open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דאסו מיסטר IV

[שמאל|ממוזער|250px|מטוס מיסטר בקיבוץ [חולתה]]

**דאסו מיסטר IV** הוא מטוס קרב סילוני צרפתי משנות ה-50 של המאה ה-20, שיוצר על ידי חברת דאסו. המטוס היה חמוש בזוג תותחים מסוג דאפה 30 מ"מ וצויד במנועי ורדון. המטוס שקל 9.8 טון עם מהירות מרבית של 1,120 קמ"ש וטווח טיסה של 1,300 ק"מ.

המטוס הראשון בסדרת מטוסי דאסו מיסטר לא היה אלא מטוס אוראגן עם כנפיים משוכות לאחור בזווית של 30 מעלות. אבטיפוס של המיסטר הוטס לראשונה בפברואר 1951 ובשנתיים שלאחר מכן הוטסו עוד 8 אבות טיפוס, עד שהוחלט להכניסו לייצור.

באפריל 1953 החליט חיל האוויר הצרפתי לרכוש 156 מטוסי מיסטר IVA.

## המיסטר בחיל האוויר הישראלי
בשנת 1955 רכשה מצרים מטוסי סילון חדישים מצ'כוסלובקיה בעסקת נשק גדולה ובכך הופר מאזן הכוח האווירי בין ישראל ומצרים כאשר לחיל האוויר המצרי 200 מטוסי סילון ולחיל האוויר הישראלי 50 בלבד. החשש הישראלי גבר לנוכח יתרון האיכות של המטוסים שנרכשו מדגם מיג 15 ו-מיג 17 שהיו עדיפים על האוראגן והגלוסטר מטאור.

בניסיון להעמיד מענה ראוי לרכש החדש ביקשה ישראל מצרפת לרכוש מטוסי סילון חדישים מדגם מיסטר IVA. צרפת התנגדה למכירת מטוסים אלה והציעה במקומם מכירת מטוסי מיסטר II, הנחותים יותר. במרץ 1956 בעקבות התקדמות ביחסי ישראל–צרפת, הסכימה לבסוף צרפת למכור לישראל 12 מטוסי מיסטר IVA בשל אינטרסים צרפתיים במזרח התיכון ורצון שלהם לחזק את ישראל. מטוסים אלה נחתו בישראל ב־11 באפריל לאחר חניית ביניים לתדלוק באיטליה. באותה השנה נחתמו עסקות נוספות לרכישת מטוסי מיסטר ובסך הכל סופקו באותה השנה 61 מטוסי מיסטר. מטוס המיסטר האחרון היה מותאם לצילום והגיע ארצה, מוטס על ידי דני שפירא, סמוך מאוד לפתיחת מבצע קדש.

מטוסי המיסטר של חיל האוויר הישראלי לקחו חלק משמעותי במבצע קדש שהתרחש ב-1956 כמטוסי יירוט. ב-30 באוקטובר נשלחו מיסטרים לחפות על הכח הקרקעי במיתלה וכנגדו הוזנקו כ-20 מטוסי קרב מצריים. בקרב הופל מטוס מיג אחד ואחרים נפגעו אך לא נפלו. למחרת, ב-31 באוקטובר, זוג מטוסי מיסטר נתקלו ברביעיית מטוסי ומפייר מצריים והפילו את כולם בקרב אוויר. ב-2 בנובמבר נשלחו מיסטרים למשימות תקיפה. אחד המטוסים שהוטס על ידי בני פלד נפגע באש נ"מ והוא נטש בעזרת כסא מפלט בדרום סיני בסמוך לשארם א-שייח' הסתתר במדבר ולאחר מכן חולץ בשלום על ידי טייס פייפר. הייתה זו הנטישה הראשונה בעזרת כיסא מפלט בחיל האוויר. ב-3 בנובמבר נשלחו שתי רביעיות למשימת סיוע באזור שארם א-שייח, המטוסים הטביעו ספינה מצרית קטנה ותקפו בטעות את אניית המלחמה הבריטית "קריין".

