *Sunrise West * (2007)
* *The Hollow Tree * (2008)


## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:סופרים יהודים אוסטרלים
קטגוריה:בונדיסטים
קטגוריה:מהגרים לאוסטרליה
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:נפטרים ב-2008
בית הכנסת ציון המצוינת

ממוזער
**[[בית כנסת|בית הכנסת]] ציון המצוינת** נמצא בחצר גליציה, ברובע המוסלמי של העיר העתיקה בירושלים. בית הכנסת הוקם על ידי יהודים שעלו מגליציה בשנת ה'תרכ"ג 1863 בבית שכור ברחוב חברון בתמיכת האדמו"ר מזידיטשוב, ועבר למשכנו הנוכחי בשנת ה'תרמ"ו 1886, בית הכנסת נחרב במאורעות תרצ"ו ושוקם בשנות ה-80.

## עד לחורבן
בשנת ה'תק"צ 1830 החלה עליית יהודי גליציה לירושלים, אז הקימו את הכולל הנקרא **כולל אסטרייך גאליצען** או **[[כולל חיבת ירושלים]] לעדת גליציה**. בשנת תרכ"ג הקימו את בית הכנסת ברחוב חברון ובשנת ה'תרמ"ו 1886 עברו למבנה שנבנה בתרומת שמואל משה וצפורה מבאלזוב שבפולין, בחצר גליציה הנמצאת מערבית לרחוב חברון ומזרחית לשוק הקצבים ברובע המוסלמי בירושלים. בית הכנסת היה בזמנו השני בשכונה לאחר בית הכנסת זית רענן שהיה הראשון.

בהמשך נקרא בית הכנסת גם **דעם קייסערס שול** (בית הכנסת של הקיסר) כשהכוונה לקיסר האוסטרי פרנץ-יוזף. על הקשר אילו היה הדוק לדוגמה בשנת ה'תר"ע 1910 ביום חמישי י"ג אב 18 באוגוסט חל יום הולדתו השמונים של המלך פרנץ-יוזף התקבצו אנשים רבים לבית הכנסת בשעה 2 לשעון ארץ ישראל של אז, ומשם יצאו לכותל המערבי לתפילה ולהודיה ולברך הנותן תשועה למלכים על הקיסר הנ"ל.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה ר' מנחם מנדל ראבין ממקורבי האדמו"ר מלעלוב ר' דוד'ל בידרמן היה החזן שם בימים הנוראים.

בית הכנסת נחרב בשנת ה'תרצ"ו 1936.

## השיקום
בשנת ה'תשמ"א 1981 קיבלה אגודת עטרה ליושנה את החזקה מהמדינה על שיקום החצר, ובשנת ה'תשמ"ב שוקם בית הכנסת על ידי אהרן ביר ואפרים כספי. בשנת ה'תשמ"ח קיבל הרב יצחק שלמה זילברמן ובניו את החזקה על החצר מאת האגודה, והמשפחה החלה לשקם את החצר כולה. לאחר השיקום, העבירו לחצר את ישיבת אדרת אליהו.

כיום התפילות בבית הכנסת מתקיימות בנוסח אשכנז ולפי מנהגי הגר"א, כשיטת קהילת אדרת אליהו.

## גלריית תמונות

קובץ:בית הכנסת ציון המצויינת G1.JPG|בית הכנסת, תשרי תשע"ד.
ציון המצוינת (2).JPG|חלקו האחורי של בית הכנסת.
ציון המצוינתE3 (1).JPG|מימין הכניסה לחלק האחורי של בית הכנסת, משמאל סוכה, ולאחריה חלון החלק הקדמי של בית הכנסת.


## לקריאה נוספת
* א. ר. מלאכי, **שנה בשנה** הוצאת היכל שלמה ה'תשל"ט 1979 רחוב חברון והסביבה בירושלים.

## קישורים חיצוניים
* שבתי זכריה, **[https://tablet.otzar.org/he/book/book.php?book=108507&width=0&scroll=0&udid=0&pagenum=1 חצר כולל גליציה וחצר הירשנזון בירושלים שבין החומות]**, חשון ה'תש"ס נובמבר 1999, באתר אוצר החכמה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרובע המוסלמי
ציון המצוינת
ציון המצוינת
ציון המצוינת
קטגוריה:היישוב הישן
שימל

**שימל** הוא שם משפחה ממקור גרמני (Schimmel), פירושים אפשריים:
* עובש
* סוס לבן

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
מג"ב עזה

שמאל|ממוזער|250px|סמל מג"ב רמון
**משמר הגבול מרחב עזה-רמון-ערבה** הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) של משמר הגבול שפעלה בין השנים 1989–2011. בין השנים 1989–2003 פעל המרחב באזור רצועת עזה ונקרא **מג"ב עזה**, לאחר מכן הועבר המרחב לגבול ישראל מצרים שם פעל בין השנים 2003–2008 ונקרא **מג"ב רמון** בשנת 2008 עבר המחט"ב לאבטח את גבול ישראל ירדן בגזרת הערבה עד לפירוקו בשנת 2011 ונקרא **מג"ב ערבה**.

למג"ב עזה הייתה יחידת מסתערבים, בשם "ימ"ס עזה", ולאחר העברת כוחות מג"ב לגבול מצרים "ימ"ס רמון", ולאחר מכן נקראה "ימ"ס ערבה" שפעלה בגבול ישראל–ירדן עד סגירתה של היחידה. כיום פועלת בגזרת המחט"ב יחידת "**ימ"ס דרום**", שפועלת ברצועת עזה, ובגבולה הדרומי של ישראל.

## היסטוריה
### מג"ב עזה
בשנת 1972 הועברה פלוגה י"ג של מג"ב איו"ש מאזור שכם לרצועת עזה וכך החלה נוכחות מג"ב ברצועה, בהמשך הגיעו פלוגות מג"ב נוספות לאזור זה. עד לאינתיפאדה הראשונה היו כוחות מג"ב ברצועה שייכים למג"ב דרום והופעלו על ידי הממשל הצבאי הישראלי ברצועת עזה. בעקבות אירועי האינתיפאדה הראשונה הועברו יחידות מג"ב רבות לרצועת עזה וב־1988 הוחלט להקים מרחב מג"ב עצמאי ברצועה. במרחב פעלו עם הקמתו מספר פלוגות, ולראשונה גם יחידת מסתערבים של מג"ב שהוכשרה במיוחד להתמודד עם אירועי האינתיפאדה. למפקד המרחב נתמנה ניצב משנה נאש מימת, ובכך היה למפקד המרחב הצ'רקסי הראשון בתולדות משמר הגבול. מפקדת המרחב ישבה בפאת שדה. בעקבות היעילות שהפגין קיבל בשנת 1990 אחריות מבצעית על רצועת עזה והפעיל את כוחות הביטחון ברצועה, כולל כוחות צה"ל.

בעקבות הסכמי אוסלו שונה ייעוד מג"ב עזה. היחידה השתתפה בסיורים המשותפים עם שוטרי המשטרה הפלסטינית. מג"ב עזה פעל גם במהומות מנהרת הכותל ובאירועים נוספים לאחר האינתיפאדה. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה פעל מג"ב ככוח משמעותי ברצועה אך ככל שעבר הזמן הפך אופי הפעילות ברצועת עזה דומה יותר לפעילות מלחמתית בה מתמחה הצבא מאשר לטיפול בהפרות סדר בה מג"ב מתמחה, לפיכך הוחלט להוציא את כוחות מג"ב מרצועת עזה ולהשאיר שם רק כוחות צה"ל. מרחב מג"ב עזה הועבר על יחידותיו לגבול ישראל–מצרים כדי לאבטח אותו ולמנוע חדירת מחבלים והברחות.

### מג"ב מאבטח גבולות
ב־2003 עבר מג"ב עזה מרצועת עזה לגבול ישראל–מצרים ושמו שונה למג"ב רמון. מפקדת היחידה ישבה בהר חריף פעל בגבול והצליח למנוע חדירות מחבלים והברחות רבות. לצורך התמודדות עם האתגרים שניצבו בפניו הוקמה במג"ב רמון יחידת מתיל"ן שהתמחתה בהסוואה והסתתרות ובכך סייעה ליירוט מחבלים ולאיסוף מודיעין. בשנת 2003 הוחלט להעביר את המחט"ב לשמירת גבול ישראל–ירדן, ולקרוא לו מג"ב ערבה.

מג"ב ערבה המשיך בפעילות אבטחת הגבולות אך הפעם בגבול המזרחי ואף קצר הצלחות. מפקדת מג"ב ערבה ישבה בעין יהב. בסופו של דבר, בשנת 2011, במסגרת שינוי ארגוני רחב במשמר הגבול הוחלט לפרק את מג"ב ערבה. מספר יחידות, כגון יחידת המסתערבים של המרחב הוכפפו למג"ב דרום והמשיכו לפעול בגזרה, אך מרבית יחידות מג"ב ערבה פוזרו במג"ב צפון, מג"ב מרכז ובמג"ב חוף.

