ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל

**ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל** (בערבית: **لجنة المتابعة العليا للجماهير العربية في إسرائيل**) היא ארגון פוליטי בלתי-תלוי, אשר הוקם ב-30 באוקטובר 1982 במטרה ליצור מסגרת-על לגופים השונים השייכים לציבור הערבים בישראל ולרכז את פעילותם הפוליטית.

הקמת הוועדה הייתה שיאו של תהליך ההתארגנות הפוליטית של האזרחים הערבים בישראל. התהליך החל בהקמת ועד ראשי הרשויות הערביות (1974), עבור בהקמת הוועד הארצי להגנה על האדמות הערביות (1975) וכלה בוועדת התיאום הערבית (1981). לאחר מלחמת לבנון הראשונה וטבח סברה ושתילה, במהלכן התרחשו הפגנות מחאה אלימות במגזר הערבי, הוחלט על הקמת ועדת המעקב העליונה כ"בית עליון" לגופים אשר היו קיימים עד אז.

את רעיון הקמת הוועדה יזם אבראהים נימר חוסין, יו"ר הוועד הארצי של ראשי המועצות המקומיות הערביות וראש עיריית שפרעם דאז, אשר כיהן גם כיו"ר הוועדה הראשון.

## הרקע להקמת הוועדה
בעקבות ביטול הממשל הצבאי, שינויים סוציו-אקונומיים ובעיקר עקב מלחמת ששת הימים, התחזקה המגמה הלאומית הפלסטינית בקרב הערבים בישראל; מחד גיסא עלתה שאלת הזהות הלאומית, ומאידך גיסא התחזקה תחושת הניכור, הקיפוח והאפליה של הערבים כאזרחים במדינת ישראל. התגברות המתח הזהותי חיזקה את נטייתם להגדרה עצמית ברורה יותר. אחת התוצאות הייתה הקמתן של תנועות חברתיות ופוליטיות, כגון תנועת "אבנאא אלבלד" ועוד קבוצות קטנות של בני נוער וסטודנטים וכן של אישי ציבור ערבים, אשר אימצו אידאולוגיה לאומנית על גבול הבדלנות. מכאן הלכה והתפתחה מגמה של אקטיביזם פוליטי, שהובילה לחידודה והחרפתה של בעיית זהותם הלאומית של הערבים בישראל.

מלחמת יום הכיפורים (1973) ובעקבותיה התחזקות כוחו של אש"ף כגורם לגיטימי וכמייצג הבלעדי של העם הפלסטיני, ניפצה את מיתוס העוצמה הישראלי בעיני ערביי ישראל. הגאווה הלאומית עלתה, המילה 'ערבי' פסקה לשמש ככינוי גנאי ועם התחזקות הביטחון העצמי החלו הערבים בישראל במאבק לקבלת זכויות קולקטיביות.

המאבק לקבלת זכויות קולקטיביות הגיע לשיאו ביום האדמה (30 במרץ 1976), שבמהלכו נהרגו שישה אזרחים ערבים בעימותים עם כוחות הביטחון. האירוע מציין נקודת מפנה, אשר ממנה והלאה אימצו הערבים בישראל את האקטיביזם הפוליטי כדרך מחאה נגד אפליה. יום האדמה הפך לנדבך חשוב בהגדרת הזהות הפלסטינית והאזרחית של הערבים בישראל. בעקבות פעילויות האקטיביזם ביום האדמה התגבש סדר יום פוליטי של האוכלוסייה הערבית בישראל כלפי מדינת ישראל, אשר כלל דרישה לשוויון בתקצוב ממשלתי, לצמצום הפערים החברתיים-כלכליים והתנגדות להפקעת הקרקעות.

## הרכב הוועדה
בתחילת דרכה הורכבה ועדת המעקב העליונה מ-11 ראשי המועצות המקומיות הערביות ומכל חברי הכנסת הערבים. לאחר מכן הצטרפו גם החברים הערבים של הוועדה המרכזת של ההסתדרות, נציגי אבנאא אלבלד, נציגי התנועות האסלאמיות, נציגי התאחדות הסטודנטים הערבים ונציגי התאחדות התלמידים התיכוניים הערבים.

בשנת 1990 החלו גם ערבים תושבי הערים המעורבות לפעול על מנת לקבל ייצוג בוועדה.

כיום מורכבת ועדת המעקב העליונה מחברי הרשויות המקומיות הערביות, מחברי הכנסת הערבים ומנציגים של ארגונים חוץ-פרלמנטרים של ערביי ישראל. ואולם בפועל, רק מזכירות הוועדה, המונה כעשרים חברים, היא זו שמתכנסת ומקבלת החלטות. מזכיר הוועדה, עבד ענבתוואי, תולה זאת בכך שהוועדה עובדת במתכונת חירום ולא מנהלת ישיבות מן המניין.

