open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בוחן מציאות

[ממוזער|250px|ציור מ-1895 של [שיכור בהזיה. שתיית אלכוהול מופרזת פוגעת בבוחן המציאות.]]

**בוחן מציאות** או **ביקורת מציאות** (באנגלית: Reality testing) הוא כינוי פסיכיאטרי ליכולתו של האדם להעריך נכונה את אופי הסביבה הפיזית והחברתית שלו. אדם בעל בוחן מציאות תקין הוא אדם שמחובר למציאות ותופס באופן מדויק את המצבים והסביבה שבהם הוא נמצא. פגיעה בבוחן המציאות הוא המאפיין המובהק של פסיכוזה.

המונח נמצא בשימוש נרחב בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה בהערכת מאפיינים והתנהגויות של אנשים הלוקים בהפרעות נפשיות. למשל, אחד הקריטריונים המרכזיים לאבחון סכיזופרניה הוא בוחן מציאות לקוי. הדבר עשוי להתבטא בהזיות קוליות או ויזואליות של אנשים או אירועים שלא קיימים במציאות. פגיעה בבוחן המציאות קיימת לעיתים גם בקרב הלוקים בהפרעת אישיות גבולית, והיא עשויה להתבטא בהבחנה פגומה של האדם בין "עצמי" ל"לא עצמי". 

במהלך ההערכה הפסיכולוגית, חשוב להבחין בין בוחן מציאות לקוי לבין חוויה סובייקטיבית שעשויה להתקיים במצבים נורמליים שונים וכן במצבי דחק זמניים או בהפרעות אישיות שונות. מבחני אישיות דוגמת מבחן כתמי הדיו של רורשאך הם בין הכלים האבחוניים המשמשים לבדיקת בוחן המציאות.

עם זאת, ישנם לעיתים חילוקי דעות בנוגע להגדרת בוחן מציאות תקין. דעות חלוקות אלו באו לידי ביטוי, למשל, בעת אשפוז כפוי של אנשים שהביעו דעות שונות לאלו שהיו מקובלות בחברה בתקופתם (ובחלקן נתפסות מציאותיות כיום), וכך נוצר מצב של כפיית מציאות, שלעיתים נוצלה לצרכים פוליטיים. לדוגמה, בארצות הברית במאה ה-18 אושפזו עבדים אפרו-אמריקאים במוסדות פסיכיאטרים בתואנה שלקו בסוג של שיגעון, אחרי שניסו לברוח לחופשי ממעבידיהם ולזכות בחירותם. המחלוקת לגבי הגדרת בוחן מציאות תקין - ובהתאם לכך, הגדרת אדם כבריא או חולה בנפשו - היא אחד הנושאים המרכזיים בהם עוסקות תנועות אנטי פסיכיאטריה, שקמו בשנות ה-60 ואילך.

## ראו גם
* תפיסה

קטגוריה:פסיכיאטריה
קטגוריה:הפרעות נפשיות והתנהגותיות
ג'ירולאמו מיי

ממוזער|מכתב מאת ג'ירולאמו מיי
**ג'ירולאמו מיי** (באיטלקית: **Girolamo Mei**; 27 במאי 1519 - יולי 1594) היה היסטוריון והומניסט איטלקי, שעשה לו שם בתולדות המוזיקה בזכות התנופה האינטלקטואלית לקמראטה הפלורנטינית, ששמה לה למטרה להחיות את הדרמה המוזיקלית של יוון העתיקה. ג'ירולאמו נולד בפירנצה ומת ברומא.

מיי היה האירופאי הראשון אחרי בואתיוס (Boethius) בן המאה השישית, שערך מחקר בתאוריית המוזיקה של יוון העתיקה. הוא כינס את ממצאיו במסה גדולה, De modis musicis antiquorum
(שלא יצאה לאור בפרסום רשמי, אך נכתבה בין השנים 1568 ו-1573). רבים מממצאיו העביר אל המוזיקאי וינצ'נצו גליליי, אביו של גלילאו גליליי באמצעות תכתובת ענפה; למידע הזה היה תפקיד מכריע בגיבוש סגנון מוזיקלי חדש, שהתפתח בפירנצה בשלהי המאה ה-16, סגנון הרצ'יטאטיב החדש (stile recitativo), שממנו התפתחו המונודיה, הדרמות המוזיקליות הראשונות ובסופו של דבר האופרה. גליליי ושאר החברים בקמראטה הפלורנטינית הביו נחושים בדעתם להשיב לחיים את הסגנון המוזיקלי של הדרמה היוונית הקדומה. גם אם אפשר שטעו, בסופו של דבר, באופן שבו בוצע הדבר הלכה למעשה, עובדה היא כי פתחו, תוך שימוש ברעיונותיו של מיי, באחת המהפכות הגדולות ביותר בתולדות המוזיקה.

מיי גם ערך ופירש את הטרגדיות של אייסכילוס ואאוריפידס, לצד יצירות רבות אחרות של סופרים קלאסיים.

## לקריאה נוספת


* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 

* גוסטב ריז. "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954

קטגוריה:פילוסופים איטלקים
קטגוריה:היסטוריונים איטלקים
קטגוריה:הומניסטים איטלקים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:ילידי 1519
קטגוריה:נפטרים ב-1594
פטיו דו קולז'יו

שמאל|ממוזער|250px|'''פטיו דו קולז'יו'''
**פטיו דו קולז'יו** (בפורטוגזית: **Pátio do Colégio**, נכתב לעיתים בצורה ארכאית: **Pateo do Collegio**) הוא שמם של כנסייה ובית ספר ישועי היסטוריים בעיר סאו פאולו שבברזיל. השם מתייחס גם לכיכר הרחבה שבחזית המבנה והוא מציין את האתר בו נוסדה העיר ב-25 בינואר 1554 במיסה לכבוד חנוכת בית הספר הישועי.
## היסטוריה
מקורה של העיר סאו פאולו הוא במיסיון שהוקם בידי הישועים מנואל דה נוברגה (Nóbrega), ז'וזה דה אנשייטה (Anchieta) ואחרים בפנים הארץ הברזילאי. הכפר, שנקרא באותם הימים "סאו פאולו של שדות פיראטינינגה" (São Paulo dos Campos de Piratininga), נוסד על רמה נמוכה בין שני הנהרות טמאנדואטיי (Tamanduateí) ואניינגבאו (Anhangabaú), וקושר לכפר סאו ויסנטה שעל חוף הים בדרך שטרם התבססה ביער הגשם.

בניין הכנסייה המקורי לא היה אלא בקתה צנועה עם תקרת עלים או קש. בשנת 1556, תחת הנהגתו של האב אלונזו בראז (Brás), נבנו הכנסייה ובית הספר מחדש במבנים עמידים יותר עשויים אדמה נגוחה. בניינים אלו היוו מרכז רוחני וחינוכי ביישוב במשך כמאתיים שנה. בכל רחבי האמריקות עמדה פעילות הישועים לניצור האמרינדיאנים המקומיים בניגוד אינטרסים לפעילות הכלכלית של המתיישבים, שהפיקו רווח מסחר בעבדים ומשעבודם. גם באזור "פיראטינינגה" התנגש המיסיון באינטרסים של הבנדיראנטס והדבר הוביל לגירוש הישועים מהכפר בשנת 1640. רק בשנת 1653 הורשו הישועים לשוב לכפר ובאותו זמן בנו מחדש את הכנסייה ואת בית הספר. 

בשנת 1759 הורה מרקיז פומבל על גירוש הישועים מפורטוגל וממושבותיה והמבנה הפך למקום מושבם של המושלים הקולוניאליים של סאו פאולו. גם לאחר עצמאות ברזיל המשיך המבנה לשמש לצרכים מנהלתיים. המבנה נבנה שוב ושוב בסגנונות שונים ובשנת 1896 התמוטטה הכנסייה ורק מגדלה שרד, אם כי הוא שונה בצורה משמעותית. 

בשנת 1953, במהלך החגיגות לציון 400 שנים לייסוד העיר, ניתנו המבנה וסביבותיו הקרובות בחזרה לידי הישועים. הכנסייה נבנתה מחדש והמגדל ובית הספר שופצו בהתאם למראם הקודם מהתקופה הקולוניאלית בהתאם לסגנון הבנייה הישועי שהיה נפוץ בברזיל במהלך המאה ה-17.

בשנת 1979 נפתח במקום מוזיאון המוקדש לאב אנשיידה, המוזיאון מכיל למעלה מ-600 פרטי אמנות דתית קולוניאלית, ציורים, מסמכים ופסלים המתארים את פעילות הישועים בברזיל. גולת הכותרת של המוזיאון הם ציורים מהמאה ה-17 של האב אנשיידה ושל הכומר אנטוניו וִיאֶירה (Vieira), אף הוא ישועי חשוב. בחצר המבנה, שכיום שוכנת בו מסעדה ובית קפה, מוצג אחד מקירותיו העתיקים של המבנה. בכנסייה עדיין מתקיימת פעילות דתית כגון מיסות, חתונות וטקסים אחרים, כמו גם פעילות תרבותית הכוללת את הפעלת המוזיאון, קונצרטים וכן את ספריית האב ויירה הכוללת כ-13,000 כותרים הקשורים בהיסטוריה של ברזיל ובהיסטוריה של הישועים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סאו פאולו: מבנים
קטגוריה:מיסיון
קטגוריה:ברזיל: היסטוריה
קטגוריה:ברזיל: כנסיות
קטגוריה:ברזיל: מוזיאונים
אמרטו

**אמרטו** (מאיטלקית: **Amaretto**) הוא ליקר מריר-מתוק שמקורו באיטליה. על אף שהוא ידוע כליקר בטעם שקדים, לעיתים קרובות, שקדים אינם המרכיב העיקרי להכנת הליקר. כבסיס לאמרטו משמשת תערובת של חרצני משמש, אפרסק ופירות דומים; לעיתים נוספים לה שקדים או תמצית טעם שקדים (למעשה, במותגי האמרטו היוקרתיים ביותר אין בכלל שקדים או תמצית שקדים). לתערובת מוסיפים לטובת השבחת הטעם תבלינים כמו וניל וטעמו הסופי דומה למרציפן. אחוז אלכוהול בו הוא בדרך כלל כ-25%. מקור שמו בעיבוד למילה האיטלקית "amaro", מר.

