open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נקודת מרכז

ממוזער|200px|'''איור 1:''' המחשה של נקודת מרכז.
אחד הכלים הבסיסיים לחקירת קבוצה במרחב טופולוגי הוא המושג 'נקודת פנים': נקודה שקיימת לה סביבה שכולה מוכלת בקבוצה. **נקודת מרכז** היא מושג אנלוגי, המתאים לקבוצות במרחב וקטורי:
* נקודה x בקבוצה K היא **נקודת מרכז**, אם לכל כיוון y קיים קטע פתוח \ (x,x+\varepsilon y), \ \varepsilon>0, המוכל כולו בקבוצה.

מושג זה רלוונטי במיוחד במרחבים נורמיים, כאשר הוא מהווה תנאי חלש יותר מזה של נקודות פנים (כל נקודת פנים היא נקודת מרכז, אבל לא להפך). מאחר שההגדרה מיוסדת על קטעים ישרים, היא קשורה באופן הדוק לקמירות של קבוצות.

לקבוצת כל נקודות המרכז של K קוראים "המרכז של K" ומסמנים \ \mbox{cent}(K), או באות c מעל שם הקבוצה.

מכיוון שההגדרה מבוססת על קטעים ישרים, העתקות ליניאריות שומרות על המרכז: אם \ T : U \rightarrow V העתקה ליניארית פתוחה, ו- \ K \sub U, אזי \ T(\mbox{cent}(K))=\mbox{cent}(T(K)). מסיבה זו, המושג שימושי למדי באנליזה פונקציונלית, ובפרט כאשר רוצים להוכיח שתמונה או תמונה הפוכה של אופרטור ליניארי היא פתוחה.

[ממוזער|200px|'''איור 2:''' [דוגמה נגדית, נקודת מרכז שאיננה נקודת פנים.]]
אף על פי שכל נקודת פנים היא נקודת מרכז, ההפך אינו נכון. תהי K הקבוצה הבאה
: \ K = \left\{ x(r,\theta) = (r\cos\theta, r\sin\theta) \in \mathbb{R}^2 \ | \ r \le \theta \, \ 0 \le \theta \le 2 \pi \right\}
(זוהי למעשה הצגה בקואורדינטות קוטביות).
קל לוודא ש-0 היא אכן נקודת מרכז אך ברור שהיא איננה נקודת פנים. איור 2 מדגים זאת היטב. כל השטח הצבוע באדום הוא הקבוצה K. כעת, יהי D כדור ברדיוס R > 0 מסביב ל-0. אזי קיים \ 0  וכעת נסתכל על הנקודה x(3R/4, \theta_0) (זוהי נקודה ברדיוס 3R/4 וזווית \theta_0 ביחס לציר ה-X). ברור מהגדרת K שנקודה זו איננה ב-K. ברם, היא כן שייכת לכדור D. לכן הכדור D איננו מוכל ב-K. טיעון זה נכון לכל כדור פתוח (שכן רדיוס הכדור תמיד חיובי ממש!).

## משפטים שימושיים
* כל נקודת פנים היא נקודת מרכז.
* המרכז של קבוצה הוא אינווריאנטי תחת הזזה, כלומר: \ \mbox{cent}(K+a) = \mbox{cent}(K) + a.
* תהי K קבוצה קמורה ו \ x \in \mbox{cent}(K) \, \ y \in K. אזי הקטע \ [x,y) \subset \mbox{cent}(K) מוכל במרכז של K.
* **משפט ליפשיץ**: עבור קבוצה \sigma-קמורה, המרכז של הקבוצה שווה לפנים שלה (וכן למרכז של הסגור שלה ולפנים של הסגור שלה). כלומר: \ \mbox{cent}(K) = \mbox{int}(K) = \mbox{int}(\overline{K}) = \mbox{cent}(\overline{K}) .
* בכדור פתוח, הפנים של קבוצה שווה למרכז שלה.

## ראו גם
* פנים (טופולוגיה)
* קמירות וקבוצה קמורה
* משפט ההעתקה הפתוחה

קטגוריה:טופולוגיה
Garage Inc.

** ** הוא אלבום אוסף של שירי כיסוי הראשון של להקת ההבי מטאל האמריקאית מטאליקה. האלבום יצא לאור ב-23 בנובמבר 1998, על ידי חברת התקליטים אלקטרה.

## הפקה
האלבום כולל שני חלקים:
* החלק הראשון מכיל גרסאות כיסוי שהלהקה הקליטה עבור האלבום.
* החלק השני מכיל אוסף גרסאות כיסוי, שהקליטה הלהקה עד להקלטת האלבום, אשר יצאו לאור כביי-סייד של סינגלים או במסגרת המיני-אלבום The $5.98 E.P.: Garage Days Re-Revisited, אשר הפצתו הופסקה זמן מה לאחר יציאתו לאור.

האלבום מכיל גרסאות כיסוי לשירים של להקות דוגמת בלאק סבאת', לנרד סקינרד, קווין, מוטורהד, דיאמונד הד, מרסיפול פייט ועוד, אשר השפיעו על חברי הלהקה, והיוו להם השראה בתחילת דרכם כמוזיקאים.

מטאליקה הוציאה וידאוקליפים לשני שירים מהאלבום: Whiskey in the Jar ו-Turn the Page.

## רשימת השירים

## משתתפים באלבום
* ג'יימס הטפילד - גיטרה ושירה
* קירק האמט - גיטרה
* לארס אולריך - תופים
* ג'ייסון ניוסטד - בס
* קליף ברטון - בס (ב-Blitzkrieg וב-Am I Evil?)

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי מטאליקה
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומי גרסאות כיסוי
קטגוריה:אלבומי חברת אלקטרה רקורדס
לחץ חלקי

**לחץ חלקי** הוא גודל  המוגדר עבור כל גז בתערובת גזים. זהו גודל פיקטיבי, כיוון שלחץ חלקי של גז בתערובת לא ניתן למדידה.
לחץ חלקי של גז הוא לחץ אשר היה מפעיל הגז, אילו היה הגז היחיד בכלי והתנהגותו כשל גז אידיאלי. הגדרה זו תקפה רק במקרה של גזים אידיאליים וניתן להרחיבה לגזים לא אידיאליים על ידי הגדרת שבר מולי (ראו שבר מולי ולחצים חלקיים)
.
עבור מערכת תרמודינמית ניתן להגדיר גודל מדיד יחיד, הנקרא לחץ. 
על פי חוק דלטון וההגדרה המוכללת של לחץ חלקי, סכומם הוא הלחץ של המערכת.

לחץ חלקי מגדיר את מידת פעילותם התרמודינמית של מולקולות הגז. גזים מומסים, עוברים דיפוזיה ומגיבים בהתאם ללחצם החלקי ולא בהתאם לריכוזם בתערובת גזים או בתמיסה.

## חוק דלטון

חוק דלטון, הידוע גם כ"מודל דלטון" קובע כי לחץ של תערובת גזים אידיאליים שווה לסכום הלחצים החלקיים של כל רכיבי התערובת בנפרד. החוק מניח התנהגות אידיאלית של גזים בתערובת, כלומר אף גז אינו מושפע מנוכחותם של גזים אחרים במערכת.
באופן כללי, ניתן לנסח את חוק דלטון:
p=p_A+p_B+...=\sum_ip_i
כאשר p הוא הלחץ של המערכת, p_i הם הלחצים החלקיים של הגזים ונתונים על ידי משוואת מצב של גזים אידיאליים:
p_i=\frac{n_iRT}{V}
כאשר n_i הוא מספר המולים של הגז i,
R קבוע הגזים,
T טמפרטורה בקלוין.

## שבר מולי ולחצים חלקיים

ניתן להכליל את המושג לחץ חלקי לתערובות של גזים לא אידיאליים באמצעות הגדרת שבר מולי.
שבר מולי של הגז i בתערובת גזים מוגדר באופן הבא:
x_i=\frac{n_i}{n}
כאשר n_i הוא מספר המולים של הגז, n הוא סכום מספרי המולים של כל הגזים בתערובת, בסימנים n=n_A+n_B+.... יש לציין כי בספרות מקובל סימון נוסף לשבר מולי \chi_i.
מתוך ההגדרה מיד נובע, כי סכום שברים המוליים מקיים את שוויון הבא:
x_A+x_B+...=1

כעת, נגדיר את הלחץ החלקי של גז i (יש לשים לב שכאן *אין הגבלה* לגזים אידיאליים):
p_i=x_ip

כאשר p הוא לחץ המערכת.
ההגדרה המוכללת של לחץ חלקי מאפשרת גם במקרה של גזים לא אידיאלי לרשום את הלחץ של המערכת כסכום של לחצים חלקיים של כל הגזים בתערובת. על מנת להשתכנע בכך נרשום במפורש את סכום הלחצים החלקיים:
p_A+p_B+...=x_Ap+x_Bp+...=p(x_A+x_B+...)=p


## ראו גם
* ג'ון דלטון, על שמו החוק דלטון (מודל דלטון)
* התאוריה הקינטית של הגזים מספקת הסבר מולקולרי לתופעות מאקרוסקופיות, כגון לחץ

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תרמודינמיקה
קטגוריה:גזים
קטגוריה:כימיה של שיווי משקל
קטגוריה:חוקי גזים
חלקי
474

## אירועים
* 474 – יוליוס נפוס הופך לקיסר האימפריה הרומית המערבית, לאחר שהדיח את גליקריוס

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
אובידה

**אובידה** (נפטר ב-9 בדצמבר 480) היה מצביא רומי, שהובס בקרב בדלמטיה על ידי אודואקר מלך איטליה והוצא להורג על ידו לאחר הקרב.