### יושב-ראש
#### מינוי יושב-ראש לוועדת המעקב
עד 2008 לא נערכו בחירות לתפקיד יו"ר לוועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל, ויו"ר ועד ראשי הרשויות המקומיות הערביות כהן גם כיו"ר ועדת המעקב העליונה.

הבחירות ליו"ר ועד ראשי הרשויות המקומיות הערביות הן בחירות דמוקרטיות, שבהן לכל ראשי הרשויות המקומיות הערביות זכות הצבעה. כאשר נבחר יו"ר, על חברי ועדת המעקב העליונה לאשרר את מינויו גם כיו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל.

מאז החלפתו של שאוקי ח'טיב ב-2009, נותקו רשמית ועדת המעקב וועד ראשי הרשויות, כאשר ראש ועד ראשי הרשויות עודנו נציג שנבחר באופן דמוקרטי, ובראש ועדת המעקב יושב מי שנבחר על ידי ועדת המעקב עצמה, במנותק מהציבור הרחב.

#### יושבי-ראש ועדת המעקב העליונה מיום הקמתה

### נשים בוועדה
נשים ערביות כמעט שאינן זוכות לקחת חלק בתהליכי קבלת ההחלטות בציבור הערבי. כיום אין אישה העומדת בראש מועצה מקומית, ונשים ספורות בלבד חברות במועצות מקומיות.

למרות ההחלטה כי כל חברי הכנסת הערבים יהיו חברים בוועדת המעקב העליונה, שלוש הנשים הערביות הראשונות שכיהנו כחברות בכנסת – חוסניה ג'בארה (מרצ, הכנסת ה-15), נאדיה חילו (העבודה, הכנסת ה-17) וחנין זועבי (בל"ד, הכנסת ה-18) – נותרו מחוץ לוועדה.
ואולם, בשנת 2007 הייתה עאידה תומא-סולימאן, האישה הבכירה במפלגת חד"ש, לאישה הראשונה שמונתה להיות חברה בוועדה (ועם זאת, הח"כיות הערביות לא נכנסו לוועדה אף הן).

הניסיון להנהיג ייצוג שווה של נשים בוועדת המעקב העליונה מעורר ויכוח סוער. מזה שנים שהנושא מונח מצוי במחלוקת, בין היתר עקב צורת פעילותה של ועדת המעקב העליונה, הדומה לזו של הליגה הערבית: על ההחלטות להתקבל פה אחד ולא בצורת החלטת רוב, מה שמקשה על קבלת החלטה בנושא.

בחודש יולי 1995 הוחלט בוועדה על צירוף נשים מכל הארגונים הפועלים במגזר הערבי: החברות הערביות במועצה הלאומית למעמד האישה ובנעמת, נציגות תנועת הנשים הדמוקרטיות ואל-פנאר (ארגון פמיניסטי ערבי). אך למרות קבלת החלטה זו, לא הוזמנה אף אישה לשבת בוועדת המעקב העליונה. מזכיר הוועדה דאז, נימר מורקוס, נימק זאת בכך שעקב המצב הפוליטי טעון המתחים במדינת ישראל, ועדת המעקב נאלצת לפעול בתנאי חירום ולכן לא הוזמנו הנשים.

ברביעי לנובמבר, 2025, הודיעה רולא דאוד, המנכ"לית השותפה של תנועת עומדים ביחד, על התמודדותה לראשות הוועדה. היא האישה הראשונה שעשתה זאת.

## ועדות המשנה הפנימיות
ועדת המעקב העליונה הקימה בתוכה ארבע ועדות משנה:
* ועדה לענייני בריאות
* ועדה לענייני ספורט
* ועדה לענייני שירותים סוציאליים
* ועדה לענייני חקלאות
ועדות משנה אלה משמשות כגופים נלווים, אשר על כל אחת לבצע מעקב אחר היעדים שנקבעו בתחומה.

הוועדות השונות מחויבות בדיווח מלא לוועדת המעקב העליונה ולוועד הארצי של ראשי המועצות המקומיות הערביות.

בנוסף קיימת ועדה לענייני חינוך (בראשה עומדת כיום ד"ר האלה אספניולי)

## פעולות הוועדה
ממוזער|150px|העצרת בכיכר הבימה אשר חתמה את תהלוכת הדגלים השחורים בתל אביב 31.1.2026

אף על פי שוועדת המעקב העליונה לא זכתה להכרה רשמית מצד ממשלת ישראל, היא מקיימת פעילויות שונות בעלות אופי פוליטי, כמו מחאות ושביתות, על מנת לחזק את מעמדה כ"פרלמנט" ערביי ישראל.