בתהליך הייצור של האמרטו מושרית עיסה של ליבתם של גלעיני המשמש באלכוהול (במקור ברנדי מענבים); לאחר מכן נוספים לתערובת תבלינים וסוכר, ליצירת הטעם הסופי. על פי מיתוס לא מבוסס, מקור הליקר בפונדק בעיירה סארונו שבלומברדיה. ב-1525 השלים הצייר ברנרדינו לואיני ציור של חיי הבתולה הקדושה וקיבל את הליקר כחלק מתשורתו (על פי גרסה רומנטית יותר של האגדה: מנערת הפונדק אשר חשקה בו).

## מותגי אמרטו מפורסמים

*די-סארונו אורגינל - המותג "דיסארונו" (Disaronno) מסארונו שבאיטליה הוא ליקר בחוזק 20% אלכוהול. לליקר הזה יש מאפייני טעמים של שקדים מרירים למרות שאינו מכיל שקדים כלל, אלא תמצית גלעיני משמשים, אלכוהול, קרמל ותמצית תבלינים. יצרני משקה זה טוענים כי הוא מותג האמרטו הוותיק בעולם, ושהמתכון שלו הוא המתכון המקורי, משנת 1525.

*לזרוני - מותג איטלקי בחוזק 24% אלכוהול מיוצר משנת 1851. מותג זה מיוצר על ידי השריית מקרונים בסגנון סארונו באלכוהול, מה שמעניק לו את טעם השקדים העדין שלו. לזרוני טוענים כי זוג צעיר שבורך על ידי בישוף בשנת 1718 הם המקור למתכון המשפחתי השמור שלהם.

## ראו גם
* "אמרטי" (Amaretti) - עוגיות איטלקיות עשויות אמרטו או טחינת גלעיני משמש

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ליקרים
קטגוריה:ליקר פירות
קטגוריה:מאכלי שקדים
קטגוריה:המטבח האיטלקי: ליקרים
חוסה מיגל גומס

**חוסה מיגל גומס** (ספרדית: **José Miguel Gómez**; 6 ביולי 1858 - 13 ביוני 1921) היה נשיאה השני של קובה, בין 1909 ל-1913.

## חייו
גומס נולד בסנקטי ספיריטוס, וב-1895 הצטרף לכוחות המורדים במלחמת העצמאות הקובנית. הוא התקדם במהרה בסולם הדרגות, בעקבות ניצחונות שהשיג בארויו בלאנקו, והיה לבריגדיר גנרל. לקראת תום המלחמה נסע לוושינגטון כדי להציג בפני הממשל האמריקני את האינטרסים הקובניים. ב-1899 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.

במהלך הממשל הצבאי האמריקני בקובה, מונה גומס למושל מחוז הולדתו, לאס ויאס (Las Villas). בבחירות שנערכו לאחר עצמאות קובה ב-1902, נבחר להמשיך ולכהן בתפקיד.

ב-1908 נבחר לנשיא קובה מטעם המפלגה הליברלית. במהלך כהונתו הקים את חיל הים הקובני, וקידם את שיפור התשתיות בהוואנה, ובכלל זה סלילת כבישיה ושיפור מערכת הביוב. כן הוקמו בתי ספר חקלאיים רבים ברחבי המדינה. מספר חוקים שנחקקו בתקופת כהונתו היו שנויים במחלוקת, ובהם החוק שהתיר קרבות תרנגולים, והחוק שמיסד את הגרלות הלוטו. בנוסף, התעוררו במהלך שלטונו מקרי שחיתות. ממשלו גם מימן עיתונים שונים, שהביעו בשל כך עמדות התומכות בו.

גומס לא התמודד על כהונה נוספת בבחירות שנערכו ב-1912. הוא ניסה להתמודד שוב בבחירות ב-1920, אך הפסיד למי שכיהן כסגנו, אלפרדו סיאס. הוא טען שהיו זיופים בבחירות, ואף ביקש את סיועה של ארצות הברית, אך ללא הועיל.

ב-1921 מת בניו יורק. הוא נקבר בבית העלמין קולון בהוואנה. בנו, מיגל מריאנו גומס, היה נשיאה השישי של קובה, ב-1936.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים קובנים
קטגוריה:נשיאי קובה
קטגוריה:ילידי 1858
קטגוריה:נפטרים ב-1921
אשרף ברהום

**אשרף ברהום** (בערבית: **أشرف برهوم**; נולד ב-8 בינואר 1979) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ערבי נוצרי-ישראלי.

## ביוגרפיה
ברהום נולד וגדל בתרשיחא, בבית ערבי-נוצרי ממעמד-הפועלים. לברהום שלוש אחיות. הוא סיים את לימודיו האקדמיים לתואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן החל לשחק בתיאטרון הערבי בחיפה. כיום הוא מתגורר בחיפה.

## קריירה

#### בקולנוע ובטלוויזיה
בשנת 2002 שיחק לראשונה בסרט הישראלי "בחודש התשיעי" בבימויו של עלי נאסר בו גילם את גיבור הסרט, אחמד, שתושבי הכפר שבגליל חושדים שהוא העומד מאחורי היעלמותו של ילד, בסרט המתרחש על רקע מלחמת המפרץ הראשונה.

בשנת 2004 השתתף בסרטים "אהבה קולומביאנית" של שי כנות ו"הכלה הסורית" של ערן ריקליס. בשנת 2005 שיחק בסרט "גן עדן עכשיו" שביים הפלסטיני-הולנדי האני אבו אסעד. הסרט, אשר זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, עורר את זעמם של גורמים רבים, במיוחד בישראל, ולכן הופץ להקרנה רק בסינמטק תל אביב.

בשנת 2007 השתתף בסרט הפעולה ההוליוודי "הממלכה" בו שיחק את דמותו של קצין משטרה סעודי המסייע לצוות חוקרי FBI בחקירת פיגוע שהתרחש בערב הסעודית.

בשנת 2009 שיחק בסרט הדרמה ההיסטורי הספרדי "אגורא" של הבמאי אלחנדרו אמנבר ובסרטו הפציפיסטי של שמוליק מעוז, "לבנון".

בשנת 2012 גילם את מארוואן בסרטה של היאם עבאס "הירושה" וברקע סכסוך משפחת במשפחה לבנונית החיה בכפר על גבול לבנון-ישראל על רקע מלחמת לבנון השנייה.

בשנת 2013 שיחק בתפקיד קטן בסרטו של ערן ריקליס, "להישאר בחיים" בו כיכב השחקן האמריקאי סטיבן דורף.

בשנת 2014 שיחק בתפקיד מרכזי בעונה הראשונה של הסדרה האמריקאית "הרודן", של רשת FX. בהמשך השנה שיחק בשובר הקופות "300: עליית האימפריה" את הקצין הפרסי בנדארי; את הסרט ביים הישראלי נועם מורו. בנוסף, הוא כיכב בסרט הקצר "המעצר" של יאיר אגמון.

בשנת 2016 שיחק בסרטו הביוגרפי של האני אבו אסעד, "האיידול" אודות חייו של מוחמד עסאף מילדותו במחנה הפליטים ברצועת עזה ועד לזכייתו המרגשת בתוכנית הכישרונות "אראב איידול".

בשנת 2021 הופיע בתפקיד ראשי בסרט הירדני "פארחה".

בשנת 2024 השתתף לראשונה בעונה השלישית של הסדרה "מנאייכ" כראש ארגון הפשיעה הערבי ששמו היה מוזכר לאורך כל העונות של הסדרה.

בשנת 2025 שיחק את דמותו של דואג האדומי בסדרת הדרמה ההיסטורית האמריקאית "בית דוד" מבית פריים וידאו.

#### בתיאטרון
ברהום משחק בהצגה "פלונטר", הפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון חיפה העוסקת בסכסוך הישראלי-פלסטיני. המחזה שהועלה לראשונה משנת 2005 זכה להצלחה ועדיין מוצג מדי פעם (נכון לדצמבר 2009) על במות ברחבי ישראל. השתתף בהצגה "מעיין הכבשים" - הפקה של התיאטרון הקאמרי (2002) של המחזה הספרדי הידוע אודות כפר הנתון תחת כיבוש ובהפקות שונות של התיאטרון הערבי בחיפה.

ברהום תרגם לערבית את המחזה רומיאו ויוליה על מנת להעלותו בישראל בקרב המגזר הערבי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* ראיון בלוס-אנג'לס טיימס
* ראיון בלטינו-רוויו

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקנים ערבים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:מעלות-תרשיחא: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
אנדריאס קטסולאס

**אנדריאס קטסולאס** (באנגלית: **Andreas Katsulas**; 18 במאי 1946 - 13 בפברואר 2006) היה שחקן אמריקני ממוצא יווני שידוע בעקבות תפקידיו כג'קאר, שגריר הנארנים בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5", כמו גם המפקד הרומולאני טומאלאק בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".