במלחמת ששת הימים תקפו המיסטרים בכל הגזרות מגוון רב של מטרות, החל מתקיפת בסיסי חיל האוויר של מצרים, ירדן, סוריה ועיראק (מבצע מוקד) ועד לתקיפת כוחות שריון על הקרקע ומטרות נוספות במשך המלחמה.

רוב מטוסי המיסטר הוצאו משימוש בפברואר 1971. חלקם המשיכו לשרת עוד מספר שנים בודדות בתפקידים שונים עד שהוחלפו באופן סופי במטוסי סופר מיסטר וסקייהוק.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
*  טייסת מיסטר בחיל האוויר, ארכיון הסרטונים של AP

## הערות שוליים

מיסטר
קטגוריה:מטוסי קרב סילוניים
קטגוריה:מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי
תמיכות דואות

[שמאל|ממוזער|250px|התמיכות הדואות בחתך של [קתדרלת אמיין על פי איורו של ויולה לה דוק וסכימת וקטורי הכוחות הפועלים בחתך זה]]
ממוזער|250px|שמאל|התמיכות הדואות של קתדרלת אמיין - תצלום
**תמיכות דואות** (נקראות גם **קשתות דואות** או **כנפיים דואות**, בצרפתית: Arc-boutant) הן אלמנט אדריכלי, הבנוי מחצאי קשתות, בדרך כלל משופעות "המרחפות" באוויר ותומכות את הקמרון הפנימי של המבנה מצידו האחד, על ידי העברת הכוחות שהוא מפעיל כלפי חוץ לעמוד רחב. האלמנט התפתח מתוך צורך הנדסי לתמוך את קמרונות הקתדרלות שהתנשאו לגובה רב, והוא נפוץ בבנייה של מבנים בסגנון הגותי.

התמיכות הדואות הן שכלול של התמיכות המלאות בהן השתמשו באדריכלות הרומנסק כדי לתמוך קמרונות מהצד. השימוש בהן במאה ה-12, בפעם הראשונה בעת שניסו אדריכלי קתדרלת נוטרדאם דה פארי לבנות אולם תווך גבוה יותר מכל אולם שנבנה עד לתקופתם, דבר שהצריך תמיכה מבנית נוספת.

התמיכות הדואות נראות מחוץ למבנה כמו צלעות דקות. העמוד אליו עוברים הכוחות היה רחב ומדורג על מנת שיוכל לתמוך בכוחות הגדולים שנבעו מהקמרון. ברוב המקרים גם הוצב מעל העמוד, בנקודה בה הקשת מתחברת אליו, צריח או פסל עופרת הנקרא "צריחון" (Pinnacle), שמטרתו הייתה הגברת הלחיצה של העמוד לכיוון האדמה על מנת שלא יקרוס הצדה. הצריחון עוצב כפסל או כצריח מחודד והתאים בסגנונו לגותיקה.
מתחת לתמיכה הדואה הייתה תמיכה נוספת מקורה אשר מתחתיה היה חלל הספינה המשנית של הקתדרלה.

אף על פי שמטרתן העיקרית של התמיכות הדואות הייתה הנדסית (תמיכה בקמרונות הגבוהים של הספינה הראשית), היה להן גם ערך אסתטי. מבנן הדק והקליל תרם למבנה התחרה של הקתדרלה הגותית, והדגיש את השאיפה לגובה. עקב סגולות אלה, בכנסיות רבות שנבנו או הושלמו בגל התחייה הגותית (בעיקר במאה ה-19) נבנו תמיכות דואות, גם אם לא היה צורך הנדסי בהן בזכות טכנולוגיות הבנייה החדשות.


File:St Remi choir from south east.jpg|תמיכות דואות מוקדמות בכנסיית סן רמי בריימס
קובץ:Le Mans-Cathédrale.jpg|תמיכות דואות בנות שלוש קומות בקתדרלת לה-מאן
קובץ:Notre Dame buttress.jpg|תמיכות דואות בקתדרלת נוטרדאם דה פארי
קובץ:Buttresses The Washington National Cathedral.jpg|תמיכות דואות, הקתדרלה הלאומית של וושינגטון
קובץ:ReimsCattedraleEsternoAbside.jpg|תמיכות דואות עם קרוקטים בקתדרלת ריימס
קובץ:Prague-Flying-buttresses001.jpg|תמיכות דואות דקות בקתדרלת ויטוס הקדוש
קובץ:Lübeck Marienkirche Strebebögen.jpg|תמיכות דואות ללא צריחונים, במריאנקירכה (ליבק)
קובץ:Westminster Abbey exterior.jpg|תמיכות דואות בנות שלוש קומות במנזר וסטמינסטר
File:Cathedral of Seville, facade west.jpg|תמיכות דואות בקתדרלת סביליה
Flying buttresses-Exterior of the Duomo (Milan).jpg|תמיכות דואות בקתדרלת מילאנו


