open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
שמעון כנוביץ'

**שמעון כנוביץ**' (6 ביולי 1900 – 25 ביולי 1961) היה רופא ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המפלגה הפרוגרסיבית והמפלגה הליברלית.

## ביוגרפיה
כנוביץ' נולד בשנת 1900 באינסטרבורג שבפרוסיה המזרחית. הוא למד רפואה באוניברסיטאות קלינינגרד, פרנקפורט וטיבינגן והתמחה ברפואת ילדים. בנעוריו החל לפעול בתנועה הציונית בגרמניה ולאחר מכן בארגוני הסטודנטים הציונים, וכיהן כמזכיר ההסתדרות הציונית בגרמניה.

בשנת 1933 עלה כנוביץ' לארץ ישראל. הוא החל לעבוד כרופא בקופת חולים, נבחר לסגן יו"ר ההסתדרות הרפואית והמשיך לעסוק ברפואה באופן פרטי. כן שימש כמרצה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית ובחוג לפיסוכלוגיה חינוכית בסמינר הקיבוצים.

במקביל המשיך בפעילותו הציבורית, נמנה בין מייסדי מפלגת "עלייה חדשה" ועם הקמת המפלגה הפרוגרסיבית, היה בין חבריה. הוא נבחר מטעם המפלגה הפרוגרסיבית לכהן בכנסת הרביעית והיה חבר ועדת הפנים וועדת השירותים הציבוריים. במהלך כהונתו בכנסת הוקמה המפלגה הליברלית הישראלית כאיחוד של המפלגה הפרוגריבית והציונים הכלליים, וכחבר המפלגה הפרוגרסיבית הוא נמנה עם חבריה.

הוא ידוע בעיקר בגלל החוק למניעת מפגעים שנחקק בשנת 1961 והגדיר שלושה מצבים שייחשבו מטרד ליחיד: גרימת רעש, ריחות וזיהום אוויר. החוק הזה נקרא "חוק כנוביץ" והוא משמש בסיס לחקיקת חוקים בנושא איכות הסביבה.

שבועות ספורים לפני שלהי הכנסת הרביעית נפטר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

[200px|ממוזער|ימין|קבר ד"ר שמעון כנוביץ' [בית הקברות נחלת יצחק]]

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גתה בפרנקפורט
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הפרוגרסיבית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הליברלית
קטגוריה:רופאי ילדים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19: אנשי היישוב
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הרפואית בישראל
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי כנסת שמתו במהלך כהונתם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טיבינגן
קטגוריה:רופאי ילדים יהודים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:סגל סמינר הקיבוצים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1961
משה בן-עמי

**משה בן-עמי** (19 באוגוסט 1898 – 18 בפברואר 1960), היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת הראשונה.

בן-עמי נולד בטבריה ולמד בישיבה בעיר. את לימודיו האקדמיים עשה בסמינר למורים על שם ליפשיץ בירושלים ובפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. לאחר מכן עבר לתל אביב והחל לעסוק בפעילות ציבורית, בהיותו יו"ר ועדת השכונות היהודיות ביפו (1943–1946) וסגן יו"ר ועד העדה הספרדית בעיר. לצד אלו עבד בן-עמי כיו"ר המחלקה לשירותים סוציאליים בעירייה. בשנים 1931–1944 היה בן-עמי חבר באספת הנבחרים השלישית מטעם רשימת "תומכי ז'בוטינסקי מבני עדות המזרח".

בשנת 1949 נבחר לכנסת הראשונה מטעם מפלגת ספרדים ועדות המזרח. לאורך כהונתו היה חבר ועדת הכנסת, ועדת הכספים וועדת החוקה, חוק ומשפט.

בן-עמי נפטר ב-18 בפברואר 1960 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ספרדים ועדות המזרח
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:חברי הכנסת הראשונה
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים השלישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1960
רינגטון

[שמאל|ממוזער|250px|נעימון נפוץ, המכונה [נוקיה tune]]
**רינגטון** או **נְעִימוֹן** הוא מנגינה המושמעת כצלצול של טלפון סלולרי, לציון שיחה נכנסת. המילה נכנסה לשימוש בשנות ה-90 של המאה העשרים עם תחילת השימוש במכשירים הסלולריים.

בתחילת דרכם היו הרינגטונים מורכבים ממספר צלילים במנעד מצומצם, אשר הושמעו אחד בכל פעם ובאותו גון צליל, זאת בשל מגבלות טכנולוגיית הסלולר באותם ימים.

עם התפתחות הטכנולוגיה נכנסו סוגים חדש של רינגטונים פוליפוניים בפורמט MIDI ומאוחר יותר פורמטים מתקדמים כמו mp3 (הנקראים גם טרוּטוֹנים – Truetones). הצלצולים ה"חדשים" של תקופה זו כללו רמות שונות של צלילים, כלים ואפילו דיבור.

מאחר שלקוחות הסלולר מוכנים לשלם בעבור רינגטונים שונים התפתחה תעשייה רווחית. הערכות לרווחים ממכירות רינגטונים משתנות: חברת Consect העריכה כי ב-2004 נמכרו רינגטונים בעלות של ארבעה מיליארד דולר ברחבי העולם, על פי המגזין Fortune ב-2005 נמכרו רינגטונים ברחבי העולם בעלות כוללת של שני מיליארד דולר. בישראל, שוק המוזיקה הסלולרית, המורכב ברובו מרינגטונים, גלגל בשנת 2004 50 מיליון שקל.

בעקבות עליה ביכולת הטכנולוגית של המכשירים המודרניים, כיום הטלפון יכול להשתמש כמעט בכל פורמט מוזיקלי כמנגינת צלצול ומשתמשים רבים מורידים שירים מהאינטרנט לצורך זה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תקשורת סלולרית
עננים אפורים

**עננים אפורים** בצרפתית: **Nuages Gris**) S. 199 ברשימת סירל, היא יצירה לפסנתר סולו שחיבר פרנץ ליסט בשנת 1881. בשנותיו המאוחרות החל ליסט לעסוק בניסויים בהלחנה, ובניגוד לרוב יצירותיו, הווירטואוזיות מטבען, "עננים אפורים" קצרה למדי ופשוטה מבחינה טכנית. 

ההרמוניות מבוססות על מרווחים של קוורטות וקוורטות מוגדלות (טריטונים - כסמל לשטן) והיצירה מכילה טרצות מוגדלות רבות. ההרמוניות שונות מאוד מאלה שביצירותיו המוקדמות, נותנות ליצירה תחושה אפלה מאוד וכמעט מורבידית, ומייצגות את הדפרסיה, שליסט סבל ממנה בשלב מאוחר זה של חייו.

"עננים אפורים" שימש בפסקול הסרט "עיניים עצומות לרווחה" - סרטו האחרון של הבמאי סטנלי קובריק.

## קישורים חיצוניים
* ליסט, הקלטה של היצירה, הפסנתרן André Laplante 

קטגוריה:יצירות מאת ליסט
קטגוריה:יצירות לפסנתר
אברהם-חיים שאג

הרב **אברהם-חיים שָאג** (**צְוֶובְּנֶר**) (י"ב בתמוז ה'תרמ"ג 17 ביולי 1883 - כ"ד בכסלו ה'תשי"ט 6 בדצמבר 1958), היה חבר הכנסת מטעם החזית הדתית המאוחדת בכנסת הראשונה.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים, נינו של הרב אברהם שאג-צוובנר. למד ולימד בישיבת תורת חיים.

היה ממייסדי "המזרחי" ומראשיו בארץ ומנהל לשכת "המזרחי" בירושלים בין השנים 1919–1921. ממייסדי כפר סבא, גאל את אדמות שכונת בית וגן, היה ממקימי אגודת בית וגן ועמד שנים רבות בראש הנהלת האגודה. ממייסדי שכונת רוממה ושכונת גאולה.

מ-1936 שימש כיושב-ראש המועצה הדתית בירושלים ויושב-ראש חברה קדישא "קהילת ירושלים". היה מנהלו של בית חינוך עיוורים בירושלים, סגן יושב-ראש הנהלת בנק ארץ ישראל בריטניה וחבר הנהלת הוועד הלאומי.

בספטמבר 1948 מונה לחבר במועצה המייעצת על יד המושל הצבאי של השטח המוחזק של ירושלים.

לאחר קום המדינה נבחר לכהן בכנסת הראשונה והיה חבר ועדת הכספים וועדת השירותים הציבוריים.

נפטר בשנת 1958 ונטמן בבית הקברות סנהדריה.

## משפחתו
בשנת 1900 (תר"ס) נשא לאשה את לאה צוובנר, הבת של דודו יעקב צוובנר.

לרב שאג היו שמונה ילדים: יהודה ליב (אריה), מרים קפלן, שושנה באומגרטן (שבנה פרופ' יעקב אשל היה ממייסדי אוניברסיטת אריאל בשומרון, ונכדה פרופ' חנן אשל היה מבכירי הארכאולוגים בארץ). בתו אסתר הייתה נשואה לרב יוסף משה שכטר, ששימש כרב הכותל לאחר מלחמת ששת הימים. בניו האחרים: הרב יצחק צוובנר, אביגדור שאג, צבי שאג ובן הזקונים , שהיה חובש ב"מחלקת ההר" של הפלמ"ח ומנופלי מחלקת הל"ה. בעקבות נפילת בנו היה אברהם-חיים שאג פעיל בתחום הנצחת חללי מערכות ישראל ושימש כיושב-ראש המועצה הציבורית להנצחת החייל.

