open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יוחנן מדמשק

**יוחנן מדמשק** (נולד ב-676 לערך – 4 בדצמבר 749; בסורית: **ܝܘܚܢܢ ܕܪܡܣܘܩܝܐ - יוחנן דרמסוקיא**, ערבית:** يوحنا الدمشقي**; יוחנא א-דמשקי; יוונית: **Ιωάννης ο Δαμασκηνός,** יואניס או דמסקינוס) היה נזיר וכומר סורי נוצרי הנחשב לקדוש נוצרי.

יוחנן נולד וגדל בדמשק ומת ככל הנראה במנזר מר סבא שבמדבר יהודה. הוא היה איש רחב אופקים, ובין תחומי העניין שלו ניתן למנות משפטים, פילוסופיה של הדת, פילוסופיה ומוזיקה. הוא כיהן כמנהלן ראשי של שליט דמשק (תחת שלטון בית אומיה) וכתב חיבורים בזכות האמונה הנוצרית. חלק מהמזמורים שכתב נמצאים עדיין בשימוש במנזרים אורתודוקסיים ברחבי העולם. יוחנן מדמשק נחשב לאחד מאבות הנצרות, לגדול התאולוגים בכנסייה היוונית-אורתודוקסית, ובכנסייה הקתולית הוא נחשב מאז 1883 לאחד ממורי הכנסייה. 
נהוג לראותו כמייסד מסורת הפולמוס האנטי–אסלאמי בנצרות.

במחלוקת האיקונוקלסטית נמנה יוחנן על האיקונופילים, שתמכו בציור דמות האלוהים.

על אחד מעמודי מנזר המצלבה ציור של יוחנן מדמשק לצידו של המשורר הגאורגי שותא רוסתוולי, שייתכן וצויר על ידי זה האחרון.

במנזר מר סבא כתב את חיבורו "מקור הדעת". חיבור זה כולל שלושה חלקים הדנים בפילוסופיה, בכפירה ובאמונה דתית. בחלק המוקדש לכפירה, מופיע דיון באסלאם, שייתכן כי לא נכתב בידי יוחנן עצמו והוא גם אינו תופס מקום מרכזי, אולם הוא בעל חשיבותו רבה, משום שהוא הניח מעין מתווה ראשוני לוויכוח הנוצרי עם המוסלמים ולמתקפה על מוחמד עצמו. בחיבור זה מועלית לראשונה הטענה כי מוחמד שאב את כל תורתו מהתנ"ך ומהברית החדשה על פי עצתו של מורהו הנוצרי, הנזיר "אריאנוס" – רעיון שנעשה יסוד חשוב בפולמוס הנוצרי מאוחר יותר.

יוחס לו החיבור המפורסם "בן המלך והנזיר" (שתרגם לעברית ועיבד, כך שיהיה לו תוכן יהודי, אברהם הלוי בן שמואל אבן חסדאי), אך למעשה זה האחרון נכתב על ידי נזיר גיאורגי בן המאה ה-10 (בהתבססו כנראה על סיפורי בודהא).

בתחום המוזיקה הכנסייתית הביזנטית, יוחנן מדמשק נחשב ליוצר ה"אוקטואכוס", הסדרת השירה הכנסייתית (ובפרט שירי תחיית של ישו) ב-8 מודוסים או טונים מוזיקליים הקרויים "אכוס" (מקבילה של הטונים במוזיקה המערבית ולמקאמות במוזיקה של המזרח התיכון) ששורשיהם במודוסים המוזיקליים הידועים בפרובינקיות של האימפריה הביזנטית: 4 הנקראים "אותנטיים" ו-4 הנקראים "פלאגאלים". החוקרים סבורים שהאוקטואיכוס היה קיים לפניו ושיוחנן הנהיג אותו רשמית על מנת להגן על המוזיקה הכנסייתית מפני שינויים והשפעות זרות.
כמלחין (מלודוס) הראשי של הנוצרים בירושלים, יוחנן מדמשק יחד עם נזירים "סבאים" (ממנזר מר סבא) אחרים (כגון קוסמס הקדוש ממיומה, תאודורוס הקדוש, תאופנס גראפטוס) הובילו את המסורת הירושלמית או "אגיופוליטית" שבישרה שלב חדש בהתפתחות המוזיקה הכנסייתית האורתודוקסית והביזנטית. הוא הלחין, בין השאר, סוגה חדשה של המנונים הקרויים קאנונים.
מיחסים לו תפקיד בהנהגת מערכת התווים הביזנטית האמצעית.

## לקריאה נוספת
ממוזער|Ioannis Damasceni Opera, 1603
*Nicu Moldoveanu *Istoria muzicii bisericeşti la români*,curs, Facultatea de teologie ortodoxă, Universitatea din Bucureşti, 2007, (ברומנית) (ניקו מולדוביאנו - היסטוריה של המוזיקה הכנסייתית אצל הרומנים)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:מורי הכנסייה
קטגוריה:אבות הכנסייה
קטגוריה:נוצרים סורים
קטגוריה:מלחיני מוזיקה כנסייתית
קטגוריה:האימפריה הביזנטית: אישים
קטגוריה:נפטרים ב-749
סדריק ברדון

**סדריק ברדון** (בצרפתית: **Cédric Bardon**; נולד ב-15 באוקטובר 1976 בליון) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי.

## קריירה
ברדון החל את הקריירה בקבוצת אולימפיק ליון מעיר הולדתו בעונת 1992/1993. הוא נשאר במועדון הפאר עד לסוף עונת 1997/1998, כאשר הצליח להוכיח במועדון את יכולותיו. ברדון שיחק בסטאד רן בין עונות 1998/1999 ו-2000/2001, ומשם עבר לגנגאן עד לינואר 2004, אז חתם לזמן קצר בלה האבר.

ברדון המשיך את הקריירה שלו בבולגריה, כאשר חתם בלבסקי סופיה, עימה שיחק בגביע אופ"א בעונת 2005/2006, וכבש שער חשוב במשחק בו הפסידה לבסקי לאוסר 2-1. בשנתיים וחצי בהן שיחק בקבוצה, כבש ברדון 30 שערים בליגת העל הבולגרית.

ב-14 בינואר 2008 הגיע ברדון לישראל, וחתם בקבוצת בני יהודה תל אביב. בהופעת הבכורה שלו בישראל כבש צמד בניצחון 2-3 על מועדון ספורט אשדוד.

לאחר חצי עונה בבני יהודה עבר ברדון לקבוצה הקפריסאית אנורתוסיס פמגוסטה ששילמה עבורו 200 אלף דולר. באנורתסיס היה ברדון שותף להעפלה הראשונה אי פעם של קבוצה קפריסאית לשלב הבתים של ליגת האלופות. ביולי 2009 שב ברדון לשחק בלבסקי סופיה, אך לא הצליח לשחזר את ימיו הגדולים בקבוצה, וכעבור עונה אחת חתם בקבוצת סט. רפאל מהליגה השלישית בצרפת, במדיה פרש ממשחק פעיל בקיץ 2011.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:קשרי כדורגל צרפתים
קטגוריה:ליון: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק ליון
קטגוריה:כדורגלני סטאד רן
קטגוריה:כדורגלני גנגאן
קטגוריה:כדורגלני לה האבר
קטגוריה:כדורגלני לבסקי סופיה
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני אנורתוסיס פמגוסטה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים צרפתים בבולגריה
קטגוריה:ספורטאים צרפתים בישראל
קטגוריה:ספורטאים צרפתים בקפריסין
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1976
זמיר מנומר

**זָמִיר מְנֻמָּר** (שם מדעי: *Luscinia luscinia*) הוא מין של ציפור שיר קטנה בסוג זמיר ממשפחת החטפיתיים (בעבר שויך למשפחת הקיכליים).

זהו מין נודד, שניזון מחרקים ומתרבה ביערות, חורשות וסבכי שיחים באירופה ובאסיה. התפוצה היא יותר צפונית מאשר של בן סוגו זמיר הירדן. הוא מקנן בשיחים צפופים נמוכים. חורף באפריקה. בישראל חולף בעונות הנדידה: באביב המאוחר (מאי-יוני) במספרים גדולים, ובסתיו - במספרים קטנים יותר.

הזמיר המנומר זהה בגודלו לאדום-החזה. אורכו 12.5–15 ס"מ, אורך הזנב 5–7 ס"מ, מוטת כנפיו 20–23 ס"מ. מסתו 16–22 גרמים. עיניו שחורות וגדולות יחסית, הוא בצבע אפור-חום פשוט בחלקו העליון, ואפור עד לבן בחלקו התחתון. הגוונים האפורים יותר המעניקים מופע "מעונן" בחלק התחתון, וחוסר טלאי צידי הזנב האדומים הבולטים של הזמיר, הם המבדילים אותו במראה הנוצות יותר מכל. אין דו-צורתיות זוויגית.

שירת הזכר היא קולנית, עם מגון רחב של שריקות, סלסולים וקליקים. הוא חסר את שריקת הקרשנדו (הגברה הדרגתית של עוצמת הנגינה) הרמה של הזמיר.

אוכלוסייתו בעולם היא כ-100,000–830,000 זוגות מקננים ברחבי אירופה המזרחית.

## גלריה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: חטפיתיים
קטגוריה:חטפיתיים
משואה (איתות)

ממוזער|מדורת ל"ג בעומר
**מַשּׂוּאַת אִיתוּת** היא מדורה גדולה אשר מבעירים על ראש הר או נקודה הנראית למרחוק על מנת להעביר ידיעות או לאותת על סכנה. בעבר שימשו משואות איתות להעברת מסרים מהירה. כמו כן השתמשו במשואות לסימון מקומות מסוכנים לספינות בים, כעין מגדלור.