ישיבתה הראשונה של ועדת המעקב העליונה הייתה בשפרעם, שהפכה למעין בירה להנהגה. בישיבה זו, שהתקיימה ביום הקמת הוועדה ב-1982, נידונו מספר נושאים אשר ניצבו בראש סדר היום של המגזר הערבי: פעולות לשיפור מצבן הכלכלי הרעוע של הרשויות הערביות המקומיות, מאבק להרחבת שטחן של מועצות אזוריות ערביות, שיפור החינוך ושאלות יסוד נוספות אשר גם היום ממשיכות לצוף ולעלות מעת לעת.

עיקר פעילותה של ועדת המעקב העליונה מאופיינת בחתירה לשוויון בכול התחומים. לצד הדיון בתוכניות מעשיות, מוסיפה הוועדה לעסוק גם בשאיפות הלאומיות של ערביי ישראל, לגנות את מדיניות ממשלת ישראל ולקרוא לפעולות למען הזקוקים לסיוע בשטחים.

לרוב, תגובותיה של ועדת המעקב העליונה באות לידי ביטוי בהודעות שונות לתקשורת ולעיתים נדירות יותר היא מורה על יציאה להפגנה ואף על שביתות מחאה. על פי שטנדל, משתדלת הוועדה לנקוט ב"דרך האמצע": היא מנסה לצמצם בצורה מרבית שביתות כלליות ומתארגנת למניעת מהומות, אך באותה העת גם משתמשת באיום השביתה כמעין כוח התרעה. רמת הציות של ערביי ישראל להוראותיה השונות של הוועדה היא גבוהה ביותר, אך לא מוחלטת.

בינואר 2016 קיימה הוועדה מסיבת עיתונאים בתגובה להוצאתו מחוץ לחוק של הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית. המשטרה פיזרה את האירוע תוך שימוש ברימון הלם.

מחקר של ארגון "ערי ישראל" שהתפרסם ב-2022 טען שוועדת המעקב יזמה את המהומות בישראל בזמן מבצע שומר החומות, ניהלה וליוותה אותן. מהומות נרצחו 2 אזרחים יהודים, הוצתו 10 בתי כנסת ונגרם נזק רב למבנים וכלי רכב רבים. הוא נשען על כתבות (משנת 2007 עד 2022) ודפי פייסבוק. המחקר לא כולל אזכור של מחברים או מתודולוגיה (השיטה המדעית לאיסוף הנתונים). מייסדי הארגון הם כנראה חבר בוועד המנהל של הגרעין התורני בלוד ותושב לוד, שהפעיל בעיר חמ"ל מאולתר. אין מידע על פעילות הארגון ושל עובדיו.

בשנת 2023 תוכנן אירוע של הוועדה בחיפה שנועד לגנות את טבח שבעה באוקטובר ואת מלחמת חרבות ברזל. המשטרה איימה על בעל האולם בהוצאת צו סגירה והאירוע בוטל

במוצאי שבת 31 בינואר 2026 התקיימה בתל אביב תהלוכת הדגלים השחורים נגד האלימות והפשיעה המשתוללות בחברה הערבית ביוזמת ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל, ובשיתוף ארגוני שלום ושותפות ערבית-יהודית.

### פעילויות קבועות שמקיימת הוועדה

הוועדה מקיימת מדי שנה פעילויות קבועות:
* עצרת לזכר יום האדמה, ב-30 במרץ.
* עצרת מרכזית לציון אירועי אוקטובר 2000, ב-1 באוקטובר.
* צעדת השיבה - ביום הנכבה (כפי שמכונה על ידה יום העצמאות), מאז שנת 1998, אל שרידי כפרים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות.

## מעמד הוועדה בעיני ממשלת ישראל
ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל מעולם לא זכתה להכרה מצד ממשלת ישראל. היא אינה גוף ביצועי או גוף נבחר, והמדינה אינה רואה בה כמוסד רשמי ומייצג של הערבים בישראל.

בשנת 1988 נוסח מסמך ביוזמתו של השר משה ארנס, אשר בא להתריע מפני ההקצנה המתחוללת ברחוב הערבי. מסקנת המזכר, אשר לא הוצאה לפועל, הייתה כי מומלץ לבדוק את האפשרות להכריז על ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל כעל התארגנות בלתי חוקית על-פי תקנות ההגנה לשעת חירום. תגובת המנהיגות הערבית המאורגנת (ועד ראשי המועצות הערביות וועדת המעקב העליונה) הייתה כי פעילותם של ערביי ישראל היא במסגרת החוק בלבד.