אחרי הקשר של יוליוס נפוס שישב בדלמטיה להדיח את אודואקר בשנת 479 הורה ככל הנראה אודואקר על רציחתו של נפוס, ככל הנראה במזימה משותפת עם הקיסר לשעבר גליקריוס, שהיה אז בישוף סלונה שבדלמטיה. אחרי רציחתו, פלש אודואקר לדלמאטיה וב-9 בדצמבר 480 התעמת עם כוחותיו של אובידה, הביסם, הוציא להורג את אובידה והשתלט על דלמאטיה כולה. אחרי הכיבוש מינה אודואקר את גליקריוס לבישוף העיר הגדולה מדיולאנום (מילאנו של היום).

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:מצביאים רומאים
קטגוריה:נפטרים ב-480
אלבה (אי)

ממוזער|שמאל|300px|האי אלבה והארכיפלג הטוסקני
**אֶלבָּה** (באיטלקית: **Elba**) הוא אי איטלקי ליד חופי טוסקנה, במרחק 20 ק"מ מעיר החוף פיומבינו. שטחו של האי 224 קמ"ר והוא הגדול ביותר בארכיפלג הטוסקני והשלישי בגודלו באיטליה, אחרי סיציליה וסרדיניה. באלבה חיים 30,000 תושבים. אלבה, כמו איים אחרים בארכיפלג הטוסקני, מוגן במסגרת הפארק הלאומי של הארכיפלג הטוסקני.

האי מחולק לשמונה קומונות: הבירה פורטופראיו, קמפו נל'אלבה, קאפוליברי, מרצ'יאנה, מרצ'יאנה מרינה, פורטו אזורו, ריו מרינה וריו נל'אלבה.

## היסטוריה

בעקבות אמנת פונטנבלו הוגלה הקיסר הצרפתי נפוליאון בונפרטה לאלבה, לאחר הדחתו הראשונה. 

נפוליאון נשאר באי 9 חודשים ו-21 יום וניתן לו התואר קיסר אלבה. אף כי נפוליאון היה שליטה הרשמי של אלבה, סיורים של הצי הבריטי קיימו תצפיות על האי. במהלך חודשים אלו, הן כדי להעביר את הזמן והן מתוך דאגה כנה לרווחת התושבים, הנהיג נפוליאון שורה של רפורמות כלכליות וחברתיות במטרה לשפר את איכות החיים באלבה. נפוליאון ברח מאלבה בסופו של דבר ושב לצרפת ב-26 בפברואר 1815.

במהלך מלחמת העולם השנייה האי היה בשליטת איטליה. לאחר כניעת ממשלתו של פייטרו באדוליו לבעלות הברית בספטמבר 1943, עלו כוחות גרמניים על האי ופרקו את החיילים האיטלקים מנשקם. במאי 1944 הופצץ האי על ידי בעלות הברית. כוחות צרפתיים נחתו על האי ב-17 ביוני 1944 ושחררו אותו מידי הכיבוש הגרמני הנאצי שהיה תחתיו בקרב שנמשך 78 שעות, כלומר שלושה ימים, ארוך מן המתוכנן.

בעת האחרונה החל האי להתפרסם כאתר תיירות מבוקש בזכות יינותיו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טוסקנה: גאוגרפיה
קטגוריה:איים בים התיכון
קטגוריה:איטליה: איים
גליקריוס

**גליקריוס** (בלטינית: Glycerius; נולד בערך 420, נפטר אחרי 480) היה אחד הקיסרים הרומיים האחרונים. שלט במשך 8 חודשים בין השנים 473 ו-474 ומאוחר יותר שימש בישוף קתולי.

## חייו
גליקריוס החזיק בתואר ראש הארמון בחצר הקיסרית ברוונה כאשר הועלה לכס הארגמן על ידי המגיסטר מיליטום (אדון החיילים) החדש של האימפריה המערבית, גונדובאד הבורגונדי בערך ב-3 במרץ 473. כשליט בובה של גונדובד, שירש את הקיסר הנבחר הלגיטימי אנתמיוס שנרצח, הוא לא זכה להכרה מטעם חצר האימפריה הביזנטית של הקיסר ליאו הראשון.

פעולתו העיקרית הייתה משלוח כוחות צבא רומיים לגאליה בסוף שנת 473 כדי לבלום את הכוחות האוסטרוגותים המתקדמים. פעולה זו, עם זאת, לא תרמה לחיזוק הלגיטימיות שלו בעיני האימפריה הביזנטית ובתוך זמן לא רב מונה במקומו יוליוס נפוס, שהפליג מדלמאטיה לנמל אוסטיה וביוני 474 כפה על גליקריוס לעזוב את רומא. כתמורה על שיתוף הפעולה שלו, הוא קיבל מינוי כבישוף בסלונה שבדלמאטיה, ארץ מולדתו של נפוס.

על-פי טענותיו של ההיסטוריון מלקוס, גליקריוס היה מעורב בקשר שהביא לרציחתו של נפוס מאוחר יותר, ככל הנראה ב-25 באפריל 480. מי שהורה על הרצח, המלך הברברי של איטליה אודואקר העניק לגליקריוס תמורה הולמת במנותו אותו לבישוף מדיולנום, מילאנו של היום, שהייתה כבר אחת הערים החשובות באירופה (מידע זה אינו ידוע בוודאות ושנוי במחלוקת).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קיסרי רומא
קטגוריה:בישופים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5
ביוריתמוס

**ביוריתמוס** (קצב חיים: **biorhythm**; ביו (bio)= חיים. ריתמוס (rhythm)= קצב) היא תאוריה פסבדו מדעית המחפשת דפוסים של שינויים בפיזיולוגיה, רגשות ואינטלקט, תוך התייחסות לשלושה מחזורים ב"קצב הגוף":
* מחזור רגשי: נמשך 28 ימים. קשור לרגישות הנפשית, לשיתוף פעולה סביבתית, להתמודדות רגשית. מחזור זה מבוסס על "מחזוריות" מערכת העצבים.
* מחזור פיזיולוגי: נמשך 23 ימים. קשור לאנרגיה ולביצוע משימות פיזיות, רמת האיזון במערכת הפיזיולוגית. מחזור זה מבוסס על "מחזוריות" סיבי השרירים ותפעולם.
* מחזור אינטלקטואלי: נמשך 33 ימים. קשור לכוחות המחשבה, התפיסה וההיגיון. מחזור זה מבוסס על "מחזוריות" תאי המוח בתהליכים המחשבתיים.

לכל מחזור ישנם שני שלבים: החלק הראשון הוא השלב החיובי. החלק השני הוא שלילי (בגרף אפשרי, בהתאם למיקום העקומה לעומת קו האפס). מסלול כל מחזור מתחיל בנקודת אפס ונמשך מעליו עד שמגיע לנקודת מקסימום המכונה "נקודה מיני קריטית חיובית".
העקומה במסלולה חוצה את קו האפס ונמשכת מתחתיו עד שמגיעה לנקודת מינימום המכונה "נקודה מיני קריטית שלילית".
הנקודה בה חוצה העקומה את קו האפס היא "נקודה קריטית" זו הנקודה בה המחזור עובר משלב לשלב.

לנקודת מפנה זו מתלווה תחושה של אי יציבות זמנית.
הביוריתמוס אינו סיבה ותוצאה כשלעצמו אלא שינויים מתמשכים הקובעים את רמת היכולת משלוש הבחינות.

מבחינה חזותית, ישנו צופן מקובל עבור כל מחזור: הפיזיולוגי מצוין באדום, הרגשי בכחול והאינטלקטואלי בירוק.

## ראו גם
* כרונוביולוגיה

## קישורים חיצוניים

* Biorhythm Chart
* KalaRhythms

* כתוב תאריך לידה ותקבל על הצג מפת ביוריתמוס באתר: "מיסטיק אייג'". 

קטגוריה:פסאודו-מדע
צפעים

**צפעים** (שם מדעי: Viperinae), תת-משפחה של נחשים ארסיים ממשפחת הצפעיים החיים באירופה, אסיה ואפריקה (חוץ מהאי מדגסקר).

תת-משפחה זו כוללת את רוב הנחשים הארסיים החיים בישראל.

השמות צִפְעוֹנִי וְהַצְּפִעוֹת מוזכרים במקרא בפסוקים שונים. באחד הפסוקים מוסבר ההבדל בין נחש שאינו ארסי היודע לנשוך לבין נחש ארסי המכיש ומפריש ארסו:.

## מיון
תת-משפחה זו כוללת, נכון למאי 2025, 99 מינים.
* משפחה צפעיים (Viperidae)
** תת-משפחה **צפעים** (Viperinae)
*** סוג צפעוני הרים (*Atheris*) - בו 18 מינים.
*** סוג ביטיס (*Bitis*) - בו 18 מינים.
*** סוג עכן (*Cerastes*) - בו 3 מינים, הכולל את: עכן חרטומים (*Cerastes cerastes*), עכן גדול (*Cerastes gasperettii*) ועכן קטן (*Cerastes vipera*).
*** סוג דאבויה (*Daboia*) - בו 4 מינים, ביניהם צפע מצוי (*Daboia palaestinae*).
*** סוג אפעה (*Echis*) - בו 12 מינים, ביניהם אפעה מגוון (*Echis coloratus*).
*** סוג ומין יחיד - צפע חול אסייתי (*Eristicophis macmahonii*)
*** סוג צפע גדול (*Macrovipera*) - בו 2 מינים.
*** סוג ומין יחיד - צפע הר קניה (*Montatheris hindii*)
*** סוג *Montivipera* - בו 8 מינים.
*** סוג ומין יחיד - צפע השפלה (*Proatheris superciliaris*)
*** סוג שפיפון (*Pseudocerastes*) - בו 3 מינים, ביניהם שפיפון הנגב (*Pseudocerastes fieldi*).
*** סוג צפע (*Vipera*) - בו 21 מינים.