המסרים היו פשוטים, לרוב ניצחון בקרב או בקשת סיוע. כאשר הועברו ידיעות בלילה הייתה חשיבות לגודל הלהבה, כאשר הועברו ידיעות ביום החשיבות הייתה לכמות העשן, ולעיתים גם לצבעו, על מנת להעביר מסרים שונים. לפני המאה ה־20 הלילות היו חשוכים יותר, האוויר צלול יותר ופחות מבנים הסתירו את ההרים.

הדרך הנפוצה ביותר להעברת מסר באמצעות משואות איתות הייתה הכנת רשת אתרי הדלקה על ראשי הרים שיש ביניהם קו ראייה. בכל אתר עמד צופה, אשר צפה אל ראשי ההרים הנראים לעין ולצידו ערימת עצים מוכנה להדלקה. כאשר ראה הצופה משואה נדלקת על אחד מראשי ההרים, היה מדליק את משואתו וכך היה המסר עובר במהירות. ברשת טובה, עם צופים ומדליקים מיומנים, ניתן היה להעביר מסר תוך שעה למרחק של כמעט 800 קילומטרים.

## היסטוריה
במסופוטמיה הקדומה בתקופת הברונזה, הן יושבי הקבע בערים והן הנוודים האמורים השתמשו במשואות לאיתות והעברת מסרים.

בין מכתבי לכיש נמצא מכתב המתאר את היעלמות משואות עזקה:

באנגליה הזהירו מפני התקדמות של הארמדה הספרדית באמצעות משואות שהודלקו על גבעה הנקראת עד היום Beacon Hill (גבעת המשואה).

## קידוש החודש
השימוש במשואות מתועד ב. בתקופת בית שני השתמשו במשואות כדי לציין את קידוש החודש העברי, שנקבע על ידי הסנהדרין בירושלים, לכל חלקי הארץ ומחוצה לה (עד בבל). הן הושאו בסדר הזה, מירושלים לכיוון צפון אל בבל: הר המשחה, סרטבה, גרופינא, הר החורן, ובית בלתין, לה היה קשר עין עם הגולה בבבל. על פי המפרשים, כל ארבעת המקומות האלה נמצאים בארץ ישראל.

המשואות הושאו רק כאשר החודש הקודם קודש להיות חודש חסר, אך אם החודש קודש להיות חודש מלא, לא היו משיאים משואות כלל.

במשנה  שם משנה ב' מסופר גם, שלאחר שאירע מקרה שהכותים הדליקו במזיד משואות בחודש מלא וגרמו להטעיה, הוחלט להפסיק את השאת המשואות ולעבור להודעה על ידי שליחים: וכפי שהעתיק הרמב"ם: 

## בתרבות ובספרות
שכונת גבעת משואה בירושלים נקראת בשם זה כיוון שהיא פסגה גבוהה עליה הושאו משואות איתות בתקופת בית שני.

זכר למשואות האיתות נותר בתרבות הישראלית בדמות טקס הדלקת המשואות, הנערך בערב יום העצמאות ובטקס הדלקת המשואות ביום השואה.

בפנטזיה שר הטבעות מוזכרות "משואות גונדור" ששימשו להעברת בקשות סיוע בקרב.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אש
קטגוריה:איתות
יצחק היינמן

**יצחק הַיְינֶמַן** (בגרמנית: **Isaak Heinemann**; י"ג בסיוון ה'תרל"ו, 5 ביוני 1876 – כ"ט בתמוז ה'תשי"ז, 28 ביולי 1957) היה פרופסור לספרות קלאסית, ספרות הלניסטית ופילולוגיה. חתן פרס ישראל למדעי היהדות.

## קורות חיים
היינמן נולד בפרנקפורט שבגרמניה. בנעוריו היה תלמידו של הרב מרדכי הורוויץ, לצד לימודי חול. למד את לימודיו האקדמיים באוניברסיטאות שטרסבורג, גטינגן וברלין, ובה למד גם בבית המדרש לרבנים בברלין. בשנת 1897 הוסמך היינמן בפילולוגיה קלאסית.

בשנים 1900–1939 ערך היינמן את ה-*[[Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums]]* (הירחון להיסטוריה היהודית ולמדעי היהדות). בנוסף, הוא הורה בבית המדרש לרבנים בברסלאו (1919–1938) ושימש פרופסור להיסטוריה הלניסטית ומדעים קלאסיים באוניברסיטת ברסלאו (משנת 1930). בשנת 1939 עלה לארץ ישראל ולימד בסמינר למורים דתיים בשכונת בית וגן.

היינמן נודע במחקריו ופרסומיו הנוגעים לפרשנות הספרות ההלניסטית, ספרות יוון וספרות ישראל העתיקה. בין מפעליו נודעו תרגומו לגרמנית של כתבי פילון האלכסנדרוני ותרגומן לעברית של אגרות הרש"ר הירש. כמו כן הוא נמנה בין עורכי האנציקלופדיה המקראית.

בשנת 1955 הוענק להיינמן פרס ישראל למדעי היהדות.

## מפרסומיו

ספרים:
* **טעמי המצוות בספרות ישראל**, תש"ב.
* **בחירת עם ישראל במקרא**, תש"ה.
* **דרכי האגדה** (The Methods of the Aggadah), הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס והוצאת "מסדה", ירושלים, תש"י 1949 (מהדורות נוספות: תשי"ד; 1970; 1974).

מאמרים:
* "פירורים: הטליס; סוכה העשויה ככבשן", **ספר היובל לפרופסור שמואל קרויס**, 1936, עמ' 15–18.
* "ההאבקות על הגשמת האל ביון ובישראל", בתוך: עיון, כרך א', חוברת ב'-ג', 1946, עמ' 147–165.
* "המחלוקת על הלאומיות באגדה ובפילוסופיה של ימי הביניים", **ספר דינבורג**, 1949, עמ' 132–150.
* "על הוראת האגדה שבמקרא", **ספר בירם**, 1956, עמ' 261–263.

## ספר יובל

* *Isaak Heinemann zum 60. Geburtstage* (Hanna Emmrich, "Isaak Heinemmans Schriften", pp. 294-297), Breslau: Typ. Schatzky ,1936.


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

**מאמרים**:
* היהדות בעיני העולם העתיק, ציון - רבעון לחקר תולדות ישראל (ד)

קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:חוקרי ספרות עברית
קטגוריה:חוקרי מחשבת ישראל
קטגוריה:סגל בית המדרש לרבנים בברסלאו
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי היהדות
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ראשוני האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים גרמנים
קטגוריה:פילולוגים גרמנים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים יהודים גרמנים
קטגוריה:חוקרי ספרות חז"ל
קטגוריה:חוקרי העת הקלאסית
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה המקראית
קטגוריה:פילולוגים יהודים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1955
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1876
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1957
מכון אדלר

**מכון אדלר בישראל** הוא מרכז טיפולי המאוגד כעמותה ללא כוונת רווח שמטרתו להנחיל וליישם בחברה פילוסופיית חיים המבוססת על גישתו של אלפרד אדלר, פסיכולוגיה אינדיבידואלית, המשלבת רעיונות מתחום הפסיכולוגיה החברתית, ההומניסטית והמערכתית. המכון הוא אחד ממספר רב של מכוני אדלר בעולם והגדול שבהם ומנוהל על ידי יו"ר המכון ד"ר עו"ד עמוס גבריאלי מינואר 2021.

## היסטוריה
200px|ממוזער|שמאל|סמל המכון עד 2022
ניצניה של רשת המכונים העולמית החלו בקהילת אנשי מקצוע שהתעניינו בתורתו של אדלר בעירו וינה בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה הוקמו מספר קהילות כאלו בשנות ה-20 של המאה ה-20 ובתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בגרמניה, אנגליה, ארצות הברית ומדינות נוספות, בעקבות ביקורים והרצאות של אלפרד אדלר שעוררו עניין ויצרו קבוצות אנשי טיפול שעסקו בנושא. לאחר מותו של אדלר ב-1937 המשיכה בתו אלכסנדרה בפעילות זו. בתקופה זו ובמהלך מלחמת העולם השנייה עבר מרכז הפעילות העולמי מאירופה לארצות הברית. ב-1952 נוסד מוסד אדלר מחדש, בשם "האגודה העולמית לפסיכולוגיה אינדיבידואלית". מאז נוסדו מכוני טיפול והכשרה על שם אדלר בכל רחבי העולם המערבי.

מכון אדלר הוקם בישראל ב-1963, על ידי קבוצת פסיכולוגים, אנשי חינוך ועובדים סוציאליים ובראשם פרופ' רודולף דרייקורס, תלמידו של אדלר. המכון יסד בישראל את בית הספר להורים והיה הראשון בארץ בתחום הדרכת הורים והנחיית קבוצות.

## פעילות המכון בישראל
המכון עוסק במספר תחומים ופעילויות הממוקדים בקשרי קהילה ומשפחה:
* פעילות למען הקהילה במיזמים חברתיים הכוללים התנדבות בבתי הכלא ברחבי הארץ, הנגשת הדרכת הורים במרחב הציבורי בפריפריה החברתית של ישראל, מערך חירום לתמיכה בהורים ובמשרתי מילואים
* הדרכת הורים קבוצתית ופרטנית
* קליניקה לטיפול זוגי, פרטני ומשפחתי
* פעילות בבתי הספר במסגרת מיזם אדלר סקול-הדרכת אנשי חינוך, תלמידים והורים
* איזון עבודה משפחה - לארגונים תומכי משפחה

במקביל מתקיימים במכון לימודי תעודה והכשרה מקצועית כמומחה הורות ומשפחה, מומחה הגיל השלישי, פסיכותרפיה פרטנית וזוגית ואימון אישי 

המכון מקיים מאז שנת 2005 כנס שנתי בנושא הפסיכולוגיה האדלריאנית שמושך משתתפים מרחבי העולם.