רחוב "הרב שאג" בשכונת בית וגן בירושלים קרוי על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*  (עם פטירתו)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים הראשונה
קטגוריה:חברי הוועד הלאומי
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חזית דתית מאוחדת
קטגוריה:פעילי תנועת המזרחי
קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:ראשי מועצות דתיות בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת חיים
קטגוריה:מייסדי שכונות ירושלים
קטגוריה:משפחת שאג-צוובנר
קטגוריה:בית וגן: מייסדים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1958
צאלח סלימאן

**צאלח סלימאן** (בערבית - **صالح سليمان**; 1888 – 24 בנובמבר 1980) היה חבר כנסת ואיש ציבור ערבי ישראלי.

סלימאן נולד בשנת 1888 בריינה.

במערכת הבחירות לכנסת השלישית מוקם במקום השני ברשימת קידמה ועבודה ונבחר מטעמה לכהן כחבר הכנסת. במהלך כהונתו היה חבר ועדת הפנים וממלא מקום בוועדת פנקס הבוחרים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם קידמה ועבודה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:ריינה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1888
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980
אינמורטי

**אינמורטי** (באיטלקית: **Innamorati**) הוא מושג מן הקומדיה דל'ארטה, המתאר דמויות של אוהבים צעירים. מקור המונח בשם התואר האיטלקי, "מאוהב". 
[שמאל|250px|ממוזער|זוג אוהבים (לוסינדה ו[פיירו) בפסלי פורצלן של פרנץ אנטון בוסטלי במוזיאון הפורצלן במינכן]]

באפיון דמויות האוהבים משולבים תשוקה, רומנטיקה, יהירות ושירה - ומעט מאוד התנהגות שקולה. במחזה טיפוסי של הקומדיה דל'ארטה, האוהבים עוברים חוויות שונות קשות לפני שהם מתאחדים בסוף המחזה. האוהבים בדרך כלל יהירים, ונראה לעיתים שהם מאוהבים בראש ובראשונה בעצמם (או באידאה של האהבה) מאשר בבני זוגם. הגברים בזוגות בדרך כלל חמושים, ואינם פחדנים (בניגוד לדמות אחרת של קומדיה דל'ארטה, איל קפיטנו); וחלקם גם נכונים לקרב. גם אם בן הזוג הוא בעל דרגת קפיטן, הוא אינו  איל קפיטנו מעורר הגיחוך.

פלמיניו סקאלה היה אחד ממעצבי הדמות של האוהב הצעיר פלאביו. איזבלה אנדריני עיצבה את דמותה של האוהבת, שסקאלה קרא אותה על שמה, איזבלה.

קטגוריה:קומדיה דל'ארטה
בגטלה ללא טונאליות

**בגטלה ללא טונליות** (בצרפתית: **Bagatelle sans tonalité**) S.216a ברשימת סירל, היא יצירה לפסנתר סולו שחיבר פרנץ ליסט בשנת 1885.

הגם שהיצירה מבטאת חריגה מהטונליות היא נחשבת על פי רוב לחיזוי הכיוון של אמנות המוזיקה ולא כחלק מהתנועה האטונלית. על פי מספר מבקרי מוזיקה, ראוי לראות בבגטלה את הואלס החמישי בסדרת "ואלס מפיסטו".

## קישורים חיצוניים

* בגטלה ללא טונליות,youtube

## הערות שוליים




קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יצירות לפסנתר
פארס חמדאן

**פארס חמדאן** (בערבית: **فارس حمدان**; 1910 – 29 בנובמבר 1966) היה חבר הכנסת מטעם חקלאות ופיתוח בכנסת ה-2 ובכנסת ה-3.

## ביוגרפיה
חמדאן נולד בבאקה אל-גרביה, שם למד בבית ספר יסודי ולאחריו בבית ספר התיכון הלאומי בשכם.

בבעלותו של חמדאן היה בכפר מפעל לשימור פרי הדר.

בשנת 1944 נבחר לראשות המועצה המקומית באקה אל-גרביה.

בשנים 1951–1959 כיהן חמדאן כחבר הכנסת מטעם מפלגת חקלאות ופיתוח. במהלך הכנסת השנייה הוא כיהן כחבר ועדת העבודה ובשלישית כחבר ועדת החינוך והתרבות.

לאחר מלחמת סיני קיבל חמדאן לאפוטרופסות ילדה שנמצאה בסיני ליד גופת אימה המתה, וכונתה "סיניה".

נחשב לאדם אמיד כלכלית ובעל רכוש רב. על פי מחקרו של הלל כהן עסק פארס חמדאן בהברחת בקר וייתכן כי המשיך בפעילות זו גם בתקופת פעילותו בכנסת. פארס חמדאן ומפלגתו תמכו בממשל הצבאי, כך למשל בשאילתה לשר הביטחון בשנת 1958 כינה השמעת סיסמאות בגנות הממשל הצבאי בהפגנת 1 במאי בנצרת כבגידה ותבע להילחם במשמיעי הסיסמאות .

## קישורים חיצוניים

* 
* מת פאר חמדאן, על המשמר, 30 בנובמבר 1966.
* בית חמדאן פארס בבאקה אל ג'רביה

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חקלאות ופיתוח
קטגוריה:ראשי מועצת באקה אל-גרבייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:ערבים בראשות רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
ויקטור ברינדץ'

**ויקטור ברינדץ**' (ברוסית: **Виктор Бриндатч**; נולד ב-10 במאי 1941) הוא אמן יהודי ממוצא רוסי, המתגורר ופועל כיום בישראל. חבר באגודת האמנים והפסלים של ישראל, ולשעבר חבר אגודת האמנים הפלסטיים בברית המועצות.

## רקע
ברינדץ' נולד בעיר חרקוב שבאוקראינה למשפחה יהודית. אימו הייתה ספרנית. לאחר סיום התיכון, עבד ויקטור במשרה זמנית כשרטט בתיאטרון. הוא סיים את לימודי האומנות בהארט-קולג' באודסה בסוף שנות ה-80 ולמד אצל הצייר הלאומי גוסיבקה. החלטתו לפסל קשורה רבות בידידותו עם יוליאן רוקוביטשניקוב, פסל משנות ה-80. בשנת 1983 יצר את פסלו הקטן, בשם "אביב" אשר מציג דמות של בחורה חיילת.

ב-1991 נולדה בתו השלישית קטרין (ורה) ברינדץ' מנישואיו עם אוקסנה.
בשנת 1993 עלה ארצה. לפני נסיעתו העניק עשרות מעבודותיו לבית יתומים בווסקריסנסקי ו-12 עבודות נוספות, למוזיאון יהודי במוסקבה.

## ההשפעות
עבודותיו שואבות הרבה מחיי היום יום והמנטליות הישראלית, מהפולקלור היהודי ומהמצב המשתנה בארץ. בציוריו הרבה מן הנושאים הפוליטיים האקטואליים, ובעבודותיו יש הרבה מדעותיו הפוליטיות האישיות.
עיקר סגנונו הוא ריאליסטי. בין יצירותיו תמונות המציגות מצבים ואירועים הקשורים ביהודים בארץ ובעולם: ציורי חגים וחוגגים, חיילים וקרבות, יהודי אירופה.

לימים הפכו אשתו ובתו להשראות הגדולות ביותר של עבודותיו, כאשר תמונות רבות מציגות את הבת, מילדותה ועד בגרותה, ובחלקן את האישה, או את שתי הבנות יחד.

## תערוכות

1985 – 1992: תערוכות שונות ברחבי ברית המועצות ומוסקבה.

1996: ״ברינדץ׳ ויקטור״, ברוקלין גלרי, ניו-יורק, סן-פרנסיקו.

1996: "גלריה של דוד המלך" במרכז התרבות בירושלים.

1999: "במעבדה" במרכז האומנות בתל אביב.

2004: "אלף בית" במרכז התרבות בירושלים.

2005: "גוונים יהודיים באמנות" - פסטיבל אמנות יהודית בירושלים.

2006: התערוכה הבינלאומית הראשונה בארגנטינה MIAD Venado Tuerto 2006.

2007: תערוכת ציוריו ב"בית התנ"ך".

2007: תערוכה במוזיאון "תלפיות".

2009-2014: ״אבני שנים-עשר שבטי ישראל״, המוזיאון היהודי באודסה ״מגדל שורשים״. אודסה, אוקראינה.

2014: ״אבני שנים-עשר שבטי ישראל״, בית רריך, אודסה, אוקראינה.

## קישורים חיצוניים
* 
* מידע על הצייר ועבודותיו

קטגוריה:פסלים יהודים רוסים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
אברהם עבאס

**אברהם עבאס** (1912 - 17 בספטמבר 1958) היה חבר הכנסת בכנסת השלישית מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון.