## רשימת מפקדים
### מפקדי מג"ב עזה

### מפקדי מג"ב רמון

### מפקדי מג"ב ערבה

## הערות שוליים

עזה-רמון-ערבה
רונית לוינשטיין מלץ

**רונית לוינשטיין מלץ** (2 במאי 1960, ה' באייר ה'תש"ך – 30 בנובמבר 2015, י"ח בכסלו ה'תשע"ו) הייתה מורה וסופרת ישראלית.

## ביוגרפיה
מלץ נולדה בתל אביב, ליעקב מלץ, לימים שופט בית המשפט העליון ומבקר המדינה. למדה בתיכון צייטלין, ובאותה עת החלה ללמוד שיעורי יהדות מפיהם של הרב חיים דרוקמן והרב צוקרמן בבית הכנסת "איחוד שיבת ציון". אחרי התיכון עשתה שנתיים שירות לאומי, שנה כקומונרית באילת ושנה במדרשה ליהדות בעפרה. למדה לתואר ראשון ושני בתנ"ך וסוציולוגיה. במשך כ-20 שנה לימדה בבתי ספר תיכוניים ובמכללות למורים.

נישאה לרב יגאל לוינשטיין, מראשי המכינה קדם-צבאית בני דוד, והתגוררה ביישוב עלי. לזוג נולדו חמישה ילדים.

בגיל 43, בזמן שלימדה באולפנת עפרה, התגלתה אצלה מחלת סרטן השד. עקב המחלה חדלה לעסוק בהוראה, וכתבה את ספרה הראשון, "תריסים ירוקים פתוחים". לאחר שהחלימה פרסמה ספרים רבים נוספים.

היא נפטרה ב-30 בנובמבר 2015 ממחלת הסרטן ונטמנה בהר המנוחות.

## יצירתה
מלץ יצרה את סדרת הספרים לילדים "מסע בעקבות שמי", בהם גיבור הסיפור מתעמק בשמו ומגלה סיפורים על הוריו, משפחתו ועמו לאורך ההיסטוריה ועד היום. "נס של אהבה", אחד הספרים בסדרה, זכה בפרס יד ושם לספרות ילדים ונוער.

בשנת 2010 יצא לאור ספרה "וקראתם דרור". הספר עוסק בדמותו של אל"ם דרור וינברג שנהרג בשנת 2002 במהלך הפיגוע בציר המתפללים בהיותו מח"ט חברון.

מלץ יצרה גם את סדרת הספרים לילדים "סודות בירושלים". הסדרה מספרת על רועי, שחקן צעיר המשחק בסרטים על ירושלים. במהלך הצילומים רועי מגלה סיפורים וסודות על ירושלים. מלץ כתבה שני ספרים בסדרה, והמשכה נקטע בגלל פטירתה.

בחודשים שלפני פטירתה עבדה מלץ על כתיבת ספר חדש בסדרה "מסע בעקבות שמי" שהיה אמור לעסוק בחייו של איני עבאדי, יליד דמשק וחבר קיבוץ דגניה א'. לאחר פטירתה נתנה המשפחה את החומר לסופרת בת שבע סדן, שהוסיפה לספר רקע עלילתי המספר על ילד ששמו "אלירז", שתוך כדי המסע בעקבות שמו נפטרה הסופרת. הספר יצא תחת השם "מסע בעקבות שמי – הספר האחרון".

לאחר פטירתה ליקטו וסידרו בנותיה את כתביה בחוברת "תורת אמך", המחולקת לשבתות השנה.

## ספריה
כל ספריה של רונית לוינשטיין מלץ יצאו לאור בהוצאת משכל.
*תריסים ירוקים פתוחים (2008)
*מעבר לפינה (2009)
*נס של אהבה (2009)
*וקראתם דרור (2010)
*בין ים לים (2011)
*13 אדום (2011)
*מבצע אחים (2012)
*סודות בירושלים (2013)
*הזדמנות לעבר חדש (2014)
*סודות בירושלים 2 – הדבר הכי גדול בעולם (2015)
*מסע בעקבות שמי – הספר האחרון (2019) – עובד על ידי בת שבע סדן

## קישורים חיצוניים
* מסע בעקבות שמי, האתר של סדרת הספרים
* 
* ריאיון עם רונית לוינשטיין מלץ, באתר מועדון תרבות
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית הספר צייטלין
קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
קטגוריה:בוגרות שירות לאומי
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:רבניות (נשות רבנים)
קטגוריה:עלי: אישים
קטגוריה:מתנחלות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2015
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
מיכאיל ז'בנצקי

[שמאל|ממוזער|180px|מיכאיל ז'בנצקי בשנת [2012]]
**מיכאיל ז'באנצקי** (ברוסית: **Михаил Маньевич Жванецкий**; 6 במרץ 1934 – 6 בנובמבר 2020) היה סופר, סאטיריקן וסטנדאפיסט יהודי-רוסי וסובייטי. בשנת 1999 הוענק לו תואר אמן העם של אוקראינה  ובשנת 2012 תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. ז'בנצקי כיהן כחבר הנשיאות של הקונגרס היהודי-רוסי.

## קורות חיים
מיכאיל ז'בנצקי  נולד באודסה למשפחת רופאים יהודים. בשנת 1956 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה למקצועות ים באודסה, והחל לעבוד כמהנדס מכונות בנמל של אודסה. ביחד איתו עבד ויקטור אילצ'נקו, שבהמשך היה מבצע יצירות של ז'בנצקי.

עוד בתקופת הלימודים כתב ז'בנצקי סיפורים סאטיריים קצרים, ומפעם לפעם היה מופיע איתם בהופעות חובבנים לצד רומן קרצב. בשנת 1963 לאודסה הגיע תיאטרון סאטירי מלנינגרד ומנהלו ארקדי רייקין. ארקדי רייקין אהב את הסיפורים של ז'בנצקי, ובשנת 1964 מינה אותו למנהל הספרותי של התיאטרון. 

בשנת 1969 העלה התיאטרון על הבמה תוכנית "רמזור", בה לראשונה הושמעו יצירות של ז'בנצקי שנהפכו לפופולריות מאוד. במקביל לעבודה עם רייקין, כתב ז'בנצקי  לצמד קומיקאים רומן קרצב וויקטור אילצ'נקו. במהלך שנות ה-60 וה-70 ז'בנצקי כתב כ-300 יצירות סטנד-אפ.

לאחר הצלחת התוכנית "רמזור", חזר ז'בנצקי לאודסה למספר שנים, ואחר כך עבר למוסקבה. בתקופה זו הוא התחיל להופיע בעצמו עם הופעות סטנד-אפ שהוא כתב בעצמו.

בשנת 1988 הקים תיאטרון סאטירי, שהתבסס על יצירות קומיות קצרות וסטנד-אפ פרי עטו. מאז הקמתו ועד מותו כיהן ז'בנצקי כמנהל אמנותי של התיאטרון.

במהלך השנים הוציא לאור כ-10 ספרים, שבחלקם גם הוקלטו על DVD.

החל משנת 2002 ועד 2019 הייתה לו תוכנית חודשית "חניך תורן של המדינה" בטלוויזיה רוסית.

נפטר במוסקבה ב-6 בנובמבר 2020. הלווייתו התקיימה בבית העלמין נובודוויצ'יה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים יהודים סובייטים
קטגוריה:סופרים יהודים אוקראינים
קטגוריה:סופרים יהודים רוסים
קטגוריה:סטנדאפיסטים יהודים
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1934
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2020
לואיס הולטבי

**לואיס הארי הולטבי** (באנגלית: **Lewis Harry Holtby**; נולד ב-18 בספטמבר 1990 בארקלנץ, גרמניה) הוא שחקן כדורגל גרמני שמשחק בעמדת הקשר בקבוצת נאק ברדה. להולטבי שלוש הופעות במדי בנבחרת גרמניה.

## קריירה
הולטבי החל לשחק בגיל ארבע במחלקת הנוער של ספרטה גרדראת', ובגיל 11 עבר למחלקת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך, אך משם שוחרר לאחר שלוש שנים, כיוון שלא הצליח להרשים את הצוות המקצועי של המועדון. משם הוא עבר למחלקת הנוער של אלמניה אאכן, ולבסוף עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.

הולטבי ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון בעונת 2007/08 כאשר עלה כמחליף במשחק נגד סנט פאולי, ואת שערו הראשון במועדון הוא כבש בסוף שנת 2008 נגד מינכן 1860.