למרות אי-ההכרה בוועדת המעקב של הציבור הערבי בישראל מצד ממשלת ישראל, כן נערכו מספר מפגשים בין ראשי ועדת המעקב העליונה לבין ראשי ממשלת ישראל, למשל: מפגש במרץ 1994, לאחר טבח גולדשטיין במערת המכפלה, מפגש במהלך אירועי אוקטובר 2000, ועוד.

מצידם של הערבים בישראל, קיימת ביקורת רבה על חוסר יעילות הוועדה בקידום עניינם, אך עם זאת נראה כי ועדת המעקב העליונה אכן השיגה מעמד כמייצגת את הציבור הערבי.
נדמה כי חברי הוועדה מצויים בין הפטיש לסדן: מחד, הוועדה מחויבת לשמור על מעמדה כהנהגה לאומית לוחמת, על-מנת שלא תיתפס בעיני הערבים כ"ממסדית" מידי ומאידך מוטלת עליה האחריות לבלום התפרעויות ולשמור על פיכחון, על אף שהיא זו אשר גם קוראת לשביתות. זאת עקב ההבנה הנטועה בחברי הוועדה, כי אלו הם תנאים הכרחיים וחיוניים על מנת לשמור על עצם קיומו של המיעוט הערבי במציאות הסבוכה, בה הדרך היחידה היא השתלבות בחיי המדינה.

## מסמך החזון העתידי

בשנת 2006 פרסמה ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל יחד עם ועד ראשי הרשויות המקומיות הערביות את מסמך **החזון העתידי לערבים הפלסטינים בישראל**, המהווה לטענתם ניסיון ראשון מסוגו להגדיר את מקומם ומעמדם של הערבים במדינת ישראל.
במסמך החזון מועלים לדיון נושאים כמו יחסי הערבים הפלסטינים בישראל עם המדינה, משפט, קרקעות, בנייה חינוך, תרבות, פיתוח ועשייה פוליטית, במטרה להביא ליישום התוכנית האסטרטגית אשר גובשה בכל תחום, בפרק זמן של שני עשורים.

המסמך עורר ביקורת בקרב הציבור יהודי בישראל, והשב"כ הציג עמדה לפיה במסמך זה, בנוסף למסמכים אחרים שיצאו באותו זמן, מוצאות ביטוי מגמות בדלניות וחתרניות כנגד אופייה היהודי והדמוקרטי של מדינת ישראל.

## ועדות נוספות במגזר הערבי
* הוועד הארצי של ראשי המועצות המקומיות הערביות – הוקם בשנת 1974 בראשות חנא מוויס, כתוצאה מפרסומו של דו"ח הקובע כי ישנו פער אדיר בין הקצבות המדינה לה זוכות הרשויות המקומיות היהודיות לבין אלה אשר מקבלות הרשויות המקומיות הערביות. מטרתו של הוועד: לצמצם את פערי הזכויות הבמישור המוניציפלי.
* **הוועד הארצי להגנה על האדמות הערביות** – הוקם בשנת 1975 במטרה לסכל פעולות אשר נקט השלטון היהודי על מנת להפקיע אדמות ערבים, כפי שראו זאת מקימי הוועד.
* **ועדת התיאום הערבית** – הוקמה בשנת 1981 במטרה להוות מסגרת גג למספר ארגונים מיליטנטיים, כמו: בני הכפר, התנועה הלאומית המתקדמת ועוד.ב-1982 נאסר על קיום הוועדה.

## ראו גם
* עדאלה - המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל
* מרכז מוסואוא - לזכויות האזרחים הערביים בישראל

## לקריאה נוספת
* אבו בכר, ח' (1998), **בדרך לא סלולה - נשים ערביות כמנהיגות פוליטיות בישראל**, רעננה: המרכז לחקר החברה הערבית בישראל.
* אלחאג', מ' (1997), 'זהות ואוריינטציה בקרב הערבים בישראל: מצב של פריפריה כפולה', בתוך: **מדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים**, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, עמ' 41–42.
* בנזימן, ע' ומנצור, ע' (1992), **דיירי משנה – ערביי ישראל מעמדם והמדיניות כלפיהם**, ירושלים: כתר.
* הוועד הארצי לראשי הרשויות הערביות בישראל (2006), **מסמך החזון העתידי לערבים הפלסטינים בישראל**, נצרת.
* לנדאו, י' (1993), **המיעוט הערבי בישראל – 1967–1991 היבטים פוליטיים**, "מכון אשכול" האוניברסיטה העברית: עם עובד.
* שטנדל, א' (1992), **בין הפטיש לסדן**, ירושלים: האוניברסיטה הערבית.

## קישורים חיצוניים

* קפיצת מדרגה כלכלית במגזר הערבי, אתר מכון ראות
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערביי ישראל: ארגונים
קטגוריה:ישראל: ארגונים פוליטיים