## ראו גם

* אדריכלות של כנסיות
* אדריכלות גותית
* צריחון
* אמנות גותית

## קישורים חיצוניים
* 
*  סרט המסביר על ההנדסה שמאחורי התמיכות הדואות, בערוץ היוטיוב של Engineering Models

קטגוריה:אדריכלות גותית
קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
אברהים אל-ח'ליל

**אברהים ביי אל-ח'ליל** (1877 - 4 בספטמבר 1937) היה ראש עיריית חיפה בשנים 1911–1913.
## ביוגרפיה
אל-ח'ליל היה בנו של מוסטפא פאשה אל-ח'ליל, שכיהן אף הוא כראש עיריית חיפה. הוא היה בן למשפחת אל-ח'ליל שהייתה משפחה מוסלמית עתירת נכסים בעלת בית מפואר בעיר התחתית ברחוב חמאם אל-פאשה שנקרא על שם אביו. הבית קיים עד היום ונקרא בית אל-פאשה.

היה חבר ב"אגודת הצעירים המוסלמים" וכן היה ראש הווקף המוסלמי בחיפה וחבר במפלגת ההגנה הלאומית בהנהגת משפחת נשאשיבי. לאחר רצח ידידו חאג' חליל טהא נעתר לבקשת ערביי חיפה וקיבל על עצמו את נשיאות האגודה המוסלמית בחיפה. במסגרת תפקידו פיקח על כספי הווקף. במסגרת תפקידו הוציא את כספי הווקף מהבנק הערבי והעבירם לבנק ברקליס, בנוסף דרש מהמופתי למסור דוח מפורט על כספי הווקף שנמצאו ברשותו. בחודש אוגוסט 1937, קצת לפני הרצחו קיבל איומים על חייו במכתבים שהיו חתומים על ידי כנופיית היד השחורה, אבל הוא לא התייחס אליהם. בתקופת המרד הערבי הגדול התנגד למעשי הטרור ולשביתה שהונהגו על ידי המופתי של ירושלים חאג' אמין אל-חוסייני. בשל פעולתו כנגד המופתי הוא נרצח על ידי שליחי המופתי.

הרצח התרחש בשבת בבוקר בשעה 08:15 ברחוב חמאם אל-פאשא בקרבת ביתו. אל-ח'ליל ישב בחברת ידידו אחמד מרד מזכיר האגודה המוסלמית בחיפה. הרצח אירע על ידי שני ערבים שהיו לבושים ככפריים, הם ירו לעברו חמש יריות, כדור אחד פגע בזרועו והשני בחזהו. הרוצחים הצליחו להימלט מהמקום. מסע הלוויה של אל-ח'ליל התחיל בביתו, ארונו הועבר למסגד אל-ג'רינה ומשם לחלקת הקבורה של המשפחה הנמצאת מול כיכר פייסל. במסע השתתפו אלפי אנשים כולל נכבדים מכל העדות בחיפה. 

בישיבת מועצת העירייה שהתקיימה ב-14 בספטמבר לאחר הרצח הציע דוד הכהן לשנות את שמו של הרחוב שנקרא על שם אביו ולקרוא לו על שמו, ההצעה אושרה בישיבה אבל מעולם לא מומשה.