לאחר חמש שנים באלמניה אאכן, עבר הולטבי לשאלקה 04, שם חתם לחוזה של ארבע שנים, עד יוני 2013. בחודש ינואר 2010 הושאל הולטבי לבוכום עד סוף העונה, כדי שיצבור יותר ניסיון.

לאחר שחזר בחודש מאי לשאלקה, הולטבי הושאל שוב, אך הפעם למיינץ 05, למשך כל עונת 2010–2011. בסופה של אותה עונה, חזר הולטבי לשאלקה, ושיחק בה עד לינואר 2013, לאחר שבאותו חודש חתם על חוזה של ארבע וחצי שנים בטוטנהאם הוטספר האנגלית. לפי ההשערות, קיבלה שאלקה 1.75 מיליון לירות שטרלינג עבור הולטבי. ב-31 בינואר 2014 הושאל עד סוף העונה לפולהאם.

ב-1 בספטמבר 2014 הושאל הולטבי להמבורג מהבונדסליגה. ב-1 ביולי 2015 חתם באופן קבוע בהמבורג. ביולי 2019 שוחרר מהקבוצה לאחר שלא האריך את חוזהו, לנוכח כישלון הקבוצה להעפיל לבונדסליגה.

ב-2021 חתם בהולשטיין קיל מליגת המשנה בגרמניה.

ב-11 באוגוסט 2025 חתם בנאק ברדה מליגת העל ההולנדית.

### קריירה בינלאומית
לאחר שעבר בנבחרות הצעירות השונות של גרמניה, זומן הולטבי לסגל הנבחרת הבוגרת של גרמניה, לקראת משחק הידידות נגד שוודיה ב-17 בנובמבר 2010. את המשחק הרשמי הראשון שלו שיחק הולטבי נגד אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2012, ובעקבות אותו משחק, נאסר על הולטבי לשחק עבור נבחרת אנגליה (הוא בעל אזרחות אנגלית), שכן שחקן ששיחק בנבחרת לאומית אחת, לא יכול לשחק יותר באף נבחרת לאומית אחרת.

## חיים אישיים
הולטבי נולד לזוג הורים בריטיים מליברפול, ולכן הולטבי הוא בעל אזרחות אנגלית.
ב-2012 הודה בראיון שהוא אוהד אברטון מושבע.

## זכיות ותארים
### תארים קבוצתיים
;שאלקה 04
* הסופר קאפ הגרמני: 2011

### תארים אישיים
מדליית פריץ וולטר, מדליית זהב עד גיל 19: 2009

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני אלמניה אאכן
קטגוריה:כדורגלני שאלקה 04
קטגוריה:כדורגלני מיינץ 05
קטגוריה:כדורגלני בוכום
קטגוריה:כדורגלני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:כדורגלני המבורג
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני הולשטיין קיל
קטגוריה:כדורגלני נאק ברדה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1990
יונתן ברג

**יונתן ברג** (נולד ב-14 באוגוסט 1981) הוא משורר וסופר ישראלי, זוכה פרס היצירה לסופרים עבריים.

## ביוגרפיה
ברג גדל במשפחה דתית ביישוב פסגות שבהרי בנימין, ולמד בישיבה תיכונית אותה עזב בגיל 16. בשירותו הצבאי שירת בנח"ל והשתתף במבצע חומת מגן. בוגר תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב ותואר שני באוניברסיטת חיפה. ברג הוא ביבליותרפיסט במקצועו, ובנוסף כותב כיום באתר וואלה!.

בשנת 2011 הוא זכה בפרס משרד התרבות והספורט לצד כמה סופרים צעירים נוספים (יערה שחורי, אופיר עוז ועוד).

בשנת 2012 הוציא ברג את ספרו "מפרשים קשים", בהוצאת "קשב לשירה" של רפי וייכרט. הספר התקבל בביקורות חמות, וזיכה אותו בפרס יהודה עמיחי לשנת תשע"ג.

במאי שנת 2014 הוציא ברג את ספרו השני "שעות ליד העולם", גם הוא בהוצאת "קשב לשירה". הספר מציג התפתחות קו ביוגרפי בכתיבתו של ברג.

בשנת 2015 הוציא ברג את הרומן "עוד חמש דקות" בספריה לעם של הוצאת עם עובד.

ברג היה אחד מהזוכים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח.

בסוף שנת 2018 פרסם בהוצאת "עם עובד" את הרומן הרחק מעצי התרזה.

## ספריו
* **מפרשים קשים**, הוצאת קשב לשירה, 2012.
* **שעות ליד העולם**, הוצאת קשב לשירה, 2014.
* **עוד חמש דקות**, הוצאת עם עובד, 2015.
* **היסטוריה - שירים**, הוצאת קשב לשירה, 2016.
* **פסגות - סיפור עזיבה**, הוצאת אפיק, 2017.
* **הרחק מעצי התרזה**, הוצאת עם עובד, 2018
* **אור וזמן**, מקום לשירה, 2021
* **בין יבשות**, הוצאת אפיק, 2023
* **בדרך - ספר מסעות,** הוצאת אפיק, 2024
* **אמן,** הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2024

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* יונתן ברג באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, באתר של נילי דגן
* 
* 
* שירים מאת יונתן ברג, המוסך כתב עת לספרות, אתר הספרייה הלאומית, אוגוסט 2017
* יונתן ברג, מה אתה היית עושה?, באתר "פרויקט הסיפור הקצר"
* 
* 
* 
**על ספריו**:
* 
* .
* שמעון פוגל, היכן היא "איתקה של השיר", פנס מוסף לביקורת ספרות, מרץ 2022.

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס יהודה עמיחי
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:פסגות: אישים
קטגוריה:זוכי מלגת פרדס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
פוטיאל

**פּוּטִיאֵל** הוא דמות המוזכרת פעם אחת במקרא, בספר שמות, כחותנו של אלעזר בן אהרן הכהן וסבו של פינחס:
:"וְאֶלְעָזָר בֶּן אַהֲרֹן לָקַח לוֹ מִבְּנוֹת פּוּטִיאֵל לוֹ לְאִשָּׁה וַתֵּלֶד לוֹ אֶת פִּינְחָס." ()
חז"ל זיהו אותו עם יתרו מזה, ואם כן אשת אלעזר הייתה קרובה של ציפורה דודתה, ועם יוסף מזה.
* **הזיהוי עם יתרו:** או לשבח – מפני ש"פט" (=זילזל) בכל עובדי עבודה זרה (לנוסח מכילתא דרבי ישמעאל: מפני שנפטר מעבודה זרה) והתגייר, על אף היותו כהן מדין; או לגנאי – מפני שפיטם עגלים לעבודה זרה קודם גיורו. ספר הערוך מביא פירוש נוסף בשם מדרש ילמדנו, מפני שהאיר במעשים טובים, ו"פוטיא" הוא נר ביוונית (φῶτα=פּוֹטָא, אורות).
* **הזיהוי עם יוסף:** מפני ש"פיטפט" (=זילזל) בייצרו, בשעה שאשת פוטיפר ביקשה לשכב עמו.
התלמוד הבבלי תיווך בין הדעות, ופירש ששני הוריה באו מיתרו ומיוסף במקביל, ואף דייק זאת מהמילים "מבנות פוטיאל". לפי האגדה, העם זילזל בייחוס זה וכינה את פינחס "בן פוטי", ומסיבה זו ה' ייחס אותו לאחר שהרג את זמרי ל"אלעזר בן אהרן הכהן".

במחקר מקושר השם פוטיאל עם שמו של פוטי פרע כהן און, חותנו של יוסף: "פוטי" משמעו 'נתן', ואילו "רע" הוא האל המצרי. יש גורסים זיהוי זה (כולל זיהוי פוטי פרע עם פוטיפר) גם בבראשית רבא.

## לקריאה נוספת
* Putiel, ב"אנציקלופדיה יודאיקה"
* שמואל אחיטוב, פוטיאל, באנציקלופדיה מקראית

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר שמות
קטגוריה:יתרו
מאיר יזרעאלי

**מאיר יזרעאלי** (תרפ"ט, 1929 - כ"ח בתשרי תשע"ה, 21 באוקטובר 2014) היה אמן ואיש תיאטרון ישראלי.

## ביוגרפיה
יזרעאלי נולד בירושלים, דור רביעי לילידי הארץ. בשנים 1932–1942 התגורר עם משפחתו בכפר חסידים. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים למד הוראה בסמינר "מזרחי". היה חבר בארגון "ההגנה" והשתתף במלחמות ישראל.

יזרעאלי עבד במשך שנים רבות בהסתדרות הציונית בתחום הארגון ואחר כך בעלייה. למד משחק אצל המורה פניה לוביץ'. השתלם בבימוי אצל משה הלוי וצבי פרידלנד (תיאטרון הבימה).