קטסולאס נולד בסנט לואיס, מיזורי למשפחה אמריקנית ממוצא יווני, ונדבק בחיידק הבמה עוד כשהיה בגיל 4, כשאימו לקחה אותו להצגות בתיאטרון המקומי. הוא למד את אמנויות הבמה באוניברסיטה של סנט לואיס וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה במגמת תיאטרון באוניברסיטת אינדיאנה אשר בבלומינגטון, אינדיאנה. בין השנים 1971–1986, השתתף קטסולאס בהופעות התיאטרון של פיטר ברוק במקומות כמרכז לינקולן ובמחוזות ונצואלה.

קטסולאס עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 1986. תפקידיו הקולנועיים כוללים השתתפות בסרט "הסיציליאני", לפי ספרו של מריו פוזו, "זר שומר עליי", המערבון "שקיעה" של הבמאי זוכה פרס אוסקר בלייק אדוארדס, הפרודיה "לרקוד עם לוחמים", הנמלט" לצד שחקנים כהאריסון פורד וטומי לי ג'ונס, "לגנוב את השמיים", ו"החלטה גורלית".

תפקידיו הטלוויזיוניים כוללים השתתפות קבועה בחמש עונותיה של סדרת המדע בדיוני "בבילון 5" כג'קאר, שגריר הנארנים, כמו גם בסרטים שהתבססו על הסדרה. חזותו האצילית והמאיימת כלוחם נארני אשר התפתח בהמשך הסדרה למנהיג רוחני לעמו, הקנתה לו אהדה רבה בקרב מעריצי הסדרה. ג'יי מייקל סטרזינסקי, יוצר הסדרה, שילב את קולו של קטסולאס כמחווה לדמותו בסרט האחרון בסדרה, "הסיפורים האבודים", שיצא ביולי 2007.

קטסולאס השתתף בין היתר בהופעות אורח בסדרות "אומת החייזרים", "המשווה", "רצח במשיכת קולמוס", "ג'ייק והשמן", "האב דאולינג חוקר", "האנטר", "מקס הדרום", "NYPD", "מילניום", "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ו"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". כמו כן, קטסולאס נידב את קולו למשחקי המחשב "Primal" ו-"24", המבוסס על סדרת הטלוויזיה המצליחה.

בשנת 2005 אובחן קטסולאס בסרטן הריאה. הוא מת בלוס אנג'לס והשאיר אחריו אישה ושני ילדים. בן 59 היה במותו.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

* מאמר על קטסולאס בסטאר טרק ויקי 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מיזורי
קטגוריה:סנט לואיס: אישים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יווני
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנט לואיס
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון
קטגוריה:בבילון 5
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2006
מוזיאון הפלמ"ח

שמאל|ממוזער|250px|חזית המוזיאון
**מוזיאון הפלמ"ח** הוא מוזיאון ומרכז חינוכי המציג את מורשת הפלמ"ח באופן חווייתי אור-קולי, באמצעות סיפור עלילתי אשר מדגים את השלבים השונים בתולדות הארגון: הקמת הפלמ"ח, האימונים, המאבק במנדט הבריטי, הפעילות במסגרת ההעפלה וההשתתפות במלחמת העצמאות.  המוזיאון שוכן ברמת אביב שבתל אביב.

מנהלת המוזיאון נכון לשנת 2023 היא שירי ארליך פרסול.

## היסטוריה
הבטחה להקמת המוזיאון בצמוד למוזיאון ארץ ישראל ניתנה על ידי שלמה להט, ראש עיריית תל אביב יפו, עוד בשנת 1980.
המוזיאון הוקם בשנת 2000 ביוזמת עמותת דור הפלמ"ח, ולאחר השלמתו הועבר לרשות יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון.

## מבנה המוזיאון
המוזיאון בנוי סביב חורשת אורנים על גבי רכס כורכר, והארכיטקטורה שלו משלבת חומרים ודימויים אשר אמורים להזכיר מלחמה ותקומה, כמו למשל בטון חשוף ועץ גס. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכלים צבי הקר ורפי סגל.

## על המוזיאון
התצוגה בבית הפלמ"ח היא חוויה דרמטית-תאטרלית שמטרתה להעביר למבקרים את חוויית הפלמ"ח ואת חלקו במלחמת העצמאות ובהקמת מדינת ישראל.  המבקר נע בין חללים המשלבים תפאורות תלת-ממדיות, אפקטים אור-קוליים, חומרים דוקומנטריים וקטעי וידאו מומחזים. את המוזיקה אשר מלווה את התערוכה הלחין ועיבד יוני רכטר.

המבקר מצטרף ל"מסע" דרמטי בעקבות קבוצת צעירים אשר מתגייסים לשורות הפלמ״ח עם הקמתו, ומלווה אותם בין נופים גאוגרפיים ואירועים היסטוריים. מהלך האירועים, הרקע ההיסטורי, אופיו ופעילותו של הפלמ"ח מובאים כולם באמצעות סיפורם של אנשי הקבוצה. 

את הסיור מלווים חיילים אשר משרתים במוזיאון במסגרת השירות הסדיר שלהם. 
עיצוב הפרויקט (בראשות אליאב נחליאלי) זכה בפרס THEA לשנת 2000 (Theme Entertainment Association).

פרט לתצוגה הקבועה, המוזיאון גם מכיל את החלקים הבאים:
* חדר נופלי הפלמ"ח
* אוצר תמונות הפלמ"ח
* תערוכות מתחלפות
* ארכיון וסרטיית הפלמ"ח.
מדי שנה נערך במוזיאון טקס ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.

## מנהל
מפתיחתו בשנת 2000 ניהל זאב לכיש את המוזיאון. בשנת 2019, הוא הוחלף על ידי שירי ארליך פרסול. 

## ראו גם
* מוזיאון ההגנה

## קישורים חיצוניים

* 
* מוזיאון הפלמ"ח, אתר הפלמ"ח
* מוזיאון הפלמ"ח, אתר משרד הביטחון
* מוזיאון הפלמ"ח , המועצה לשימור אתרים
* אורית שחם-גובר, מהפוליטיקה של הייצוג לפואטיקה של התצוגה: שלבי ההתהוות של תכנון התצוגה בבית הפלמ"ח, **[[ארכיון (כתב עת)|ארכיון]]** 17, 2013, עמ' 19–40.

## הערות שוליים

פלמ"ח
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
פלמ"ח
פלמ"ח
קטגוריה:רמת אביב
קטגוריה:הנצחת הפלמ"ח
קטגוריה:רחוב חיים לבנון
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן צבי הקר
פינאר דל ריו

**פינאר דל ריו** (בספרדית: **Pinar del Río**) היא עיר במערב קובה, כ-150 ק"מ דרומית-מערבית להוואנה, בגובה של 60 מ' מעל פני הים. העיר משמשת גם כבירתו של מחוז פינאר דל ריו, המהווה את מרכז גידולי הטבק במדינה. בשנת 2012 התגוררו בעיר כ-190 אלף תושבים. בפינאר דל ריו יש שפע של בניינים ניאו קלאסיים מעוטרים היטב.
## היסטוריה
העיר הוקמה ב-1669 בשם נואבה פיליפינה ("הפיליפינים החדשים"). ב-1774 ניתן לה שמה הנוכחי, שפירושו "אורן הנהר", בשל יערות האורנים שבסביבתה ונהר גואמה שהעיר הוקמה בסמוך לו. העיר התפתחה במהירות בשל תעשיית הטבק שהתפתחה סביבה, אך אף על פי כן נחשב האזור לעני ביחס לשאר חלקי המדינה. כאשר קנה סוכר הפך למקור הגדול ביותר של ההכנסה הכלכלית, חשיבותו של יבול הטבק ירדה והעיר סבלה הזנחה מינהלית. היום, פינאר דל ריו מייצרת כמה סיגרים הטובים ביותר של קובה, באמצעות עלי טבק שגדל ליד העיר. לאחר המהפכה הקובנית נסלל כביש מהיר שחיבר בינה לבין הוואנה, והדבר תרם להתפתחותה.

בפינאר דל ריו שני מוזיאונים, האחד למדעי הטבע והשני להיסטוריה של המחוז.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קובה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1669
אבוטבול

**אַבּוּטְבּוּל** הוא שם משפחה יהודי מרוקאי שפירושו "מתופף" "מייצר תופים" "מוכר תופים" יש סוברים שהמשמעות דווקא נגר ממשמעות המילה בספרדית, גרסה עממית מייחסת את השם לתובל המקראי.

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות מרוקו
לופז

**לוֹפֶּז** (מלועזית: **López** או **Lopez**) הוא שם משפחה נפוץ שמקורו ספרדי, משם המשפחה ****, והגייתו השתנתה בין מדינות ושפות שונות. פירושו בספרדית זאב. במקור היה זה פטרונים (שם המבוסס על שם האב), שמשמעותו "בנו של לופה". **לופה** (**Lope**), בתורו, הוא שם פרטי ספרדי הנגזר מהמילה הלטינית **lupus** (זאב).
המקבילה הפורטוגזית (**Lopes**) היא **לוֹפֶּש** (פורטוגזית אירופית) או **לוֹפֶּס** (פורטוגזית ברזילאית), המקבילה האיטלקית היא **לוּפּוֹ** (**Lupo**) והמקבילה הרומנית היא **לוּפֶּסְקוּ** (**Lupescu**).