## גלריה

Cerastes cerastes 001.jpg|עכן חרטומים
Bitis nasicornis.jpg|ביטיס קרנפי
Russells viper in pune zoo.jpg|צפע הודי
Macrovipera lebetina obtusa.jpg|צפע מזרחי
Eristicophis macmahonii (9).jpg|צפע חול אסייתי


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1811
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולאוס מיכאל אופל
*
סטאבט מאטר

**סְטָאבָּט מָאטֶר דולורוסה** (Stabat Mater) הוא מזמור קתולי מהמאה ה-13 המשמש כהמנון וסקוונצה. בעבר יוחס חיבור המזמור ליאקופונה דה טודי (Jacopone da Todi) ובכל מקרה מקורו במסדר הפרנציסקני. המזמור עוסק בסבלה של מרים, אמו של ישו, בצפותה בבנה הצלוב. מקור שם המזמור בשורתו הראשונה - Stabat mater Dolorosa - עומדת האם מיוסרת. ל"סטאבט מאטר" מעמד גבוה יותר כיום מכל שיר לטיני אחר מימי הביניים.

המזמור - בשינויי טקסט מסוימים - הולחן על ידי מלחינים רבים. בין המפורסמים שבהם בתקופות מוקדמות היו ג'ון בראון (John Browne), ז'וסקן דה פרה (Josquin des Prez), ג'ובאני פלסטרינה (Palestrina) אורלנדו די לאסו (Orlando di Lasso) ואלסנדרו סקרלטי (Alessandro Scarlatti). במלחינים המאוחרים יותר נמצאים אנטוניו ויוואלדי, ג'ובאני פרגולזי שגרסתו (1736) זכתה לפופולריות רבה ואף לגרסאות תזמור נוספות של ג'ואקינו רוסיני, אמנואלה ד'אסטורגה, אנטונין דבוז'אק, קרול שימנובסקי, פרנסיס פולנק, ונכלל בקובץ יצירותיו (מבין האחרונות) של ג'וזפה ורדי ה-Quatro Pezzi Sacri - "ארבעה קטעים קדושים".

## מילות המזמור בלטינית
Stabat Mater dolorosa iuxta crucem lacrimosa dum pendebat Filius
Cuius animam gementem contristatem et dolentem pertransivit gladius
O quam tristis et afflicta fuit illa benedicta Mater Unigeniti
Quae moerebat et dolebat et tremebat cum videbat nati poenas incliti
Quis est homo qui non fleret Matri Christi si videret in tanto supplicio?
Quis non posset contristari Matrem Christi contemplari dolentum cum filio?
Pro peccatis suae gentis vidit Iesum in tormentis et flagellis subditum
Vidit suum dulcem natum moriendo desolatum dum emisit spiritum
Eia Mater, fons amoris, me sentire vim doloris fac ut tecum lugeam
Fac ut ardeat cor meum in amando Christum Deum ut sibi complaceam
Sancta Mater, istud agas crucifixi fige plagas cordi meo valide
Tui nati vulnerati tam dignati pro me pati poenas mecum divide
Fac me vere tecum flere crucifixo condolere donec ego vixero
Iuxta crucem tecum stare te libenter sociare in planctu desidero
Virgo virginum praeclara mihi iam non sis amara fac me tecum plangere
Fac ut portem Christi mortem passionis eius sortem et plagas recolere
Fac me plagis vulnerari cruce hac inebriari ob amorem filii
Inflammatus et accensus, per te, Virgo, sim defensus in die iudicii
Fac me cruce custodiri morte Christi praemuniri confoveri gratia
Quando corpus morietur fac ut animae donetur paradisi gloria. Amen


## תרגום השיר לעברית
עדו אברביה פרסם תרגום של השיר לעברית, שנפתח בשורות:

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות ימי הביניים
קטגוריה:שירי דת נוצריים
קטגוריה:שירים על מרים, אם ישו
קטגוריה:מוזיקת פסחא
מרטין ולדזמילר

**מרטין ולדזֵמילר** (בגרמנית: **Martin Waldseemüller**; 1470 בגרמניה – 16 במרץ 1520 בדייה-דה-ווז' שבצרפת). היה קרטוגרף גרמני.

ולדזמילר, המוכר גם בשמו הלטיני **מרטינוס אילקומילוס** (Martinus Ilacomilus או Hylacomylus), נולד בפרייבורג. בשנת 1507, יחד עם עוד ארבעה מלומדים, ביניהם המשורר , פרסם את ספרו  בדבר ארבעת מסעותיו של אמריגו וספוצ'י אל העולם החדש. בספר זה כינו הוא או חברו רינגמן את שם היבשת "אמריקה" על שמו של אמריגו: "החלקים הללו של העולם, אסיה, אפריקה ואירופה נחקרו בצורה מקיפה, ועתה החלק הרביעי נתגלה על ידי אמריגו וספוצ'י. הואיל והן אירופה והן אסיה קיבלו את שמם מאישה, אינני רואה כל סיבה להתנגד לכך שנקרא לחלק זה אמריגה, משמע, הארץ של אמריגו".

ייתכן שהשם "אמריקה" נבע מכך שרינגמן התבסס על שמו של אמריגו בלטינית – אמריקוס (Americus).

בהתבסס על מפות אחרות (בעיקר על מפת קאוורי) שרטט את מפת העולם באותה השנה ובה מופיעות ארבע יבשות, כולל העולם החדש.

## ראו גם
*גלובוס יגלוניקוס

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מדענים גרמנים
קטגוריה:קרטוגרפים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרייבורג
קטגוריה:ילידי 1470
קטגוריה:נפטרים ב-1520
420

## אירועים
*שושלת ג'ין (המזרחית) נופלת, לאחר שהקיסר האחרון **גונג די סימה דיון ** אולץ לפרוש מכס השלטון, וסין עוברת לעידן השושלות הצפוניות והדרומיות.

## נולדו
* גליקריוס (משוער) – מן הקיסרים האחרונים של האימפריה הרומית (נפטר אחרי 480)
* מג'וריאן, קיסר האימפריה הרומית המערבית (נפטר ב-461)
* ליביוס סוורוס, קיסר האימפריה הרומית המערבית (נפטר ב-465)
* אנתמיוס, קיסר האימפריה הרומית המערבית (נפטר ב-472)

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
אוליבריוס

**אניקיוס אוליבריוס** (לטינית: **Anicius Olybrius**) היה קיסר רומי בין 11 ביולי 472 ו--2 בנובמבר 472.

## חייו
אוליבריוס היה ככל הנראה מצאצאי אניקיוס הרמוגניאנוס אוליבריוס, שהחזיק במשרת הקונסול בשנת 395 ואשתו נקראה אניקיה יוליאנה. מכאן ניתן להקיש ששניהם היו מחברי משפחת אניקיוס החזקה באיטליה. בערך בשנת 454 נישא לפלקידיה, בתם הצעירה של הקיסר ולנטינינוס השלישי וליקיניה אאודוקסיה. ייתכן והמניע לנישואים היה רצונו של ולנטיניוס לחזק את קשריו עם האצולה האיטלקית, במיוחד בעימותו מול גנרלים רבי עוצמה כמו פלביוס אאטיוס (aëtius).

ולנטיניוס הורה על רציחתו של פלאביוס אאטיוס וזמן קצר אחרי כן, במרץ 455, נרצח ולנטיניוס אף הוא ואת הכתר תפס פטרוניוס מקסימוס. חודשיים אחרי כן, ככל הנראה כאשר אוליבריוס היה בקונסטנטינופול בזזו הוונדלים את רומא ושבו את הקיסרית אאודוקסיה ואת רעייתו של אוליבריוס, פלקידיה. עם שובם, כנראה בעקבות הסכם, ניתנה אחותה הצעירה של פלקידיה, אאודוקיה, כרעיה להונריק, בנו של מנהיג הוונדלים גאיזריק.

אחרי מותו של הקיסר מיוריאנוס בשנת 461 הפעיל גאיזריק לחץ למינוי אוליבריוס, עמו היה קשור עתה בקשרי נישואין, למשרת הקיסר. סיבה נוספת הייתה יכולה להיות נוכחותו של גאוּדנטיוס, בנו של פלאביוס אאטיוס, בחצרו. לחציו לא הועילו ולתפקיד מונה ליביוס סוורוס, בן חסותו של הגנרל הברברי ריקימר. גאיזריק הפעיל לחצים למנותו שוב בשנת 465, אך גם כאן נכזבו תקוותיו ולתפקיד מונה אנתמיוס.

בשנת 472 נשלח אוליבריוס לאיטליה על-ידי לאון הראשון, לכאורה כדי לסייע לקיסר אנתמיוס במאבקו בריקימר, חותנו ובהמשך, לנסות לכרות ברית בין ביזנטיון לבין הוונדלים, שעם מלכם היה אוליבריוס קשור בקשרי נישואין. ככל הנראה, שיחק כאן ליאו משחק כפול. הוא חשש מכך שאוליבריוס ישנה את טעמו כאשר יגיע לרומא וישלב כוחות עם גאיזריק כדי להשתלט על רומא. הכרוניקאי הביזנטיני מאלאלאס מספר כי ליאו שלח במקביל שליחים לאנתמיוס ובידם הוראה כפולה: הרוג את ריקימר ואחר כך הרוג את אוליבריוס עצמו. ככל הנראה, ריקימר תפס את השליחים והציג את מכתבי ההוראה לאוליבריוס.
ימין|ממוזער|מטבע של אוליבריוס
ככל הנראה במהלך חודש אפריל 472 מונה אוליבריוס לתפקיד הקיסר. מאחר שאנתמיוס נרצח בהוראת ריקימר רק ביולי, הוא שלט ככל הנראה כקיסר משך חודשיים בעוד קודמו בחיים. אחרי מותו של ריקימר זמן קצר אחרי כן, הגיע בן אחותו גונדובאד, למלא את מקומו. זמן לא רב אחרי כן, במהלך החודש השישי או השביעי לכהונתו, נפטר אוליבריוס בנסיבות טבעיות. הוא נחשב לנצר האחרון לשושלת תאודוסיוס. אשתו ובנותיו, שנותרו כל העת בקונסטנטינופול, האריכו ימים שנים רבות אחריו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קיסרי רומא
קטגוריה:בית תאודוסיוס
קטגוריה:נפטרים ב-472
אלברט פיש

**המליטון הווארד "אלברט" פיש** (19 במאי 1870 – 16 בינואר 1936) היה רוצח סדרתי וקניבל אמריקאי. הוא היה ידוע גם כ"**מטורף הסהר**", "**האיש האפור**", וכ-"**הערפד מ[[ברוקלין]]**".