המכון שוכן בכפר סבא (עד 2013 שכן בהרצליה), ויש לו שלוחות בחיפה,בראשון לציון ושלוחה מקוונת.

## לקריאה נוספת
* אלפרד אדלר, רודולף דרייקורס, **ילדים: האתגר**, הוצאת יבנה.

## ראו גם
* מודל אפר"ת

## קישורים חיצוניים

* מצגות וקטעי עיתונות על מכון אדלר
* בלוג על מכון אדלר
* אתר האגודה העולמית לפסיכולוגיה אינדיבידואלית
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגונים
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:פסיכותרפיה
קטגוריה:הורות
קטגוריה:כפר סבא: חינוך
מלון דן תל אביב

**מלון דן תל אביב** הוא בית מלון של רשת מלונות דן הממוקם בתל אביב, ברחוב הירקון. המלון, בעל 325 חדרים, והוא אחד המלונות הוותיקים בעיר. במלון נוהגים להתארח על בסיס קבוע אישים חשובים.

## היסטוריה
בשנות ה-30 הוקם ליד חוף הים פנסיון "קטה דן", שהיה בית המלון הראשון לחוף ימה של תל אביב, בתכנונה של לוטה כהן. במלון זה, אשר שימש גם כמפקדה של ההגנה, נהגו לקיים בין השאר ישיבות מטה של הארגון. מלון זה נודע גם כמקום מפגש של מנהיגי התקופה, וידוע בין השאר כמקום האחרון בו ישב חיים ארלוזורוב לפני הירצחו. ב-1947 רכשו האחים יקותיאל ושמואל פדרמן את המלון ובצמוד אליו החלו ב-1950 להקים את "מלון דן" אשר נחנך ב-1953.

המלון נבנה במספר שלבים, בשלב הראשון נבנו 130 חדרים, האגף המקביל לחוף הים היה בן שלוש קומות והושלם חלקית עם פתיחתו. ב-1959 הרסו את מבנה מלון "קטה דן" הסמוך, לטובת אגף חדש למלון דן כך שיכיל 335 חדרים בסך הכל. תחילה הורחב האגף הפונה המקביל לרחוב הירקון וב-1962 קיבל המלון אישור להרחיב האגף המקביל לחוף הים, כך שלאחר שנבנו לו שתי תוספות מכל צד הוא הפך לבעל חזית רחבה הפונה לים.

בשנת 1989 החלה הקמתו של "מגדל המלך דוד" בצמוד למלון דן מדרום. מלון דירות בן 23 קומות, המתנשא לגובה 95 מטר מעל פני הים שבתחתיתו נבנה מרכז בריאות הכולל בריכה חיצונית ובריכה פנימית. במגדל 60 דירות ודייריו מקבלים שירותים ממלון דן.
ביולי 2019 מונתה לראשונה אישה למנכ"לית המלון, רמה אורם נכנסה לתפקיד לאחר שניהלה מלון אחר של הרשת בירושלים.

## מבנה
המלון שוכן ברחוב הירקון 99, פינת רחוב פרישמן. תכנן אותו האדריכל היינץ פנחל, שהמשיך מאוחר יותר בתכנון פרויקטים נוספים של רשת מלונות דן. המבנה בנוי משלושה אגפים בצורת האות "H": אגף המקביל לחוף הים, אגף המקביל לרחוב הירקון ואגף מרכזי המחבר ביניהם. הפרשי הגבהים בין מפלס הרחוב ומפלס הטיילת ניכרים בתכנון המבנה. המבנה כולל מספר מפלסים פנימיים ומעברים בין האולמות המצויים בו. אחד האלמנטים הנחשבים למעניינים בתכנון המלון הוא המדרגות היורדות מהכניסה הראשית למלון לכיוון האולם התחתון המשקיף אל הים, שאותו ניתן לראות "ממוסגר" בחלון פנורמי. חלק זה של האולם הכולל מרפסת המשקיפה אל הים הוא אלמנט יוצא דופן בחזית המלון המערבית.

ב-1986 הושלם שיפוץ של המלון, ובמסגרתו עיטר האמן יעקב אגם את החזית המערבית שחופתה בפסיפס צבעוני, בצבעי הקשת, היוצר מראה שונה מכל זווית הסתכלות. ביום חנוכת החזית חדשה, חנכה הרשת מלון נוסף ברשת ושני בתל אביב: דן פנורמה תל אביב. המלון עבר שיפוץ יסודי בשנת 2000 כולל כל חדרי המלון והחזית המערבית, שהפסיפס הצבעוני שלה חודש, יחד עם יתר חלקי חיפוי המעטפת החיצונית של המלון.

חשיבותו האדריכלית של מבנה המלון בתולדות תל אביב היא בהיותו המלון הראשון בחוף הים אשר הגדיר מחדש את קו החוף כרצועה תיירותית. אחריו הוקמו גם מלון שרתון הישן, מלון הילטון תל אביב ואחרים אשר הפכו את רצועת החוף על פניה. בניגוד לשאר בתי המלון הקיימים כיום הבנויים כמגדלים, המלון בנוי לרוחב ולא לגובה, וגובהו 7 קומות.



Dan Hotel Tel Aviv - HPIM5095.jpg|הכניסה למלון
מלון דן תל אביב מאוויר.jpg|מלון דן מהאוויר


## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

דן תל אביב
קטגוריה:רחוב הירקון
קטגוריה:רחוב פרישמן
דן תל אביב
אברדין (כדורגל)

**אברדין** (באנגלית: **.Aberdeen F.C**) היא קבוצת כדורגל סקוטית, המייצגת את עיר הנמל אברדין. קבוצת הכדורגל משחקת בליגת העל הסקוטית.

## היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1903 ומשחקת מאז באצטדיון פיטודרי המכיל 22,199 מקומות ישיבה. תלבושת הבית של הקבוצה היא מדים אדומים לגמרי ותלבושת החוץ היא מדים לבנים לגמרי.

היא זכתה בארבע אליפויות הליגה הסקוטית בשנים 1955, 1980, 1984 וב-1985, בשבעה גביעים סקוטיים ב-1947, 1970, 1982, 1983, 1984, 1986 וב-1990 ובשישה גביעי הליגה הסקוטית ב-1956, 1977, 1986, 1990, 1996 וב-2014. כמו כן, הקבוצה נמצאת שנים רבות בצמרת הליגה הסקוטית, ומרבה להשתתף במסגרות האירופאיות השונות. בין הישגיה ניתן למנות את הזכייה בגביע המחזיקות של עונת 1982/83 ואת הזכייה בסופר קאפ האירופי של 1983, כשניצחה את אלופת אירופה המבורג הגרמנית. מאמן הקבוצה באותה העת היה אלכס פרגוסון, לימים מנג'ר מנצ'סטר יונייטד.

## סגל הקבוצה
;נכון ל-13 באוקטובר 2025

 
 (קפטן)

 (בהשאלה מסנדרלנד)

 
 

 (בהשאלה מבולוניה)

 

 (בהשאלה מטוטנהאם הוטספר)

## תארים
### סקוטלנד
* **[[ליגת העל הסקוטית]]:**
****זכייה (4):** 1954/1955, 1979/1980, 1983/1984, 1984/1985
**סגנות (17): 1910/1911, 1936/1937, 1955/1956, 1970/1971, 1971/1972, 1977/1978, 1980/1981, 1981/1982, 1988/1989, 1989/1990, 1990/1991, 1992/1993, 1993/1994, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018
* **[[הגביע הסקוטי]]:**
****זכייה (8):** 1946/1947, 1969/1970, 1981/1982, 1982/1983, 1983/1984, 1985/1986, 1989/1990, 2024/2025
**סגנות (9): 1936/1937, 1952/1953, 1953/1954, 1958/1959, 1966/1967, 1977/1978, 1992/1993, 1999/2000, 2016/2017
* **[[גביע הליגה הסקוטית]]:**
****זכייה (6):** 1955/1956, 1976/1977, 1985/1986, 1989/1990, 1995/1996, 2013/2014
**סגנות (9): 1946/1947, 1978/1979, 1979/1980, 1987/1988, 1988/1989, 1992/1993, 1999/2000, 2016/17, 2018/2019

### אירופה
* **[[גביע אירופה למחזיקות גביע]]:**
****זכייה (1):** 1982/1983
* **[[ הסופר קאפ האירופי]]:**
****זכייה (1):** 1983

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצות כדורגל סקוטיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1903
ארומנוס

[שמאל|ממוזער|250px|סצנת [סימפוזיון; גברים שוכבים פרקדן עם הארומנוס שלהם. פרסקו (ציור קיר) מ"קברו של הצוללן", שנת 475 לפנה"ס. מוזאון פאסטום, איטליה]]
במסורת היחסים הפדרסטיים של אתונה הקלאסית, היה ה**אֵרוֹמֵנוֹס** (ביוונית: ἐρώμενος, ברבים ἐρώμενοι, eromenoi) נער מתבגר אשר קיים מערכת יחסים עם גבר מבוגר, או כמו שהיה ידוע בכינויו – אראסטס (ἐραστής).

המונח עבור אותו תפקיד השתנה מפוליס אחת לאחרת. באתונה, הארומנוס היה ידוע גם כ*פאיידיקה*; בספרטה השתמשו במילה *אייטס* (מאזין), מונח שנמצא בשימוש גם בתסלי; בכרתים נודעו הבנים בשם *קליינוס* (מהולל) והם נלחמו במערכה עם מאהביהם, כ*פרסטטנס* (מישהו שעומד לצד אחר). 