## לקריאה נוספת

* שרה ומאיר אהרוני, **אישים ומעשים בחיפה והסביבה**, 1993.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית חיפה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1877
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1937
קטגוריה:אישים הקבורים בחיפה
גשר הידידות (אמריקה הדרומית)

**גשר הידידות** (בפורטוגזית: **Ponte da Amizade**, בספרדית: **Puente de la amistad**) הוא גשר המקשר בין ברזיל לפרגוואי.

החוזה לבניית הגשר נחתם בשנת 1956, ובשנת 1965 נפתח הגשר לתנועה. הגשר עובר מעל נהר פרנה ומהווה מעבר גבול חופשי לאזרחי אמריקה הדרומית. אזרחי מדינות הנמצאות מחוץ ליבשת, נדרשים לעבור ביקורת גבולות בגשר. הגשר מקשר בין העיר הברזילאית פוז דו איגואסו לעיר הפרגוואית סיודד דל אסטה. אורכו של הגשר עולה על 540 מטר, הוא מגשר על פני כ-300 מטר. וגובהו 78 מטר.

## קישורים חיצוניים

* על בניית הגשר

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הידידות
קטגוריה:גבול ברזיל–פרגוואי
קטגוריה:מדינת פרנה
קטגוריה:מעברי גבול בין-לאומיים
הידידות
קטגוריה:פרגוואי: תחבורה
עבד א-רחמאן אל-חאג'

**עבד א-רחמאן אל-חאג**' (בערבית: **عبد الرحمن الحاج**; בתעתיק מדויק: עבד אלרחמן אלחאג'; 1870 – 1946) היה פוליטיקאי ערבי (פלסטיני) בארץ ישראל, ראש עיריית חיפה משנת 1920 ועד יוני 1927.
## חייו
עבד א-רחמאן אל-חאג' נולד בחיפה למשפחה לארץ ישראל ממצרים העליונה במאה ה-19. אבות המשפחה התיישבו בכפר ג'ינדאס (גנתון) בחוצות לוד, ולאחר מכן היגרו לכפר לאם (כיום מושב הבונים) וממנה עברו לחיפה.

אביו עבדאללה אל-חאג' היה בעליהן של אדמות בכפר לאם, טירה ועין ע'זאל. ב-1881 נבחר אביו למועצת עיריית חיפה. המשפחה החזיקה נכסים גם בעיר העתיקה בחיפה. א-רחמאן אל-חאג' נולד בחיפה בשנת 1870. לאחר סיום לימודיו בבית הספר של הוועד המוסלמי של חיפה, עבד כפקיד בית הדין השרעי בחיפה. ב־1920 מוונה אל-חאג' לראש עיריית חיפה לאחר שחסן שוכרי נאלץ להתפטר מהתפקיד בעקבות לחץ ערבי. בעת כהונתו כראש העירייה, תחת השלטון המנדטורי הבריטי, מועצת העיר כללה שישה ערבים ושני יהודים. בעת כהונתו הותקנה בעיר מערכת ביוב, וכן הוקמה תחנת החשמל הראשונה בעיר. אל-חאג' היה פעיל ב"איגוד המוסלמי" בהנהגתו של שייח' מוחמד מורד שהתנגד למדיניות הבריטית של יישום כתב המנדט - הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. אל־חאג' שימש כראש העירייה עד לקיום הבחירות הראשונות תחת המנדט הבריטי ב־1927.

בשל עמדותיו הנחרצות בעניין הלאומי הפלסטיני ותמיכתו במופתי של ירושלים חאג' אמין אל-חוסייני, היה יחסו אל התנועה הציונית קיצוני. בין השנים 1934–1936 כיהן במועצת העיר חיפה והיה ראש הווקף (ההקדש המוסלמי) בחיפה. לאחר הרצחו של אברהים אל-ח'ליל בשנת 1937, מונה אל-חאג' כממלא מקומו בתפקיד מנהל הווקף. בשנת 1944 הקים תנועה לבחירת ראש עיר ערבי במקום שבתי לוי. נפטר ב-1 בפברואר 1946.

ביתו עדיין עומד על תילו בעיר התחתית של חיפה ברחוב מעלה השחרור 13.