יחד עם חבריו הקים את תיאטרון "אורות", שהעלה כ-40 הצגות. עקב היותו שומר מצוות לא הצליח להסתדר עם החזרות וההופעות בשבת, והחל לעסוק בהוראת משחק. יזרעאלי פרסם מספר סיפורים במוספי הספרות של העיתונים היומיים. במשך כשנתיים כתב את סיפורו החשוב ביותר, "סטולרק הזקן ואני", שפורסם על ידי אברהם שלונסקי בינואר 1955 בספר "אורלוגין 11".

ב-1975 נסע יזרעאלי לאיטליה ללימודי בנייה ועיצוב בובות תיאטרון ולימוד גילוף עץ. חזר לארץ והקים את ה"סדנא הירושלמית לגילוף ויציקה". באותה שנה הצטרף לסגל עובדי מוזיאון ישראל - בית טיכו.

ב-1985 הקים את "גלריה בית דוד" בירושלים בהנהלת אשתו, תקווה יזרעאלי.

פרסם שלושה ספרים, "אגרת תק"ח" (1977), "משפחתנו" (1981), ו"החסידים הראשונים ביישוב ארץ ישראל" (1995).

יזרעאלי היה בין ראשוני משתתפי "המרכז ליודאיקה" שהוקם בגוש עציון בשנת 1995.

ב-1996 הקים את הסטודיו שלו ביישוב אלעזר שבגוש עציון, ובנה שם גם את ביתו.

ערך 15 תערוכות (יחיד וקבוצתי).

יזרעאלי הרבה להופיע כמרצה בנושא "אמנות יהודית".

מאיר יזרעאלי נפטר בכ"ח בתשרי תשע"ה, 21 באוקטובר 2014 באלעזר שבגוש עציון. הובא למנוחות בבית העלמין האזורי בכפר עציון . 

הותיר אחריו ארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* גלריית בית דוד - מאיר יזרעאלי, באתר תיירות גוש עציון
* ספרי מאיר יזרעאלי בגוגל ספרים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:תיאטרון בישראל
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית המדרש למורים מזרחי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
קטגוריה:אלעזר (יישוב): אישים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אישים הקבורים בכפר עציון
יער טויטובורג

[300px|ממוזער|שמאל|מבט על יער טאוטובורג מכיוון [אנדרטת הרמן.]]
[ממוזער|300px|[שלכת בסתיו ביער טויטובורג.]]
**יער טויטובורג** (בגרמנית: **Teutoburger Wald**), שעד לסוף המאה ה-17 כונה **רכס אוזנינג** (**Osning**), הוא רכס מיוער של הרים נמוכים וגבעות, הממוקם בשטחן של מדינות סקסוניה תחתית ונורדריין וסטפאליה, גרמניה. על פי ההערכה המקובלת, בשנת 9 לספירה, התרחש באזור זה אחד הקרבות החשובים בתולדות גיבוש וקביעת גבולות האימפריה הרומית, הוא קרב יער טויטובורג.

## גאוגרפיה
אזור הגבעות של יער טויטובורג מהווה חלק מרמת הוזר התחתי במחוז אוסנברוק. הוא משתרע מכיוון צפון מערב לאורך של כ-105 קילומטרים דרך העיר בילפלד שבמחוז ליפה ועד לסביבת העיר דטמולד בחלקו הדרום מזרחי.
אזור הגבעות הוא תוצר של קמט גאולוגי של סוף עידן המזוזואיקון לפני 65-70 מיליון שנה, המתמשך לכיוון המישור הצפון גרמני. בתקופה זו בערך היה האזור מכוסה כולו בים רדוד כאשר תנועת הקרקע מכיוון צפון נדחפה דרומה, ובדרכה יצרה את תצורת הנוף הגאולוגי הנוכחי. נוף הגבעות עוצב באופן סופי כתוצאה מכוחות השחיקה של עידן הקרח.

פני השטח של אזור יער טויטובורג מורכבים משלושה רכסים מקבילים, הבנויים מאבן חול ומאבן גיר והם יוצרים קו פרשת מים כפול. הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא בגובה 446 מ' מעל פני הים בחלקו הדרום מזרחי, והוא משתפל ויורד בכיוון חלקו הצפון מערבי.

## שמורת טבע
שטחו הכולל של היער הוא כ-4,000 קמ"ר וכמעט כולו  מוכרז כשמורת טבע. בשטחו של היער זורמים שלושה נהרות עיקריים ובנוסף אליהם מספר נחלי משנה ועשרות פלגים.
אזור הרכסים של יער טויטובורג מיושב בדלילות. טירות נבנו בדרך כלל בראשי הגבעות וקיימו קשר עם הכפרים שבעמקים.
בתחומי היער נמצאים שני אתרים הקשורים בקשר עמוק להיסטוריה ולתרבות הגרמנית. אנדרטת הרמן לזכר ניצחונם של השבטים הגרמאנים על רומא ואתר הטבע אקסטרנשטיינה הקשור למיסטיקה הקדומה של היווצרות העם הגרמני.

## קישורים חיצוניים

* 
* https://web.archive.org/web/20110708180557/http://www.cometogermany.com/ENU/about_germany/master_tlregion-id148.htm?cc_lang=
* https://www.smithsonianmag.com/history/the-ambush-that-changed-history-72636736/

קטגוריה:גרמניה: גאוגרפיה
טויטובורג
קטגוריה:סקסוניה התחתונה: גאוגרפיה
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: גאוגרפיה
זבולון סימן-טוב

**זבולון סימן-טוב** (בדארי: **زابلون سیمینتوف**; נולד ב-1959) הוא סוחר שטיחים יהודי, שהתגורר בקאבול. הוא היה מאחרוני היהודים שחיו באפגניסטן. סימן טוב התפרסם כשהוצג בכלי התקשורת כיהודי האחרון שחי שם. בספטמבר 2021 החליט לעזוב את אפגניסטן.

## ביוגרפיה
סימן-טוב נולד בעיר הראת במערב אפגניסטן, סמוך לגבול עם איראן, שבה התקיימה במשך שנים קהילה יהודית ענפה. סימן-טוב הגיע לקאבול כילד כשהוריו ברחו בשנות ה-50 מהעיר הראת, לאחר שהאפגנים בעיר החלו לרדוף את בני עירם היהודים בעקבות הקמת מדינת ישראל.

בשנות השבעים עזבו רוב בני הקהילה היהודית את קאבול, והתפזרו בעולם. אחרי הפלישה הסובייטית בדצמבר 1979 עזבו המשפחות היהודיות האחרונות את קאבול, ונותרו בה רק יהודים בודדים. ביניהם, זבולון סימן-טוב, שהיה מוכר שטיחים, ויצחק לוי, שהיה מעין רופא אליל. שניהם הכריזו על עצמם כגבאי בית הכנסת היחיד שנותר בקאבול, עברו להתגורר במתחם הריק של בית הכנסת ושמרו עליו. לעיתים התקבצו שם אזרחים זרים או חיילים יהודים המוצבים במדינה, וכך המשיך בית הכנסת להיות פעיל מעת לעת.

לפרנסתו פתח סימן-טוב חנות שטיחים סמוך לביתו, אולם הוא נאלץ לסגור אותה בשנת 2001, לאחר הפלישה האמריקאית לאפגניסטן. צורכי הדת שלו נשלחו אליו מדי חג על ידי ארגון יהודי מניו יורק. בשר כשר, לצרכיו האישיים ולפרנסתו, שחט סימן-טוב בעצמו, לאחר שקיבל אישור מיוחד מרב בסמרקנד שבאוזבקיסטן הסמוכה.

בשלב מסוים עלה סימן-טוב עם משפחתו לישראל וגר בחולון כמה שנים. הוא הסתכסך עם אשתו, סירב לתת לה גט ולשלם מזונות, ברח מישראל וחזר לקאבול להתגורר במתחם בית הכנסת, כאשר משפחתו גרה עד היום בחולון. גם יצחק לוי עלה לישראל, הותיר את משפחתו בבאר שבע, וחזר לקאבול.

### הסכסוך על ספר התורה
סימן-טוב טען שמשפחתו הביאה את ספר התורה העתיק של בית הכנסת, ולכן גם טען לבעלותו עליו. גם יצחק לוי טען מנגד לבעלות על ספר התורה הנדיר והיקר. עקב כך, שררו בין סימן-טוב ללוי יחסי עוינות. המחלוקת התגלגלה להאשמות הדדיות בפני הרשויות, ובסופה נכלאו סימן-טוב ולוי על ידי הטליבאן. בתקופת מעצרם נבזז בית הכנסת וספר התורה העתיק נגנב. הם שוחררו ממעצרם ללא פתרון לשאלה מי גנב את הספר. בשנת 2005 מת לוי וסימן-טוב נותר לבדו במתחם בית הכנסת.