## ביוגרפיה

עבאס נולד בדמשק שבסוריה ולמד ב"בית הספר העברי" שהוקם על ידי גולים מארץ ישראל כמו יהודה בורלא ואברהם אלמליח בעת מלחמת העולם הראשונה. בצעירותו היה מייסדי תנועת "החלוץ" בסוריה. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ כפר גלעדי. בשנים 1931–1934 הוא פעל כשליח מטעם התנועה הציונית בסוריה ובלבנון והיה פעיל בארגון העלייה מארצות אלו.

בשובו לארץ ישראל היה עבאס פועל בניין, עד לשליחתו מחדש אל סוריה ולבנון בשנת 1941 לארגון ההעפלה. בשנת 1944 הוא נבחר מטעם התנועה לאחדות העבודה לאספת הנבחרים הרביעית וכיהן בה כחבר בוועד הלאומי. בשנת 1949 הוא נבחר לוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית והיה פעיל מטעמה בקרב עדות המזרח ובמעברות. בשנת 1951 נבחר עבאס להנהלת ברית הקהילות הספרדיות. היה ממייסדי כתב העת הספרדי שבט ועם.

בשנת 1955 נבחר עבאס לכנסת השלישית וכיהן בה עד לפטירתו במפתיע בשנת 1958, בגיל 46 בלבד. הוא היה חבר ועדת הפנים וועדת הכנסת. אברהם עבאס הראשון להאשים את הממשלה הישראלית באפליה כנגד עולי עדות המזרח. ב-1958, כשנה לפני אירועי ואדי סאליב, פרסם עבאס מסמך מפורט ורחב יריעה אשר עסק באי השוויון בין המזרחים לאשכנזים במדינה הצעירה. במסמך זה התייחס עבאס בין השאר למחנות העולים, החינוך ואף אי השוויון בשירות הצבאי. הוא נפטר לפני שהספיק להציג את דבריו בכנסת. המסמך תורגם לאנגלית על ידי המועצה הספרדית בירושלים, אשר קיוותה להפיץ את משנתו בקרב יהודי התפוצות.

עבאס נפטר ב-1958 ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק.

רחוב בתל אביב קרוי על שמו, אחת מנכדותיו היא הסופרת הילה עמית.

## לקריאה נוספת
***אברהם עבאס (ספר לזכרו)**, בהוצאת מפלגת אחדות העבודה פועלי ציון המרכז, 1958.

## קישורים חיצוניים
* 
* ח"כ אברהם עבאס  "מכאן ומשאם".

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים הרביעית
קטגוריה:חברי הוועד הלאומי
קטגוריה:פעילי ההעפלה
קטגוריה:ישראלים ילידי סוריה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי כנסת שמתו במהלך כהונתם
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1958
36 מבטים על הר פוג'י (הוקוסאי)

**36 מבטים על הר פוג'י** או **36 מראות של הר פוג'י** (ביפנית: 富嶽三十六景 - "פוּגַאקוּ סַאנְג'וּרוֹקֶּיי") היא סדרה של 46 הדפסי עץ גדולים בסגנון אוקיו-אה שהכין האמן היפני קצושיקה הוקוסאי, המתארים את הר פוג'י בעונות שונות של השנה, בתנאי מזג אוויר שונים, וממרחקים שונים. במקור נועדה היצירה לכלול 36 הדפסים, אולם 10 הדפסים נוספים נוספו לאחר שזכתה לפופולריות עם פרסומה הראשוני. ההדפסים נוצרו בין השנים 1826–1833.

הר פוג'י הוא נושא נפוץ באמנות היפנית עקב חשיבותו התרבותית והדתית ביפן. יצירה זו של הוקוסאי היא סדרת האוקיו-אה המפורסמת ביותר המתמקדת בהר פוג'י, אך היא לא היחידה. האמן היפני הירושיגה שהושפע מעבודותיו של הוקוסאי יצר גם הוא סדרה באותו שם של הדפסי עץ המתמקדים בהר פוג'י. הוקוסאי עצמו יצר מאוחר יותר סדרה נוספת של הדפסי עץ בשם "100 מבטים על הר פוג'י". 

ההדפס המפורסם ביותר בסדרה הוא "הגל הגדול בסמוך לקאנאגאווה", המתאר גל ענק המאיים להטביע 3 סירות דיג כאשר הר פוג'י נראה ברקע.

## ראו גם

* 36 מבטים על הר פוג'י (הירושיגה)

## קישורים חיצוניים

*אתר המתאר את ההדפסים
*ביוגרפיה של הוקוסאי ותיאור ההדפסים
*מאמר של ג'ים ברין המתאר את ההדפסים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קצושיקה הוקוסאי: הדפסים
קטגוריה:הדפסי עץ
קטגוריה:אוקיו-אה: יצירות
מחסן

[שמאל|ממוזער|250px|מחסן אוטומטי ב[מרכז הפצה. המדפים מסודרים כך שמערכת אוטומטית יודעת לאתר כל פריט ולאסוף מגוון פריטים במהלך אחד]]
[שמאל|ממוזער|250px|מחסן ב[פינלנד: משמאל למעבר, סחורה מסודרת על משטחי משא; מימין, משטחי משא מקובצים האחד על השני]]
[שמאל|ממוזער|250px|מחסן של חברת [דאגלס איירקראפט קומפני, 1942]]
**מחסן** הוא מבנה נפרד או חלק ממבנה אשר משמש להחזקה של סחורה, חמרי גלם וכדומה. וכן מבנה או חלק ממבנה המשמש להחזקה של חפצים שאין בהם צורך מיידי. נהוג להבחין בין מחסן סחורה למחסן ציוד. 

## מחסן סחורה
מחסנים משמשים גורמים מסחריים שונים, כמו יצרנים, יבואנים, יצואנים, סיטונאים, עסקי לוגיסטיקה ושליחויות, מכס, וכו' לאחסון סחורות. אחסון סחורות יכול להיות לטווחי זמן שונים, אך בגמר האחסון, סחורה שיצאה מהמחסן אינה חוזרת אליו.  

דוגמאות למחסנים בשימוש במפעלי ייצור:
* אחסון חומרי גלם.
* אחסון תוצרת בתהליך.
* אחסון תוצרת גמורה (בדרך כלל כאשר הביקוש למוצרים קטן מהתפוקה).

עבור יבואנים, סיטונאים, וקמעונאים משמש המחסן להחזקת סחורה שטרם נמכרה לחוליה הבאה בשרשרת האספקה, על מנת לאפשר גמישות בהספקה על פי מודלים של צריכה צפויה. כלומר, סחורה שהלקוחות צפויים להזמין לפני שבעל המחסן יספיק להזמין את הסחורה מהספק שלו.

מחסנים מסחריים נמצאים בבניינים גדולים באזורי תעשייה. הם מצוידים ברציפי העמסה למשאיות (או לעיתים לספינות); ולעיתים הסחורה מועמסת ישירות לנמל תעופה, נמל ימי או תחנת רכבת. לעיתים קרובות יש גם עגורנים ומלגזות המסייעות בשינוע הסחורה, שעל-פי תקני ISO מצויה על משטחי משא. בשל מורכבות ניהול מחסנים, הם דורשים לעיתים שימוש במערכת ניהול מחסן ממוחשבת. במחסנים כאלו יש לעיתים מערכת אחסון אוטומטית  המאפשרת אחסון וליקוט של הפריטים באמצעות מערכת רובוטית.

בהתאם לסוג הסחורה או החומרים המאוחסנים בהם, מחסנים שונים נדרשים לעמוד בדרישות שונות, כגון בקרת טמפרטורה, בקרת לחות, איטום למניעת כניסה או בריחה של גזים שונים, ועוד.

## מחסן ציוד
מחסני ציוד מיועדים בדרך כלל לכלי עבודה שהשימוש בהם אינו רצוף, ובגמר השימוש הם מוחזרים למחסן עד לשימוש הבא. מחסני ציוד משמשים כמעט בכל תחום פעילות אנושי - בתעשייה, במשרדים, במבני ציבור ובבתי מגורים.

## אחסון לטווח ארוך
סוג נוסף של מחסנים הן יחידות אחסון לטווח ארוך  המופעלות על ידי גופים מסחריים. מחסנים אלה יכולים להיות תאים גדולים בארון, חדרים במבנה או אף מתחם של מכולות. היחידות מושכרות על ידי המשתמשים בהן, ועומדות לרשותם בכל עת. יחידות אלו מאפשרות אחסון של חפצים גדולים ורבים כגון ריהוט, כלי רכב קטנים ועוד. פעמים רבות משמשות יחידות אלו לאחסון של תכולת דירה עקב מעבר זמני.

## ראו גם
* מחסן ערובה
* אסם
* מרכז הפצה
* ממגורה
* מזווה

## קישורים חיצוניים

* 
*  

קטגוריה:מסחר
קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:לוגיסטיקה
קטגוריה:אחסון
לינדזי דאנקן

**לינדזי דאנקן** (באנגלית: **Lindsay Duncan**; נולדה ב-7 בנובמבר 1950 באדינבורו) היא שחקנית סקוטית זוכת פרס טוני.

## ביוגרפיה
דאנקן למדה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת לונדון.

## קריירה
במהלך לימודיה השתתפה בכמה מחזות בתיאטראות קטנים, ומאוחר יותר, במהלך שנות ה-80, הופיעה גם במספר סדרות טלוויזיה. מאוחר יותר גילמה את דמותה של המרקיזה דה מרטיי במחזה "יחסים מסוכנים" בהפקת רויאל שייקספיר קומפני, לצדו של אלן ריקמן. המחזה הוצג בסטרטפורד אפון אייבון, בלונדון ובניו יורק.