הארומנוס האידיאלי – כמו גם האראסטס שלו – הוגדר כמי שציית לעקרונות האנקרטיה או "שליטה עצמית", אשר מציגים גישה של מתינות וריסון עצמי בכל התחומים. 

## תכונות התפקיד

הצעירים נדרשו להפגין התנגדות מול הפצרותיהם של האראסטסים השונים, אשר חיפשו לרכוש את חיבתם, על מנת לבחון את רצינות כוונותיהם, ולבחור את הראוי ביותר. כתוצאה מכך, באטיקה, ארומנוסים היו נתונים לחיזור עיקש ומתמיד, כמו גם מושא לתגרות רחוב וויכוחים בקרב גברים צעירים שהתחרו על חיבתם. חלק מן הארומנוסים עברו להתגורר עם מאהביהם, ושהו איתם תקופת זמן מסוימת. 

היוונים זיהו והביעו הערכה לפרק הזמן בחייו של בחור עת הוא בשל לאהבה; המילה היוונית נהגה לתאר בחור כזה כ- hôraios, כלומר, "בלבלוב". ארומנוסים היו בדרך כלל זכרים בגילאים שתים עשרה עד שבע עשרה. למרות שהארומנוס זכה להערכה בשל יופיו, הוא זכה להערכה אף רבה יותר בשל תכונות של צניעות, חריצות ואומץ. ב"סימפוזיון" של אפלטון, הדמות אריסטופאנס אומרת כי הארומנוסים אשר "אוהבים גברים ונהנים עם גברים וחסותם של הגברים נפרשת עליהם" אינם חסרי בושה, כי אם "מיטב הבנים והבחורים, משום שהם הגבריים ביותר בטבע" (191ה–192א) (למרות שזו עשויה להיות דעה המוחזקת על ידי אתונאים אריסטוקרטיים מסוגם של אפלטון ואריסטופאנס, טבע הדיאלוגים האפלטוניים גורם לתהייה אם דעה זו הייתה אכן שייכת לאפלטון או לאריסטופאנס עצמם).

הארומנוס הצטייר באופן טיפוסי כמי שעובר אימונים פדגוגיים ובעוד הוא היה בצורה אופיינית מושא לחיבה ותשוקה, אין הוא היה בהכרח מעורב בפעילות מינית. כאשר מרכיב זה היה קיים ביחסים, ביטוי מיני מתואר באיקונוגרפיה כדבר, שהתבסס בעיקר על ליטופים וחיכוך איבר המין ללא חדירה. נראה כי מין אוראלי היה נפוץ פחות, אולם שכיח דיו על מנת להפוך נושא לקומדיה, ולביקורת, אשר הושתתה על הדעה כי הייתה זו פעילות מבישה, אשר סיכנה את הנערים בהפיכתם לנשיים אילו התרגלו לאהוב זאת. 

בהגיעו לגיל בגרות (בשנתו השמונה עשרה), היה הארומנוס גוזז את שערו והופך כשיר לקבל על עצמו את תפקיד האראסטס, לחזר ולזכות בארומנוס משלו. 

"ארומנוס" באופן מסורתי מתורגם לאנגלית כ"נאהב", הגם שאין זו התאמה מושלמת למושג.

## ראו גם
* הומוסקסואליות ביוון העתיקה
* זנות ביוון העתיקה

קטגוריה:יוון העתיקה: חברה וחיי יומיום
קטגוריה:להט"ב: היסטוריה
אקצרה

**אקצרה** היא שיטת תיאור של אשליית מרחב בציור או בתבליט באמצעות דמויות ועצמים המוצבים בזווית למישור התמונה היוצרת אשליה שהם נסוגים במרחב. הדמות או החפץ "מוקצר" על דרך האשליה באופן שייראה כמצוי במישור ה"חותך" את מישור התמונה. אשליה זו נוצרת באמצעות הגדלת ממדיהם של החלקים הסמוכים לקדמת התמונה והקטנת ממדי החלקים הרחוקים ממנה, ובאמצעים פרספקטיביים נוספים.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציור
אודיסיאה (הוצאה לאור)

**אודיסיאה** הייתה הוצאת ספרים ישראלית שהוקמה בשנת 2001 ונסגרה בפברואר 2014. אודיסיאה הוצאה לאור בע"מ נוהלה על ידי אורי סנדץ' אשר ייסד את ההוצאה בשנת 2001.

ההוצאה הפיקה שני קווי הוצאה לאור של ספרים – הקו הקרוי “אודיסיאה” במסגרתו יצאו לאור ספרים בתחום המדע הבדיוני והפנטזיה, והקו הקרוי “גמא”, במסגרתו יצאו ספרי מתח, רומאנים, ספרי מדע פופולרי וספרות יפה. 
מרבית ספרי ההוצאה הם ספרים מתורגמים מסוגות מדע בדיוני, פנטזיה וספרי מתח. ההוצאה אף חידשה את תרגומם של כמה ספרים שיצאו בעבר בעברית, תוך תרגום ועריכה מחודשים שלהם לשפה עכשווית ("גיזת הזהב" מאת רוברט גרייבס, "המנון לליבוביץ" מאת וולטר מ' מילר הבן, ואחרים).

מאז הקמתה, הוציאה אודיסיאה עשרות ספרים, רובם מתורגמים, ובהם ספרים רבים אשר זכו בפרסי הוגו ונבולה ופרסי ספרות בינלאומיים אחרים, כגון ספרים של אייזיק אסימוב ("האלים עצמם" וספרים נוספים), ארתור סי. קלארק ("מזרקות גן העדן" וספרים נוספים), ג'ון קראולי ("קטן, גדול", זוכה בפרס הפנטזיה העולמי), ויליאם גאדיס ("אגפה פעורת פה"), ריי ברדבורי ("פרנהייט 451"), ועוד רבים אחרים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2001
רוקסטדי

**רוקסטדי** (**Rocksteady**) הוא סגנון מוזיקלי שהיה פופולרי בעיקר בג'מייקה, החל מ-1966. מקור השם הוא מסגנון ריקוד שהוזכר בשיר של אלטון אליס. סגנון הרוקסטדי התפתח מן הסקא ומאוחר יותר התפתח בעצמו לסגנון הרגאיי.

סגנון הרוקסטדי התפתח בג'מייקה בתקופה בה צעירים רבים נהרו מן האזורים הכפריים של המדינה אל הבירה קינגסטון, שם התגוררו בשכונות עוני, דוגמת ריברטון סיטי, גרינוויץ' וטרנצ'טאון (בה התגורר אף בוב מארלי). צעירים אלו היו ממורמרים ומתוסכלים ונחשבו לעושי צרות ולכן זכו לכינוי הכולל "rude boys". אף כי תופעה זו התקיימה גם בזמן פריחת הסקא, היא באה לידי ביטוי בעיקר בתקופת הפריחה של הרוקסטדי. ההבדל העיקרי בין השניים הוא המקצב: הרוקסטדי איטי יותר מן הסקא, וכן נעשה בו יותר שימוש בבס.

מילות השירים עסקו בעיקר באהבה ותרבותם של צעירים אלו, אך רוב השירים נוצרו למטרת הנאה וריקוד ולאו דווקא להעברת מסרים.

כסגנון מוזיקלי, הרוקסטדי היה קצר ימים והתקיים במשך כשנתיים. הסקא הוסיף להתקיים במקביל אליו ולאורך מספר שנים, והרגאיי המקורי שהיה המשכו (רוטס רגאיי) התקיים במשך כעשור.

בישראל, דוגמה ללהקת רוקסטדי ניתן למצוא בהרכב בשם "Young Israelites".

## קישורים חיצוניים

* היסטוריה של המוזיקה הג'מייקנית, 1959–1973

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רגאיי
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:מוזיקה שחורה
קטגוריה:מוזיקה ג'מייקנית
קטגוריה:אתנומוזיקולוגיה
טכנולוגיית השמה משטחית

שמאל|ממוזער|250px|מעגל מודפס בטכנולוגיית SMT
[שמאל|ממוזער|250px|רכיב SMT שלמחצית מרגליו חוברו מוליכים באופן ידני, על מנת להשתמש בו מחוץ ל[מעגל מודפס]]

**טכנולוגיית השמה משטחית** (ובאנגלית: "Surface-mount technology" או בקיצור **SMT**) היא טכנולוגיה להרכבת רכיבים חשמליים על גבי מעגלים מודפסים. 

במעגלים מודפסים קיימים משטחים מוליכים ("פדים") אשר אליהם מולחמים הרכיבים החשמליים. הפד מאפשר חיבור פיזי של הרכיב אל המעגל, וחיבור חשמלי של רגלי הרכיב אל המוליכים שבמעגל המודפס. בשיטת ה-SMT הפדים הם משטחים מתכתיים קטנים, ללא חורים, שעליהם מולחם הרכיב החשמלי, באופן הדומה להדבקה על-גבי משטח.

לפני הרכבת הרכיבים החשמליים אל המעגל המודפס, הפדים נמרחים במשחת הלחמה. הרכיבים החשמליים מוזנים למכונת ההרכבה באמצעות "מחסניות", כל סוג רכיב במחסנית נפרדת. מהמחסנית נשלף כל פעם רכיב אחד ומונח במקום המיועד לו במעגל המודפס. לאחר שכל הרכיבים הושמו במקומם, המעגל כולו מוכנס לתנור בו ניתכת משחת ההלחמה (אם על ידי חימום איטי, שלא פוגע במעגל וברכיבים, או על ידי קרניים אינפרה-אדומות). ההתכה גורמת להלחמה של הרכיב אל הלוח המודפס, ולאחריה הרכיב מקובע למעגל.