## הנצחה
*1995 - בית הספר הקהילתי "גשר" בחיפה נקרא על שמו.

## לקריאה נוספת

* שרה ומאיר אהרוני, **אישים ומעשים בחיפה והסביבה**, 1993
* عبد اللطيف الكنفاني. 15 شارع البرج – حيفا. بيروت: بيسان, 1996
* תמיר גורן. **שיתוף בצל עימות: ערבים ויהודים בשלטון המקומי בחיפה בתקופת המנדט הבריטי**. רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2008

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית חיפה
קטגוריה:ראשי עיריות בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1870
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1945
ירוחם צייזל

**ירוחם צייזל** (1909 – 26 במאי 1987) היה ראש העיר חיפה בשנים 1975–1978.

## ביוגרפיה
ירוחם צייזל נולד בשנת 1909 בעיירה טרנוב שבגליציה (אז הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בדרום מזרח פולין). צייזל גדל בבית ציוני וכבר בצעירותו היה חבר תנועת השומר הצעיר ומדריך קבוצות נוער של תנועת החלוץ. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ עין המפרץ. כמו כן עסק בסבלות בנמל חיפה ועבד בחפירת בריכות דגים באזור בו היו ביצות נחל נעמן. בשנת 1933 עבר להתגורר בחיפה והחל לעבוד כחשמלאי בחברת החשמל.

צייזל היה חבר בארגון ההגנה, וכיהן כמזכיר אגודת פועלי המתכת. בשנת 1936 עבר להתגורר בקריית חיים.

בשנת 1961 נבחר צייזל למועצת העיר חיפה, ובשנת 1969 לסגן ראש העיר. בשל מחלתו של משה פלימן נבחר להיות ממלא מקום ראש העיר, ועם פטירתו של פלימן נבחר לראש העיר וכיהן בתפקיד עד בחירתו של יוסף אלמוגי בשנת 1974. לאחר התפטרותו של אלמוגי מראשות העיר בשנת 1975 נבחר לתפקיד ראש העיר וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1978.

בתקופת כהונתו החלה בניית הטיילת בבת גלים, וב-1977 הוקם ארכיון העיר חיפה.

בשנת 1979 נבחר לתפקיד ראש מועצת המשנה בקריית חיים - תפקיד אותו מילא עד יום מותו. כיום ישנה כיכר מרכזית ורחוב בעיר על שמו.

ממוזער|כיכר על שם צייזל

## לקריאה נוספת

* שרה ומאיר אהרוני, **אישים ומעשים בחיפה והסביבה**, 1993.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:עובדי חברת החשמל
קטגוריה:סגני ראש עיריית חיפה
קטגוריה:ראשי עיריית חיפה
קטגוריה:קריית חיים: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
משה פלימן

**משה פלימן** (20 ביולי 1905 – 25 במאי 1973) היה ראש עיריית חיפה בשנים 1969–1973.

## ביוגרפיה
[שמאל|ממוזער|220px|קברם של משה ורבקה פלימן ב[מתחם בתי הקברות בחיפה#בית הקברות היהודי חוף הכרמל|בית העלמין היהודי חוף הכרמל]]
פלימן נולד בסטניסלבוב (לימים איוונו-פרנקיבסק) שבגליציה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (בימינו בתחומי אוקראינה). היה חבר בתנועת נוער ציונית והצטרף לתנועת החלוץ. בשל פעילותו הציונית נכלא על ידי השלטונות הרוסיים, אולם שוחרר לאחר מספר חודשים. עם תום לימודיו התיכוניים נסע למוסקבה שם למד הנדסת חשמל, והמשיך בפעילותו הציונית. בשנת 1929 נאסר בשל פעילותו ונשלח לכלא בסיביר לרצות עונש של שלוש שנים, אולם באוקטובר 1930 קוצרה תקופת מאסרו. הוא גורש מברית המועצות ועלה לארץ ישראל.

לאחר עלייתו עבד כפועל בבית החרושת "שטיין" ביפו ולאחר מכן כחשמלאי בניין עד שמצא עבודה כמורה לפיזיקה ומתמטיקה בתל אביב. כמורה עבד זמן קצר בטרם עבר לעבוד כחשמלאי במחצבות בעתלית. בסוף 1932 הוא אסף במקום זה תרומות עבור שובתי מפעל פרומין. באותה שנה התקבל לעבודה בחברת החשמל. בשנות ה-30 נהג לתת הרצאות בנושאי חשמל ובטיחות. ב-1957 מונה למנהל מחלקת הרשת הארצית של החברה ונבחר לדירקטוריון החברה כנציג פועליה.