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
קטגוריה:שמות משפחה ספרדיים
ג'ובאני דה בארדי

[ממוזער|Shovel of Giovanni de' Bardi (Incruscato) at [Accademia della Crusca]]
**ג'ובאני דה בארדי** (באיטלקית: **Giovanni de' Bardi**, 5 בפברואר 1534 – ספטמבר 1612), הרוזן מוורניו, היה מבקר ספרות, סופר, מלחין וחייל איטלקי.

## ביוגרפיה
ג'ובאני דה בארדי נולד בפירנצה. השכלתו העניקה לו ידע מקיף ומעמיק בלימודים הקלאסיים ומיומנות בלטינית וביוונית לצד הכשרה בהלחנה, אך את שנות נעוריו וראשית בגרותו עשה בעיקר כחייל. בהנהגת קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה לחם נגד סיינה ובהמשך השתתף בקרבות המצור על מלטה (1565) נגד הטורקים. אחרי מלטה, בדרגת סרן, סייע למקסימיליאן השני להביס את הטורקים בהונגריה. אבל כל אימת שלא השתתף בקרבות, היה עסוק בפירנצה ובמקומות אחרים כפטרון למוזיקה ולאמנויות.

עיקר פרסומו של בארדי נובע מהיותו מארח, פטרון ומקור השראה לקבוצת מלחינים, תאורטיקאים של מוזיקה ומלומדים, שהרכיבו את הקמראטה הפלורנטינית, הקבוצה ששמה לה למטרה לשחזר את השפעתה האסתטית של המוזיקה של יוון העתיקה בחיי האמנות של תקופתם. חברי הקבוצה היו וינצ'נצו גליליי (אביו של האסטרונום גלילאו גליליי), ג'וליו קאצ'יני ופיירו סטרוצי ואת השראתם שאבו מתכתובת עם ג'ירולאמו מיי, בכיר המלומדים בנושא הדרמה והמוזיקה של יוון הקדומה באותה עת. תוצאת הקשר הייתה המצאת המונודיה וזמן קצר אחריה, האופרה. נוסף לכך, החידושים שהקמארטה הביאה למוזיקה בהנחיית בארדי היו ממאפייני מה שמוכר כיום כמוזיקה של תקופת הבארוק.

אף כי היה גם מלחין, מעטות יחסית הן יצירותיו ששרדו עם השנים: רק קומץ מדריגלים. מוזר הדבר, אך נראה שהוא עצמו לא ניסה את כוחו במונודיה החדשה. כמו כן ארגן או כתב תפקידים לאינטרמדי שונים בפירנצה, שעשועי החצר הפופולריים שהתקיימו בין המערכות של דרמות מדוברות וכללו משחק, שירה, ריקוד ופנטומימה - עוד מבשר חשוב לאופרה. עוד חיבר מחזות, ביניהם כמה מן המחזות שלהם סיפק גם את האינטרמדי.

וינצ'נצו גליליי הוקיר את בארדי והקדיש לו את Dialogo della musica antica et della moderna ("דיאלוג בין המוזיקה העתיקה והחדשה") המפורסם שלו. ב"דיאלוגו" מאשים גליליי את הפוליפוניה, משבח את המונודיה ונותן ביטוי לשאיפתו שנוהלי המוזיקה של היוונים העתיקים יושבו לתפארתם והמוזיקה המושחתת ובלתי-מובנת של ימיו תוחלף בגרסה אידיאלית של המוזיקה העתיקה בדמותה המשוערת. האירוניה שבדבר היא שוועידת טרנטו, שממנה יצאה בשורת הקונטרה-רפורמציה, השלימה בדיוק אז את גינוי הנוהל הפוליפוני, בגין אותו פגם משוער (קשה מדי להבין את הטקסט המושר), אבל מסיבות דתיות ולא אמנותיות.

## לקריאה נוספת

* "Camerata", "Giovanni de Bardi" in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 

* "קמראטה", "ג'ובאני דה בארדי" ב"מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים" בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזאים איטלקים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מבקרי ספרות איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1534
קטגוריה:נפטרים ב-1612
אליפות גואנגג'ואו הבין-לאומית הפתוחה לנשים

**אליפות גואנגג'ואו הבין-לאומית הפתוחה לנשים** היא טורניר טניס מהקטגוריה הבינלאומית בסבב ה-WTA הנערך מאז שנת 2004 בעיר גואנגג'ואו שברפובליקה העממית של סין. הטורניר משוחק על מגרשים קשים ופתוחים.

## אלופות עבר
### יחידות

### זוגות

## קישורים חיצוניים
* 
*

קטגוריה:טורנירים בסבב ה-WTA
קטגוריה:תחרויות ספורט ברפובליקה העממית של סין
קטגוריה:גואנגג'ואו: ספורט
יאק-11

**יאק-11** (ברוסית: **Як-11**, קוד דיווח נאט"ו: "מוס") הוא מטוס אימון מתוצרת יאקובלב. היה בשימוש חיל האוויר הסובייטי בין השנים 1947 ועד 1962.

התכנון של היאק-11 התבסס ברובו על מטוס הקרב יאק-3 ממלחמת העולם השנייה. היאק-11 נבנה ממתכת ועץ, והוא בעל זוג כני נסע מתקפלים וגלגל זנב קבוע.

טיסת הבכורה של אב הטיפוס של המטוס נערכה ב-10 בנובמבר 1945, והוא נכנס לשימוש ב-1946. בסך הכל יוצרו 3,859 מטוסי יאק-11 בין השנים 1947 ו-1956. החל מ-1953, יוצרו ברישיון 707 מטוסים נוספים על ידי חברת לט קונוביס בצ'כוסלובקיה תחת הכינוי **C-11**.

דגם בעל מערכת כני נסע תלת-אופנית שכונה יאק-11U תוכנן להחליף ב-1958 את הדגם המקורי של המטוס לצורך אימון טייסי מטוסי סילון של חיל האוויר הסובייטי. ברם, היאק-11U יוצר לבסוף בכמות קטנה, והדגם המקורי של המטוס נותר בשירות חיל האוויר הסובייטי עד 1962.

## יאק-11 בישראל
ב-19 בינואר 1964, ערק לישראל קפטן מחמוד עבאס חילמי, רווק בן 26 ששימש כמדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר המצרי, עם מטוס יאק-11. חילמי נחת בבסיס חצור וביקש מקלט מדיני לאחר שלטענתו התאכזב מהמעורבות המצרית במלחמת האזרחים בצפון תימן. במהלך טיסתו לישראל שנמשכה כשעה ועשרים דקות רדפו אחריו זוג מטוסי מיג 17 וניסו לאותת לו לשוב על עקבותיו (כנראה חשבו שטעה בניווט). הצוות הטכני של חצור ניסה ללמוד את המכניקה של המטוס שהיה שונה מהמוכר במטוסי המערב ולאחר מכן בוצעו בו מספר טיסות ניסיון על ידי הטייס עזרא אהרון.
ראש מחלקת ציוד בחיל האוויר לא היה מעוניין בהשמשת המטוס הוא קורקע.

בשנת 1978 הועבר המטוס למוזאון התעופה הבריטי בעסקת חליפין ביחד עם מספר טנקי שלל תמורת מטוס הרווארד במצב טיסה.

## מפעילות
שמאל|ממוזער|250px|מפעילות של היאק-11
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
* סין
*
*
*
*
*

## קישורים חיצוניים

*סיפור עריקת קפטן חלימי במטוס יאק-11, באתר חיל האוויר

קטגוריה:מטוסי אימון
קטגוריה:מטוסי ומסוקי שלל של חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מטוסים סובייטיים
אניבאלה סטאבילה

**אניבאלה סטאבילה** (באיטלקית: **Annibale Stabile**, סביבות 1535 - אפריל 1595) היה מלחין איטלקי מתקופת הרנסאנס. סטאבילה היה חבר באסכולה הרומאית וכנראה היה תלמיד של ג'ובאני פלסטרינה. בעיקר פעל ברומא אבל לתקופה קצרה עקר לקרקוב שבפולין בסוף חייו.

## חייו

הרשומות על ראשית חייו אינן מדויקות, אבל הוא נולד ככל הנראה בנאפולי וסביר להניח, שהיה נער מקהלה בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו, אחת הכנסיות החשובות ביותר ברומא, בשנים 1544-45. "אניבאלה קונטראלטו" רשום גם הוא באותה כנסייה בשנים 1555-56; כיוון שאין זה מתקבל על הדעת, שבן עשרים יירשם כקונטראלטו, ייתכן שהיה זה אדם אחר; לחלופין, יש הגורסים, שאניבאלה נולד באמצע שנות ה-40' של המאה ה-16. סטאבילה עצמו הזכיר את לימודיו אצל פלסטרינה, שהיה מאסטרו די קאפלה בבזיליקת יוחנן הקדוש ב-1555-56.

סטאבילה היה למאסטרו די קאפלה בבזיליקת יוחנן הקדוש בשנת 1575 והחזיק במשרה זו עד 1578, אז עבר למשרה דומה בקולג' הגרמני. כיוון שג'ובאני דראגוני כיהן גם הוא במשרת מאסטרו די קאפלה בסיינט ג'ון לטראן, החל ב-1576, מסתבר שהשניים היו שותפים למשרה במשך שנתיים. בשנת 1582 הוסמך סטאבילה לכומר וב-1590 החליף שוב מקום עבודה. הפעם היה למאסטרו די קאפלה ב"סנטה מריה מאג'ורה", שם הועסק משנת 1591 עד 1594. בתחילת 1595 נסע לפולין לעבוד בשירותו של המלך זיגיסמונד השלישי ואזה, שנהג להעסיק מוזיקאים איטלקים, אבל סטאבילה מת אחרי חודשיים בסך הכל בקרקוב. סיבת מותו אינה רשומה, אבל המסע לפולין לא נעדר סיכונים; גם מלחין המדריגלים הנודע לוקה מארנציו מת אחרי מסע לפולין (1599), שהרס, לטענתו, את בריאותו.