## יתרונות
(כל היתרונות הם בהשוואה להלחמה של רכיבי Through-hole)
* רכיבים קטנים יותר, ובמשקל פיזי קל יותר
* מפחית את הצורך בקדיחת חורים במעגל המודפס
* הרכבה אוטומטית פשוטה יותר (כל רכיב נמצא רק בצד אחד של המעגל), המאפשרת קצבי ייצור גבוהים יותר
* פחות טעויות, בגלל הנטייה הטבעית של הרכיבים להתקבע מעל הפדים
* אפשרות להרכיב רכיבים גם בצד האחורי של המעגל המודפס
* שימוש בפחות חומר בנקודות ההלחמה (מפחית את ההתנגדות וההשראות של נקודות החיבור, ומאפשר עבודה בתדרים גבוהים יותר)
* עמידות טובה יותר לרעידות
* הרכיבים בדרך כלל זולים יותר

## חסרונות
* תהליך ייצור מתוחכם יותר - עובדה המעלה את עלות הייצור הראשונית, ומאריכה את זמני ההכנה לפני הייצור.
* קושי לעבודה ידנית עם הרכיבים בגלל הגודל הקטן שלהם, והעובדה שהם מתוכננים מראש להרכבה חד-פעמית על ידי מכונות (מקשה על תיקונים-ידניים של מעגלי SMT)

קטגוריה:הלחמה
מומה פדוריי

**מומה פדוריי** (ברומנית: **Muma Pădurii**; באופן מילולי: "אם היער") היא דמות מהמיתולוגיה הרומנית, אשתו של פדורויול ואמה של פאטה פדוריי.

על פי האגדה, מומה פדוריי, שהייתה אמורה, בין היתר, להגן על אנשים הנכנסים ליער, הפכה לרצחנית יותר ויותר והאלה בנדיס (Bendis) קיללה לה אותה שתהיה רעיתו של הגבר הבא שתהרוג. מומה פדוריי לא התייחסה לכך והרגה גבר נוסף ואז האלה השיבה את הגבר לחיים ואילצה את מומה פדוריי להתחתן איתו. הגבר, פדורויול, קיבל את התפקיד שמומה פדוריי זנחה והוא אמור להגן על אנשים שטעו בדרכם ביער או נמשכו אליו על ידי רוחות רעות. לזוג, ששונאים האחד את השני, יש בת, פאטה פדוריי.

מומה פדוריי מוצגת באגדות כאויבת של הגיבורים החיוביים כדוגמת פט פרומוס ולעיתים כאם של באלאורים.

## קישורים חיצוניים
* Getica - Daci - Creaturi - Păduroiul 

קטגוריה:מיתולוגיה רומנית
גבה

**הגבות** הן שני אזורי שיער צפוף המצויות מעל העיניים. תפקידן העיקרי הוא להגן על העיניים מזיעה הנוטפת מן המצח ולכך תורם השיער הצפוף המשמש לספיגה. הגבות מגינות גם מנזקי טבע וסביבה כגון גשם, חרקים, אבק, וכמו כן הן מצילות על ארובת העין מקרינת שמש ישירה.

אצל בני אדם, הגבות משמשות גם לתקשורת לא מילולית. שרירי הפנים מאפשרים לזקוף את הגבות או גבה יחידה וכן לכווץ אותן, דבר המסייע להביע רגשות שונים כמו הפתעה, כעס, קשב מרוכז ועוד. בשנים הראשונות למדינת ישראל, רווח שימוש במחווה של הרמת אחת הגבות בעזרת אצבע כדי לרמוז שהשומע אינו מאמין לדברים שנאמרו, והוא רואה זאת כהגזמה או שקר.

בתרבויות ובתקופות שונות התייחסו ומתייחסים בצורות מגוונות לטיפוח הגבות כחלק מטיפוח היופי, החל מעיצוב צורת הגבות על ידי גזיזת השיער ועיצובו, מריטת שער הגבות עד להותרת קו דק, גילוח הגבות לחלוטין, צביעת השיער, וצביעה בעיפרון איפור לעיבוי. כמו כן, בעזרת פירסינג ניתן להוסיף לגבות תכשיטים שונים.

## גלריה

Beauty Girl Surprise.jpg|הרמת הגבות מסייעת להביע רגשות כמו הפתעה, תמיהה, או שמחה
Saul023.JPG|בעזרת הגבות ניתן גם להביע ספקנות
EyebrowPiercingJonnyUK.jpg|תכשיט המקשט את הגבות – פירסינג


## ראו גם
* חד גבה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שער פנים
האמפיתיאטרון באל ג'ם

250px|שמאל
ממוזער|250px|פנים המבנה
**האמפיתיאטרון באל ג'ם** (בערבית: **قصر الجمّ** - "קסר אל ג'ם"; בצרפתית: **Amphithéâtre d'El Jem**) הוא אמפיתיאטרון רומי שהוקם בעיר טיסדרוס (Thysdrus) בפרובינקיה אפריקה (כיום העיר אל ג'ם במרכז תוניסיה). הוא נבנה בידי הקיסר הרומאי גורדיאנוס השלישי בשנת 238 כאשר שימש עדיין כפרומגיסטראט, מיד לפני שהיה לקיסר. מאז 1979 מוכרז האמפיתיאטרון כאתר מורשת עולמית.

המבנה שימש כמצודה בעת פלישות הוונדלים במאה ה-5 והערבים במאה ה-7.
בספרו "מסע ארכאולוגי באזור תוניסיה", מציין הנוסע הצרפתי ויקטור גרן, כי לפי המסורת המקומית נותר האמפיתיאטרון בשלמותו עד סוף המאה ה-17, וכי רק לקראת 1695 החלו נוטלים מחזיתו חומרי בניין, בין היתר בלחץ השליט העות'מאני המקומי, אשר ביקש למנוע מהמקומיים לעשות בו שימוש בעת מרד. בערבית מכונה המבנה בשם "מצודת אל ג'ם" או "מצודת קהנה", על שמה של נסיכה ברברית מהמאה ה-7, אשר עמדה לפי המסורת בחזית ההתנגדות לכיבוש הערבי, והתבצרה עם תומכיה באמפיתיאטרון משך ארבע שנים.

האמפיתיאטרון שייתכן והקמתו מעולם לא נשלמה, היה מסוגל להכיל כ-30,000 צופים. הוא נחשב לשלישי בגודלו באימפריה הרומית, לאחר הקולוסיאום ברומא והאמפיתיאטרון של קפואה, אם כי מבנים דומים נוספים בוורונה ובקרתגו לדוגמה, טענו גם הם לתואר זה. אורכו של המבנה האליפטי מבחוץ הוא 147.90 מטר ורוחבו מגיע ל-122 מטר; ומידות הזירה שבמרכזו הן 64.50 מטר ו-38.80 מטר בהתאמה. היקפו הגיע ל-427 מטר והוא נישא לגובה של 36 מטר.

## קישורים חיצוניים

* אודות האמפיתיאטרון (צרפתית)
* תמונות האמפיתיאטרון

## הערות שוליים

קטגוריה:תוניסיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:תוניסיה: מבנים
אל ג'ם
פרוח'

**פרוח**' הוא שמה של שושלת שהחזיקה בין השנים 1603–1670 לסירוגין בתפקידים של מושל (סנג'ק ביי) במחוזות ירושלים ושכם ובתפקיד הממונה על שיירת החג' למכה (אמיר אל-חג'). שני הבולטים בבני המשפחה היו פרוח' אבן-עבדאללה (נפטר ב-1621) ובנו, מוחמד אבן פרוך (נפטר ב-1638). שניהם נודעו בידם הקשה כלפי תושבי ירושלים. הם היו קשורים בקשרי משפחה וחסות למשפחות המושלים של מחוזות עזה (בית רצ'ואן) ולג'ון (בית טורבאי).

## לקריאה נוספת
* עאדל מנאע, **משפחת פרוח': שלטונה ופועלה**, עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשל"ח-1978. 
* עאדל מנאע, "מושלי ירושלים מבית פרוח' ויחסיהם עם הבדווים", בתוך: אמנון כהן (עורך), **פרקים בתולדות ירושלים בראשית [[התקופה העות'מאנית]]**, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשל"ט-1979, עמ' 196–232.
* מינה רוזן (עורכת ומהדירה), **חרבות ירושלים, מגיד מקצת הצרות אשר עברו על ירושלים עיר הקודש בימי השלטון של מחמד אבן פרוח'; יצא לאור לראשונה בעילום שם המחבר בשנת [[שצ"א]] בעיר [[ונציה|ויניציאה]]**, אוניברסיטת תל אביב, תשמ"א-1981. 
* דרור זאבי, **המאה העות'מאנית: מחוז ירושלים במאה השבע-עשרה**, ירושלים: יד בן-צבי, תשנ"ז-1997.

## הערות שוליים

קטגוריה:משפחות ערביות
קטגוריה:ארץ-ישראלים
קטגוריה:המאה ה-17
קטגוריה:התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אישים
נתרן תיוסולפט

**נתרן תיוסולפט **(ידוע גם בשם: **אנטי כלור**) הוא מלח שנוסחתו הכימית Na2S2O3, בצורתו הממוימת: S2O3•5H2O. אניון התיוסולפט S2O3-2 הוא טטראדרלי ומתקבל מהחלפת אטום חמצן אחד באניון הסולפט בגופרית. החומר מופיע כגבישים מונוקליניים, והוא חסר צבע.