בשנות ה-90 המשיכה דאנקן להופיע במקביל בסדרות טלוויזיה, בקולנוע ועל בימות התיאטרון. בין היתר, השתתפה בסרט "זקוף ת'אוזן" (1987), בגרסה הטלוויזיונית של "אוליבר טוויסט", בסרט הקולנוע "מנספילד פארק" (בו גילמה תפקיד כפול) ובגרסה הקולנועית של "חלום ליל קיץ".

בשנת 2002 זכתה דאנקן בפרס טוני בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, על תפקידה במחזה "Private Lives", מאת נואל קאוורד.

בין 2005 ל-2007 גילמה את דמותה של סרוויליה קפיאוניס בסדרת הטלוויזיה "רומא".

בשנת 2009 שיחקה דאנקן לצד דייוויד טננט בתפקיד **אדלייד ברוק** בפרק "מי המאדים" של סדרת המדע בדיוני הבריטית המצליחה "דוקטור הו".

מלבד פרס הטוני, זכתה דאנקן גם בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של קטלוניה בסיג'ס ב-1990 על משחקה ב-"The Reflecting Skin", ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע של ברטיסלאבה ב-2004 על משחקה ב-"AfterLife". כן הייתה מועמדת שלוש פעמים לקבלת פרס באפט"א.

בשנת 2013 גילמה את תפקיד אימו של טים בסרט "כל הזמן שבעולם" ושיחקה בסרט הדרמה הבריטי-צרפתי "סוף שבוע בפריז".

בשנת 2014 שיחקה בסרט הקומדיה השחורה "בירדמן" שביים אלחנדרו גונסלס איניאריטו וזכה פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, בכיכובו של מייקל קיטון.

בשנת 2016 שיחקה בסרט "אליס מבעד למראה" בהפקתו של טים ברטון, ובכיכובם של ג'וני דפ ואן האת'וויי.

בשנת 2017 גילמה את אוולין אדלר בסרט "חיבור פשוט", בבימויו של מארק ווב. שיחקה גם בעונתה השלישית של סדרת המתח של HBO "הנותרים", בדמותה של גרייס.

בשנת 2019 שיחקה בדרמה "לב שקט", שביים רוג'ר מיטשל (בין סרטיו נוטינג היל, אין סוף לאהבה), לצידן של סוזן סרנדון וקייט וינסלט.

ב-2020 שיחקה בסרט "הבית באיטליה" לצדו של ליאם ניסן.

בשנת 2021 שיחקה בסרט האימה הבריטי "A Banquet".

בשנת 2023 ביצעה הופעת אורח בעונתה השלישית של הסדרה "תוכנית הבוקר" מבית אפל TV פלוס בדמותה של מרת'ה אליסון וב-2025 שבה גם לתפקיד אורח בעונה הרביעית. 

בינואר 2025 לוהקה לתפקיד בסרט "The Entertainment System Is Down" של הבמאי השוודי רובן אוסטלונד. באותה שנה שיחקה בתור דוריס פנינגטון במיני-סדרה "מותו של באני מונרו" בערוץ Sky Atlantic המבוססת על הרומן באותו שם מאת ניק קייב שפורסם ב-2009. 

## חיים אישיים
בשנת 2009 הוענק לדאנקן תואר CBE (מפקדת במסדר האימפריה הבריטית).

דאנקן נשואה לשחקן הילטון מקריי. לזוג בן אחד.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה סקוטיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון סקוטיות
קטגוריה:מדבבות סקוטיות
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקניות
קטגוריה:גבירות מפקדות במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:חברי הלהקה השייקספירית המלכותית
קטגוריה:חברי התיאטרון המלכותי הלאומי
קטגוריה:אישים זוכי פרס דרמה דסק
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1950
מרדכי ביבי

**מרדכי ביבי** (1 ביולי 1922 – 5 בפברואר 2023) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון והמערך.

## ביוגרפיה
ביבי נולד בשנת 1922 בבגדאד שבעיראק. בסיום לימודיו התיכוניים היה ממייסדי המחתרת הציונית בעיראק, בראשה עמד בשנים 1942–1945. בשנה האחרונה להיותו בתפקיד, עד עלייתו שלו ארצה, עמד מטעם המוסד לעלייה ב' בראש ועדת העלייה מעיראק. בישראל המשיך בפעילותו ולאחר קום המדינה היה ממארגני עליית יהודי עיראק במבצע עזרא ונחמיה.

ביבי למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין. בין השנים 1953–1959 עבד במשרד הביטחון.

בשנת 1959 נבחר לכנסת הרביעית מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון. היה חבר הוועדה למינוי קאדים בכנסת החמישית ובמהלך הכנסת השביעית היה חבר הוועדה לבחירת שופטים ושימש סגן יושב ראש הכנסת. עם האיחוד בין מפלגתו למפא"י, היה לחבר המערך ומפלגת העבודה. לקראת הבחירות לכנסת השמינית הודיע ביבי שלא יתמודד שוב על מקום בכנסת, על אף שפעילים מקרב עדות המזרח במפלגה דרשו את הצבתו במקום ריאלי.

ביבי היה מארגן המחלקה לעדות המזרח במפלגתו והרבה לדבר על הקיפוח של בני עדות המזרח, וטען שמפא"י משאירה את בני עדות המזרח במצב נחשל. כן פעל להעלאת זכר הפעולות של המחתרת היהודית בעיראק. ביבי גם תמך במדיניות ההתנחלות של הממשלה. בשנת 1973 ניסה ללא הצלחה לקדם את הקמת ועדת המדע והטכנולוגיה.

לאחר פרישתו מהכנסת המשיך ביבי להיות פעיל במפלגתו, ובין השאר היה חבר ועדת החוקה של המפלגה ונציג לקונגרס הציוני. כן שימש בורר במוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי.

ב-1991 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן.

ביבי נפטר ב-5 בפברואר 2023, בגיל 100 והובא למנוחות בבית העלמין מנוחת עולם בנתניה. נכדתו היא הזמרת והשחקנית ענבל ביבי.

## מפרסומיו
* **מ-4 כנפות הנהריים** (1983)
* **המחתרת הציונית-חלוצית בעיראק** (1988)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:עובדי משרד הביטחון
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:פעילים ציונים בעיראק
קטגוריה:יקירי רמת גן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:נציגי הכנסת בוועדה לבחירת שופטים
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השביעית
קטגוריה:ישראלים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מנוחת עולם (נתניה)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
חליל-סלים ג'בארה

**ח'ליל-סלים ג'בארה** (בערבית: **خليل سليم جبارة**; 1913–1999) היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון בכנסת החמישית.

## ביוגרפיה
ג'בארה נולד בשנת 1913 בטייבה ולמד בקולג' הערבי בירושלים.

בשנים 1932–1948 עבד ג'בארה במחלקת המדידות של ממשלת המנדט הבריטי. לאחר קום המדינה החזיק בתפקידים ציבוריים שונים, בהם מנהל אגף מס הכנסה במשולש (1951–1955) ומנהל סניף קופת חולים בטייבה (1955–1958).

היה פעיל במחלקה הערבית של מפלגת "אחדות העבודה - פועלי ציון", מטעמה התמודד לכנסת. לאחר התפטרותו של יצחק בן-אהרן, בשנת 1964, נכנס ל ופעל בוועדת השירותים הציבוריים.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:טייבה: חברי הכנסת
קטגוריה:חברי הכנסת: פקידים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
לס קלייפול

**לסלי אדוארד "לס" קלייפול** (נולד ב-29 בספטמבר 1963) הוא מוזיקאי, זמר, בסיסט, מלחין וסופר, המוכר כבסיסט וסולן להקת הרוק אלטרנטיבי פריימוס. סגנון הנגינה של קלייפול על גיטרת הבס משלב טאפינג, פריטת פלמנקו וסלאפינג.

## ביוגרפיה
### שנותיו המוקדמות
קלייפול נולד בעיר ריצ'מונד שבקליפורניה וגדל בעיר אל סוברנטה שבקליפורניה, למשפחת מכונאי רכב. קלייפול החל לנגן על גיטרת בס בגיל צעיר ובין השפעותיו המוזיקליות ניתן למצוא את לארי גראהם, טוני לוין, רוג'ר ווטרס, גדי לי, פול מקרטני, גיזר באטלר, בוטסי קולינס, סטנלי קלארק, ג'ון פול ג'ונס ואחרים.

הוא למד בבית הספר התיכון דה אנזה, שם הכיר את חברו קירק האמט, שמאוחר יותר הצטרף כגיטריסט להקת ההבי מטאל מטאליקה. במשך מספר שנים לפני הקמת להקתו פריימוס, עבד קלייפול בתור נגר.

בשנת 1986, לאחר מותו של בסיסט מטאליקה קליף ברטון, הפציר האמט בקלייפול שייבחן לתפקיד הבסיסט של מטאליקה. סולנה של מטאליקה ג'יימס הטפילד, ציין שקלייפול לא התקבל מאחר שהיה "טוב מדי" ושהוא "צריך לעשות משהו משלו". לאחר מעשה, קלייפול סיפר שלא היה מודע להיקף ההצלחה והפרסום של מטאליקה ושנבחן על אף היכרותו המעטה עם ז'אנר ההאבי מטאל ומעצם חברותו עם האמט ושכנראה, לא היה מתאים לסגנון הלהקה בכל אופן.