בתקופת פעילותו הפושעת (כנראה לא ברצף סביב השנים 1910–1934) הוא רצח לפחות 15 ילדים, והטריד מינית ועינה ילדים רבים נוספים.

לעיתים סירס בלי הרדמה את קורבנותיו הזכרים לפני שרצח אותם.

ב-2007 יצא סרט עלילתי באנגלית בשם "האיש האפור", שמבוסס על מעלליו של פיש, כשאת דמותו גילם השחקן הבלגי פטריק באוחאו.

## ביוגרפיה
הוא נולד בשם המילטון פיש בעיר וושינגטון, למשפחה בעלת היסטוריה של מחלות נפש. פיש גדל בבית יתומים, שם עבר התעללות קשה. בשנת 1898 הוא נישא לאישה צעירה ממנו בתשע שנים איתה הוליד שישה ילדים, אך היא עזבה אותו לטובת גבר אחר, לאחר שמכרה את כל החפצים שווי הערך שלהם, מותירה אותו ואת ששת ילדיה חסרי כל.

פיש נדד ברחבי ארצות הברית ותקף מינית ועינה קטינים כמעט בכל סטייט ומחוז בארצות הברית שעבר בו. רוב קורבנותיו היו זכרים ממשפחות עניות ושחורות, שהיעלמותם, כך סבר, לא תטריד את גורמי החוק בשל הגזענות שהייתה שכיחה באותם ימים ברחבי הרבה חלקים בארצות הברית.

כפי שדווח, פיש נהג להטיל מומים בעצמו, לנעוץ סיכות ומסמרים בגופו, בעיקר באזור איבר מינו, ולמלא את פי הטבעת שלו בכדורי כותנה ספוגים בנוזל דליק ואז גם להצית אותם. כמו כן, אכל לא רק את בשר קרבנותיו, אלא גם את השתן, את הדם
ואת הצואה שלהם. הוא ייחס את מוזרותו, את אכזריותו, ואת ההיסטוריה הרצחנית שלו, לילדותו הקשה.

בסופו של דבר, נתפס פיש בחשד למעשים חמורים, בסוף שנת 1934.

זאת משום שלאחר שהרציחות וההתעללות הפכו אצלו להרגל, הוא החל להשתעמם והחל לפזר רמזים על אודות זהותו בשביל ליצור ריגוש מהמרדף המשטרתי אחריו, ומן הסיכון הכרוך באפשרות שהוא עלול להיתפס ולהיות מוצא להורג. פיש גם החל לשלוח מכתבים למשפחות של מי שהותקפו על ידו, בעיקר משפחות הנרצחים על ידו, על אף שגם שלח מכתבים כנראה גם אל מי שניצלו מלהירצח על ידו מסיבות מגוונות.

לאחר שנתפס, פיש נשפט במהלך 1935.

בסוף 1935 נגזר דינו להיות מוצא להורג. פיש הוצא להורג בכיסא החשמלי בכלא סינג סינג במדינת ניו יורק בינואר 1936. הוצאתו להורג הייתה מסובכת מבחינה טכנית, משום שפיש גרם לעצמו לנכות שלא אפשרה לו לשבת. כפי שהובהר בצילום רנטגן, נהג להחדיר מחטים לשרירי עכוזו.

## קישורים חיצוניים

* מאמר באנגלית על אלברט פיש
* סרט התעודה Serial Killers: The Real Life Hannibal Lecters (2001)
*  
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וושינגטון די. סי.
קטגוריה:מורשעים ברצח בארצות הברית
קטגוריה:רוצחים סדרתיים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג במדינת ניו יורק
קטגוריה:קניבלים אמריקאים
קטגוריה:רוצחים בעלי כינויים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1870
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1936
ישיבת פומבדיתא

**ישיבת פומבדיתא** הייתה ישיבה בעיר פומבדיתא בבבל, שנוסדה בתקופת שלטונה של האימפריה הסאסאנית, במאה ה-3, והתקיימה עד למאה ה-11. הישיבה נוסדה על ידי רב יהודה, בדור השני לאמוראים, והמשיכה להתקיים לאורכה של תקופת הגאונים (סך הכל כ-800 שנה) כישיבה מרכזית ומשפיעה, במקביל לישיבת סורא.

## ציוני דרך
לאחר פטירתם של רב ושמואל, בסוף הדור הראשון של האמוראים, במקביל למינויו של רב הונא כראש ישיבת סורא, נחרבה העיר נהרדעא והישיבה של שמואל שבה על ידי פפא בר נצר והלך ראש הישיבה שלה רב יהודה לעיר פומבדיתא והקים שם ישיבה חדשה, ישיבת פומבדיתא, שהתקיימה כ-800 שנה, במשך תקופות האמוראים, הסבוראים והגאונים, עד לימיו של רב האי גאון. העיר פומבדיתא הייתה מיושבת ביהודים זמן רב קודם לכן, עוד מימי בית המקדש השני. העיר ניצבה על חופו המזרחי של הפרת, ליד מוצא תעלה גדולה שחיברה בינו ובין החידקל. פירוש השם בארמית "פומא בדיתא" לאמור "פי התעלה". פומבדיתא מזוהה היום באזור העיר העיראקית פלוג'ה.

ישיבת פומבדיתא וישיבת סורא היו לישיבות הדומיננטיות בעולם היהודי, ומהן יצאה תורה והוראה לכל תפוצות הגולה. ישיבת פומבדיתא העמידה בראשה במהלך הדורות גדולי תורה לדורותיהם, בהם רבה ורב יוסף, אביי ורבא, רפרם (בדור חתימת הגמרא), רב יוסי הסבוראי, רב סימונא, רב רבא גאון, רב פלטוי גאון, רב שרירא גאון ובנו רב האי גאון. בתקופת הדור השלישי והרביעי של האמוראים הייתה ישיבת פומבדיתא בתפארתה. בתקופתו של רבא עברה הישיבה למחוזא, ולאחר פטירתו חזרה לפומבדיתא.

עם חיתום התלמוד הבבלי בידי רבינא האחרון (בסורא) החלה תקופת הסבוראים (ד'ר"ס–ד'שמ"ט, 499–589), שברובה לא התקיימו לימודים סדירים בסורא, בגלל פרעות כנגד היהודים, אלא רק בפומבדיתא. כשהגיעו הרדיפות גם לפומבדיתא, הוצרכו חכמי הישיבה להעביר אותה לעיר פירוז שבור למשך כ-50 שנה, עד לפתיחתה מחדש בפומבדיתא בשנת ד'שמ"ט (589) בידי רב חנן מאישקיא.

גם במהלך תקופת הגאונים התקיימו שתי הישיבות זו לצד זו. גאון פומבדיתא, רב האי בר רב דוד (ד'תר"נ–ד'תרנ"ח, 890–898 לערך), העביר את הישיבה לעיר בגדאד, מפני שבתקופתו התמעטו היהודים שעסקו בחקלאות, ורבים עסקו במסחר והיגרו לערים הגדולות, בעיקר לבגדאד (מלבד תופעת ההגירה אל מחוץ לבבל). ברם, שמה של הישיבה לא השתנה ונשאר "ישיבת פומבדיתא". תקופת פריחה אחרונה הגיעה לישיבה בימיהם של רב שרירא גאון ובנו רב האי, בסיומה של תקופת הגאונים. אלפי מכתבים ובהם שאלות בכל תחומי היהדות הגיעו לראשי ישיבת פומבדיתא מכל תפוצות הגולה, והגאונים עמלו להשיב לשואליהם. עם פטירת רב האי גאון, בשנת ד'תשצ"ח (1038), באה לסיומה תקופת הגאונים. לראש הישיבה התמנה ראש הגולה רב חזקיה בן דוד, אולם 20 שנה לאחר מכן הוצא להורג בעינויים בידי הח'ליפה המוסלמי, אל-קאא'ם הראשון, וישיבת פומבדיתא נסגרה.

## ראשי הישיבה

## הנצחה
השם "פומבדיתא" ניתן לרחובות בערים: ירושלים, תל אביב רמת גן ובית שמש. ברחוב פומבדיתא בתל אביב שוכנת ישיבה ופנימיה. בירושלים נוסד בשנת תשנ"ו (1996) מכון למחקר תורני "פומבדיתא", העוסק בכתיבת ובעריכת ספרי הלכה ומנהג, ובההדרת ספרי קדמונים.

## ראו גם
*ישיבת סורא
*נהרדעא
*פירוז שבור

## לקריאה נוספת
* אברהם נפתל, **התלמוד ויוצריו**, ספרות התלמוד בהתהוותה, הרקע הרוחני, החברתי והמדיני, בארץ ובתפוצות, ישיבות בבל וארץ ישראל, צמיחתן וגידולן, היקף השפעתן, סדריהן ודרכי-לימודן, מעצבי רוח הדורות, תולדותם, אישיותם ופעלם, תל אביב ויבנה: תשכ"ט–1969 – תשנ"ז–1997.

## קישורים חיצוניים
*
* 
* ד"ר יהושע הורוביץ, הישיבה בתקופת הגאונים, **מחניים**, סיון תשכ"ג, באתר דעת
* 
* 

## הערות שוליים

פומבדיתא
פול סיניאק

**פול ויקטור ז'ול סיניאק** (בצרפתית: **Paul Victor Jules Signac**; ) היה צייר נאו-אימפרסיוניסטי צרפתי שפיתח בשיתוף עם ז'ורז' סרה את הסגנון הפוינטיליסטי.

## ביוגרפיה
סיניאק, יליד פריז, למד בצעירותו ארכיטקטורה עד שהחליט בגיל 18 להמשיך כצייר. סיניאק סייר בחופים שונים באירופה וצייר את הנופים שראה, ולקראת סוף ימיו החל לצייר ערים שונות בצרפת.