## מוזיקה

סטאבילה כתב מיסות, מוטטים, תחינות, מזמורי תפילה ושאר יצירות קודש, בתשעה פרסומים נפרדים. שניים מקבצי המיסות שלו יצאו לראשונה לאור בוורשה ב-1979, בשם Msze królewskie (מיסות מלכותיות), שחיבר למעסיקו זיגיסמונד השלישי. אחת המיסות שלו - "מיסה קנטנטיבוס אורגניס" כתובה להרכב יוצא הדופן של 12 קולות עצמאיים ונוצרה בשיתוף פעולה עם פלסטרינה ואחרים. רק הקיריה, קרדו וקרוציפיקסוס נותרו מיצירה זו.

סגנונו של סטאבילה היה דומה לזה של פלסטרינה, בייחוד במוזיקה הווקאלית שלו. אף כי כרגיל נהג לכתוב מוזיקה מורכבת פחות מבחינה קונטרפונקטית מזו של מורו, הרי מדי פעם חרג ממנהגו וכתב קאנון, בייחוד במוטטים שלו. המוזיקה החילונית שלו, בעיקר מדריגלים, נשאה לא פעם אופי קליל, מאפיין יוצא דופן לגבי חבר באסכולה הרומאית, שהמוזיקה שלה הצטיינה במקרים רבים ביראת קודש, אם לא חומרה.

סטאבילה הוציא לאור שלושה ספרי מדריגלים. את השני בשלושה כתב יחד עם ג'ובאני מריה נאנינו (1581). כל שלושת הקבצים האלה התפרסמו בוונציה, סביבה ידידותית יוצר להוצאת מוזיקה חילונית קלה, והמרכז הפעיל ביותר להוצאת מוזיקה באיטליה של סוף המאה ה-16.

## לקריאה נוספת

* Ruth I. DeFord: "Annibale Stabile", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed March 12, 2006), (subscription access)
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 

* רות א. דה-פורד: "אניבאלה סטאבילה", מילון גרוב המקוון למוזיקה בעריכת ל. מייסי
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:האסכולה הרומאית
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1535
קטגוריה:נפטרים ב-1595
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
מרטין פלאד

**יוהאן מרטין פלאד** (גרמנית: **Johann Martin Flad**; 1831–1915) היה מיסיונר ממוצא גרמני שפעל באתיופיה במשך כ-60 שנה ופעולותו המרכזית הייתה לנצר את יהודי אתיופיה.

## חייו
פלאד נולד בעיירה אידינגאן ("Üdingen") שבמערב גרמניה והחל את לימודיו כמיסיונר בכנסיית "כּרישונה הקדושה" ("St. Chrischona") בבזל שבשווייץ. בתחילה היה חלק ממשלחת בזל שנכנסה לאתיופיה ב-1855 ובמשלחת הוא התלווה למיסיונר לודוויג קראפף ("Lugwig Krapf") שנשלח על ידי הבישוף האנגליקני של ירושלים, סמואל גובאט, לקיסר האתיופי תוודרוס השני, מטרת המשלחת הייתה להמשיך את הפעילות המיסיונרית באתיופיה שבה גובאט החל ב-1826 ועד שגורש ב-1838 יחד עם כל המיסיונרים האחרים.

בין השנים 1861–1915 הוא פעל בשורות החברה הלונדונית לקידום הנצרות בין היהודים ובשליחותם עמל כארבע שנים בניסיון לנצר את קהילת יהודי אתיופיה. יחד עם מיסיונרים נוספים הוא הקים בית ספר נוצרי באוורה שליד גונדר ב-1856 וב-1861 הקים מרכז מיסיונרי ליד ג'אנדה שלחופה הצפוני של אגם טאנה.

פלאד, אשר פעל בקרב ביתא ישראל במשך ארבע שנים וזכה גם להצלחות מוגבלות, נזרק לכלא על ידי הקיסר תוודרוס השני. חלק מפעולותיו היה תרגום התנ"ך לאמהרית השמעת דעות ולימוד במרכזים נוצריים באתיופיה. יומנו האישי יחד עם זה של אשתו הוא מקור חשוב ללמידת הזמן שבו פעל לרבות על המשלחת הצבאית הבריטית. פלאד שימש גם בתור שליח בין קיסר אתיופיה לשליט מצרים, בתור שליח למלכה הבריטית ויקטוריה ובתור מתווך בין קיסר אתיופיה למפקד המשלחת הבריטית במקדלה ב-1868.

במהלך מסעותיו ונסיעותיו בין אתיופיה לאירופה פלאד הבא עמו כמאה מסמכים וספרות עשירה באמהרית, כמו גם עבודות של מיסיונרים אחרים שפעלו באתיופיה באותה התקופה ולפניה.
## ספרים שחיבר
* Zwölf Jahre in Abessinien, oder, Geschichte des Königs Theodoros II. und der Mission unter seiner Regierung
* ማጽሓፋ ፡ ማዝሙራት ፡ ዛዻዊት ። : ባለሳና ፡ ገአዝ ፡ ውባለሳና ፡ ኣምኃራ ።
(בעריכתו: ספר תהלים בגעז ובאמהרית)
* Man's heart either God's temple or Satan's abode, represented in 10 figures : for awakening and promoting Christian faith and life 
* Helps to self-examination and prayers on different subjects : for the use of humble-minded and inquiring Jews
* Scripture with Scripture compared
* The Messianic Prophecies in Ethiopic and Amharic : with some additional passages from the ancient prophets
* A short description of the Falasha and Kamants in Abyssinia : together with an outline of the elements and a vocabulary of the Falasha-Language
* Kurze Schilderung der bisher fast unbekannten abessinischen Juden (Falascha) : ihr Ursprung, Wohnort, Korperbau ... / von Martin Flad. nebst einem Unhang über die Heidnischen Kamanten in Abessinien
* የትምህርት ፡ መጃመርያ ፡ እርሱም ፡ የማንበብ ፡ ማስተማርያ ፡ ባማኀርኛ ። ለሀበቫ ፡ ተማሮች ፡ ለጥቅማቸው ፡ ተጻፈች ፡ በሽቄድን ፡ ቤተ ፡ ክርስቲያንማ ፡ ባለች ፡ በሚስዮን ፡ ጉባኤ ፡ ፈቃድ ፡ ታተመች 
(ספר ללימוד דקדוק של השפה האמהרית)

## לקריאה נוספת
*יוהאן מרטין פלאד, הפלאשים (היהודים) מחבש (אנגלית). 
*יוהאן מרטין פלאד, תיאור קצר של הפלאשים והקמנטים בחבש (אנגלית).
*יוהאן מרטין פלאד, שישים שנות שליחות לפלאשים בחבש (גרמנית).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1915
קטגוריה:תולדות ביתא ישראל
קטגוריה:מיסיונרים
קטגוריה:אנשי דת גרמנים לותרנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1831
ריק אדלמן

**ריצ'רד לנארד "ריק" אדלמן** (באנגלית: **Richard Leonard "Rick" Adelman**; נולד ב-16 ביוני 1946 בקליפורניה) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי בליגת ה-NBA.

בשנת 2021 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, בתור מאמן.

## קריירה
אדלמן החל את קריירת הכדורסל שלו ככוכב באוניברסיטת LMU. בדראפט ה-NBA ב-1968, הוא נבחר על ידי סן דייגו רוקטס (כיום יוסטון רוקטס) בסיבוב השביעי. הוא שיחק שתי עונות בסן דייגו לפני שהועבר לפורטלנד טרייל בלייזרס בדראפט 1970 המורחב, ושיחק בקבוצה שלוש עונות. הוא שיחק בהמשך הקריירה שלו גם בשיקגו בולס, ניו אורלינס ג'אז (כיום יוטה), וקנזס סיטי/אוהמה קינגס (כיום סקרמנטו). אדלמן סיים את קריירת המשחק שלו בשנת 1975.

כמאמן כדורסל ב-NBA אימן אדלמן את קבוצות גולדן סטייט ווריורס, פורטלנד טרייל בלייזרס, סקרמנטו קינגס ויוסטון רוקטס. עם פורטלנד הצליח אדלמן להעפיל פעמיים לסדרת הגמר של הליגה, ב-1990 וב-1992, והפסיד בשתיהן. כמאמן סקרמנטו הדריך את הקבוצה החזקה של תחילת שנות האלפיים, שנחשבה לאחת המתמודדות הבכירות על תואר האליפות. אדלמן ניצח מעל 800 משחקים במהלך הקריירה כמאמן.