### פריימוס
פריימוס החלה את דרכה בשם Primate באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, עם קלייפול כבסיסט, טוד האת' כגיטריסט ומתופפים שונים, ביניהם ג'יי ליין. בשנת 1989, ליין והאת' עזבו את הלהקה ובמקומם צירף קלייפול את הגיטריסט לארי לאלונד והמתופף טים אלכסנדר.

קלייפול נחשב לדמות המובילה בלהקה והכוח המניע מאחורי הסגנון המוזיקלי שלה, המשלב פאנק יחד עם סגנונות אחרים. קלייפול הוא היחיד מבין חברי הלהקה עם רקע במוזיקת פאנק. בגלל השפעתו הרבה על סגנון הלהקה, פריימוס לעיתים רבות מתוארת בתור להקת "ת'ראש-פאנק" או פאנק-מטאל.

משנת 1989 ועד שנת 2000, פריימוס הייתה אחת הלהקות הפחות שגרתיות שזכו לקבל זמן אוויר בזרם המיינסטרים, בין היתר בהופעתם בפסטיבל לולהפלוזה בשנת 1993, השתתפותם בתוכניות הלייט נייט של דייוויד לטרמן וקונאן או'בריאן בשנת 1995 ובנוסף השתתפותם בפסטיבל וודסטוק 94'. בשנת 1996, עזב אלכסנדר את הלהקה והוחלף בבריאן "בריין" מנטייה (לימים מתופף גאנז נ' רוזס).

בשנת 1997, התבקשה הלהקה לכתוב את שיר הנושא של סדרת האנימציה סאות' פארק. בשנת 2000, חדלה הלהקה מפעילותה.

באמצע שנת 2003, שבה הלהקה לפעילות וקלייפול התאחד עם אלכסנדר וללונד. בשנת 2010, עזב אלכסנדר את הלהקה בשנית והוחלף בג'יי ליין, שניגן עם הלהקה עד עזיבתו בשנת 1989.

בשנת 2013, עזב ליין את הלהקה בשנית והוא הוחלף באלכסנדר גם בפעם זו.

## חייו האישיים
קלייפול מתגורר בקרבת העיירה אוקסידנטל שבמחוז סונומה שבקליפורניה, יחד עם אשתו ושני ילדיו. קלייפול מקליט את מרבית המוזיקה שלו בביתו. הוא ידוע בהומור ההזוי שלו ובאישיותו יוצאת הדופן.

קלייפול הוא דייג מושבע ואף הופיע בתור אורח בתוכנית הטלוויזיה *Fly Fishing the World*.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בסיסטים אמריקאים
קטגוריה:רב-נגנים
קטגוריה:זמרי מטאל אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס

**אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס** (באנגלית: **University of California, Davis**; בראשי תיבות: **UC Davis,** בקיצור: **UCD** או רק **Davis**) הוא אחד מעשרת הקמפוסים של אוניברסיטת קליפורניה, השוכן בדייוויס, עיר אמריקנית חקלאית-למחצה בצפונה של מדינת קליפורניה, לצד הכביש המהיר בין הערים סן פרנסיסקו לסקרמנטו.

ב-1905 נוסדה כחווה ללימודי מקצועות החקלאות של אוניברסיטת המדינה של קליפורניה  (CSU). ב-1959 הפכה לקמפוס עצמאי מהאוניברסיטה, בהתאם ל שייצר נשיא האוניברסיטה לשעבר קלארק קר.

האוניברסיטה כיום נמנית עם עשר האוניברסיטאות הציבוריות המובילות בארצות הברית, ולכן נחשבת מקבילה ברמתה לאוניברסיטאות הפרטיות של ליגת הקיסוס.

האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21, בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט (APRU), באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU) ובאיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA).

## מבנה אקדמי
האוניברסיטה כוללת כיום את כל תחומי הלימוד האקדמיים: מדעי החברה והרוח, אמנות, מדעי הטבע, הנדסה, חקלאות ומדעי הסביבה, מנהל עסקים, משפטים ובית ספר לרפואה. תחומי לימוד ומחקר ייחודיים (יחסית) לדייוויס הם וטרינריה (בית הספר היחיד בקליפורניה) וייננות. למחלקה לייננות מיוחס חלק גדול מההתקדמות בענף היין בקליפורניה.

### קולג'ים ובתי ספר לתארים מתקדמים ומקצועיים
*  (1959)
* הקולג' לחקלאות ולמדעי הסביבה
* הקולג' למדעי הביולוגיה
* הקולג' להנדסה
* בית הספר לתארים מתקדמים
*  (1948)
*  (1965)
*  (1966)
*  (1981)
*  (2002)
*  ע"ש בטי איירין מור (2009)

## קמפוס
האוניברסיטה נמצאת בקמפוס רחב ידיים ששטחו כ-22 קמ"ר, ובו מדשאות רבות, מזרקות, פסלים וגן בוטני (ארבורטום) המכיל למעלה מ-4,000 מיני צמחים. אמצעי תחבורה נפוץ בקמפוס ובעיר הסמוכה הוא אופניים. ישנם שבילי אופניים רבים המופרדים מהכבישים ואף רמזורים מיוחדים לאופניים. נבחרת הרכיבה של האוניברסיטה זכתה באליפות הליגה הלאומית של האוניברסיטאות בארצות הברית בשנים 1996, 2001 ו-2006.

## סגל ומחקר
באוניברסיטה כ-2,000 חברי סגל, בהם שמונה עשר חברים באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (NAS), שישה חברים ב (NAE), שני חתני פרס נובל, שלושה חתני פרס פוליצר, חתן מדליית פילדס במתמטיקה, שלושה עמיתי מקארתור, זוכה אחד במדליית החירות הנשיאותית ואחד במדליה הלאומית למדעים. ספורטאים מדייוויס זכו בסך הכול ב-10 מדליות אולימפיות. תקציב המחקר של האוניברסיטה, כ-450 מיליון דולר בשנה, הוא ה-14 בגודלו בארצות הברית.

## דירוגים
### דירוגים בין-לאומיים
* דירוג שאנגחאי - מקום 101–150 (2023)
* דירוג Times Higher Education - מקום 59 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 118= (2024)

### דירוג אזורי - ארצות הברית
לפי דירוג ה-U.S. News & World Report לשנת 2024, דייוויס מדורגת במקום ה-28 בארצות הברית בלימודים לתואר ראשון (ובמקום וה-6 בין האוניברסיטאות הציבוריות).

## בוגרים ידועים
בין בוגריה של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס:

* לונדון בריד - פוליטיקאית, ראש עיריית סן פרנסיסקו
* דייב לובסאק - פוליטיקאי
* ג'ימי פאנטה - פוליטיקאי
* קארן ג'וי פאולר - סופרת
* טרייסי קולדוול דייסון - אסטרונאוטית וכימאית

## קישורים חיצוניים

* 

* עיתון סטודנטים עצמאי The California Aggie

## הערות שוליים

*
דייוויס
קליפורניה בדייוויס
קליפורניה בדייוויס
קליפורניה בדייוויס
קליפורניה בדייוויס
רושם ראשוני

**רושם ראשוני** הוא הרושם המתקבל על אדם בזמן הנע בין מספר אלפיות השנייה למספר דקות, במפגש ראשון עם אנשים אחרים. הרושם הראשוני הוא אחד המרכיבים המכריעים בקביעת התפיסה הכללית על אותו אדם. בזמן קצר זה נקבעת הדעה הכללית על האדם ובפרט דעה על המראה, שפת גוף, ריח גוף, צורת לבוש, התבטאות, מבטא וכדומה.

בכל פגישה חדשה בין אנשים נוצר רושם ראשוני כלשהו, וקשה מאוד לשנותו לחיוב או לשלילה. "אין הזדמנות שנייה ליצור רושם ראשוני", מה שהופך את הרושם הראשוני לחשוב מאוד ביחסים העתידיים בין אותם אנשים.

## חלקים בגוף אליהם מופנה הרושם הראשוני
בשביל הרושם הראשוני לגבי ידידות מבט שני המינים פונה לכיוון ירכיים וכפות רגליים בעוד שבמקרה התעניינות בזוגיות בשני המינים המבט פונה לכיוון ראש, בית החזה ומותניים (גברים מביטים לכיוון החזה ונשים - לכיוון הראש והחזה). פנויים לזוגיות מתמקדים יותר בגוף מאשר בפנים ונשים מביטות בממוצע יותר זמן במי שהן באות להכיר מגברים.

## רושם ראשוני במקום עבודה

רושם ראשוני מתחיל מקורות החיים של העובד וממשיך בראיון העבודה שהוא בעצם מעין "פגישה עיוורת" בין המראיין למרואיין. אדם המגיע לראיון עבודה חווה רגשות של התרגשות, אי-נוחות ומתח במידה כלשהי. כל הרגשות הללו יכולים לפגום ברושם הראשוני שהוא מעוניין ליצור. "כימיה" חיובית עם המראיין עוזרת ביצירת רושם טוב. במקרים מסוימים הרושם הראשוני מושפע מסטריאוטיפים ומדעות קדומות של המראיין בהתבסס על המראה הראשון של המרואיין.