ב-1884 פגש סיניאק את קלוד מונה ואת ז'ורז' סרה. הוא נדהם מסגנון העבודה השיטתי של סרה ומהתאוריה על הצבעים שאימץ, והפך לתומך נאמן של סרה. כתוצאה מהשפעתו, עזב סיניאק את סגנון הציור האימפרסיוניסטי והחל לצייר בסגנון הדומה לסגנונו של סרה, שמאוחר יותר נקרא נאו-אימפרסיוניזם.

[ימין|ממוזער|200px|[יום ראשון (ציור)|יום ראשון, פול סיניאק, 1888-1890]]
בחלק גדול מעבודותיו צייר את חופי צרפת תוך התמקדות עמוקה במים. בכל קיץ, היה סיניאק עוזב את פריז ונוסע לדרום צרפת. במרץ 1889 ביקר סיניאק את וינסנט ואן גוך בארל. שנה לאחר מכן ביקר בג'נובה, בפירנצה ובנאפולי.

בנוסף לציוריו בשמן ובצבעי מים, התנסה סיניאק גם בהדפסי אבן, בתצריב ובציורים רבים המבוססים על נקודות קטנות בעט. אנרי מאטיס ואנדרה דרן הושפעו ממנו, וכך השפיע סיניאק גם על התפתחות הפוביזם. בימיו האחרונים קידם סיניאק אמנים צעירים פוביסטים וקוביסטים.

## כתיבה
סיניאק הוא כותב חשוב של תיאוריית האמנות. בכתביו עסק בין השאר בנאו-אימפרסיוניזם. חלק מכתביו לא יצאו לאור.

סיניאק היה אנרכיסט, בדומה לחבריו פליקס פנאון וקאמי פיסארו.

## גלריה

תמונה:Paul Signac Road to Gennevilliers.jpg|**מסע לגנבילירס**, 1883
קובץ:Signac2.jpg|'''חדר האוכל''', 1886
תמונה:QUAI DE CLICHY. TEMPS GRIS.png|**[[רציף קלישי, מזג אוויר אפרורי]]**, 1887
תמונה:Paul Signac Palais des Papes Avignon.jpg|**ארמונו של האפיפיור**, אביניון, 1900
תמונה:Paul Signac, Grand Canal (Venise).jpg|**התעלה הגדולה (ונציה)**, 1905
קובץ:Paul Signac - The Bonaventure Pine - 74.142 - Museum of Fine Arts, Houston.jpg|**[[אורן בונאוונטור]]**, 1893
תמונה:Paul Signac - The Jetty at Cassis, Opus 198.JPG|**המזח בקאסיס**, 1889
קובץ:Paul Signac - The Tugboat, Canal in Samois - Google Art Project.jpg|**[[סירת גרר, תעלה בסמואה]]**, 1901


## קישורים חיצוניים

* סיניאק, פול, 1863-1935, ביוגרפיה אודותיו הכוללת מידע על משנתו האנרכיסטית 
* Paul-Signac.org, 186 מעבודותיו 
* ביוגרפיה של פול סיניאק  
* ביוגרפיה של פול סיניאק בגלריה של אולגה 
* 
* 


* Paul Signac: 11 works, Google Arts & Culture, 2019


קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים
קטגוריה:פוינטיליזם
קטגוריה:אנרכיסטים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1863
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1935
מגיסטר מיליטום

**מגיסטר מיליטום** (בלטינית: **magister militum**, מפקד החיילים) היה תואר באימפריה הרומית בתקופותיה המאוחרות, בערך מתקופת קונסטנטינוס בראשית המאה הרביעית. התואר התייחס לקצין צבא בכיר. המגיסטר מיליטום היה בדרך כלל הכוח שמאחורי הכתר ושלט בפועל באימפריה המערבית.

בין השאר החזיקו בתואר אנשים כסטיליקו, ריקימר, אודואקר ואחרים. לעיתים, היה התואר משמש עם ציון פרובינקיה, כמו per dalmatia, אדון החיילים בדלמאטיה, כדי לציין פיקוד על אזור מסוים. במקרים רבים, הקביל תואר זה לתואר פטריקיוס ורבים מהמגיסטר מיליטום של רומא נשאו בתואר הכפול.

## רשימה של מגיסטר מיליטום
* 394–408: פלביוס סטיליקו
* 433–454: פלביוס אאטיוס
* 455: אוויטוס
* 455–472: ריקימר
* 472–473: גונדובאד
* 475–476: פלביוס אורסטס

### לגאליה
* 425–433: פלביוס אאטיוס
* 450 לערך - 464: איגידוס

### לאיליריה
* 530-536: מונדוס

### למזרח
* 460 לערך- 471: פלביוס ארדבור אספר
* 483–488: תיאודריך הגדול

קטגוריה:הצבא הרומי
קטגוריה:מוסדות, תפקידים ותארים ברומא העתיקה
קטגוריה:דרגות צבאיות ברומא העתיקה
אאליה פלקילה

ממוזער|253x253 פיקסלים|אאליה פלקילה
**אָאֶלְיָה פְלַוְיָה פְלָקִילָה** (בלטינית: **Aelia Flavia Flaccilla**; 31 במרץ 356–386) הייתה אשתו הראשונה של הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון. בניה היו ארקדיוס והונוריוס. בתה הייתה פולכריה, אשר מתה בילדותה. היא הוכתרה בתואר "אוגוסטה", כפי שניתן לראות במטבע.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בית תאודוסיוס
קטגוריה:ילידי 356
קטגוריה:נפטרים ב-386
סרנה (אשת סטיליקו)

**סרנה** (בלטינית: Serena; נולדה לפני 370–408) הייתה אצילה בתקופת האימפריה הרומית המאוחרת.

## חייה
סרנה הייתה אחייניתו של הקיסר תאודוסיוס הראשון. בשנת 395, זמן מה לפני מותו של דודה, אורגנו נישואין בינה לבין המגיסטר מיליטום פלביוס סטיליקו, שהיה ממוצא רומאי-ונדלי. אחרי כן, ישבה בחצר דודנה, הקיסר הונוריוס, שם בחרה רעיה עבור משורר החצר קלאודיאנוס וטיפלה באחותו למחצה של הונוריוס, גאלא פלקידיה. על-פי זוסימוס הייתה לה מעורבות עמוקה בהשאת שתיים מבנותיה לקיסר הונוריוס. בתה הבכורה, מריה, נישאה להונוריוס בעודה נערה רכה, תוך הסכמה שהשניים ישנו יחד במיטה אחת, אך בתוליה יישמרו. מריה מתה בתולה וסרנה דחפה, כנגד דעתו של סטיליקו, להשאת בתה השנייה, תרמנטייה, להונוריוס, אך גם בת זו מתה.

אחרי הוצאתו להורג של סטיליקו ביד הונוריוס בשנת 408 נותרה סרנה ברומא, אך כאשר צר אלאריק על העיר מאוחר יותר באותה שנה, הוצאה סרנה להורג בחניקה, בנימוק שהיא עשויה לסייע לאלאריק לחדור לעיר. נטען כי גאלא פלקידיה, שגדלה בביתה, נתנה אישורה למעשה רצח זה, אף כי לאיש לא היה מידע ממשי על בגידה אפשרית, והרצח לא שינה את תוכניותיו של אלאריק.

מאחר שתאודוסיוס היה ילד יחיד, ואמו תרמנטייה הייתה אשתו הראשונה והיחידה של אביו, ניתן להסיק כי אביה היה מנישואים קודמים של תרמנטייה, דבר ההופך אותה רק אחיינית למחצה של תאודוסיוס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בית תאודוסיוס
קטגוריה:נשות אצולה במאה ה-4
קטגוריה:נשות אצולה במאה ה-5
קטגוריה:ילידי 365
קטגוריה:נפטרים ב-408
תמיסת מלח

שמאל|ממוזער|250px|תמיסת מלח סטרילית לעירוי
ברפואה, **תמיסת מלח** (באנגלית: **Saline**; בתעתיק לעברית לעיתים: **סליין**, **סיילין**) היא תמיסה של מלח בישול (NaCl)  במים. 

תמיסת מלח נקראת גם **מים פיזיולוגיים**.

ריכוז המלח בתמיסת מלח סטנדרטית הוא 0.9%  (9 גרם NaCl בליטר מים). 

התמיסה חומצית (pH=5.5). קיימת גם תמיסה בריכוז מלח 0.45% לשימוש במקרים מיוחדים, למשל בילדים קטנים.

ניתן למדוד את ריכוז המלח בתמיסה על ידי שימוש במכשיר סלינומטר.

שימושים עיקריים בתמיסה:

* עירוי נוזלים לאנשים מיובשים, לחולים ופצועים; עם זאת, במקרה של התייבשות חמורה לא מומלץ להשתמש בעירוי זה, אלא בעירוי של תמיסת הרטמן על מנת למנוע ערעור מאזן חומצה ובסיס (אצידוזיס, עלייה בחומציות הדם).  
* ביצוע דיאליזה בחולי כליות. הימצאות המלחים בתמיסה: למניעת בריחת מלחים מדמו של החולה, והחדרת מלחים נחוצים אם חסרים. התהליך נעשה באמצעות דיפוזיה של התמיסה בין דמו של החולה למכונת הדיאליזה (בהתאם לריכוזים).
* הזרקת התמיסה לשתלי חזה חדשניים במקום סיליקון.
* ניקוי עדשות מגע המשמשות לראייה. 
* מהילת תרופות.

* שטיפה של פצעים.