פלימן התגורר בקריית חיים והיה חבר בוועד הקריה. הוא היה מתומכי "חיפה הגדולה" שכללה את סיפוח הקריות לחיפה ולאחר סיפוחה של הקריה לחיפה הפך לחבר מועצת העיר חיפה ויו"ר ועדת התחבורה העירונית. במסגרת תפקידו פעל למנוע את הפסקת התחבורה הציבורית בשבתות. בשנת 1955 נבחר לסגן ראש העיר בלא שכר. הוא ביקש להיות סגן בשכר כדי שיוכל להתמסר לעבודתו בעירייה, אולם בקשתו לא נתקבלה ורק ב-1959 הוא מונה לממלא מקום קבוע לראש העיר וסגן בשכר. הוא מונה אז גם ליו"ר הוועדה לבנין ערים ויו"ר ועדת הכספים. פלימן מילא את תפקיד ראש העיר לאחר מותו של אבא חושי במרץ 1969 ובאפריל 1969, לאחר שנבחר למועמד מפלגת העבודה לראשות העיר נבחר ב-27 באפריל 1969 על ידי מועצת העיר לתפקיד ראש העירייה. בבחירות באוקטובר 1969 זכתה רשימת המערך בראשותו ל-14 מנדטים והוא נבחר שוב לראשות העיר.

בתקופת כהונתו כראש עיר הוקם המוזיאון הימי הלאומי בחיפה. כמו כן החלה בנייתו של בית חולים סיעודי שהושלם לאחר מותו ונקרא על שמו (המרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן).

פלימן היה ידוע בשעות העבודה הארוכות שלו ובמשימות הרבות שנטל על עצמו. טרם מינויו לממלא מקום ראש העיר היו לראש העיר ארבעה סגנים, והחל משנת 1959, עת נתמנה פלימן לסגן בשכר היה רק סגן אחד. כראש עיר, העמיד עצמו פלימן בראש שש ועדות עיקריות של העירייה.

במרץ 1972 אושפז פלימן בבית החולים רוטשילד ונותח בריאותיו. לאחר שלושה שבועות הוא שוחרר מבית החולים, אך מצבו הרפואי לא היה שפיר והוא יצא להחלמה בשווייץ. בספטמבר 1972 הוא אושפז שוב ומאז כמעט ולא תיפקד בראשות העיר. בתחילת מאי 1972 פורסם שפלימן מתכוון להודיע שלא יתמודד על קדנציה נוספת בראשות העיר בבחירות בסוף 1973, אך בהמשך החודש הוא כבר אושפז ונפטר.

## הנצחה
על שמו נקראו בחיפה בית הספר תיכון עירוני ה', בית חולים פלימן, ודרך משה פלימן שתחילתו בכביש 4 ליד קניון עזריאלי חיפה ומרכז הקונגרסים, עד נחל אחוזה העובר מתחת לכביש.

## לקריאה נוספת

* שרה ומאיר אהרוני, **אישים ומעשים בחיפה והסביבה**, 1993

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית חיפה
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:סגני ראש עיריית חיפה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:אישים שעל שמם בתי חולים בישראל
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
פמבה

**פמבה**, הידוע בערבית כ**אי הירוק** (**الجزيرة الخضراء**, בסוואהילי: **Pemba kisiwa**), הוא אי בארכיפלג זנזיבר הממוקם 50 קילומטר צפונית לאי זנזיבר ו-50 קילומטר מזרחית לטנזניה. האי פמבה ביחד עם האי מפיה, דרומית לזנזיבר, מהווים את איי התבלינים. שני האיים שייכים לטנזניה.
לפי מפקד שנערך בשנת 2012, באי מתגוררים 406,808 תושבים.