גורמים היכולים להשפיע לחיוב או לשלילה על הרושם הראשוני הם:
* "אפקט ההילה"
* אפקט הדמיון – עד כמה המרואיין דומה למראיין

## לקריאה נוספת
* אן דמאראיס, וואלרי וייט, "רושם ראשוני: כיצד רואים אותנו אנשים אחרים", הוצאת מודן, 2005.

## קישורים חיצוניים

* במבחן הזה אין מועד ב' - כיצד יוצרים רושם ראשוני חיובי?, באתר "בטיפולנט", 31 ביולי 2008
* ירדן נוי, איך יוצרים רושם ראשוני, 12 בינואר 2012, פורסם ב"סטטוס"
* 
* איילת פדה, כיצד ליצור רושם ראשוני ממיס, באתר "אסימון", 17 ביולי 2007

## הערות שוליים

קטגוריה:מיון עובדים
קטגוריה:גיוס והשמה בעבודה
קטגוריה:סוציולוגיה ארגונית
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:קשרים בין-אישיים
אנשי המזימות

**אנשי המזימות** (באנגלית: **Matchstick Men**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2003 בבימויו של רידלי סקוט, המבוסס על ספר באותו שם מאת אריק גארסיה.

## עלילה
רוי ולר (ניקולס קייג') הוא נוכל מקצועי מלוס אנגלס, הלוקה בהפרעה טורדנית-כפייתית. בין מזימותיו, עם שותפו לפשע פרנק מרסר (סם רוקוול), הוא עוסק בזיוף כרטיסי לוטו, מוכר מסנני מים במחיר מופקע וכיו״ב. לאחר שרוי עובר הפרעת פאניקה, פרנק מייעץ לו לראות פסיכיאטר, ד"ר האריס קליין (ברוס אלטמן).

הפסיכיאטר מצייד את רוי בתרופות ומתחיל איתו אנליזה, במהלכה נזכר רוי באשתו לשעבר, הת'ר (מלורה ולטרס), ממנה התגרש כשהייתה בהריון. הפסיכיאטר מודיע לרוי שיצר עבורו קשר עם הת'ר, ומצא שיש לרוי ילדה בת 14, אנג'לה (אליסון לוהמן). רוי ואנג'לה נפגשים, ואנרגיית נעוריה ממריצה אותו. רוי מסכים לעבוד עם פרנק בהונאה לטווח ארוך: היעד שלהם הוא צ'אק פרשט (ברוס מקגיל), איש עסקים יהיר שהצמד מחליט להונות.

## קישורים חיצוניים

**ביקורות**
* 
* 

קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פשע

קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת הנס צימר
קטגוריה:סרטי העוסקים במעשי שוד
קטגוריה:סרטים על תסמונת טורט
קטגוריה:סרטים המבוססים על רומנים אמריקאים
מיכאיל שמבדל

**מיכאיל אברמוביץ' שַׁמְבַּדָל** (ברוסית: **Михаил Абрамович Шамбадал**, שמו היהודי: **פסח מנדל שמבדל**; 6 באוגוסט 1891, הומל, בלארוס, האימפריה הרוסית – 27 באפריל 1964, מוסקבה) היה סופר, משורר, מתרגם ועיתונאי יהודי-סובייטי בשפות רוסית ויידיש.

## ביוגרפיה
שמבדל מוכר במיוחד הודות לתרגומיו לרוסית מהקלאסיקה היידית. תרגומיו מתפרסמים עד ימינו ומשמשים להעלאת מחזות וסיפורים של שלום עליכם על במות התיאטראות ברוסיה. בזכותו נחשפה הספרות ביידיש, ובפרט כתבי שלום עליכם, לציבורים רחבים בברית המועצות ובעולם. הוא פעל לתחיית תרבות היידיש, בספרות ובתיאטרון, אל מול הדיכוי הסטליניסטי.

החל משנת 1911 פרסם סיפורים סאטיריים בעיתונים בווילנה ובמוסקבה תחת שם העט **מיכאיל קמצ'דל**. אחרי שנת 1926 עבד ברדיו רוסיה. בעת מלחמת העולם השנייה (בין אוקטובר 1941 לנובמבר 1943) פונה שמבדל לצ'יסטופול ברפובליקה האוטונומית הטטרית, שם עבד בתחנת הרדיו המקומית. בתקופה זו פרסם בעיתונים כ-400 פיליטונים בחרוזים, על ענייני דיומא.

הוא התפרסם במיוחד בתרגומיו לרוסית משפות שונות – פולנית, בלארוסית, אוקראינית, מארי, עברית ובמיוחד מיידיש – מכתבי שלום עליכם, משירי פרץ מרקיש, דוד ברגלסון, מהרש סמולר ואחרים.

אחרי מלחמת העולם השנייה עבד בוועד היהודי האנטי-פשיסטי ובעיתונים היידיים "אייניקייט" ו"דער אמת".

לאחר שיא דיכויהּ של תרבות היידיש בברית המועצות בין שנים 1948–1953, תרמו תרגומיו הקלסיים של שמבדל לחידוש הפצתה בציבור היהודי והלא-יהודי בברית המועצות.

## קישורים חיצוניים
* על תרגומיו את שלום עליכם - ריאיון של לידיה סטאריקובה עם בתו, איזבלה, פורסם ב-4 בפברואר 2012 

קטגוריה:הוועד היהודי האנטי-פשיסטי
קטגוריה:מתרגמים יהודים
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:עיתונאים כותבי יידיש
קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:עיתונאים רוסים
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:מתרגמים לרוסית
קטגוריה:מתרגמים מיידיש
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1891
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1891
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1964
ג'ואל אוסטין

**ג׳ואל סקוט היילי אוסטין** (**Joel Scott Hayley Osteen**, נולד ב-1963) הוא הכומר הראשי של כנסיית לייקווד ביוסטון ונחשב בין הכמרים הפופולריים והמוכרים ביותר בארצות הברית.

אוסטין נולד ביוסטון בשנת 1963 לכומר ג'ון אוסטין, שהנהיג את הכנסייה לפניו. הוא אחד משישה ילדים. אביו עזב את הכנסייה הבפטיסטית על מנת לייסד את כנסיית לייקווד ב-1959. בזמנו של אביו מנתה הכנסייה 6,000 חברים ודרשותיו אף שודרו בערוץ מקומי עד מותו ב-1999. לאחר מות אביו לקח אוסטין על עצמו את הנהגת הכנסייה, וזאת למרות שרק פעם בודדת ניסה את כוחו בהטפה מעל הדוכן.

תחת הנהגתו של אוסטין צמחה הכנסייה לכדי מגה-כנסייה מהגדולות במדינה וארגון מאוד רווחי מבחינה כלכלית. בדרשותיו השבועיות נוכחים מעל 52 אלף איש, במחזורים של 16 אלף כל פעם. דרשותיו השבועיות המשודרות נצפות על ידי יותר מ-7 מיליון אנשים בארצות הברית ומעל 20 מיליון ברחבי העולם.

אוסטין פרסם מספר ספרים רבי מכר ונמנה ברשימת "עשרת האנשים המעניינים ביותר של שנת 2006" שפרסמה ברברה וולטרס.

## משנתו הדתית
אוסטין מתמקד בדרשותיו בהיותו של האל "מיטיב", וממעט בציטוט כתבי הקודש, בדיון בנושא החטא ובדרישותיו של האל מברואיו. למרות שהמסר של אוסטין הוא מסר נוצרי מובהק, סמל הצלב איננו חלק מהתפאורה בדרשותיו, ותחתיו מופיעה מפת העולם.

אוסטין מגדיר עצמו כמדריך סגנון חיים ומכיר בכך שאחרים מוכשרים ממנו בציטוט מכתבי הקודש. דרשותיו סובבות סביב הפיתוח האישי בסגנון "קואצ'ינג" לאור הנחות היסוד של הנצרות.

## ביקורת
לאחר הופעתו ב-2005 בתוכנית של לארי קינג ספג אוסטין מטחי ביקורת מהממסד האוונגליסטי על תשובות לא החלטיות שנשאל על האמונה הנוצרית המקובלת, אמונה שאך ורק דרך ישו יכול האדם להגיע למלכות השמיים לאחר מותו. בשנת 2006 התארח אוסטין שוב בתוכניתו של קינג והפעם הביע עמדה נוצרית מובהקת יותר בדבר הקשר הרצוי בין המאמין לבין ישו.

בשנת 2007 עימת כריס ולאס מרשת פוקס את אוסטין עם הביקורת על שאינו מצטט מספיק מכתבי הקודש ועל שאינו דן בנושא החטא.

כן נמתחה על אוסטין במהלך השנים ביקורת על שהוא חסר השכלה פורמלית בלימודי דת.