תיוסולפט מתפרק בנוכחות חומצות מהולות ומתקבלים גופרית, גופרית דו-חמצנית ומים:
.S_2O_3^{-2} + 2H^+ \rightarrow S + SO_2 + H_2O 

החומר משמש לנטרול כלור במים (למשל באקווריומים או בריכות שחייה) משום שהוא מחזר הלוגנים
S_2O_3^{-2} + I_2\rightarrow S_4O_6^{-2} + 2I^- 
התגובה עם ברום וכלור נותנת סולפט
S_2O_3^{-2} + 4Cl_2 + 5H_2O\rightarrow 2SO_4^{2-} + 8Cl^- +10H^+ 
הריאקציה עם היוד שימושית לטיטרציה יודומטרית. למשל, כדי לקבוע ריכוז כלור במים מוסיפים יודיד בעודף שמתחזר ליוד על ידי הכלור (כך שמתקבל ריכוז יוד השווה לריכוז הכלור שהיה במים). את היוד מטטרים עם תמיסת נתרן תיוסולפט בריכוז ידוע. בחנויות לחיות מחמד נמכרת תמיסה מיימית של נתרן תיוסולפט לנטרול הכלור במי ברז המוכנסים לאקווריום בשם "אנטי כלור". כתמיסה הוא משמש להמסת הלידי כסף.

ברפואה החומר משמש לטיפול בהרעלת ציאניד.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחים
קטגוריה:אנטידוטים
קטגוריה:נתרן: תרכובות
קטגוריה:תרופות יתומות
קטגוריה:תרופות לפי א'-ב'
הפגנות טביליסי (1978)

**הפגנות טביליסי 1978** הן הפגנות שהתקיימו ב-14 באפריל 1978 בטביליסי בירת גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה), בתגובה לניסיון של אנשי המפלגה הקומוניסטית לשנות את הסטטוס החוקתי של השפה הגאורגית המקומית. לאחר אימוץ החוקה הסובייטית באוקטובר 1977, שקל הסובייט העליון של גאורגיה הסובייטית, טיוטת חוקה המנוגדת לחוקה משנת 1936, ושבה לא הוכרזה הגאורגית כשפה הרשמית של המדינה. כתוצאה מכך התקיימו פעולות מחאה פומביות ופנימיות שרמזו במידה של קרוב לוודאי כי עלולה להתרחש התנגשות בין מאות אלפי מפגינים. המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית, אדוארד שוורדנדזה, ניהל משא ומתן עם מרכז השלטון במוסקבה והצליח להשיג אישור להשארת הסטטוס של השפה הגאורגית. 

הוויתור הגדול, הלא שיגרתי, לביטויי מחאה של האופוזיציה למדיניות השלטון הסובייטי, ניטרל כעס עממי בטביליסי, אולם מצד שני עורר מתיחות כנגד אבחזיה אסס"ר (1931-1991), כאשר מנהיגי המפלגה הקומוניסטית באבחזיה מחו כנגד "הכניעה ללאומנות הגאורגית" ותבעו כי האוטונומיה שלהם תועבר לשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה. התביעה נדחתה בעיקרה אולם נעשו מספר ויתורים פוליטיים, תרבותיים וכלכליים. מ-14 באפריל 1990 נקבע מועד זה כיום חג לשפה הגאורגית. 

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:טביליסי: היסטוריה 
קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:ברית המועצות: היסטוריה
קטגוריה:גאורגית
קטגוריה:גאורגיה: התקופה הסובייטית
קטגוריה:1978 בברית המועצות
טביליסי (1978)
טביליסי (1978)
קטגוריה:1978 בפוליטיקה
ג'יימס מונרו (מזרחן)

**ג'יימס מונרו** (באנגלית: **James T. Monroe**) הוא פרופסור אמריטוס לספרות ערבית קלאסית וספרות השוואתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, 
## חייו
ג'יימס מונרו הוא בעל דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. מחקריו של ג'יימס מונרו התמקדו בספרות ערבית קלאסית וספרות היספנית-ערבית. מונרו חרג במחקריו מן הגישה הפילולוגית הצרה שאפיינה בלשנים ערבים בני זמנו, הוא יצר בהם שילוב של  דיסציפלינות שונות ותאוריות ממדעי החברה. כתב ספרים חשובים על המקאמות, ביניהם ספר על המקאמות של בדיע א-זמאן אל-המד'אני. וכתב מאמרים חשובים על שירת הזג'ל של אבן קוזמן. ב-1974 פרסם אנתולוגיה של שירה היספנית-ספרדית.

## ביבליוגרפיה
### ספריו

**Islam and the Arabs in Spanish Scholarship (Sixteenth Century to the Present)* (Leiden: E.J.Brill 1970).
**The Shu'ubiyya in al-Andalus. The risala of Ibn Garcia and five refutations* (University of California Press 1970).
**Risalat al-tawabi' wa z-zawabi'. The treatise of familiar spirits and demons by Abu 'Amir ibn Shuhaid al-Ashja'i al-Andalusi* (University of California 1971).
**Hispano-Arabic Poetry. A student anthology* (University of California Press 1974, reprint Gorgias Press 2004).
**The art of Badi'u 'l-Zaman al-Hamadhani as picaresque narrative* (American University of Beirut c1983).
**Ten Hispano-Arabic [[Strophic form|Strophic]] Songs in the Modern Oral Tradition* co-authored with Benjamin M. Liu (University of California Press 1989).
**Al-Maqamat al-luzumiyah, by Abu-l-Tahir Muhammad ibn Yusuf al-Tamimi al-Saraqus'i ibn al-Astarkuwi* (Leiden: Brill 2002). 


### מאמרים נבחרים

*"Oral Composition in Pre-Islamic Poetry" in *Journal of Arabic Literature,* 3: 1-53 (1972).
*"Hispano-Arabic Poetry during the Caliphate of Cordoba" in *Arabic Poetry: Theory and Development* (Wiesbaden 1973) at 125-154, edited by G. E. von Grunebaum and Otto Harrassowitz.
*"Stylistics (Formulaic Diction and the Common Origins of Romance Lyric Traditions" in *Hispanic Review,* 43: 341-350 (1975).
*"Which came first, the Zagal or the Muwass'a? Some evidence for the oral origin of Hispano-Arabic strophic poetry" in *Oral Tradition,* vol.4, #1 & #2 (1989).


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מזרחנים אמריקאים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
הספירה (פסל)

[ממוזער|פסל '''הספירה''' כפי שהיה לפני [פיגועי 11 בספטמבר]]
**הספֵירה** (באנגלית: **The Sphere**) הוא פסל מעשה ידי הפסל הגרמני פריץ קוניג שהוצב בעבר ברחבת אוסטין טובין שבין מגדלי התאומים, ומוצב כיום כאנדרטה לפיגועי 11 בספטמבר בפארק החירות בקצה הדרומי של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

## תיאור היצירה
היצירה הוזמנה בשנת 1966 עבור מרכז הסחר העולמי על ידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי. במהלך התכנון של מגדלי התאומים שאפה הרשות להזמין את הפסל מהפסל הנרי מור אולם קוניג נבחר לאחר שהאדריכל מינורו יאמאסאקי ראה תערוכה של עבודותיו של קוניג בגלריית סטמפפלי.

קוניג עבד על היצירה בסטודיו שלו בבוואריה, וסיים את העבודה עליו בשנת 1967 - זמן רב לפני שהחלה בניית המגדלים. האמן קרא ליצירה בשם **Große Kugelkaryatide** (הספירה הקאריאטידית הגדולה) אולם היצירה זכתה במהרה לכינוי המקוצר "הספירה".

היצירה נועדה לסמל את השלום העולמי שיבוא באמצעות סחר עולמי, והוצבה במרכז מזרקה בין שני המגדלים.

היצירה עשויה מ-52 חלקי ברונזה הניצבים על בסיס פלדה, ושקלה 22.5 טונות. גובהה של היצירה 7.62 מטרים וקוטרה 4.6 מטרים.

## לאחר פיגועי 11 בספטמבר
היצירה נפגעה במהלך פיגועי 11 בספטמבר מפגיעות חלקי מבנה בעת קריסת מגדלי התאומים. במהלך פינוי המגדלים פורקה היצירה הפגועה (גובהה הופחת מעט בשל הפגיעות), והועברה לאחסנה בסמוך לשדה התעופה הבינלאומי קנדי. שישה חודשים לאחר מכן, בעקבות סרט דוקומנטרי שנקרא "הקוגל של קוניג" שהופק אודותיה על ידי הבמאי הגרמני פרסי אדלון, הוחלט להציבה כחלק מאתר הנצחה בפארק באטרי שבדרום האי מנהטן ב-11 במרץ 2002.
האנדרטה נחנכה בנוכחות ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג, קודמו בתפקיד רודולף ג'וליאני והפסל עצמו.

בשנת 2017 הפסל הועתק למקומו החדש בפארק החירות שהוקם במתחם מרכז הסחר העולמי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: פסלים
קטגוריה:ניו יורק: אנדרטאות
קטגוריה:אנדרטאות לזכר פיגועי 11 בספטמבר
קטגוריה:מנהטן: כלכלה
קטגוריה:מנהטן תחתית
קתדרלת קאזאן (מוסקבה)

שמאל|ממוזער|250px|תרשים הכיכר האדומה
ממוזער|175px|האיקונין של אם ישו מקאזאן
**קתדרלת קאזאן** (רוסית **Казанский собор** או **Собор Казанской иконы Божией Матери** - "קתדרלת איקונין אם האלוהים מקזאן") היא כנסייה הממוקמת בפינה הצפונית של הכיכר האדומה במוסקבה.

הקתדרלה נבנתה במהלך מחצית המאה ה-17 לכבוד האיקונין של מריה, אם ישו מקאזאן, בעקבות שחרור רוסיה מפלישת הפולנים בשנת 1612 ולזכר קורבנות המאבק. היא גם הייתה הקתדרלה הראשונה שנבנתה מחדש במוסקבה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי. הקתדרלה היא אחת משלוש כנסיות שנבנו בעיר לזכר ניצחונותיה הצבאיים של רוסיה. שתי האחרות הן כנסיית וסילי הקדוש שהוקמה לזכר הניצחון על הטטרים, וקתדרלת ישו המושיע לזכר ניצחון על נפוליאון.