לאחר שלא חודש חוזהו של אדלמן ביוסטון רוקטס, מונה אדלמן כמאמנה של מינסוטה טימברוולבס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:כדורסלני סן דייגו רוקטס
קטגוריה:כדורסלני פורטלנד טרייל בלייזרס
קטגוריה:כדורסלני שיקגו בולס
קטגוריה:כדורסלני ניו אורלינס ג'אז
קטגוריה:כדורסלני קנזס סיטי קינגס
קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:מאמני סקרמנטו קינגס
קטגוריה:מאמני יוסטון רוקטס
קטגוריה:מאמני מינסוטה טימברוולבס
קטגוריה:מאמני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:מאמני פורטלנד טרייל בלייזרס
קטגוריה:מאמני משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:בחירות דראפט של סן דייגו רוקטס
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:קליפורניה: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לויולה מרימאונט
קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: מאמנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
לוגיקה טרינארית

**לוגיקה טרינארית**, **לוגיקה תלת-ערכית**, או **לוגיקה טריוולנטית** הוא מונח המתאר מערכת רב-ערכית שבה שלושה ערכי אמת: אמת, שקר, וערך שלישי. זאת בהשוואה ללוגיקה בוליאנית שבה שני ערכי אמת בלבד: אמת ושקר.

## ייצוג ערכים
כמו בלוגיקה בוליאנית, ערכי האמת בלוגיקה טרינארית יכולים להיות מיוצגים נומרית באמצעות מספר ייצוגים. כמה מהנפוצים ביותר הם:
* 1 עבור 'אמת', 2 עבור 'שקר', ו-0 עבור הערך השלישי.
* 1 עבור 'אמת', 0 עבור 'שקר', וסימול אחר עבור הערך השלישי כגון ½, או #.
* טרינארי מאוזן: 1 עבור 'אמת', '1-' עבור 'שקר' ו-0 עבור הערך השלישי.
* באלקטרוניקה: H עבור 'אמת', L עבור 'שקר', ו-X עבור הערך השלישי.

הערך השלישי נקרא לעיתים 'לא-ידוע' (Unknown, Don't Know, or Don't Care), או 'א-רלוונטי' (Irrelevant)
בדומה ללוגיקה בוליאנית בה ספרה בודדת מכונה ביט (**B**inary Dig**it** - Bit), בלוגיקה טרינארית ספרה בודדת מכונה טריט
(**Tr**inary Dig**it** - Trit).

## מאפיינים
לוגיקה טרינארית עוסקת בפסוקים אלגבריים שאיבריהם שייכים לבסיס אריתמטי 3 (להבדיל מלוגיקה בוליאנית שאיבריה שייכים לבסיס 2 או הבסיס המקובל לספירה שהוא בסיס 10). לכן לביטוי בעל n ספרות טרינאריות יהיו 3^n צירופי ערכים אפשריים.

## טבלת אמת
טבלת האמת הבסיסית מציגה את שלוש הפעולות הלוגיות הבסיסיות: And, Or לשני ערכים, ו-Not לערך יחיד.

הערך # משמש לצרכים לוגיים כמשתנה ש'ערכו לא נקבע', 'שערכו אינו ידוע', 'שערכו עשוי להיות 0 ועשוי להיות 1'. לכן פיתוח הטבלה:
* OR: מקבל תוצאה 1 כאשר לפחות אחד מהמבואות הוא 1, מקבל 0 כאשר שני המבואות הם 0, ומקבל # במקרים אחרים, שכן מבוא # **עשוי להיות** 1.
* AND: מקבל תוצאה 0 כאשר לפחות אחד מהמבואות הוא 0, מקבל 1 כאשר שני המבואות הם 1, ומקבל # במקרים אחרים, שכן מבוא # **עשוי להיות** 0.

## לוגיקה טרינארית באלקטרוניקה ובמחשוב
אחת מראשונות מכונות החישוב שנבנתה מעץ ב-1840 על ידי טומאס פוולר (Thomas Fowler) הייתה מחשב טרינארי המבוסס על לוגיקה טרינארית. היישום המודרני היחיד והאחרון נכון לשנת 2008 הוא מחשב הסטון, Setun הסובייטי שנבנה בשלהי שנות ה-50 במוסקבה ועשה שימוש בלוגיקה טרינארית (בייצוג טרינארי מאוזן).
ניתן ליישם לוגיקה טרינארית אמיתית באמצעות רכיבים אלקטרונים, אולם סיבוכיות התכנון, יחד עם היכולת לממש לוגיקה טרינארית בקלות ובזול יחסית באמצעות מערכות לוגיקה בינארית, מנעו מתחום זה להתפתח.
מספר שימושים נפוצים ללוגיקה טרינארית הממומשים באמצעות לוגיקה בינארית כוללים שיטות מסוימות בתיקון שגיאות, יישומים בלוגיקה עמומה (Fuzzy Logic), וכן בתכנות ובמסדי נתונים, בהם NULL מייצג ערך שטרם נקבע, או UNKNOWN שמייצג ערך שאינו ידוע.

## העתיד
טענה שהושמעה בעבר וככל הנראה לא הוכחה מעולם היא שיישומי לוגיקה טרינארית עשויים להיות יעילים ביחס ליישומי לוגיקה בינארית, מאחר שבסיס 3 יותר קרוב מאשר בסיס 2 בערכו לערך האקספוננט (בסיס הלוגריתם הטבעי e \approx 2.718).
לוגיקה טרינארית עשויה להיות שימושית ביישומים אופטו-אלקטרוניים, בהם ייצוג הערכים באמצעות עוצמת אור, לדוגמה 0=כבוי, 1=חלש, 2=חזק.
מספר מוסדות מחקר וחברות מסחריות כגון Hypres ו-IBM פעילות לעיתים ומפרסמות פרסומים בתחום הלוגיקה והמחשוב הטרינארי.
הפשטות והיעילות של הלוגיקה הטרינארית עשויים להחזיר אותה להתעניינות מחקרית, כפי שחזה דונלד קנות'.

## ראו גם
* לוגיקה בוליאנית
* כדורגל תלת צדדי

## קישורים חיצוניים
* האתר הטרינארי של סטיב גרוב
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לוגיקה מתמטית
לבנון במשחקים האולימפיים

[150px|ממוזער|ה[סיף|סייפת מונה שאיטו שייצגה את לבנון באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)]]
**[[לבנון]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** מאז אולימפיאדת לונדון (1948). היא נעדרה מאז מהמשחקים רק פעם אחת, מאולימפיאדת מלבורן (1956), במחאה על המעורבות הבריטית והצרפתית במלחמת סיני. 

האולימפיאדה המוצלחת בתולדות לבנון הייתה השנייה בה השתתפה, אולימפיאדת הלסינקי (1952). שני מתאבקים לבנונים זכו בה במדליות, כריה שיהאב במדליית כסף וח'ליל טאהא במדליית ארד. 20 שנה מאוחר יותר, באולימפיאדת מינכן (1972), זכה מרים המשקולות מוחמד טרבולסי במדליית כסף, ובאולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה המתאבק חסן בשארה במדליית ארד. מאז, אף ספורטאי לבנוני לא עמד על הפודיום במשחקים האולימפיים, והישגיהם של הספורטאים הלבנונים היו נמוכים למדי.

לבנון השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), למעט האולימפיאדות שנערכו ב-1994 וב-1998. אף ספורטאי לבנוני לא זכה במדליה באולימפיאדת חורף.

## מדליות

### לפי אולימפיאדה
**באולימפיאדות הקיץ:**

### לפי ענף
**בענפי הקיץ:**

## ראו גם
* לבנון במשחקים הפאראלימפיים
* לבנון במשחקים האולימפיים לנוער

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לבנון: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
ג'ובאני דראגוני

**ג'ובאני אנדראה דראגוני** (באיטלקית: **Giovanni Andrea Dragoni**; סביבות 1540 - בדצמבר 1598) היה מלחין איטלקי מן האסכולה הרומאית של שלהי תקופת הרנסאנס, תלמיד של ג'ובאני פלסטרינה, שהתבלט כמלחין וכמאסטרו די קאפלה ברומא בסוף המאה ה-16. הוא השאיר אחריו מספר רב של יצירות קודש וחול, כמעט כולן ווקאליות ונודע בייחוד בספרי המדריגלים שלו, שזכו להדפסות חוזרות ונשנות.

## חייו
דראגוני נולד במלדולה, לא רחוק מפורלי, אבל אין פרטים על ראשית חייו. הוא למד אצל פלסטרינה, כפי שציין בהקדשה בספר המדריגלים הראשון שלו (1573). כעבור שנה השיג את המשרה היוקרתית של מאסטרו די קאפלה בכנסיית סיינט ג'ון לטראן, אחד ממוסדות הדת והמוזיקה הבולטים ביותר ברומא, משרה שבה נשאר עד סוף חייו. ב-1594, באחרית ימיו, מינה החשמן דל מונטה את דראגוני להעריך את התקדמות התיקונים בשירה הליטורגית, חלק מן הרפורמות המקיפות שנבעו ממועצת טרנט. דראגוני מת ברומא.

## מוזיקה

תפוקתו של דראגוני הייתה רחבת ממדים, אבל חלק גדול ממוזיקת הקודש שלו, שנשמר בארכיב של סיינט ג'ון לטראן, אבד עם השנים, לרבות קובץ של מוזיקה ל"קינות ירמיהו" (יחד עם קובץ דומה של אניבאלה סטאבילה) וכן כרך של מוזיקה למגניפיקט. דראגוני כתב לפחות שישה ספרי מוטטים, שחמישה מהם אבדו.

דראגוני הוציא לאור שבעה ספרי מדריגלים לארבעה, חמישה ושישה קולות, בין 1575 ל-1594. הדפסתם החוזרת ונשנית מעידה על הפופולריות שזכו לה.