גודלו של האי כ-988 קמ"ר והוא ממוקם 50 ק"מ מערבה מהאי אונגוג'ה (הגדול שבאיי הארכיפלג זנזיבר ואשר מכונה גם "האי זנזיבר"). התיירות לאי פמבה מועטה יותר מאונגוג'ה מאחר שהאי פחות נגיש וכן בשל שמועות על אלימות פוליטית במקום; האי לעומת זאת מהווה מוקד משיכה לחובבי רפואה מסורתית וכישוף. החודשים הטובים ביותר לביקור בפמבה הם יולי עד אוקטובר.

האי מחולק לשני אזורים: פמבה הצפונית ופמבה הדרומית, ול-4 מחוזות: מיצוויני, ווטה, צ'אקהצ'אקה ומקואני.

שמורת יער נגז'י, בקצה הצפון-מערבי של פמבה, היא המקום הטוב ביותר בארכיפלג לראות את חיות הבר הילידיות של זנזיבר. מרחב יער יפהפה מארח גם את השועל המעופף של פמבה (עטלף פירות אדיר אך לא מזיק לחלוטין), מינים שונים של קוף ואנטילופה מיניאטורית, ושלושת מיני הציפורים של זנזיבר - ינשוף סקופס פמבה, פמבה עין לבנה וציפת שמש עם חזה סגול.

כיום באי פמבה יש קהילה ערבית גדולה שהיגרו בעיקר מעומאן שחיים לצד התושבים המקוריים של האי הנקראים Waswahili לצד חלק ניכר מהאוכלוסייה באי המזוהה בשם שירזי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זנזיבר: גאוגרפיה
קטגוריה:איים באוקיינוס ההודי
קטגוריה:אפריקה: איים
קטגוריה:טנזניה: איים
יצחק טוביה וייס

הרב **יצחק טוביה וייס** (לפעמים **ווייס**; בהונגרית: **Weisz Tibor**; ט"ז באלול ה'תרפ"ו, 26 באוגוסט 1926 – ב' באב תשפ"ב, 30 ביולי 2022) היה גאב"ד העדה החרדית בירושלים וראש ישיבת חכמת התורה במודיעין עילית.

## ביוגרפיה
[שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|הלווית הרב וייס מ[סדנת ההדפס ירושלים]]
נולד בפזינוק (Pezinok), ליד ברטיסלאבה בצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה), לריקל ולשלמה (סלומון) וייס, סוחר עצים. בבקרים למד בבית-הספר החילוני המקומי, ואחרי הצהריים למד עם מלמד. ב-1939 ניצל בקינדר-טרנספורט שאורגן על ידי ניקולס וינטון, והיגר ללונדון לבדו, כשמשפחתו נותרת מאחור. למד בישיבת תורת אמת של הרב משה שניידר.

לאחר נישואיו, למד בכולל גייטסהד אצל הרב אליהו דסלר, ולאחר עלייתו של הרב דסלר לארץ ישראל התמנה כאחד מהממונים על הנהלת הכולל.

כעבור מספר שנים, שב להתגורר בלונדון, שם התקבל לכהן כר"מ בישיבת הרמה בראשות הרב אליקים שלזינגר. במקביל למד הלכה למעשה אצל הרב שלמה בומגרטן. הוא התמנה לרב בית המדרש צעירי אגודת ישראל "69" (בקומה השנייה של בנין בית הכנסת "תורה עץ חיים" של הרב בומגרטן) בעיר.

בשנת ה'תשכ"ז עבר לאנטוורפן שבבלגיה, שבה גר כשלושים ושבע שנים. היה ר"מ בישיבת עץ חיים בווילרייק, ובהמשך התמנה לדיין בבית הדין שבאנטוורפן. באותן שנים כיהן כרב בית המדרש של חסידי גור בעיר.

החל לכהן כגאב"ד העדה החרדית ב-14 ביולי 2003 (י"ד בתמוז ה'תשס"ג) לאחר פטירת קודמו בתפקיד, הרב ישראל משה דושינסקי. בהתחלה התגורר בשכונת ארזי הבירה ובית מדרשו היה בבית הכנסת "גאלנטא" בשכונת בית ישראל, ולאחר זמן נקנה בית כנסת בסמוך לביתו, בשכונת גבעת משה. עם בואו לירושלים נפתח כולל אברכים תחת פיקודו, והוא היה מוסר בו שיעור מדי שבוע. כן מסר שיעור פרטי בהלכה מדי ליל ששי בביתו עבור יחידים מרבני העיר ובני תלמידיו מלונדון.