### עזיבתו את אפגניסטן
סימן-טוב סירב בעיקשות לעזוב את ארצו על אף שמשפחתו הקרובה מתגוררת בישראל, עד שב-5 באפריל 2021, בעקבות השתלטות הטליבאן על אפגניסטן, החליט לבסוף לעזוב והודיע כי בכוונתו לעלות לישראל תוך מספר חודשים. באוגוסט 2021 הודיע כי החליט להישאר במדינה, בטענה שהוא הרגיש שעליו להישאר כדי להגן על בית הכנסת האחרון שנותר במדינה מפני הטליבאן. לעומת זאת, לפי אחת הטענות, סימן טוב בחר שלא לעלות לישראל משום שהוא מסרב לתת גט לאשתו, החיה בישראל.

בספטמבר 2021 עזב לבסוף את אפגניסטן לטורקיה, אחרי שחש שהסכנה לחייו גברה. בכך הסתיימה, ככל הידוע, הנוכחות היהודית באפגניסטן. בערב יום הכיפורים ה'תשפ"ב חתם על הגט לאשתו, אחרי שנים רבות שסירב לעשות זאת. בנובמבר 2024 עלה סימן-טוב לישראל.

## מחזה וסרט על סיפורם של סימן-טוב ולוי
סיפורם של לוי וסימן-טוב נתן השראה למחזה מאת המחזאי האמריקאי ג'וש גרינפלד, *The Last Two Jews of Kabul*. מלבד המחזה צולם גם סרט בלגי באורך מלא, בשם Cabale à Kaboul ובנוסף נכתב על סימן-טוב בספר A Political and Economic History of the Jews of Afghanistan.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* The last Jew in Afghanistan סרטון באתר YouTube  2012
* He's the last jew in Afghanistan סרטון באתר YouTube  2019
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים אפגנים
קטגוריה:סוחרים
קטגוריה:השורדים החיים האחרונים
קטגוריה:ילידי 1959
קובי ליאון

**קובי ליאון** (נולד ב-25 במאי 1976) הוא ספורטאי נכים ישראלי, בעל מדליית כסף פאראלימפית.

## ביוגרפיה
ליאון נולד בניר עציון. בשירותו הצבאי ביחידת אגוז בלבנון נפצע ב-1996 כאשר הצוות שלו עלה על מטען צד. ליאון הוגדר כנכה מהחזה ומטה ולאחר שיקום החל להתאמן בבית הלוחם תל אביב ולהוביל בתחום מרוצי אופני יד.

ב-2010 השתתף באליפות העולם לנכים בקנדה וזכה במקום השלישי במרוץ כביש (34.2 ק"מ בזמן של 1:29:10 שעות) ובמקום הרביעי במרוץ נגד השעון. בהמשך אותה שנה השתתף בתחרות בין-לאומית באוסטריה וזכה במקום הראשון במרוץ כביש (34 ק"מ בזמן של 1:27:33 שעות) ובמקום השני במרוץ נגד השעון (13 ק"מ בזמן של 28.33 דקות). בתחרות בין-לאומית בצרפת (2011) הגיע למקום החמישי.

ב-2011 השתתף באליפות העולם בדנמרק וזכה המקום השני במרוץ נגד השעון ובמקום השלישי במרוץ כביש.

ב-2012 השתתף ליאון בגביע העולמי במרוצי אופני יד שנערך באיטליה. הוא הגיע במקום השני במרוץ נגד השעון (14 ק"מ בזמן של 26.19 דקות) ובמקום השלישי במרוץ הכביש (48.8 ק"מ בזמן של 1:26:25 שעות). ב זכה במדליית כסף במרוץ נגד השעון. במרוץ הכביש לא סיים את המרוץ עקב תקר בגלגל. באותה שנה השתתף במרוץ סבב עולמי בספרד וזכה במקום הראשון במרוץ נגד השעון ובמקום השלישי במרוץ כביש כקב זאת הוביל את הסבב העולמי.

בדצמבר 2015, זכה בפרס הספורט הישראלי מטעם משרד התרבות והספורט על הצטיינות בתחומו.

ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).

## חיים אישיים
ליאון נשוי ליפית ואב לשלושה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC 
* 
* דגנית מקא-קראוז, "זה תמיד מרגש לדעת שאתה מייצג את המדינה", באתר "שוונג", 24 ביולי 2016
* קובי ליאון באתר *london2012* 
* קובי ליאון באתר *Rio2016* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי מדליית כסף פאראלימפית מישראל
קטגוריה:זוכי פרס הספורט הישראלי
קטגוריה:רוכבי אופניים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:רוכבי אופניים נכים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)
קטגוריה:רוכבי אופניים במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:רוכבי אופניים במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:ניר עציון: אישים
קטגוריה:לוחמי יחידת אגוז
קטגוריה:ספורטאים נכי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
ויינרוב

**וַיינְרוּבּ** – שם משפחה יהודי. מקורו במילה *Weintraube* שפירושה "ענב" בגרמנית.
סול יורוק

**סול יורוק** (באנגלית: **Sol Hurok**, ברוסית: ** Соломон Израилевич Гурков**, **סולומון איזראלביץ' גורקוב** ; 9 באפריל 1888 – 5 במרץ 1974) היה אמרגן יהודי-אמריקאי בעל שם עולמי.

## ביוגרפיה
יורוק נולד בעיירה בשם פוגאר (כיום נמצאת העיירה בתחומי מחוז בריאנסק) באימפריה הרוסית, בשנת 1888, והיגר לארצות הברית ב-1906 ובשנת 1914 הפך לאזרח אמריקאי.

במהלך הקריירה הארוכה של יורוק, ייצגה סוכנות האמנים שלו מספר רב של אמני במה מן השורה הראשונה, בהם: מריאן אנדרסון, אירינה ארכיפובה, ולדימיר אשכנזי, פיודור שאליאפין, ואן קלייברן, איזדורה דאנקן, מיכאיל פוקין, אמיל גיללס, ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי, דוד אויסטרך, אנה פבלובה, יאן פירס, אנדרס סגוביה, סביאטוסלב ריכטר, מסטיסלב רוסטרופוביץ', ארתור רובינשטיין, אייזק שטרן, גלינה וישנבסקאיה, אפרם צימבליסט ורבים אחרים.

בשנת 1935 הציג רובינשטיין את יורוק לפני הזמרת מריאן אנדרסון, ויורוק ניהל את עסקיה מאז ועד תום הקריירה שלה. כמה שנים לאחר מכן, היה יורוק שותף, יחד עם וולטר וייט מן ה-NAACP והגברת הראשונה של ארצות הברית, אלינור רוזוולט, בארגון קונצרט הפסחא על מדרגות יד לינקולן, שהתקיים ב-9 באפריל 1939, והיה מאז לאגדה.
[250px|left|ממוזער|סול יורוק (באמצע) עם [יוסי ידין וחנה מרון, רמת גן 1954]]

בשנת 1959, אחרי 35 שנות מאמץ, הצליח סול יורוק להביא את להקת הבלט הרוסית ההיסטורית של תיאטרון הבולשוי לארצות הברית לסיור הופעות בן שמונה שבועות. ב-1961 הביא את בלט קירוב ואת להקת הבלט של איגור מויסייב לארצות הברית. ב-1962 הגיע שוב להישג יוצא מגדר הרגיל כשהביא שוב את הבולשוי לארצות הברית בשיאו של משבר הטילים בקובה.

"רביעיית מוג הראשונה", ההרכב הראשון שביצע מוזיקה אלקטרונית בקרנגי הול, נוסדה ב-1970 בתגובה לבקשתו של יורוק לשמוע את הסינתיסייזר של מוג בקונצרט חי.

כאות הוקרה להשפעתו העצומה של יורוק על המוזיקה האמריקאית, ניתן לו ב-4 בדצמבר 1971 אות ההצטיינות היוקרתי מטעם מועדון הזמר של אוניברסיטת פנסילבניה. פרס זה נקבע ב-1964 "כהצהרת הערכה מדי שנה לאדם, שהרים תרומה משמעותית לעולם המוזיקה ועזר ליצור אקלים, שבו יוכלו הכישרונות שלנו למצוא ביטוי אמיתי."

בשנת 1972 התפוצצה במשרדו של יורוק במנהטן פצצה שנשתלה שם, הרגה את איריס קונס ופצעה אנשים אחדים, בהם יורוק עצמו. את הפיגוע ארגנה הליגה להגנה יהודית, שהתנגדה לסיורי ההופעות בארצות הברית של אמנים מברית המועצות.