## היסטוריה
האיקונין של אם ישו מקאזאן נחשב לאחד הקדושים ברוסיה. לפי המסורת הוא התגלה ב-8 ביולי 1579 בקאזאן על ידי הכומר המקומי. לאחר שלושים שנים התמנה הכומר לראש הכנסייה הרוסית. בתקופת הצרות (תחילת המאה ה-17) הוא היה מראשי ההתנגדות הרוסית נגד הפולנים ונהרג על ידם. לפי המסורת, היה האיקונין עם הכוחות הרוסים בראשות קוזמה מינין ודמיטרי פוז'רסקי במהלך הקרבות לשחרור מוסקבה. לאחר הקרבות, בשנות ה-20 של המאה ה-17, הקים הנסיך פוז'רסקי קתדרלה מעץ והאיקונין הוצב בה. מבנה זה נשרף ובשנת 1635 הוקם המבנה הנוכחי. במהלך שלטונו של הצאר פיוטר הגדול הועבר האיקונין לקתדרלה חדשה שנבנתה בסנקט פטרבורג. בשנת 1801 נבנה בקתדרלה מגדל פעמונים חדש והוא הורחב בשנת 1865. עוד נערכו במהלך המאה ה-19 עבודות להרחבת המבנה. 

במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 האדריכל פיוטר ברנובסקי שחזר את המבנה והוא שב למראהו המקורי במאה ה-17. בהמשך נסגרה הקתדרלה ובקיץ 1936 נהרסה כליל. לפני ההריסה ובמהלכה ביצע האדריכל ברנובסקי מדידות מדויקות של המבנה, דבר שאפשר את הקמתו מחדש לקראת סוף המאה ה-20. עם נפילת השלטון הקומוניסטי, החלו עבודות הקמת הקתדרלה מחדש וב-4 בנובמבר 1990 הונחה אבן הפינה. שלוש שנים לאחר מכן, הסתיימה הקמת הקתדרלה.

## מבנה הקתדרלה
שטח הקתדרלה הוא 92 מ"ר בלבד. במהלך השנים היא עברה שינויים גדולים, אך במהלך שחזורה בין השנים 1925-1933, היא שבה למראה הנוכחי. המבנה מעוצב בצבעי לבן, זהב ואדום. הזהב מסמל את הזהר האלוהי, האדום את אש הטיהור ואת דמו של ישו, והלבן הוא סמל לטוהר ולקדושה. בפינה הצפון-מערבית של המבנה ניצב מגדל הפעמונים ובפינה הצפון-מזרחית שלו שוכנת קפלה קטנה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הכיכר האדומה
קטגוריה:מוסקבה: קתדרלות
קטגוריה:קתדרלות אורתודוקסיות
מוזיאון חברון

**מוזיאון חברון** הוא מוזיאון הממוקם בבית הדסה ביישוב היהודי בחברון, ומטרתו להנציח את תולדות ההתיישבות העברית בעיר חברון. המקום מספר את סיפורה ההיסטורי של "עיר האבות והאימהות" כמקום שורשי עם ישראל. המוזיאון מציג נקודות היסטוריות לאורך 4000 שנים בחברון. במיצג "לגעת בנצח" המבקרים מצטרפים למשפחה ישראלית העוברת משבר משפחתי שבעקבותיו היא יוצאת למסע שורשים היסטורי. יחד עם המשפחה הם חווים את מעמד רכישת מערת המכפלה בידי אברהם אבינו, ממשיכים במפגש יעקב ובניו, ועוברים את דרכו ההיסטורית של עם ישראל מימי התנ"ך, דרך היישוב הישן ופרעות תרפ"ט עד ימינו.

## מבנה המוזיאון
המוזיאון כולל אולם אירועים, מרכז מבקרים וחנות מזכרות.

### אולם ההרצאות
אולם ההרצאות משמש את המדריכים כהרצאת מבוא קודם הביקור באולמות התצוגה. במקום מוקרן החיזיון האור קולי "לגעת בנצח".

### מרכז המבקרים
ממוזער|333x333 פיקסלים|בית הדסה, המוזיאון ממוקם בקומה הראשונה של הבניין
במוזיאון יש חמישה אולמות תצוגה, אשר מעוטרים בציורי קיר של שמואל מושניק. הציורים יוצרים אווירה היסטורית תואמת לכל אחד מהאולמות. המבקר עובר מתקופה לתקופה על פי סדר כרונולוגי באמצעים טכנולוגיים.
***החדר הראשון** - מוקדש לתקופה התנ"כית, לתקופת בית שני ועד לסוף ימי הביניים.
***החדר השני** - מוקדש לתקופה שבין שנת 1540 (הקמת הרובע היהודי בחברון בידי רבי מלכיאל אשכנזי) ועד למאורעות תרפ"ט. מוצגים בו הקהילות המקומיות - הספרדית, החסידית והליטאית, הקהילה היהודית בכללותה ומערת המכפלה, ספרות רבני חברון ועוד.
***החדר השלישי** - מוקדש לטבח ביהודי חברון שאירע בי"ח אב תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929. מוצגות בו תמונות של הפצועים וההרס, מצבת זיכרון להרוגים וסרטים דוקומנטריים של ניצולי הפרעות.
***החדר הרביעי** - סוקר את ההיסטוריה שבין פרעות תרפ"ט למלחמת ששת הימים והוא כולל מתאר את הניסיון לחידוש היישוב היהודי בשנות ה-30, את ההרס שנעשה בבתי היהודים בימי הכיבוש הירדני, את מלחמת ששת הימים ופעילות צה"ל אחריה וכן את שיבת היהודים אל מערת המכפלה.
***החדר החמישי** – עוסק בחידוש היישוב היהודי בחברון: החל מליל הסדר בפסח ה'תשכ"ח ב"מלון פארק", דרך ההתיישבות בממשל הצבאי ועד למאבק לשיקום בית הכנסת אברהם אבינו וחידוש היישוב בבית הדסה וחיי התושבים כיום.

## גלריה

MOZION CHBRON1.JPG|הכניסה למוזיאון.
CHBRON ELI.JPG|אולם ההרצאות
גלעד לנרצחים.JPG|גלעד לנרצחים בפרעות תרפ"ט
KBREY YSHYBAT CJEBRON.JPG|תלמידי ישיבת חברון על קבר חבריהם, נטבחי תרפ"ט, ביום ה-30 לטבח
CH2.JPG|תמונות של ההרס ביישוב היהודי חברון, כפי שנגלה בתשכ"ז.
נפגעי הפרעות.JPG|נפגעי הפרעות.


## קישורים חיצוניים

* המוזיאון -באתר היישוב היהודי בחברון

* 

קטגוריה:היישוב היהודי בחברון: מבנים
חברון
חברון
יוהנס טאפיסיה

**יוהנס טאפיסיה** (בצרפתית: **Johannes Tapissier**, נולד ב-1370 בקירוב – נפטר ב-1408) היה מלחין ומורה צרפתי משלהי ימי הביניים, בתקופת המעבר לסגנון הרנסאנס במוזיקה. הוא היה אחד החברים הראשונים באסכולה הבורגונדית, קבוצת המלחינים שנקשרה עם דוכסות בורגונדיה, שממנה התפתח סגנון האסכולה הפרנקו-פלמית.

## קורות חייו

הרשומה הראשונה הקשורה בחייו היא משנת 1391, כשנשכר לשמש כמשרת אישי ומלחין בחצר פיליפ האמיץ,הוא נלווה אל הדוכס במסעותיו, לפחות פעמיים נסע לאביניון, ב-1391 ושוב ב-1395, שם פגש ללא ספק את המלחינים של רפרטואר אביניון; אביניון הייתה אותה תקופה מרכז של קומפוזיציה בסגנון המנייריסטי "ארס סובטיליור". ייתכן שהיה אחד התורמים לרפרטואר,אבל אם הותיר אחריו איזו שהיא מוזיקה חילונית, או מוזיקה בסגנון המסובך והמעושה של הארס סובטיליור, היא אבדה או נשארה אנונימית.

ה"Règles de la seconde rhétorique" האנונימית, שנכתבה בסביבות 1400, מונה את טאפיסייה בין המשוררים, הזמרים והמלחינים הצרפתים המפורסמים ביותר בתקופתו. בסביבות זמן כתיבתה של הרשימה הזו, והלאה אל העשור הראשון של המאה ה-15, ניהל טאפיסיה בית ספר לשירה בפריז; רשומות מן החצר הבורגונדית מלמדים, שנערים נשלחו לשם ללמוד לשיר. לשיא התפתחותה הגיעה הקאפלה בחצר הבורגונדית ב-1404, לפני מותו של פיליפ, אז השיגה בתפארתה את הקאפלות של "מתנגד האפיפיור" באביניון ושל מלך צרפת,ורבים מתלמידיו של טאפיסיה תרמו את חלקם להתפתחות זו. עוד רשומות מצביעות על כך, שתלמידיו התייצבו ל"מבחן שירה" אצל ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, דוכס בורגונדיה החדש, בשנת 1408 ומילאו את תפקידם בשירותו בהמשך אותה שנה. טאפיסיה לא היה עוד בין החיים באוגוסט 1410 אבל אין עוד פרטים על נסיבות מותו.