המלחינים שהשפיעו על דראגוני הם מורו פלסטרינה, בעיקר בראשית הקריירה שלו, ובהמשך מחבר המדריגלים הנודע, לוקה מארנציו. סגנונו של דראגוני שם דגש על הבלטת הטקסט ובהירותו במוזיקה, אבל בשנות ה-90' של המאה ה-16 ניכר במוזיקה שלו דגש גובר והולך על קווי הסופרן והבס, לצד הבנה של אחדות מוטיבית, שניהם מאפיינים של סגנון תקופת הבארוק המתפתח. נוסף לכך ערך ניסויים במרקמים פוליכוראליים בכמה מיצירותיו המאוחרות, תו היכר אופייני יותר למוזיקה ונציאנית מאשר רומאית.

## לקריאה נוספת

* Patricia Ann Myers: "Giovanni Dragoni", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed June 23, 2006), (subscription access)
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 


* פטרישה אן מאיירס: "ג'ובאני דראגוני", מילון גרוב המקוון למוזיקה בעריכת ל. מייסי
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:האסכולה הרומאית
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1540
קטגוריה:נפטרים ב-1598
בית פומרוק

**בית פּוֹמְרוֹק** הוא בית מגורים שנבנה בסגנון הבאוהאוס השוכן ברחוב אחד העם מס' 56 בתל אביב.
## היסטוריה
המבנה, שבנייתו החלה בסוף שנות ה-20, נקרא על שם מקימיו, ד"ר יוסף פומרוק (1894–1942), רופא שיניים ואיש ציבור, חבר מועצת עיריית תל אביב, ואשתו שמחה לבית שלוש (1897–1990), נכדתו של אהרן שלוש ואחותו של האדריכל זכי שלוש, שתכנן את המבנה. כשהושלמה קומתו הראשונה, היא הושכרה לעובד בן עמי (שלימים היה מייסד הערים נתניה ואשדוד), ובמקביל נמשכה בניית שתי הקומות העליונות. בשנת 1933 נסתיימה הבנייה, ומשפחת פומרוק עברה להתגורר בקומה השנייה. כאן בביתו הקים פומרוק מרפאת שיניים וטיפל חינם במעוטי יכולת. הבית שימש כמקום מפגש לאירועים חברתיים, תערוכות ציור וקונצרטים. בביתם היה פסנתר מפורסם מסיינה.

בשנת 2000 שוחזר המבנה על ידי ילדיהם של מקימיו, וכיום הוא מכיל בעיקר משרדים ודירות מגורים. בחצר המבנה ניטע בוסתן בן כ-30 עצים לזכר הפרדסים שהקיפו את תל אביב הקטנה.

## קישורים חיצוניים

* 
* סעודת מצווה של קבצני העיר, באתר צבי פומרוק מספר על תל אביב: סיפורים על ראשיתה של תל אביב והשכונות (הכותב הוא בנם המנוח של מקימי הבית, עו"ד צבי אברהם פומרוק)
* על ד"ר יוסף פומרוק:
** , 
** 
** יוסף פומרוק, באתר MyHeritage
* על שמחה פומרוק-שלוש:
** 
** שמחה פומרוק, באתר MyHeritage

קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי מגורים
קטגוריה:העיר הלבנה
קטגוריה:רחוב אחד העם
קטגוריה:תל אביב-יפו: בנייני משרדים
קטגוריה:משפחת שלוש
החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים

[שמאל|ממוזער|255px|פסוקים מן התנ"ך בעברית על המבנה המרכזי של [בית החולים של המיסיון האנגלי ברחוב הנביאים בירושלים]]
**החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים** (באנגלית: **London Society for Promoting Christianity Among the Jews**, ידועה בקיצור בשם "חברת היהודים" – **The Jews Society**; כונתה גם בשם "מיסיון הכנסייה ליהודים" – **Church Mission to the Jews** ובקיצור **CMJ**; שמות נוספים היו "המיסיון האנגלי" או "המיסיון הבריטי") הוא ארגון מיסיונרי אנגליקני שהוקם ב-15 בפברואר 1809 בעיר לונדון שבבריטניה ומטרתו הייתה לשכנע את היהודים להמיר את דתם לנצרות הפרוטסטנטית. במהלך פעילותה רבים מהמנהיגים היהודים יצאו כנגד הארגון, בייחוד בתחילת המאה ה-20.

## תולדותיה
ב-1809 מנה הארגון כעשרים ושניים מיסיונרים שפעלו בקרב יהודים ברחבי העולם, רבים מהם היו יהודים מומרים. הארגון שהחל להתפשט במהירות החל לכלול מדינות כמו אתיופיה, שם הארגון החל לפעול ב-1859 על מנת לנצר את יהודי אתיופיה. פעילות זו של הארגון משכה את תשומת לבם של יהודי אירופה ושל הארגון "כל ישראל חברים", ששלח את יוסף הלוי ב-1867 להילחם במיסיון ולברר על מצבם של יהודי אתיופיה. הארגון היה פעיל באתיופיה עד 1920.

ב-1914 חשף הארגון את היקף פעולתו במסמך רשמי:

הדרך העיקרית בה הארגון משך יהודים הייתה בדרשות ופרסומים בעיתונים מרכזיים בשפות שונות, גם בעברית, וכלה בהקמת בתי ספר בלב הקהילות היהודית. הארגון הקים את בית החולים של המיסיון האנגלי שפעל בירושלים בין השנים 1843–1948, בתחילה בעיר העתיקה והחל מ-1897 ברחוב הנביאים בירושלים. בסמוך לבית החולים הקימה החברה הלונדונית בית ספר מיסיונרי לבנות יהודיות (בניין זה כונה לימים "בית הדגל" לאחר שהונף עליו דגל ישראל עם קום המדינה). בחיפה הוקם בית חולים בניהולו של ד"ר אאורבך. בית החולים פעל עד 1947. בצפת הוקמה הכנסייה הסקוטית.

ארגון זה לא היה בעל אופי אנטישמי, ומנהיגיו היו בעיקר יהודים מומרים. אהרן הנרי שטרן כותב שהמיסיונריות באתיופיה החלה בתגובה לגיור קבוצת גרמנים ליהדות ב-1840. הארגון פעל גם בקרב יהדות קוצ'ין שבהודו וקיבל ב-1818 את מיכאל סרגון המשומד (1795–1855) מהקהילה לארגון כמיסיונר הראשי באזור. באתיופיה היה זה מיכאל ארגווי, היהודי הראשון שהתנצר, שמונה לתפקיד המיסיונר הראשי באתיופיה. אחת מההשלכות של הארגון הייתה המיסיונריות בקרב יהודי סין שגרמה להתבוללות המהירה שלהם.

## ראו גם
*סמואל גובאט
*מרטין פלאד
*התיישבות נתיני המעצמות בחיפה

## לקריאה נוספת
*  ירון פרי, **נשיאים ורוח וגשם אין**: המיסיון הלונדוני בארץ ישראל במאה התשע־עשרה, הקיבוץ המאוחד, 2001


* Yaron Perry, British Mission to the Jews in Nineteenth-century Palestine, 2003



## קישורים חיצוניים
* 
* 
*  (תגובה למאמרו של )
** 
* 
* 
* 
* 
*  (על היחסים בין המיסיון הסקוטי בצפת לבין מיסיון 'החברה הלונדונית')
* 
* 

קטגוריה:מיסיון
קטגוריה:לונדון
קטגוריה:יהדות הודו
קטגוריה:תולדות ביתא ישראל
קטגוריה:נצרות אנגליקנית
ווזאבה, מלך אקסום

**ווזאבה** (תחילת המאה ה -4) היה מלך אקסום. הוא ידוע בעיקר הודות למטבעות שטבע במהלך שלטונו. הוא היה המלך הראשון של אקסום שכתב על מטבעותיו בשפת הגעז והיחידי מבין מלכי אקסום שהשתמש בשפת הגעז על מטבעות הזהב שלו. 

מואנרו-האי מציע, בהתבסס על מספר מטבעות שנמצאו שבהם דמותו של ווזאבה בצידו האחד המטבע ודמותו של אוסאנאס בצדו האחר, כי ייתכן שלמעשה שני המלכים היו שותפים בשלטון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שליטי אקסום
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4
הפפירוס של אני

**הפפירוס של אני** הוא פפירוס של ספר המתים, מתקופת השושלת התשע-עשרה במצרים העתיקה. הפפירוס כתוב בכתב חרטומים.

[שמאל|ממוזער|500px|קטע מהפפירוס המתאר של שקילת ליבו של אני כנגד נוצה של אלילת האמת [מאעת על ידי האל אנוביס.]]
לפי מסורת הדת המצרית, לאחר מותו, האדם עובר לעולם הבא ועובר סדרה של מבחנים ותלאות עד להגיעו למנוחה. כדי לעזור למת לצלוח את העולם הבא, נכתב ספר המכונה ספר המתים, שכלל לחשים ועצות שיעזרו לו. לכל אדם נכתבה גרסה אישית של ספר המתים על פפירוס, שנערך במיוחד לכבודו על ידי כהני הדת, נועד לשימושו הפרטי ונקבר יחד איתו. מכוון שעלות ומורכבות הכנת הפפירוס הייתה גבוהה מאוד באותם הימים, רק שכבות האליטה של החברה המצרית יכלה לרכוש לעצמה עותק אישי. ה'פפירוס של אני' היא גרסה של ספר המתים שנעשתה עבור אדם בשם 'אני', שהתגורר בעיר תבאי והיה פקיד בכיר בשלטון המצרי.