ב-1974, בדרכו לפגישה עם דייוויד רוקפלר לדון במיזם של רודולף נורייב, נפטר סול יורוק מהתקף לב. קהל של יותר מאלפיים איש מילא כמעט עד אפס מקום את קרנגי הול להלווייתו, ומריאן אנדרסון נשאה את ההספד האחרון.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמרגנים יהודים
קטגוריה:אמרגנים אמריקאים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1888
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1974
L.A. Woman (שיר)

"**L.A. Woman**" (בעברית: "**אשת לוס אנג'לס**") הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית, הדלתות. השיר הוא שיר הנושא של האלבום L.A. Woman, האלבום האחרון בו הסולן ג'ים מוריסון השתתף לפני מותו ב-3 ביולי 1971. בשנת 2014, LA Weekly הכתיר אותו כשיר הטוב ביותר בכל הזמנים שנכתב על העיר לוס אנג'לס.

בשנת 1985, ארבע עשרה שנים לאחר מותו של מוריסון, ריי מנזרק ביים, וריק שמידלין הפיק וידאו קליפ לשיר. השיר שודר ב-MTV ונכלל בסרט "Dance on Fire" של הדלתות.

גיטריסט הלהקה, רובי קריגר, ציין שוב ושוב את "L.A. Woman" כ"שיר הדלתות המובהק". בשנת 2013 נבחר השיר לשיר הרוק הקלאסי ה-40 הטוב ביותר על ידי תחנת הרדיו הניו יורקית Q104.3.

## הפקה
השיר הוקלט בלוס אנג'לס, בין דצמבר 1970 וינואר 1971. מוריסון הקליט את שירתו בחדר האמבטיה שלו בשל ההדהוד שהחדר יצר.

מארק בנו היה הגיטריסט השני בהקלטת השיר, ולהקלטה הצטרף גם על גיטרת הבס, ג'רי שף.

גרסת השיר שיצאה לכבוד יובל ה-40 של הלהקה פותחת בריף גיטרה של השיר האמריקאי-עממי, "My Country Tis of Thee".

## מילים
"L.A. Woman" נחשב ל"פרידה הסופית" של מוריסון מלוס אנג'לס, לפני שעבר לפריז, צרפת. מילות השיר שואבות השראה מהרומן הטרנסגרסיבי של ג'ון רצ'י, City of Night, שפורסם בשנת 1963, בעוד שכותרתו מבוטאת כמטפורה, המגלמת את לוס אנג'לס כאישה. בתיאורה של הסופרת מליסה אורסולה דון גולדסמית' הוא משמש גם לתיאור הטופוגרפיה והאטמוספירה של העיר.

בקודה של השיר, מוריסון חוזר על הביטוי "מר מוג'ו ריסין" ("Mr. Mojo Risin"), שהוא אנגרמה של שמו, "ג'ים מוריסון". מתופף הדלתות, ג'ון דנסמור, הסביר מאוחר יותר את סיפור השורה:אחרי שהקלטנו את השיר, הוא כתב את "Mr. Mojo Rising" על לוח ואמר, "תראו את זה". הוא מזיז את האותיות וזו הייתה אנגרמה לשמו. ידעתי שמוג'ו הוא מונח מיני מהבלוז, וזה נתן לי את הרעיון ללכת לאט וכהה עם הקצב. זה גם נתן לי את הרעיון להאיץ את זה לאט כמו אורגזמה.גיליון צהוב של נייר A4 עם מילות השיר, בכתב ידו של מוריסון, נמכר במכירה פומבית בברקשייר, בריטניה עבור 13,000 ליש"ט ב-4 באוגוסט 2009.

ג'ון דנסמור אמר בסרט התיעודי The women of L.A women כי הקטע: Cops in cars The topless bars Never saw a woman so alone. מתייחס כמטאפורה לעיר לוס אנג'לס שמתאר אותה כמו אישה.

## משתתפים
**הדלתות**
* ג'ים מוריסון - שירה
* ריי מנזרק - פסנתר וורליצר, פנדר רודס
* רובי קריגר - גיטרה מובילה
* ג'ון דנסמור - תופים

**מוזיקאים נוספים**
* ג'רי שף - גיטרה בס
* מארק בנו - גיטרת קצב

## נתוני מכירות

## גרסת בילי איידול

הזמר האנגלי בילי איידול הקליט גרסת כיסוי של "L.A. Woman" לאלבום האולפן הרביעי שלו Charmed Life. כסינגל השני מהאלבום, הגרסה של איידול הגיעה למקום ה-52 בבילבורד הוט 100 באוקטובר 1990. הקליפ של השיר בוים על ידי דייוויד פינצ'ר וזכה לביקורות רבות ב-MTV.

הדלתות וג'ים מוריסון השפיעו על איידול בשנותיו הראשונות בתעשיית המוזיקה. בריאיון לסוכנות הידיעות Associated Press בשנת 1990, איידול התייחס לפרשנות שלו לשיר בהשוואה למקור של הדלתות: "ג'ים מוריסון שר על אמריקה או על לוס אנג'לס כמיקרוקוסמוס של אמריקה שהוא היה מאוד משובש ממנה, באמת, עד כדי כך שהוא עזב אותה לאירופה, ואילו אני להפך. עדיין יש לי קצת רומן עם אמריקה ולכן זה מרגש להיות 'המלאך האבוד'".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי הדלתות
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על לוס אנג'לס
קטגוריה:שירים על קליפורניה
קטגוריה:שירי פלטינה בארצות הברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אלקטרה רקורדס
קוטקה

**קוטקה** (בפינית: **Kotka**, מילולית: עיט) היא עיירה ומועצה אזורית בפינלנד. העיירה נמצאת על חוף מפרץ פינלנד, בשפך הנהר קימי, באי קוטקנסארי.
## גאוגרפיה
שטח המועצה האזורית הוא 949.74 קמ"ר, שמתוכם 678.45 קמ"ר הם גופי מים. אוכלוסיית המועצה האזורית היא 51,241 נפשות (נכון לדצמבר 2021).

במועצה קיים נמל חשוב, המשמש לייצוא וייבוא עבור פינלנד ורוסיה.

בעיירה קיימת קבוצת ספורט, הן לכדורגל והן לכדורסל בשם קוֹטְקַן טִייֵווַאֵן פַּלּוֹילִייַט (*Kotkan Työväen Palloilijat*), או בראשי התיבות קוֹ-טֵה-פֵּה (*KTP*).

## ערים תאומות

* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פינלנד: ערי נמל
קטגוריה:הים הבלטי: ערי נמל
קטגוריה:המפרץ הפיני
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1879
בית בקהיר

**בית בקהיר** (בערבית: **بين القصرين** - תעתיק לעברית - **בין אלקצרין**, תרגום לעברית - **בין שני הארמונות**) הוא רומן מאת הסופר המצרי נגיב מחפוז, שיצא לאור בשנת 1956. רומן זה הוא הכרך הראשון מבין שלושת הכרכים של הטרילוגיה הקהירית מאת נגיב מחפוז, הנחשבת בידי רבים ליצירתו הספרותית הגדולה ביותר.

## עלילת הספר
הספר מציג בפני הקורא לראשונה את אחמד עבד אל-ג'ואד, סוחר אמיד בשוק של קהיר, את אמינה, אשתו הנאמנה, ואת חמשת ילדיהם של השניים: יאסין הבן הבכור, בנו של אל ג'ואד ושל אשתו הקודמת, המקבל את אמינה כאמו המאומצת. פהמי הבן האמצעי, סטודנט למשפטים וצעיר חולמני ההופך למהפכן נלהב למען התנועה לעצמאות מצרים. כמאל הבן הצעיר, תלמיד בית ספר שקדן בבית הספר הדתי אגא חליל שבמרכז קהיר, אשר במהלך עלילת הספרים הופך במידה רבה לגיבורה האמיתי של הטרילוגיה. חדיג'ה האחות הבכורה, אשר חרף חזותה המרירה והזועפת חלומה הגדול הוא להינשא חרף פגמיה החיצוניים, ועאישה הבת הצעירה, היפהפייה של המשפחה אשר נאלצת להתמודד עם החלטתו של אביה שלא להסכים לנישואיה טרם נישואי אחותה הבכירה.