טאפיסיה הוא בין המוזיקאים שהזכיר מרטין לה פראנס בפואמה הארוכה שלו, *Le Champion des dames*:


:Tapissier, Carmen, Césaris
:N'a pas longtemps si bien chanterrent
:Qu'ilz esbahirent tout Paris



:(טאפיסיה, כרמן וסזארי,
:הן לא מכבר היטיבו כה לשיר,
:עד להפליא את כל פריז)

## מוזיקה

רק שלוש יצירות של טאפיסיה שרדו עד ימינו: שני פרקי מיסה, קרדו וסנקטוס, ומוטט אזוריתמי, קינה על המחלוקת המערבית שפילגה את הכנסייה הקתולית. בוד קורדיה, אחד ממלחיני ה"ארס סובטיליור", כתב "גלוריה", שמהווה אולי צמד עם ה"קרדו" של טאפיסיה.

כל יצירותיו של טאפיסיה נכתבו לשלושה קולות. אף כי כולן כנסייתיות, הן קרובות יותר בסגנונן לשאנסונים של תקופתו מאשר לפרקי מיסה.

## הערות


* Craig Wright: "Johannes Tapissier", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed January 7, 2006), (subscription access)
* Craig Wright, "Burgundy", in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 

* קרייג רייט: "יוהנס טאפיסיה", מילון גרוב המקוון למוזיקה, עורך ל. מייסי (7 בינואר 2006)
* קרייג רייט, "בורגונדיה" ב"מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים", עורך סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, הוצאת מקמילן 1980.
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים מימי הביניים
קטגוריה:מוזיקה של ימי הביניים
קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה בצרפת
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1370
קטגוריה:נפטרים ב-1410
בית המדפיס הממשלתי

שמאל|ממוזער|250px|בית המדפיס הממשלתי בתקופת המנדט
**בית [[המדפיס הממשלתי]]** הוא מבנה לשימור בדרך חברון בירושלים, המהווה אחד המייצגים המובהקים בעיר של הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל. כיום הוא מהווה חלק מ**רובע המדיה**, והמשרדים של קרן הון הסיכון והקבוצה הבינלאומית JVP.

## היסטוריה
המבנה הוקם בשנת 1937 בתכנונו של האדריכל הבריטי אוסטן סיינט בארב הריסון, האדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות בממשל המנדט הבריטי. בשונה מבניינים אחרים שתכנן הריסון בעיר בשרות הממשל הבריטי, שכללו אלמנטים אוריינטליים-רומנטיים רבים (ארמון הנציב, מוזיאון רוקפלר ועוד), תכנן הריסון מבנה זה לחלוטין ברוח המודרניזם הבינלאומי. הבניין תוכנן כמבנה תעשייתי חדיש הבנוי מבטון בציפוי טיח לבן, בדומה למבני העיר הלבנה של תל אביב מאותה תקופה, ובשונה ממבני הסגנון הבינלאומי שהוקמו בירושלים של ימי המנדט, אשר חופו באבן ירושלמית על פי חוק. ברוח הסגנון הבינלאומי, הבניין מתאפיין בקווים אופקיים ישרים ומתמשכים, המודגשים בחלונות רצועה וגגוני בטון לאורך המבנה. הבנייה בוצע תוך שיתוף פעולה עם מהנדס יהודה שפירא. קומת הקרקע של המבנה כללה חללים תעשייתיים מוארים ורחבי ידיים שצוידו במערכות הסקה מרכזית, ובהם פעלו מכונות דפוס חדישות בשיטת "ליינוטייפ".

בבניין הודפסו שטרות כסף והוטבעו מטבעות, וכן נדפסו בו המסמכים הרשמיים של ממשלת המנדט. הבניין הוקם בצמוד לתחנת הרכבת ירושלים, דבר שנועד לייעל את שינוע חומרי הגלם אל מפעל ההדפסה ואת הפצת החומר המודפס ממנו לרחבי הארץ. בתוך המתחם ישנם שרידים של מחסומי קצה של מסילת הברזל, שהיוותה שלוחה של המסילה הראשית לירושלים.

לאחר הקמת מדינת ישראל עבר המבנה לרשות ממשלת ישראל, מי שהקים וניהל את המדפיס הממשלתי היה עזריאל רונן, ממשלת ישראל המשיכה להשתמש בו כבית הדפוס הממשלתי. כמתקן רגיש ומאובטח הוגבהו קירותיו בגדרות תיל, שעם השנים החלידו והפכו מפגע אסתטי, יחד עם הטיח המתקלף והמלוכלך שבציפויו החיצוני, וקשה היה לראות בו מבנה בעל ייחוד ארכיטקטוני. המדפיס הממשלתי התרחב עם השנים והתפשט למבנים נוספים, חדישים יותר, שנבנו מדרום למבנה הישן, ולקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ננטש סופית המבנה ההיסטורי.

במשך כעשור עמד הבניין נטוש ומוזנח, עד שבשנת 2007 החלו בו עבודות שימור ושיקום ביוזמה פרטית ובמימון של קרן הון הסיכון JVP, בראשות אראל מרגלית. את עבודת החידוש והשימור תכנן משרד פלסנר אדריכלים, במטרה לייעדו למרכז מדיה בינלאומי לפיתוח טכנולוגיות דיגיטליות לאנימציה בקולנוע ובמשחקי מחשב. מעטפת הטיח הלבן בחיפוי הבניין חודשה, והוסרו ממנו תוספות מאוחרות שכיערו את חזיתו. אולמות הייצור המרווחים עברו הסבה לאולמות סטודיו ליוצרים, למשרדים ולשירותים נלווים.

הבניין המשופץ נפתח ביוני 2008 וכולל 3,000 מטר רבוע שטח בנוי.

## גלריית תמונות מתקופת המנדט

Hamadpis33.jpg|הבניין במבט מתחנת הרכבת
Hamadpis22.jpg|הכניסה הראשית
Hamadpis44.jpg|הכניסה הראשית
Hamadpis55.jpg|בית הדפוס
Hamadpis77.jpg|עובדי המדפיס הממשלתי
Hamadpis66.jpg|חצר בית המדפיס הממשלתי עם קבלת מכונות הדפוס, 1937

## קישורים חיצוניים

* 
* בית המדפיס הממשלתי – בית JVP באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:ירושלים: דפוס
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
קטגוריה:דרך חברון
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אוסטן סיינט בארב הריסון
קטגוריה:מטבעות (מוסדות)
חבורת פואנקרה

**חבורת פואנקרה** היא חבורת האיזומטריות של מרחב מינקובסקי. במילים אחרות, חבורת פואנקרה היא אוסף הטרנספורמציות המעבירות בין מערכות ייחוס שקולות מבחינת תורת היחסות הפרטית, כלומר אוסף כל הטרנספורמציות במרחב-זמן \ (t,x,y,z)  שאינן משנות את המטריקה ds^2 = dt^2 - dx^2 - dy^2 - dz^2.

החבורה קרויה על שמו של המדען הצרפתי אנרי פואנקרה.

חבורת פואנקרה היא חבורת לי לא קומפקטית מממד 10. לחבורת פואנקרה יש שתי תת־חבורות חשובות:
* – חבורה אבלית מממד 4 הכוללת הזזות בזמן ובמרחב.
* – חבורה מממד 6 הכוללת סיבובים וטרנספורמציות לורנץ. בנוסף חבורה זו כוללת טרנספורמציות דיסקרטיות של שיקוף בזמן ובמרחב. הטרנספורמציות הדיסקרטיות מחלקות את החבורה לארבעה רכיבי קשירות.
חבורת פואנקרה היא מכפלה חצי ישרה של החבורות הנ"ל.

לחקר ההצגות של חבורת פואנקרה יש חשיבות רבה בתחום פיזיקת החלקיקים. האופן בו טרנספורמציית פואנקרה משפיעה על חלקיק נקבעת על פי ההצגות של החבורה. באופן זה ניתן להסיק קיום תכונות שונות, דוגמת מסה וספין, בעזרתן ניתן לאפיין את החלקיקים.

## ראו גם
*חבורת לורנץ
*החבורה האוקלידית

## הערות שוליים

קטגוריה:תורת היחסות הפרטית
קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
קטגוריה:חבורות לי
קטגוריה:מבנים אלגבריים יחידאים
שלווניה

**שלווניה** היא פרט נגרות המכסה את התפר שבין קורות מסגרת הדלת – המשקוף והמזוזות – לבין הקיר.

## שימושים
מטרתה של השלווניה היא לכסות ולהסתיר את התפר באופן שהיא תיראה כחלק בלתי נפרד מהקורות. בין קורות המסגרת לבין הקיר שסביבן קיים תפר או סדק שנוצר כתוצאה של הזעזוע שבסגירת דלת. כמו כן החומרים הנפוצים שמהם עשויות הקורות (עץ או פח מגלוון) ומהם בנוי קיר (לבנים או בטון) אינם מאפשרים הדבקה וחיבור איכותי, וזאת בשל רמת דיוק שונה של הרכיבים: יציקת בטון או בנייה מלבנים לעולם לא תהיה ישרה באותה מידה שבה מיוצר רכיב מתכתי או עץ.

השלווניה תוחמת את פתח הדלת ובכך תורמת גם בעיצוב פתח הדלת על ידי "סימון" גבולן של הקורות לקבלת מראה מדורג כלפי פנים הפתח.

## השלווניה בבניה בישראל
הבניה הנפוצה בישראל היא בניה בבלוקים ובבטון מזוין. מסגרות הדלתות הפנימיות הנפוצות עשויות עץ. השלווניות עד לשנות התשעים עשויות בדרך כלל פרופיל עץ שנחתך לזווית של 45 מעלות בקצהו העליון ליצירת מסגרת מלבנית (חיתוך גרונג) ונצבע בצבע שמן יחד עם המשקוף והמזוזות.

החל משנות התשעים החל השימוש גם בשלווניות בעלות גימור מוכן שהתקנתן דורשת חיתוך על פי מידה באתר והדבקה בלבד (ללא צביעה).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נגרות
קטגוריה:דלתות
קטגוריה:אלמנטים אדריכליים