## ראו גם
*מליחות (ריכוז מלח)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלחים
קטגוריה:פיזיולוגיה
קטגוריה:תמיסות איזוטוניות
פינגווין מלכותי

**פינגווין מלכותי** (שם מדעי: *Aptenodytes patagonicus*) הוא מין פינגווין מהסוג פינגווין גדול.

## מאפיינים
זהו המין השני בגודלו במשפחת הפינגוויניים: גובהו כ-70 עד 100 ס"מ ומשקלו כ-11 עד 16 ק"ג; הוא שני בגודלו רק לפינגווין הקיסרי. גודל האוכלוסייה של הפינגווינים המלכותיים עומד כיום על 2.23 מיליון פרטים, ונמצא בעלייה. אף על פי שהפינגווין המלכותי דומה בהופעתו לפינגווין הקיסרי, הוא צבעוני יותר, ומקורו ארוך יותר. כל הניצוי של הגוזלים, עד נשירת הנוצות הראשונה שלהם, הוא חום. פינגווינים צעירים דומים לבוגרים, אך הניצוי שלהם פחות צבעוני; הניצוי משתנה לזה של מבוגר בגיל 3.

הפינגווין המלכותי ניזון בעיקר מדגים קטנים ודיונונים, אך גם מזואופלקנטון וסרטנים. הפינגווינים צדים בקבוצות, וכמו מיני פינגווינים גדולים אחרים, הם יכולים להישאר תחת המים לפרקי זמן ממושכים. פינגווינים ממין זה עשויים לצלול לעומק של כ-100 מטרים בחיפושם אחרק מזון, ונצפו פינגווינים שהגיעו לעומק של יותר מ-300 מטרים מתחת לפני הים. הפינגווינים המלכותיים נחשבים בעלי חיים אנדותרמים, בגופם יש מנגנון ויסות חום שנמצא בראש, ברגליים ובסנפירים ובכך עוזר להם להפחית את איבוד החום. בנוסף, נוצותיהם בנויות בצפיפות שאוטמת מים ומבודדת קור. 

הפינגווין המלכותי מגיע לבגרות מינית בגיל שלוש שנים, אם כי רק כ-5% מהאוכלוסייה מתרבה בגיל זה; רוב הפרטים מתרבים החל מגיל 6. הפינגווינים מונוגמיים. עונת הרבייה נמשכת בין אוקטובר לדצמבר. כדי להגדיל את סיכוייהם של הגוזלים לשרוד ולגדול, הפינגווינים צריכים להטיל את ביציהם בין אמצע נובמבר לתחילת ינואר וכך הם מבטיחים שלגוזלים תהיה מספיק אנרגיה לשרוד את הצום בחורף. זהו אחד משני מיני הפינגווינים שאינם בונים קנים, אלא דוגרים על הביצים בין רגליהם. הנקבה מטילה ביצה אחת. הגוזלים בוקעים לאחר כ-54 ימים, ונעשים עצמאיים בגיל 14–16 חודשים.

פינגווינים מלכותיים נמצאים בקצוות הצפוניים של אנטארקטיקה,(משלושת מיני הפינגווינים היחידים ביבשת זו לצד פינגווין אדלי ופינגווין קיסרי) ארץ האש, איי פוקלנד ואיים אחרים באזור, בעלי אקלים מתון. באי החזיר נמצאת אחת המושבות הגדולות בעולם של מין זה.

## גלריה

תמונה:Falkland Islands Penguins 03.jpg
תמונה:Falkland Islands Penguins 58.jpg
תמונה:Penguin keeps clean.jpg
תמונה:King Penguins with Chick (5723213963).jpg|מושבה בג'ורג'יה הדרומית
תמונה:Manchot royal MHNT.jpg|ביצת פינגווין מלכותי
תמונה:King Penguin amid Tussock Grass (5719535947).jpg
תמונה:Vagues et manchots à l'assaut de la plage.jpg
תמונה:King Penguins walking on the beach (5848664095).jpg
תמונה:Falkland Islands Penguins 49.jpg
תמונה:Falkland Islands Penguins 48.jpg
תמונה:King Penguins at St. Andrews Bay, South Georgia (5816504395).jpg


## לקריאה נוספת
* טום אוניל, **חצר המלכים**, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 136, ספטמבר 2009

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון פרידריך מילר
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1778
מלכותי
קטגוריה:איי פוקלנד: עופות
קטגוריה:אנטארקטיקה: עופות
פרשת שלח לך

300px|ממוזער|משה מקבל את פני המרגלים, שנת 1621 לערך.
פָּרָשַׁת **שְׁלַח לְךָ** (או **שְׁלַח**) היא פרשת השבוע הרביעית בספר במדבר.
לפי החלוקה המקובלת לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת בסוף  (3 פרקים שלמים).

החלק המרכזי בפרשה מתאר את חטא המרגלים שבו עם ישראל רצה להישאר במדבר ולא לכבוש את ארץ כנען. בעקבות החטא נגזר על אותו דור שכל יוצאי הצבא בו ימותו במדבר תוך כ-40 שנים והעם לא יכנס לפני כן לארץ. בהמשך הפרשה, ניתנות לעם ישראל מספר מצוות וביניהן מצוות ציצית.

הפרשה מתארת אירועים שהתרחשו בשנה השנייה לצאת בני ישראל ממצרים. זו הפרשה האחרונה שבה שנת ההתרחשות מפורשת בתורה, עד לפרשת חקת המגוללת אירועים בשנת הארבעים ליציאת מצרים. לפי החלוקה המקובלת לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת בסוף  (3 פרקים שלמים).

## תוכן הפרשה
### חטא המרגלים

עם ישראל משתכנע מדברי המרגלים שלא יוכלו לכבוש את הארץ כנען, ומתכוון לשוב למצרים. על כך הם נענשים בהארכת שהותם במדבר לארבעים שנה, פרק זמן בו ימותו בני הדור החוטא:

קבוצה קטנה (המעפילים) מבני ישראל מנסה להתקדם ולהיכנס לארץ ישראל באופן עצמאי, אולם ניגפת במלחמה מול העמלקי.

220px|ממוזער|ציצית עם פתיל תכלת.

### ציוויים הלכתיים
בהמשך הפרשה מובאים מספר ציווים הלכתיים ובהם:
* הציווי על הנסכים:
:
* הפרשת חלה:
:
* הבאת פר כקורבן חטאת על חטא כללי של העם:
:

### המקושש ומצוות ציצית

בני ישראל מניחים במשמר אדם שנמצא מקושש עצים בשבת, עד שיינתן הדין לחטא מסוג זה. הם מצווים על ידי אלהים להמיתו בסקילה וכך נעשה.

בסוף הפרשה מובא הציווי על מצוות ציצית (אותו קוראים בכל יום בקריאת שמע):

## תאריכי הקריאה
השבת שבה קוראים את פרשת שלח לך יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים:
*שנת השג - ט"ז בסיוון
*שנת החא - י"ח בסיוון
*שנת זחג, שנת זשג ושנת בחג - כ"ג בסיוון
*שנת השא ושנת זחא - כ"ה בסיוון
*שנת הכז - כ"ו בסיוון
*שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל י"ט בסיוון, בחוץ לארץ כ"ו בסיוון
*שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה - בארץ ישראל כ"א בסיוון, בחוץ לארץ כ"ח בסיוון

## הפטרה
ההפטרה היא ב (בנוסח רומניא סיימו ב). בהפטרה מסופר על המרגלים ששלח יהושע ליריחו לפני הכניסה לארץ ישראל ועל הקורות אותם בבית רחב הזונה. בדומה לפרשת השבוע, גם בהפטרה מסופר שמנהיג העם - יהושע - שולח מרגלים לארץ ישראל כדי לרגל אותה. אך כתמונת ראי לאירועי הפרשה, שבה מתואר כי המרגלים הצליחו במשימה של תיור הארץ אך הפילו את לב העם כשחזרו וסיפרו על העמים ששוכנים בארץ, בהפטרה מסופר שהמרגלים התגלו כבר בתחילת הסיפור אך כשחזרו אל המנהיג ששלחם הם מספרים שהעמים בארץ יראים מהם.

## קישורים חיצוניים

*
שלח
מוחמד ח'אתמי

**מוחמד ח'אתמי** (בפרסית: **محمد خاتمی**, תעתיק מדויק: **מחמד ח'אתמי**; נולד ב-29 בספטמבר 1943) הוא פוליטיקאי איראני, מראשי תנועת הרפורמה במדינה. כיהן כנשיאה החמישי של איראן בשנים 1997–2005.

## ביוגרפיה
מוחמד ח'אתמי נולד ב-29 בספטמבר 1943 בארדכאן שבאיראן, לאיש דת. למד תאולוגיה (כלאם) באוניברסיטת קום החל מ־1961, קיבל את התואר מוסמך לפילוסופיה מאוניברסיטת אספהאן, למד הוראת מדעים באוניברסיטת טהראן ב־1970 תוך התמחות במחשבה מדינית. בהמשך סיים קורס בהנהגה דתית בקום.

היה פעיל בתנועה האסלאמית באיראן והוגלה לאירופה בסוף שנות ה-70. שב לאיראן לאחר המהפכה האסלאמית.

בשנת 1999 פרסם ספר של מחשבה מדינית בו תמך בעמדות של מורו ג'וואד טבאטבאי בקשר להתפתחויות בתחום זה במהלך ההיסטוריה של פרס.

## קריירה
ב־1980 נבחר לראשונה לפרלמנט. הפך לשר התרבות ב־1982, הודח ב־1986 בשל מדיניות ליברלית מדי ומונה שנית לתפקיד בין השנים 1989–1992. במקביל כיהן במספר תפקידים צבאיים, ביניהם ראש הכוחות המשולבים של צבא איראן וסגן השר הממונה על הצבא במהלך מלחמת איראן–עיראק, וכן שימש כראש המטה לתעמולה. היה ראש הספרייה הלאומית של איראן בשנים 1992–1997.

ח'אתמי נבחר לראשונה לנשיא איראן ב־23 במאי 1997 תוך תמיכה בעיקר של הצעירים והנשים, שדרשו רפורמה. למרות ניסיונות השמרנים להכשילו הצליח לזכות ברוב בפרלמנט ב־2000 ובבחירות לנשיאות ב־8 ביוני 2001.

בשנת 2005 סיים את כהונתו בשל החוקה האיראנית שאינה מאפשרת לנשיא לכהן ברציפות יותר משתי קדנציות. מחמוד אחמדינז'אד, שזכה בבחירות, החליף את ח'אתמי בתפקיד הנשיא.