בשנת 2017, אוסטין ספג ביקורת תקשורתית רבה על כך שהיסס לפתוח את כנסיית הענק שלו לנפגעי סופת הארווי בעת שמרביתם היו מחוסרי כל והזדקקו נואשות למקום לינה. דובר הכנסייה דונלד אילוף טען ש"המקום אינו נגיש כלל לציבור בגלל הצפות מים". טענה זו עוררה זעם לאור תמונות וסרטונים בהם נראה שהאזור כלל לא ניזוק מהסופה ושהגישה למבנה פנויה. כעבור מספר ימים נפתחו לבסוף שערי הכנסייה, ואוסטין הסביר כי המתין לרגע המתאים לעשות זאת מפני שחסרו לו אנשי צוות שיעזרו בקליטת הנפגעים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:כמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
מצודת גורי

שמאל|ממוזער|250px|מצודת גורי
**מצודת גורי** (בגאורגית: **გორის ციხე**, גוֹריס ציחֶה) היא מצודה שהוקמה בימי הביניים בכארתלי, גאורגיה. המצודה הוקמה על גבעה תלולה וסלעית במרכז העיר גורי. 

השם **גוריס ציחה** הופיע לראשונה ברשומות במאה ה-13, אולם עדויות ארכאולוגיות מוכיחות כי שטח המצודה היה מבוצר עוד במאות האחרונות לפני הספירה. המצודה חלשה על נתיבים אסטרטגיים בעלי חשיבות כלכלית ושכן בה חיל מצב גדול.

במאה ה-16 כבשו העות'מאנים את המצודה במטרה להתקדם לכיוון טביליסי, ולאחר מכן החליפה ידיים בזה אחר זה: העות'מאנים, הגאורגים והפרסים. שרידי המצודה כיום עוצבו ובוצרו על ידי המלכים רוסטום, מלך כארתלי בשנות ה-30 של המאה ה-16 וארקלה השני בשנת 1774.

לאחר כיבוש עיר בידי האימפריה הרוסית בשנת 1801. הוצב במצודה גדוד רמנים (grenadier) רוסי כחיל מצב, אבל חשיבותה הלכה ופחתה. כך תוארה המצודה באנציקלופדיה מהמאה ה-19:

מצודת גורי ניזוקה קשות בזמן רעידת האדמה בגורי שהתרחשה בפברואר 1920. המבנה שנשתמר בצורה הטובה ביותר הוא המבנה שנקרא "צחרָה-קָרַה" ("בעל תשעת השערים", המצוי המערב המצודה וסמוך לחומות המשלימות ממזרח וממערב.

## גלריית תמונות


תמונה:Gori fortress, c 1642.jpg|מצודת גורי בסביבות 1642
תמונה:Gori 1886.jpg|גורי ומצודת גורי, 1886
תמונה:Gori Fortress and Market.jpg|השוק של גורי ומצודת גורי


תמונה:Gori Fortress 2018.jpg|חומות מצודת גורי
תמונה:מצודת גורי 4582.jpg|מצודת גורי במעלה ההר
תמונה:გორის ციხის შესასვლელი.jpg|מצודת גורי, מראה מבפנים


## קישורים חיצוניים

* מצודת גורי, באתר הרשמי, 

גורי
קטגוריה:כארתלי
קטגוריה:גורי (עיר)
צוק

[שמאל|ממוזער|270px|צוקים ב[נורווגיה]]
בגאוגרפיה וגאולוגיה **צוּק** הוא בליטת סלע אנכית או כמעט אנכית. צוקים מקוטלגים כתצורות קרקע ארוזיות בגלל דרך היווצרותן. הצוקים נפוצים באזורי חוף, הרים, מדרונות הרים ולאורך נהרות. צוקים נוצרים בדרך כלל מסלע שעמיד בפני בליה ופגעי מזג האוויר. סלעי משקע נוטים ליצור אבן חול, אבן גיר, קירטון, ודולומיט. סלעי יסוד, כגון גרניט ובזלת, נוטים ליצור צוקים.

מדרון (Escarpment) הוא סוג של צוק הנוצר על ידי העתק או מפולת קרקע.

בסיסם של רוב הצוקים הוא בצורת שיפוע המכוסה בחלוקי אבן. באזורי אקלים צחיח או מתחת לצוקים גבוהים מדובר בערימה חשופה של סלעים שהתדרדרו. באזורים שבהם הלחות גבוהה יותר ייתכן ששכבת אדמה תכסה את האבנים.

בצוקים רבים יש גם מפלי מים או מקלטי סלע. במקרים מסוימים הצוק הולך וקטן לקראת סוף הרכס.

מכיוון שהצוק לא בהכרח אנכי באופן מלא, ניתן לתת כמה תשובות לשאלה אם מדרון מסוים הוא צוק או לא, כמו גם לשאלה איזה חלק משיפוע הקרקע נחשב לצוק (לדוגמה: כאשר נתון מצב שבו יש קיר סלע אנכי במלואו מעל שיפוע תלול, ניתן לספור רק את קיר הסלע או את שני החלקים). דבר זה מסבך את הכנתן של רשימות צוקים.

לפי כמה מקורות הצוק הגבוה ביותר בעולם, שגובהו 1,340 מטרים, הוא הצד המזרחי של מגדלי טראנגו בקארקוראם שבצפון פקיסטן (טענה זו מסתמכת על הגדרה מחמירה של המושג צוק, מכיוון שתצורת הקרקע הזאת היא כמעט אנכית). אם מקלים בהגדרת המושג צוק, הגובה הכולל הוא מעל 1,600 מטרים. הצוק הימי הגבוה ביותר (1,010 מטרים) שוכן בכפר קאלאופאפה בהוואי (טענה זו מסתמכת על הגדרה מקילה של המושג צוק, מכיוון שהזווית של הקרקע באזור זה היא 60 מעלות).

כאשר מדובר בקטע שהוא אך ורק אנכי, הר ת'ור באי באפין שבקנדה הוא הצוק הגבוה ביותר (1,370 מטרים).

## גלריה

קובץ:Ireland cliffs of moher2.jpg|צוקי מוהר באירלנד
קובץ:Hendaye Jumeaux.jpg|צוקים לחופי צרפת
קובץ:TalusConesIsfjorden.jpg|צוק בסבאלברד
קובץ:Kiwanda Cliffs (8400287913).jpg|צוקים באורגון
קובץ:131221 Sandanbeki Shirahama Wakayama pref Japan01bs5.jpg|צוקים בוקאיאמה שביפן


## ראו גם
* סטאק

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צורות נוף
ליאור שמבדל

**ליאור שָׁמְבָּדַל** (נולד ב-14 במאי 1950) הוא מנצח ומלחין ישראלי.

## חייו
ליאור שמבדל למד בתל אביב נגינה בויולה ובטרומבון, וכן קומפוזיציה וניצוח. היה תלמידו של קרל מלס באוניברסיטת מוצרטיאום שבזלצבורג ולאחר מכן למד ניצוח בווינה אצל המנצחים הנס סווארובסקי, איגור מרקביץ', קרלו מריה ג'וליני, סרג'יו צ'ליבידאקה ופרנקו פרארה. הוא השתלם במוזיקה אלקטרונית בווינה עם דיטריך קאופמן ופרידריך צ'רך. בפריז למד קומפוזיציה אצל סרג'יו נטרא, אחר כך אצל אנרי דיטייה ובאקס-אן-פרובאנס אצל ויטולד לוטוסלבסקי.

בשנת 1980 היה מנצחה של התזמורת הסימפונית חיפה. בשנים 1986–1993 ניצח על התזמורת הקאמרית הקיבוצית. ייסד את קבוצת המלחינים למוזיקה מודרנית "אקוסטיק 7/11" ואת אנסמבל מוזיקה נובה.

בשנות ה-90 המשיך את הקריירה כמנצח באירופה. היה מנהלה המוזיקלי של תזמורת התיאטרון פּפאלץ בקייזרסלאוטרן שבגרמניה. בשנים 2000–2003 ניהל את תזמורת רשות השידור הסלובנית בליובליאנה.

ליאור שמבדל הוזמן לנצח על תזמורות באירופה, באמריקה ובאסיה, בהן הפילהרמונית של מינכן, תזמורת הרדיו ההולנדית, תזמורת הרדיו של קופנהגן, התזמורת הסימפונית של רומא, התזמורת הפילהרמונית של בוגוטה, התזמורת הלאומית של קוסטה ריקה, תזמורת תיאטרון קולון בבואנוס איירס, התזמורת הלאומית של בייג'ינג, התזמורת הסימפונית של הודו ואחרות.

ליאור הוא גם מלחין פורה. יצירותיו מבוצעות, מוקלטות ומשודרות ברשתות טלוויזיה ורדיו במדינות אירופה ובישראל.

משנת 1997 ועד שנת 2019 היה המנצח של התזמורת הסימפונית של ברלין איתה יצא לסיורי קונצרטים בבריטניה, בצרפת, בסין, בקוריאה, ביפן, בברזיל ועוד.
משנת 2003 הוא גם מנצח על התזמורת הקאמרית "נגני מנדלסון" מלייפציג.