הספר עוקב אחר חייהם של בני המשפחה, כמשפחה ממוצעת מהמעמד הבינוני-גבוה בקהיר של העשור השני של המאה ה-20, אשר נאלצים לחיות תחת שלטונו הסמכותי, ולעיתים אף הרודני, של אבי המשפחה, עבד אל-ג'ואד, אשר שולט במשפחתו ביד רמה. הספר מתמקד במידה רבה בעלילותיהם השונות של שלושת בני המשפחה, יאסין, פהמי וכמאל, אשר פועלים כל אחד בדרכו על מנת להגשים את שאיפותיהם, וזאת יחד עם כפיפותם המוחלטת להלכה למרותו של האב. כמו כן הספר עוקב אחר שאיפתן של שתי בנות המשפחה, חדיג'ה ועאישה, למצוא חתן, ואת הסכסוך הסמוי בין שתיהן לנוכח החלטתו הנחושה של האב שלא לאפשר את נישואיה של עאישה, הבת הצעירה, טרם נישואיה של חדיג'ה.

במהלך העלילה, האידיליה המוצגת בספר, אודות משפחה אשר מתקיימת למעשה במעין עולם משלה, נשברת בהדרגה בעקבות הניצנים הראשונים של המרד המצרי כנגד השלטון הקולוניאלי במצרים, אשר מתבטא בספר באמצעות תיאור מאבקו של המנהיג המצרי סעד זע'לול למען עצמאותה של מצרים. התסיסה ברחוב המצרי כנגד השלטון הבריטי, אשר זוכה לתיאור נרחב בספר, עתידה להשפיע ישירות על חיי המשפחה, בעקבות התגייסותו של הבן האמצעי פהמי, לטובת המטרה, וכתוצאה מכך לתחילתה של שרשרת אירועים אשר מאיימת לפרק את המשפחה כליל.

## תרגום לעברית
הספר תורגם לעברית בידי סמי מיכאל, ויצא לאור בהוצאת "ספרית הפועלים" בשנת 1981.

## ראו גם
* הטרילוגיה הקהירית
* נגיב מחפוז

## קישורים חיצוניים
* 
* אריק גלסנר, על "בית בקהיר", של נגיב מחפוז, המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", יוני 2017
* 

קטגוריה:ספרות מצרית
קטגוריה:ספרי 1956
קטגוריה:ספרי נגיב מחפוז
קטגוריה:ספרי ספריית פועלים
קטגוריה:ספרים בערבית
קטגוריה:רומנים המתרחשים בקהיר
Anna (Go to Him)

"**Anna (Go to Him)**", או בקיצור "**Anna**", הוא שיר שנכתב והוקלט במקור על ידי ארתור אלכסנדר. גרסתו יצאה כסינגל על ידי חברת התקליטים דוט ב-17 בספטמבר 1962. גרסת כיסוי של השיר בוצעה על ידי הביטלס ונכללה באלבום הבכורה שלהם משנת 1963, Please Please Me.

## רקע ומילים
מילות השיר מבוססות על ימיו המוקדמים של הקשר בין אלכסנדר לחברתו (ולימים אשתו), אן, וכיצד החבר לשעבר שלה, שהגיע ממשפחה עשירה, ניסה לזכות בה בחזרה. הביוגרף של אלכסנדר, ריצ'רד יאנגר, מציין כי "אף על פי שבוודאי היה זה ארתור שלא היה נאמן בנדרי נישואיו, בשיר הוא מציב את עצמו בתפקיד המאהב הננטש". לדברי יאנגר, אלכסנדר הצהיר כי אף שאשתו אכן לא בגדה בו, הוא האמין שהיא החלה להתחרט על כך שלא חזרה לחברה לשעבר, שמאז "המשיך הלאה". נישואיו של אלכסנדר לאן הסתיימו בסופו של דבר בגירושין.

למרות שם השיר, לאורך כל השיר המילים הן "go with him" (לכי איתו) ולא "go to him" (לכי אליו). המוזיקאי והסופר ריצ'י אונטרברגר מתאר את הגרסה המקורית של אלכסנדר כ"מופלאה", ומציין שהיא "מונעת על ידי פעימת תוף-טום קודרת וחוזרת על עצמה, ועליה צליל פסנתר נוגה אך מלא נשמה".

## גרסת הביטלס

השיר היה חביב במיוחד על ג'ון לנון, והפך לחלק מהרפרטואר המוקדם של הביטלס, וכתוצאה מכך הוקלט על ידם לאלבום הבכורה שלהם משנת 1963, *[[Please Please Me]]*.

הלהקה הקליטה את השיר ב-11 בפברואר 1963, בשלושה טייקים; טייק 3 נבחר כמאסטר. ג'ורג' האריסון ניגן את קטע הגיטרה הייחודי; במקור, פלויד קריימר ניגן אותו בפסנתר.

מבקר המוזיקה ריצ'י אונטרברגר שיבח את גרסת הביטלס וכתב: "השירה של לנון הוסיפה כאב מעונה שלא היה קיים בגרסה של אלכסנדר, במיוחד כשהוא זעק ברישום העליון שלו בסיום הגשרים. בנוסף קולות הליווי של הביטלס, היו מעולים, ויותר יעילים [מאשר בגרסתו של אלכסנדר]".

### משתתפים
לפי איאן מקדונלד:
* ג'ון לנון – שירה, גיטרת קצב אקוסטית
* פול מקרטני – גיטרה בס, קולות רקע
* ג'ורג' האריסון – גיטרה מובילה, קולות רקע
* רינגו סטאר – תופים
* טכנאי סאונד – נורמן סמית'

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירי נשמה
אנדריי ביילי

**אנדריי ביֵילי** (רוסית: **Андре́й Бе́лый**) הוא שם העט של הסופר **בוריס ניקולאביץ' בוּגאיֶב** (Бори́с Никола́евич Буга́ев 26 באוקטובר 1880 - 8 בינואר 1934), אחד מהסימבוליסטים החשובים בספרות הרוסית, וכן משורר, תאורטיקן ספרותי ומבקר ספרות. על הרומן פרי עטו פטרבורג אמר ולדימיר נבוקוב כי הוא אחד מארבעת הרומנים הגדולים של המאה ה-20.

## ביוגרפיה
בוריס בוגאיֶב נולד במוסקבה. אביו, ניקולאי בוגאיב היה מרצה מוערך למתמטיקה. אמו הייתה אשת חברה מוערכת וידועה ביופיה. בעקבות אביו למד בוריס מתמטיקה ומדעי הטבע, אך תשוקתו האמיתית הייתה לספרות. הוא הושפע מאוד מהתנועה הסימבוליסטית וממדעי הטבע.
לאחר מלחמת העולם הראשונה בוגאיב שהה בברלין, שם נהנה מתנאי מחיה טובים בשל האינפלציה הגרמנית. הוא ניצל את העלות הנמוכה של חומרים ושירותים בברלין האינפלציונית על מנת להוציא את ספריו בזול לאור. 
בעת שהייתו בגרמניה הצטרף בוגאיב לתנועה האנתרופוסופית, התיידד עם רודולף שטיינר ונחשף לכתביו של יונג.
ב-1924 שב בוגאיב לברית המועצות, שם לא הותרה האנתרופוסופיה כחלק מהמאבק של המשטר הבולשביקי בדתות. בוגאיב נאלץ להסתיר את היותו אנתרופוסוף ולהתחזות למרקסיסט. 
ב-1934 נפטר בוגאיב משבץ מוחי. בעת פטירתו היה תלוי נגדו תיק פתוח במשטרה החשאית הרוסית.

## תמות מרכזיות ביצירתו
ספרותו של ביילי משופעת באזכורים גאומטריים, מיסטיים ואינטרטקסטואליים. הוא משתמש רבות במדעים המדויקים ביצירתו כדרך להביע את מחשבות גיבוריו. כסימבוליסט, יצירתו של ביילי נושאת בחובה רבדים רבים של סמליות, כולל רמזים והקשרים למשמעויות שאינן מובעות בטקסט באופן ישיר. ביילי מרבה לציין הוגים פילוסופים ביצירתו ובפרט את קאנט. ההשפעה של קאנט על יצירתו מתבטאת בעולם הפנימי העשיר של גיבוריו ובאי הביטחון המוחלט של הקורא האם האירועים המתרחשים בסיפוריו הם מחוץ לדמיונם של גיבוריו או תיאור הדמיון של הגיבורים.

## תרגומים לעברית
פטרבורג (זמורה-ביתן, 1992)

## לקריאה נוספת
ולדיסלב חודסביץ', **נקרופוליס** (מרוסית: דינה מרקון), הוצאת כרמל, 2013

אנדריי ביילי, מתוך **קוטיק לטייב** (מרוסית: דינה מרקון), דחק, כרך יח, 2025

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:אנתרופוסופיה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1880
קטגוריה:נפטרים ב-1934
בית נבאלא

שמאל|ממוזער|299x299px|מצבת קבר בבית הקברות של הכפר
ממוזער|מפת בית נבאלא 1880 PET|225x225 פיקסלים
ממוזער|קבר עתיק באזור בית נבאלא|227x227 פיקסלים
**בית נבאלא** (בערבית: **بيت نبالا**; בעברית נכתב לעיתים בטעות **בית נבאללה**) היה כפר ערבי שהתקיים בשפלת יהודה והיה שייך לנפת רמלה. במלחמת העצמאות, במהלך מבצע דני, כבש צה"ל את הכפר ועל שטחיו הוקמו המושבים בית נחמיה וכפר טרומן.