בפברואר 2009 הודיע ח'אתמי כי יתמודד מול נשיא איראן המכהן מחמוד אחמדינז'אד, בבחירות לנשיאות שייערכו בחודש יוני. ב-16 במרץ פרש מן המירוץ, על מנת לאפשר לחברו ויועצו, ראש הממשלה לשעבר מיר-חוסיין מוסאווי, להתמודד במקומו.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי איראן
קטגוריה:שרי התרבות של איראן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טהראן
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1943
שפריר

**שַׁפְרִיר** היא מילה מקראית שהוראתה כיסוי או חיפוי כיפתי כלשהו (כמו "כיפת השמיים").

קטגוריה:שמות משפחה
דיות (אידוי מים)

[שמאל|ממוזער|250px|[פיונית בעלה של צמח העגבנייה, שצולמה באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים סורק]]

**דִּיּוּת** (בלועזית: **טרנספירציה**, Transpiration) היא אידוי מים משטח גופו של צמח דרך הפיוניות.

## דיות בצמחים
דיות בצמחים מתבצעת כאשר פיוניות הצמחים נפתחות לשם קיום פוטוסינתזה, המים מתאדים דרכן. 
עם גורמי האקלים המשפיעים על הדיות נמנים עוצמת קרינה, טמפרטורה, לחות יחסית, עוצמת האור, ריכוז הפחמן הדו-חמצני, פוטנציאל המים בעלה ומהירות הרוח. הדיות מתקיימת בכל הצמחים שיש בהם תאי פיונית.

הדיות נמדדת במ"ל למ"ר לשנייה. המכשיר למדידת דיות של עלה בודד נקרא פורומטר.
בדיות מתנדפות מולקולות המים דרך הפיוניות לאטמוספירה. איבוד המים אינו תהליך רצוי מבחינת הצמח אלא למעשה מחיר אותו "משלם" הצמח על קליטת הפחמן הדו-חמצני מהאוויר דרך אותן פיוניות. עם זאת, הדיות ניתנת לוויסות, על ידי סגירת או פתיחת הפיוניות שבצמח.

אורגניזמים מתמודדים עם דיות מופרזת באמצעים שונים, ראו גורם מגביל.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:פיזיולוגיה של הצמח
קטגוריה:אקולוגיה
קטגוריה:פוטוסינתזה
גונדוונה

שמאל|ממוזער|250px
לפי תאוריית נדידת היבשות, **גונדוונה** היא הדרומית משתי היבשות, שהרכיבו את פני כדור הארץ לפני 200 מיליוני שנים (שם היבשת הצפונית הוא לאוראסיה). קודם לתקופה בה היו שתי יבשות אלה נפרדות זו מזו, הן הרכיבו יבשת אחת ששמה פנגיאה.

יבשת גונדוונה נקראה על ידי המדען האוסטרי  על שם האזור ההודי בעל אותו שם, שמקורו בסנסקריט गोण्डवन goṇḍavana ("יער הגונדים ").

לפי המשוער יבשת גונדוונה כללה את היבשות הידועות כיום כאמריקה הדרומית, אפריקה, אוסטרליה ואנטארקטיקה. אף שישראל נחשבת היום לחלק מאסיה, היא היוותה חלק מגונדוונה והייתה מחוברת, יחד עם הלוח הערבי, לאפריקה.

לפני כ-65 מיליון שנה התפצלה היבשת לחמישה חלקים: אמריקה הדרומית, אפריקה, אוסטרליה, אנטארקטיקה והחלק של תת-היבשת ההודית שמדרום להרי ההימלאיה.

בזמן הניתוק מלאוראסיה, התפתחו בגונדוונה חי וצומח ייחודיים, אשר עדיין ניתן למצוא ביבשות שהרכיבו אותה. לאחר התחברות אפריקה לאסיה, דרום אמריקה לצפון אמריקה ותת היבשת ההודית לאסיה, עברו מינים לאוראסיים רבים אל יבשות גונדוונה (ובמידה פחותה, מינים גונדווניים, ליבשות לאוראסיות). באוסטרליה השתמרו מספר רב של מינים מגונדוונה, באופן כמעט מלא: (אנטארקטיקה, לפני שקפאה, גם שמרה על מגוון מינים גונדווני). אורגניזמים גונדווניים מוכרים: דגי ריאות (אפריקה, אוסטרליה, דר' אמריקה), יענאים (אוסטרליה, דר' אמריקה, אפריקה, כולל ישראל), משפחת הפרוטאיים (אפריקה, אוסטרליה), אראוקריות (דר' אמריקה ואוסטרליה), יונקי כיס ואחרים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:יבשות קדומות
קטגוריה:תאוריות גאולוגיות
קטגוריה:אפריקה: גאולוגיה
קטגוריה:אסיה: גאולוגיה
קטגוריה:אנטארקטיקה: גאולוגיה
קטגוריה:אמריקה הדרומית: גאולוגיה
טלוויסה

שמאל|250px|thumbnail
**טלוויסה** (בספרדית: **Televisa**) היא חברת המדיה הגדולה ביותר במקסיקו, בשפה ספרדית וגם אמריקה הלטינית, שנוצרה בשנת 1973 לאחר מיזוג של Televisión Vía Satélite שנוסדה בשנת 1955 ו-Televisión Independiente de México שנוסדה בשנת 1968.

חברה זו מהווה תאגיד בידור שברשותו בתי קולנוע, אולפני הקלטות, מגזינים והוצאות ספרים אך בעיקר יצרן אופרות סבון (טלנובלות) (לדוגמה: המתחזה), אירועים מיוחדים, תוכניות אירוח וסרטים. ערוץ הספורט של החברה משדר קרבות אגרוף והיאבקות אך בעיקר משחקי כדורגל.

המתחרה העיקרי של טלוויסה הוא ערוץ TV Azteca.

טלוויסה נסחרת בבורסה המקסיקנית ובוול סטריט.

## טלנובלות מבית טלוויסה
*מריה מריה (1996)
*האם יהיה לנו אי פעם כנפיים (1997)
*המתחזה (1998)
*חבקי אותי חזק (2000)
*אמיגוס (2000)
*הפולשת (2001)
*חברים לנצח (2002)
*לילות מריאנה (2003-2004)
*רבלדה (גרסה מקסיקנית של "המורדים": 2004-2006)
*רובי (טלנובלה) (2004)
*אמי - הילדה עם הילקוט הכחול (2004)
*כנגד כל הסיכויים (טלנובלה) (2005)
*פאבלו ואנדראה (2005)
*אם חורגת (טלנובלה) (2005)
*האמת הסמויה (2006)
*יפה היא לא (גרסה מקסיקנית של "אני בטי המכוערת": 2006-2007)
*מחר ולתמיד (2008)
*אשת הברזל (סדרה) (2010)
* אהבות אמיתיות (2012)
*בלב הסערה (2013)
* המועמדת (2016)
*חיים של אבא (2017)
*רק את (2018)
*פתאום אבא (2019-2020)

## קהל היעד
קהל היעד של טלוויסה נחשב עממי יחסית ובהופעתו הפומבית האחרונה (3 במרץ 1997) אמר נשיא החברה, אמיליו אסקרגה, כי "אנחנו לא יכולים להתחמק מהשכבה העשירה, אבל באמת, הם לא מעניינים אותנו מאוד. השידורים שלנו תמיד היו ותמיד יהיו להמונים".

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות בידור
קטגוריה:מקסיקו: טלוויזיה
קטגוריה:מקסיקו: תרבות
קטגוריה:חברות מקסיקניות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות תקשורת
ויקיחדשות

**ויקיחדשות** (באנגלית: **Wikinews**) הוא מיזם רב-לשוני של קרן ויקימדיה ליצירת אתר חדשות חופשי, שכל אחד יכול לתרום לו.

## היסטוריה
ויקיחדשות הוא מיזם של קרן ויקימדיה שהוקם לאחר החלטה רשמית של ועד הנאמנים של ויקימדיה (הפרויקטים שקדמו לו, כמו ויקיפדיה או ויקימילון, יצאו לפועל לפני הקמתו של הוועד). אתר "דמו" לוויקיחדשות הוקם בנובמבר 2004, ובדצמבר עבר הפרויקט לשלב "בטא" ב-URL משלו (wikinews.org) בשתי שפות: אנגלית וגרמנית.

החל מינואר 2005 ועד מאי הוקמו אתרים ב-22 שפות נוספות, כאשר הראשונות להצטרף היו (בסדר כרונולוגי) הולנדית, צרפתית, ספרדית, שוודית, בולגרית, פולנית, פורטוגזית, רומנית, אוקראינית וסרבית.

הקמת אתר בכל שפה חדשה תלויה באישור רשמי, ובהתאם לפרוצדורה מסודרת. אישורים נוספים התקבלו בחודש יוני 2005 לעוד שתי שפות: רוסית ויפנית. השפות שנפתחו לאחר מכן הן: עברית, תאית וערבית.

ב-13 במאי 2005 נכתב מאמר החדשות ה-1,000 במהדורת האנגלית ונכון ל-2018 יש בה כ-21 אלף מאמרים.

ב-26 באוקטובר 2019 דורג האתר (על מהדורותיו השונות) במקום ה-83,228 בדירוג האתרים העולמי של אלכסה.

ביולי 2025 היו במהדורה העברית 1,177 כתבות.

## קישורים חיצוניים

* 
*  

## הערות שוליים

חדשות
קטגוריה:אתרי חדשות
קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2004
הלחנה

[ממוזער|260px| [סקרצו בלה במול מז'ור של אלכסנדר בורודין]]

**הלחנה** (בלועזית: קומפוזיציה) היא פעולה אמנותית של יצירת מוזיקה חדשה, באמצעות ארגון של צלילים, שקטים, מקצבים והרמוניות לאורך זמן. לרוב, הלחנה נכתבת בתווים, אך ייתכן שתישמר גם בזיכרון או בהקלטה. ניתן להלחין מוזיקה לכל הרכב מוזיקלי – מקול או כלי בודד ועד תזמורת סימפונית שלמה.