התפרסם כמנצח וכמלחין בארצות רבות בזכות הקלטותיו, יצירותיו וסיורי הקונצרטים שערך. בשנת 1978 זכה בפרס בתחרות לניצוח של תאגיד השידור הדני בקופנהגן, ובפרס ראשון בתחרות לניצוח ויטוריו גי בפירנצה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:אמני מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:מלחיני מוזיקה אלקטרונית ישראלים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
אברהם שלום שאקי

**אברהם שלום שאקי** (1906 – 4 בנובמבר 1990) היה מחנך ישראלי וחבר הכנסת מטעם המפד"ל.

## ביוגרפיה
שאקי נולד בתימן ולמד בחדר בצנעא. בשנת 1914, בילדותו, עלה לארץ ישראל ולמד בכפר התימנים בשילוח שבירושלים, בתלמוד תורה דורש ציון ובבית המדרש למורים "מזרחי". לפרנסתו עסק בהוראה, והחל משנת 1924 פעל בקרב העדה התימנית בישראל. מאוחר יותר למד במכון למדעי המזרח של האוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנת 1929 החל שאקי לעסוק בהוראה בחדרה, ובשנים 1930–1951 לימד בתל אביב. בשנת 1936 נבחר לחבר הנהלת "המועצה הדתית ליהודי תימן בארץ ישראל". לאורך השנים נמנה שאקי עם פעילי הפועל המזרחי ומחלקת התנועה ליהודי תימן, וכן היה ממקימי ארגון הנוער הדתי "בני ישורון" וממייסדי הארגון ללימודי תורה והסתדרות הנוער התימני "בני שלום".

לאחר קום המדינה מונה שאקי למנהל בית הספר הדתי במחנה לעולי תימן שבעין שמר (1950–1951) ולמנהל בית ספר בבני ברק (1952–1963). הוא פרש מעיסוקיו בחינוך עם כניסתו לכנסת החמישית, בשנת 1962, במקום מרדכי נורוק. שאקי פעל בוועדת הפנים ובוועדת החינוך והתרבות. חיבר את הספר **היכל עבודת השם** (ד' כרכים), על מנהגי עדות ישראל.

## משפחה
ילדיו:

* ורדה
* ד"ר אחיעזר שאקי, מורה בכיר במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן 
* הרב יהוישיב דוד 
* הרבנית תהילה, אשתו של הרב אליעזר ברלנד, מנהיג פלג "שובו בנים" בחסידות ברסלב

## לקריאה נוספת
* יצחק גולדשלאג, אנציקלופדיה של הציונות הדתית, כרך ו', עמ' 898 - 900.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפד"ל
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:בוגרי תלמוד תורה דורש ציון
קטגוריה:בוגרי בית המדרש למורים מזרחי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת התימנים
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
חיסון דחף

**חיסון דחף**, **מנת דחף**, **זריקת דחף** או **בּוּסְטֶר** (מאנגלית: **booster**) הוא מנה חיסונית נוספת הניתנת למטופלים כעבור פרק זמן מסוים (שבועות, חודשים או שנים) לאחר ההתחסנות הראשונית. המנה הנוספת חושפת מחדש את מערכת החיסון של המטופלים לאנטיגן המחסן, במטרה להחזיר את רמת החיסון הגבוהה שאבדה במשך פרק הזמן שעבר מאז החיסון הראשוני. לדוגמה, בחיסון טטנוס מדובר בתקופה של 10 שנים, ואילו בשעלת נהוג בישראל לתת זריקת דחף בגיל 7–8. בחיסון נגד מחלת נגיף קורונה 2019 (COVID-19) ניתן בכמה מדינות חיסון דחף חודשים מספר לאחר ההתחסנות הראשונית.

מטופלים שכבר יש להם רמה גבוהה של חיסון מפני האנטיגן ומקבלים בכל זאת מנת דחף, עלולים לפתח תגובת ארתוס , שהיא סוג של רגישות יתר מקומית. לעיתים קרובות מצב זה נפתר מעצמו תוך מספר ימים, אך ניתן להימנע ממנו כליל על ידי הגדלת משך הזמן בין החיסון הראשוני למתן חיסון הדחף.

חיסוני דחף גורמים לעיתים להופעת כאב מקומי באזור הדקירה, שעשוי להימשך כמה ימים.

קטגוריה:חיסונים
פתיחת החותם החמישי

"**פתיחת החותם החמישי**" (או "החותם החמישי של האפוקליפסה" או "חזון יוחנן הקדוש") הוא ציור מאת הצייר אל גרקו והמתאר את פתיחת החותם החמישי מתוך "חזון יוחנן". הציור, אשר נוצר כציור-מזבח, בשנותיו האחרונות של הצייר, מוצג כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. 

## היסטוריה של הציור
הציור נוצר כציור-מזבח עבור כנסיית "יוחנן המטביל", הממוקמת בסמוך לחומות העיר טולדו. במאה ה-19 היה הציור בבעלות אנטוניו קאנובה דל קסטילו (Antonio Cánovas del Castillo), ראש ממשלת ספרד. בשל מצבה הגרוע של היצירה, על פי דעתו, הוא דאג לרסטורציה של היצירה, באזור שנת 1880, אשר במהלכה נחתכו מן הציור חלקים. לאחר מותו של קאנובה, בשנת 1897, נמכר הציור תמורת 1000 פזות ספרדיות לצייר בשם איגנסיו זולונגה (Ignacio Zuloaga), אשר היה אחד מן הדמויות אשר תרמו לפרסומו המחודש של אל גרקו באירופה בתקופה זו. בשנת 1956 נמכר הציור מן המוזיאון שהחזיק את אוספו של זולונגה למוזיאון המטרופוליטן. 

חוקרי תולדות האמנות מצאו השפעה של ציור זה על ציורו של פבלו פיקאסו "העלמות מאביניון" (1907). 

## תיאור
האיקונוגרפיה של הציור מתייחסת לתיאור מן הברית החדשה, אשר מופיע ב"חזון יוחנן". בתיאור המציג חלק מן החיזיון האפוקליפטי, המיוחס על פי הפרשנות הנוצרית המסורתית ליוחנן כותב הבשורה, מתואר המשפט המתקרב של הנשמות בפני האל:





החיזיון מתרחש בתוך סביבה נטולת מאפיינים ברורים. יוחנן מופיע בצידו של הבד, כגבר צעיר ונטול זקן. הוא כורע על ברכיו על גבי בד בצבע אדום ואילו הוא עצמו לובש בגד כחול ארוך ומרים את ידיו כלפי השמיים. תיאור השמיים והעננים מעצים את תנוחת הגוף שלו. מאחוריו מופיעות נשמות של אנשים המתוארות כגוף ערום, רובם בעלי גוון לבן-אפור. מעליהם ניצבים מלאכים בדמותם של ילדים ("פוטי"), המחזיקים בד ירוק וצהוב מאחוריהם. אל גרקו משתמש בתיאור מוקצן של האור, המתבטא ב"היי לייט" (High Light) לבן המדגיש את קווי המתאר הגאומטרים שבקפלי הבד.

## קישורים חיצוניים

*"חזון יוחנן הקדוש", תיאור הציור באתר מוזיאון המטרופוליטן (באנגלית).

קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:הברית החדשה בתרבות ובאמנות
קטגוריה:מלאכים באמנות
דגל האיחוד הגדול

שמאל|ממוזער|"דגלי הלאום של ארצות הברית", ספר לימוד משנת 1880
שמאל|ממוזער|דגל חברת הודו המזרחית, 1732
**דגל האיחוד הגדול** (באנגלית: **Grand Union Flag**), המכונה גם **דגל הקונגרס** (Congress flag), **דגל קיימברידג**' (Cambridge Flag) ו**הצבעים הקונטיננטליים** (Continental Colors) הוא הדגל הלאומי הראשון של ארצות הברית.

## תיאור הדגל
הדגל כולל 13 פסים אופקיים בצבעים אדום ולבן. בקנטון הדגל מופיע היוניון ג'ק (דגל בריטניה) כפי שהיה קודם לשנת 1801 (לפני הוספת צלב פטריק הקדוש - המסמל את אירלנד).

דגל זה דומה בעיצובו לדגל חברת הודו המזרחית הבריטית, בו עשתה החברה שימוש מאז שנת 1707. ההבדל היחיד בין הדגלים הוא מספר הפסים האופקיים (הנע בין 9 ל-15 בדגל החברה).

## היסטוריה
הדגל הונף לראשונה ב-3 בדצמבר 1775 על ידי ג'ון פול ג'ונס על ספינת ארצות הברית אלפריד בפילדלפיה. הדגל שימש את כוחות צבא ארצות הברית (הצבא הקונטיננטלי) בעת מלחמתו בצבא הממלכה המאוחדת במהלך המהפכה האמריקאית. ככל הנראה היה דגל זה הדגל שהניף ג'ורג' וושינגטון ב-1 בינואר 1776 בגבעת פרוספקט בצ'ארלסטאון שבמסצ'וסטס. 
חוק הדגל משנת 1777 קבע את דגל ארצות הברית בהתבסס על דגל זה, תוך החלפת דגל הממלכה המאוחדת בקנטון הדגל ב-13 כוכבים המסמלים את שלוש עשרה המושבות שהרכיבו את ארצות הברית. בכך החליפו את הסמלים של שתי הממלכות המרכיבות את הממלכה המאוחדת בישויות המרכיבות את ארצות הברית (אף שגם הפסים מסמלים מושבות אלה).

## ראו גם
* דגל ארצות הברית
* דגלי ארצות הברית

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:המהפכה האמריקאית
האיחוד הגדול
האיחוד הגדול
ארצות הברית