## היסטוריה
הכפר משמר בשמו את היישוב המקראי נבלט, ששרידים ממנו נתגלו בסמוך לשרידי הכפר. במפקד האוכלוסין העות'מאני משנת 1596 נמנו בכפר 297 תושבים.

בתקופה העת'מאנית היה בית נבאלא כפר חשוב בסביבות לוד. בכפר התיישבו חמולות מתימן והתרחשו מלחמות אחים אלימות שכונו סכסוכי קייס וימן. בסוף המאה ה-19 עיבדו תושבי בית נבאלא את אדמות ג'ינדאס (כיום, מושב גנתון).

בשנת 1921 הקימו שלטונות המנדט בית ספר לילדי הכפר, שבו למדו למעלה מ-200 תלמידים באמצע שנות ה-40. על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 מספר התושבים הוערך בכ-2,310, שטח הכפר הוערך כ-15,051 דונם טורקי מתוכם 624 דונם בבעלות ציבורית.

בזכות מיקומו האסטרטגי של הכפר בצומת הדרכים מזרח-מערב וצפון-דרום (כיום כביש 444) הקימו שלטונות המנדט מערבית אליו תחנת רכבת ובסיס תובלה, הממשיך לפעול עד היום כבסיס של מרכז ההובלה בצה"ל, הנקרא כיום "מחנה בן עמי" על שם בן עמי פכטר שנפל בשיירת יחיעם. ממחנה זה תקפו חיילי הלגיון הערבי ששהו בו אז, את שיירת בן שמן ב-14 בדצמבר 1947 והרגו 13 מאנשיה.

בית נבאלא נועדה להישאר בשטח המדינה הערבית שתוכננה לקום על פי תוכנית החלוקה של ארץ ישראל מ-1947.
עם התגברות הקרבות במלחמת העצמאות, פונה הכפר ב-13 במאי 1948, לפי הוראת הלגיון הערבי.
את הבתים תפסו כוחות צבא ההצלה. התושבים עזבו מזרחה לרמאללה, רנתיס ולמחנה הפליטים ג'לזון. הכפר נכבש במהלך שלב א' של מבצע דני, שבמהלכו נכבשו רמלה ולוד.
בתי הכפר נהרסו בספטמבר 1948. במהלך שנת 1950 הוקם דרומית לשרידי הכפר המושב בית נחמיה.

## שרידי היישוב
כיום נותרו מצפון למושב בית נחמיה ודרומית-מזרחית לשוהם שני שרידים עיקריים: בית הספר המשמש היום את קרן קיימת לישראל וממוקם בכניסה למושב, ובית קברות הממוקם במערב התל עליו שכן היישוב. לבד מהם קיימים באזור שרידי מערות ומתקנים חקלאיים שנחצבו בסלע.

## ראו גם
* המפעל הבריטי בבית נבאלא

## קישורים חיצוניים

* Yolande Knell: Israel campaign throws spotlight on Jewish refugees from Arab lands, BBC News, Jerusalem
* אתר פליטי הכפר נבאלאנט
* מיכאל יעקובסון: סקירת שרידי הכפר וסביבתו ב-2013, באתר 'חלון אחורי', 28.4.13

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:יישובים שננטשו בשפלת יהודה
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
החלוקה המנהלתית של ויסקונסין

**החלוקה המנהלתית של מדינת [[ויסקונסין]]** שונה במעט מן החלוקה השגרתית של שאר מדינות ארצות הברית. כמו בכל שאר המדינות, המדינה מחולקת למחוזות. שלא כמו בשאר המדינות, המדינה מתחלקת אף לתתי-חלוקות שונות, שלא בהכרח חופפות אלו לאלו, כאשר לכל חלוקה יש שימוש אחר, בהיבטים שונים של החוק, מערכת האכיפה, המיסים ועוד.

להלן החלוקות השונות שבמדינה.

## מחוז
המחוז היא יחידת החלוקה הבסיסית במדינה, כאשר המדינה נחלקת ל-72 מחוזות בסך הכל. לכל מחוז יש מושב מחוז, בדרך כלל בעיר הגדולה או ביישוב הגדול שבמחוז, בו מרוכזים משרדי הממשלה הנוגעים למחזז.

לכל מחוז ישנו ועד לוגיסטי הנבחר אחת לשנתיים (למעט מחוז מילווקי הבוחר בנציגיו אחת לארבע שנים). בנוסף, לכל מחוז יש נציג מבצע, הנבחר או ממונה (תלוי במחוז). בנוסף, נבחרים שאר נציגי הציבור, בדרך כלל אחת לארבע שנים.

אחריות המחוזות לרוב היא על השירות הסוציאלי, הכשרת עובדים וטיפול בקשישים. כמו כן, הטיפול בקרקעות הציבוריות, אכיפת החוק ותחזוקת הכבישים אף הם ברשות המחוז, בתיאום עם הרשויות.

## עיר
בוויסקונסין, כל עיר מהווה ישות אוטונומית ביחס למחוזות בה היא שוכנת, וחוקיה חלים על שטחה. כמו כן לעיר נבחרי ציבור משלה, וחוקי הבחירה שונים. בנוסף לזה, לעיר מילווקי יש זכויות נוספות מיוחדות שאין לאף עיר במדינה. נכון ל-2009, בוויסקונסין יש 190 ערים.

לעיר יש זכות לקביעת מרבית החוקים, בכל ענייניה ביחס לחוקי המדינה (לעומת החוקים הפדרליים, כמובן). כך, שמערכות אכיפת החוק, המיסים ומערכת המשפט של כל עיר נפרדות כמעט לחלוטין משל שאר המדינה.

בתוך חלוקה זו, ישנן ארבע דרגות:
*דרג א' - בעלת 150,000 תושבים ומעלה (רק מילווקי עומדת בהגדרה זו)
*דרג ב' - בעלת 39,000 - 149,999 תושבים
*דרג ג' - בעלת 10,000 - 38,999 תושבים
*דרג ד' - בעלת 9,999 תושבים או פחות

ניתן לחרוג מהגדרות אלו, ובכל אופן, כל שינוי בדרג העיר מחייב אישור המושל והנפקת מנשר מטעם ראש העיר. בגלל זה, העיר מדיסון, על אף שאוכלוסייתה היא למעלה מ-150,000 תושבים, עדיין נחשבת כעיר מדרג ב'.

כדי להחשב כעיר, על העיר להכיל לפחות 1,000 תושבים בשטח חקלאי, או 5,000 תושבים בשטח עירוני.

## כפר
בוויסקונסין, לכפר סמכות משלו על פני המחוז (או המחוזות) בו הוא נמצא, לעניין מיסים וחוקי הכפר. נכון ל-2009 בוויסקונסין 403 כפרים.

## יישוב
כל שאר המדינה שאיננו מאוגד בעיר או בכפר, נחשב ליישובים, כמו בשאר חלקי ארצות הברית. נכון למפקד 2009, בוויסקונסין יש 1,258 יישובים.

ליישובים, בניגוד לערים ולכפרים, אין סמכות שיפוטית או מנהלתית כנגד סמכויות המדינה, והלכה למעשה הם מנוהלים בידי מושל המדינה. עם זאת, בסמכות היישוב להעניק שירותי יתר על פני יישובים אחרים, אך שלא בסתירה לחוקי המדינה. כמו כן, היישוב שומר בידו את הזכות להחזיק ולתפעל את שטחי המדינה שבחלקו.

פעמים רבות, בעקבות התרחבות ערים או כפרים, יישובים שלמים "נבלעים" ומתאגדים בתוך כפר או עיר. כך שמספרם ושטחם יכול להשתנות בקצב גבוה יחסית.

## חלוקות מיוחדות שונות
בנוסף לחלוקות הללו, המדינה מחולקת בצורות שונות, לא בהכרח הקשורות למבנה המדינה או לתושבים הגרים בה, ופעמים שמחוזות הללו חוצים ערים ויישובים, כך שמחצית העיר האחת במחוז אחד, והחצי השני במחוז האחר.

החלוקה מיועדת עבור שימושים שונים, כגון: חלוקה לבתי ספר, תמיכה באולמות ספורט, ביוב והדברת מזיקים.

## ראו גם
*רשימת מחוזות ויסקונסין
*רשימת ערי ויסקונסין
*רשימת כפרי ויסקונסין
*רשימת יישובי ויסקונסין

*
קטגוריה:ויסקונסין