המונח הלחנה כולל שלושה רכיבים מרכזיים: מלודיה (או לחן), הרמוניה וקצב. לעיתים נכלל גם העיבוד המוזיקלי כחלק מהתהליך, אף כי נהוג לראות בו שלב נפרד.

## טכניקה
המלחין יכול להתחיל את עבודתו במלודיה, בהרמוניה או בקצב. ניתן לפתח את הרעיונות המוזיקליים ברצף ליניארי או תוך דילוגים בין מרכיבים שונים.

### מלודיה לעומת הרמוניה
במקרים רבים – ובמיוחד בהלחנת מוזיקה לשירה – ניתנת עדיפות למלודיה, כיוון שהיא נושאת את המילים והמשמעות. בתרבויות רבות המלודיה מרכזית יותר מההרמוניה, ולעיתים אין כלל שימוש בהרמוניה. עם זאת, בסגנונות מסוימים במוזיקה המערבית, ההרמוניה עשויה להיות הדומיננטית ואף להוות את לב היצירה.

### הלחנה לעומת אלתור
הלחנה ואלתור הן שתיהן דרכי יצירה מוזיקלית, אך שונות במהותן: הלחנה נעשית מראש, לרוב בכתב, בעוד אלתור מתרחש בזמן אמת, במהלך הביצוע. בשל כך, הלחנה נתפסת לרוב כפעולה אישית ומתוכננת, ואלתור כפעולה שיכולה להיות גם קבוצתית, ובכל מקרה ספונטנית, לעיתים קרובות בכפוף למסגרת מסוימת.

### ידע בכלי נגינה
מלחין מקצועי נדרש להכיר את תכונות הכלים שהוא כותב להם: המנעד, טכניקות הנגינה, גבולות היכולת והאופי הצלילי. לעיתים מלחינים יוצרים עבור כלי מסוים, ולעיתים לחלופין מעבדים יצירה קיימת לכלים שונים.

## היסטוריה
ההלחנה כתהליך אמנותי מתועדת כבר אלפי שנים. במערב - בימי הביניים והרנסאנס התפתח הקונטרפונקט, שבתקופות מאוחרות יותר פינה מקומו להרמוניה טונאלית. בתקופה הקלאסית גובשו צורות מוזיקליות ברורות, שהתערערו בתקופה הרומנטית. במאה ה-20 פרצו מלחינים את המסגרות המסורתיות – בין אם דרך האימפרסיוניזם (כמו דביסי וראוול), האקספרסיוניזם (כמו שנברג), המוזיקה הדודקפונית והסריאלית, או ניסויים רדיקליים כמו אלה של ג’ון קייג’. לצד גישות חדשניות אלו, ממשיכים מלחינים גם בעידן המודרני לכתוב ביצירתיות תוך שימוש בכלים מוזיקליים מסורתיים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:תאוריית המוזיקה
קונסטנטיוס השלישי

**פלביוס קונסטנטיוס** (**flavius constantius** מת ב-2 בספטמבר 421) היה אחד מהקיסרים של האימפריה הרומית המאוחרת. הוא שלט מספר חודשים במשותף עם הקיסר הונוריוס.

## ביוגרפיה
קונסטנטיוס עלה לגדולה ב-411, כאשר מונה לתפקיד מגיסטר מיליטום של הונוריוס ונאבק בהצלחה בויזיגותים, אותם הצליח להדוף מאיטליה חזרה לגאליה. כתוצאה מכך, הוענק לו תואר פטריקיוס ובינואר 417 נישא לאחותו של הונוריוס, גאלא פלקידיה, שככל הנראה נכפתה להנשא לו. לבסוף, הוא קודם לתפקיד אוגוסטוס-במשותף יחד עם הונוריוס ב-8 בפברואר 421. הוא מת מאוחר יותר באותה שנה, ב-2 בספטמבר 421.
ימין|ממוזער|317x317 פיקסלים|קונסטנטינוס השלישי (באמצע)
לגאלא פלקידיה וקונסטנטיוס היו שני ילדים: הקיסר לעתיד ולנטיניאנוס השלישי ויוסטה גראטה הונוריה, ששחקה תפקיד חשוב באסון פלישת אטילה ההוני בשנת 450. הצלחתו של קונסטנטיוס לעלות מתפקיד מפקד צבאי לדרג אימפריאלי השפיעה מאוד על פעולותיהם של אחרים שהחזיקו בתפקיד פטריקיוס מאוחר יותר, כמו פלביוס אאטיוס וריקימר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קיסרי רומא
קטגוריה:בית תאודוסיוס
קטגוריה:ילידי 370
קטגוריה:נפטרים ב-421
ויולה דה גמבה

**כּוֹנֶרֶת בֶּרֶךְ** או **וִיּוֹלָה דָה גָמבה** (מאיטלקית: **viola da gamba**; באנגלית: **viol**) הוא שמה של קבוצת כלי נגינה, ממשפחת כלי הקשת. הוויולה דה גמבה (ויולת רגל) הייתה נפוצה, בגדלים שונים, החל מסוף ימי הביניים ובתקופת הרנסאנס, ועד לסוף תקופת הבארוק. באנגלית ובכמה שפות אחרות נקראת הוויולה דה גמבה גם בשם "ויול" (viol), והמשפחה כולה היא "משפחת הוויולים" (משפחת הכונרות). בימינו, בדרך כלל, כאשר אומרים ויולה דה גמבה הכוונה היא לכלי הבאס ("ויול באס").

למרות השם הדומה, אין לבלבל בין הוויולה דה גמבה והוויולה הרגילה (או בשמה המלא "ויולה דה בראצ'ו", כלומר ויולת זרוע). כמו כן, למרות שמנגנים בגמבה בתנוחה המזכירה את הצ'לו, אין קשר בין הצ'לו ובין משפחת הוויולים; הכינור והצ'לו שייכים שניהם למשפחת הכינורות – הוויולות דה גמבה, לעומת זאת, התפתחו הן מן הכלי הערבי רבאב (ראו ספרו של Ian Woodfield: The Early History of the Viol) וכן מן הכלי הספרדי ויוּאֶלָה (vihuela), שבו ניגנו גם בפריטה וגם בקשת, וממנו התפתחה במקביל גם הגיטרה.

בצרפת של תקופת הבארוק נחשבה הוויולה דה גמבה לכלי אצילי במיוחד, וצלילה נחשב כדומה במיוחד לקול האנושי. גדולי מלחיני הבארוק והרנסאנס כתבו לכלי – הבולטים ביותר הם קופרן, טלמן, בוקסטהודה, מרן מארה ובאך, שכתב שלוש סונאטות קונצ'רטנטיות לויול וצ'מבלו. כמו כן נמנה עליהם קארל פרידריך אבל, שהיה מפורסם בכישרון נגינתו על הכלי, וכתב את רוב יצירותיו לכלי זה.

לקראת אמצע המאה השמונה עשרה יצאה הוויולה דה גמבה בהדרגה מן האופנה ואת מקומה תפס הצ'לו בעל הצליל המבריק יותר. קרל פיליפ עמנואל באך היה בין האחרונים שחיברו יצירות לכלי. היידן כתב סדרת יצירות לבריטון, כלי מיתר ממשפחת כלי הקשת, ושוברט חיבר סונאטה לארפג'ונה, אף היא גלגול מאוחר של הכלי.
ממוזער| בתמונה נראה הנגן מדריך איך לנגן ב"ויול" בעל 7 מיתרים
ממוזער|קונסורט הוויולים סמיתסוניאן
לויולה דה גמבה שישה או שבעה מיתרים, המכוונים בקוורטות וביניהם גם טרצה אחת (בניגוד לכלים ממשפחת הכינור המכוונים בקווינטות). כמו בכל כלי הבארוק, המיתרים עשויים ממעי חיה (הנקרא בעברית לעיתים "גיד"), והמיתרים הנמוכים עשויים מעי מלופף מתכת. לכל הכלים במשפחת הגמבה שריגים על השחיף, בדומה לגיטרה, אך הם ניידים ועשויים אף הם מעי. זהו אחד הגורמים לצלילה המיוחד של הוויולה דה גמבה, משום שהשריג משמש כגשר, והמיתר מצלצל כמיתר פתוח. לוויולה דה גמבה גשר פחוס יותר, המאפשר נגינה קלה יותר של אקורדים.

את כלי הבס ממשפחת הוויול מקובל להחזיק בין הברכיים. את הכלים הקטנים יותר מחזיקים במאונך על הברכיים. את הכלי הנמוך ביותר במשפחת הוויול, הויולונה (אביו של הקונטרבס), משעינים על הרצפה. לכלים ממשפחת הוויול (כמו גם לקונטרבס המודרני) כתפיים "שמוטות", ומנגנים בהם בקשת המוחזקת מעל כף היד, ולא מתחתיה כמו במשפחת הכינור.
ממוזער|כריסטיאן דבריינר עם ויולה דה גמבה
בשנים האחרונות, עם צמיחתה של התנועה למוזיקה עתיקה, התעוררה מחדש ההתעניינות בכלי, והיום הוא בין הכלים הפופולריים ביותר ונשמע במאות הקלטות, כמו גם באולמות הקונצרטים. אחד הגורמים לפופולריות הגוברת שלו היה הסרט הצרפתי "כל הבקרים שבעולם", בכיכובו של ז'ראר דפרדייה, שגיבוריו הם המלחינים הצרפתיים מרן מארה וז'אן דה סן קולומב, שכתבו יצירות רבות לגמבה. הפסקול של הסרט, בביצועו של נגן הוויול המפורסם ז'ורדי סאוואל, היה לרב מכר.

## קישורים חיצוניים

* קטע נגינה בויולה דה גמבה באתר YouTube (בביצוע נימה בן דוד - ויולה דה גמבה)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי קשת
קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:כלים אותנטיים