הפפירוס נרכש בשנת 1888 על ידי ארנסט וואליס באדג' בעבור אוסף המוזיאון הבריטי, שם שוכן הפפירוס עד היום. על מנת לשלוח את המגילה לאנגליה, חתך באדג' את המגילה, שאורכה כ-24 מטר, ל-37 גיליונות באורך אחיד ובכך פגם בה באופן משמעותי. כיום היא אחד מהמקורות השלמים והעיקריים ללמידה על ספר המתים שיש בידי החוקרים.

## קישורים חיצוניים

* ספר המתים - הפפירוס של אני
* ספר המתים: הפפירוס של אני - מדריך לעולם שלאחר המוות

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארכאולוגיה
קטגוריה:כתבי יד
קטגוריה:ספרות מצרים העתיקה
קטגוריה:פפירוסים
The New York Review of Books

250px|ממוזער|שער העיתון, מרץ 2018
**The New York Review of Books** (או **NYREV** או **NYRB**) הוא כתב עת דו-שבועי המכיל מאמרי ביקורת ספרות, תרבות, ונושאים אקטואליים המתרחשים בעיר ניו יורק. הוא יוצא מנקודת הנחה שסקירתם של ספרים חשובים היא כשלעצמה פעילות ספרותית חשובה. כתב העת אסקווייר מכנה אותו "כתב העת הספרותי-אינטלקטואלי החשוב ביותר בשפה האנגלית".

כתב העת נוסד בשנת 1963 במהלך שביתת העיתונים בניו יורק, והפך עד מהרה לבמה מרכזית לביקורת ספרותית בעלת גוון אינטלקטואלי ופוליטי. במהלך מלחמת וייטנאם התגבש תדמיתו כאחד הקולות האינטלקטואליים הבולטים נגד המלחמה. בהדרגה, הפך ה-NYRB לזירה שבה נבחנים לא רק ספרים אלא גם תהליכים חברתיים, פוליטיים ותרבותיים רחבים, באמצעות מאמרים, תרגומים וכתיבה ביקורתית מקורית. סגנונו הייחודי שכולל חיבור בין דיון רעיוני מעמיק לבין כתיבה נגישה, משך קהל קוראים רחב, רובו משכיל, שחיפש תובנות חורגות מן החדשות היומיומיות.

נכון לשנת 2007, כתב העת נמכר בכ-140,000 עותקים בקרוב. רוברט סילברס שימש כעורך כתב העת מאז היווסדו ב-1963, ביחד עם ברברה אפסטין, עד למותה ב-2006, ולאחר מכן שימש כעורך יחיד עד מותו במרץ 2017.

כתב העת מתאפיין בסגנון ונקודת ראות ייחודיים מאז היווסדו.

### ביקורת, פיליטיקה וזהות אינטלקטואלית
נאו-שמרנים, כמו אירוויג קריסטול ונורמן פודהורץ, ראו במגזין ביטוי לאליטיזם אנטי-אמריקני, לעומת זאת, יש מי שתפסו אותו כהמשכה של מסורת ארוכת-שנים של כתבי עת פוליטיים-ביקורתיים מן המאה ה-19 כגון The Edinburgh Review. כתבי עת מסוג זה שילבו ספרות ומחשבה פוליטית כדי להשפיע על דעת הקהל. במובן זה, הניו יורק ריוויו אוף בוקס ממלא תפקיד כפול: הוא משמר את טבעה הציבורי של המחשבה האינטלקטואלית ומקיים שיח ביקורתי מתמשך עם מגמות פוליטיות וחברתיות עכשוויות.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
אותר פצציה

**אוֹתָּר פָּצָצִיָּה** (בגאורגית: **ოთარ ფაცაცია**; 15 במאי 1929 – 9 בדצמבר 2021) היה פוליטיקאי גאורגי שכיהן כראש ממשלת גאורגיה בין השנים 1993–1995.

## ביוגרפיה
פצציה נולד בכפר אינגירי  שבנפת זוגדידי, סמגרלו בגאורגיה הסובייטית. הוא סיים את לימודיו כמוסמך אוניברסיטה בהנדסה וכלכלה במכון המדינה לטכנולוגיה של סנקט פטרבורג .  הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית בזוגדידי, ושימש כמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית המקומית משנת 1955 ועד שפוטר ב-1965. בשנת 1966 מונה למנהל מפעל הנייר של זוגדידי, וכיהן בתפקיד במשך כ-25 שנה עד שנת 1990. 

בשלהי העידן הסובייטי בגאורגיה נבחר לוועידת נציגי העם (1989-1990) וזכה בתואר גיבור העמל הסוציאליסטי. בשנת 1992 עמד אדוארד שוורדנדזה בראש המדינה של גאורגיה, זמן קצר לאחר הדחתו האלימה של זוויאד גמסחורדיה בהפיכה. ב-20 באוגוסט 1993 מינה שוורדנדזה את פצציה לראש ממשלת גאורגיה. והוא כיהן בתפקיד עד 5 באוקטובר 1995. משנת 1995 ועד שנת 1999 כיהן כחבר בוועדת התקציב הפרלמנטרית, והקים ועדה זמנית לקידום נושא איחוד לאומי. במהלך כל הקריירה הפוליטית שלו הוא לא השתייך לשום מפלגה פוליטית אולם הצביע עבור מפלגת איחוד האזרחים של גאורגיה  בראשות אדוארד שוורדנדזה.

נפטר ב-9 בדצמבר 2021 בטביליסי ממחלת הקורונה, בגיל 92.

## קישורים חיצוניים
* אותר פצציה (1995-1999), באתר הפרלמנט של גאורגיה, 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים גאורגים
קטגוריה:ראשי ממשלת גאורגיה
קטגוריה:ילידי 1929
קטגוריה:נפטרים ב-2021
קטגוריה:נפטרים במגפת הקורונה
מרשל אולמן

**מרשל סקוט אולמן** (באנגלית: **Marshall Scot Allman**; נולד ב-5 באפריל 1984) הוא שחקן אמריקאי, שידוע בעיקר בשל תפקידו בסדרת הטלוויזיה "נמלטים" בתור אל. ג'יי. בורוז, ובזכות תפקידו בסדרה "דם אמיתי" בתור טומי מיקנס.

## ביוגרפיה
אולמן נולד וגדל באוסטין, טקסס שבארצות הברית, בנם של איידנל (לבית בראון) ושל ג'יימס מרטין אולמן ג'וניור. הוא נוצרי. בנעוריו, אולמן שיחק כדורגל במועדונים ובבית הספר והתעניין מאוד במוזיקה עכשווית.

לאחר שסיים את לימודיו בתיכון אוסטין ב-2002, הוא בחר להתחיל בקריירת משחק בלוס אנג'לס, על פני לימודי אמנות בניו יורק.

## קריירה
אולמן שיחק בסדרות טלוויזיה רבות בתפקידי אורח: "ללא עקבות", "מלקולם באמצע", "הפרקליטים", "תקועים בזמן" ועוד, ביניהם התארח אולמן בשנת 2007 - בעונה הרביעית של הסדרה הידועה "האנטומיה של גריי". תפקידו המשמעותי ביותר היה בסדרת דרמת המתח "נמלטים". הוא גם השתתף בעונה השלישית של הסדרה "דם אמיתי".

בשנת 2009 שיחק בסרט הקומדיה "התפיסה ללא רבב של דיזל קטן" לצד נטשה ליון. בשנת 2012 שיחק לצד קלייר הולט בסרט הדרמה "כחול כמו ג'אז" שמבוסס על ספר באותו שם, ובסרטו של בילי בוב תורנטון "המכונית של ג'יין מנספילד". בשנת 2014 השתתף בקומדיה הרומנטית "סקס וסקס מרומם", לצד שרה פקסטון. בשנת 2015 התארח בסדרת הטלוויזיה "אקווריוס" בכיכובו של דייוויד דוכובני.

## חיים אישיים
ב-17 ביוני 2006 נישא לשחקנית ג'יימי אן אולמן  (לבית בראון). לזוג יש תאומים שנולדו ב-2013; המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1984
סאו ויסנטה (סאו פאולו)

**סאו ויסנטה** (בפורטוגזית: **São Vicente**) היא עיר במדינת סאו פאולו שבברזיל על חוף האוקיינוס האטלנטי. סאו ויסנטה היה יישוב הקבע הפורטוגזי הראשון באמריקות ולאחר מכן היה לבירת הקפיטניה של סאו ויסנטה, שהפכה ברבות הימים למדינת סאו פאולו. העיר קרויה על שם סאו ויסנטה מסרגוסה, הקדוש המגן של ליסבון.
## היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1532 בידי מרטים אפונסו דה סוזה במקום שנקרא באותם הימים "נמל העבדים" (Porto dos Escravos) ואשר נוהל בידי שלושה מתיישבים פורטוגזים שסחרו בעבדים אינדיאנים עם השבטים המקומיים. ב-22 באוגוסט אותה השנה נבחרה מועצת העיר (Câmara de Vereadores) של היישוב החדש. היו אלו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בכל האמריקות. בשל עובדות אלו מכונה העיר "תא האֵם" (בלטינית: Cellula Mater) של ברזיל ו"העיר הראשונה של ברזיל", ולעיתים גם "ערש הדמוקרטיה האמריקאית".

כיום ממוקמת העיר במחצית צידו המערבי של האי סאו ויסנטה ומהווה בעיקר עיר שינה של סנטוס, החולקת עם סאו ויסנטה את האי. בעיר מתקיימת גם תעשיית דיג קטנה. היא מקושרת עם העיר סאו פאולו על ידי כביש "רודוביה דוס אימיגראנטס"

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינת סאו פאולו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16