בשנת ה'תשע"ב פתחו עסקני תפארת ירושלים ישיבה לתושבי ירושלים בשם "פאר התורה", והעמידו בראשה את הרב וייס. בשנת ה'תשע"ד, עקב חובות, עברה הישיבה לראשות הרב פרץ מאירסון, חתנו של הרב רפאל סולובייצ'יק, והחלה להיקרא "חכמת התורה". הרב וייס נשאר ראש ישיבה בישיבה.

הרב וייס התחתן שלוש פעמים. אשתו השנייה הייתה אלמנתו של אוריאל צימר.

בשנת ה'תשפ"ב לקה בזיהום ברגלו, ובחודש סיון אושפז בבית החולים הדסה עין כרם לתקופה של עשרה ימים. כחודש לאחר שחרורו מבית החולים החריף הזיהום, והוא פונה שוב לבית החולים, שם הורדם והונשם. נפטר שם בליל שבת ב' באב תשפ"ב (30 ביולי 2022). הלווייתו התקיימה ביום ראשון, ג' באב, 31 ביולי, בירושלים, בהשתתפות עשרות אלפי אנשים.
[ממוזער|קברו ב[הר הזיתים]]

לרב וייס היו בן ושלוש בנות מאשתו הראשונה. הוא מחותן של הרב יצחק לעבאוויטש. בנו הרב שלמה זלמן נתמנה כממלא מקום אביו בבית הכנסת שלו.

## לקריאה נוספת
*קונטרס "זכרונות ועובדות" לדמותו (מנחם אב תשפ"ב, מאת, הרב טוביה הלוי פלק בן לתלמידו הרב יצחק זוקל הלוי פלק).

## קישורים חיצוניים

* ישראל פריד, מי אתה הגאב"ד? פרופיל, באתר כיכר השבת, י"ג בתשרי תש"ע
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:רבנים בלגים
קטגוריה:אנטוורפן: רבנים
קטגוריה:רבני העדה החרדית
קטגוריה:בוגרי כולל הרבנים בגייטסהד
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת אמת-לונדון
קטגוריה:גבעת משה: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
לינדי

**לינדי** (Lindi) הוא אחד מ-31 מחוזות טנזניה.

מחוז זה, המחולק לשש נפות, ממוקם בחלק הדרום מזרחי של המדינה וגובל במזרחו עם האוקיינוס ההודי ובדרומו עם מחוז מטווארה.

על פי המפקד האחרון שנערך בטנזניה בשנת 2002 מנה מחוז זה 791,306 נפשות, כאשר מספר בתי האב הוא 190,761.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:טנזניה: מחוזות
אדריכלות קלאסית

**אדריכלות קלאסית** הוא שם כולל לסגנונות אדריכליים שאפיינו את אזור הים התיכון בעת העתיקה במשך תקופה של כאלף שנה.
האדריכלות הקלאסית מתייחסת לסגנון האדריכלי אשר פותח ביוון העתיקה כבר בתקופה הארכאית, האדריכלות ההלניסטית שאפיינה את מזרח הים התיכון ואת אזור המזרח התיכון אשר נכבשו על ידי אלכסנדר מוקדון ואת האדריכלות הרומית עד לנפילת האימפריה הרומית.

האדריכלות הקלאסית היוותה בסיס לכל סגנונות הבנייה בתרבות המערב עד המאה ה-20. המבנים הקלאסיים עליהם מדובר הם בעיקר מקדשים וכן גם מוסדות שלטון ותיאטראות אשר לא היו קיימים עד אותה העת.

האדריכלות בתקופה הקלאסית של יוון העתיקה (המאה ה-5 לפנה"ס) כבר הייתה ברורה ומזוקקת. הסגנון הגדיר כללים מאוד ברורים לבנייה אשר התבססו על סדר וסימטריה. נוסחו סדרים אשר הגדירו את הפרופורציות המדויקות ואת התאמת האורנומנטיקה (קישוטים) למבנה.
ב כבש אלכסנדר מוקדון שטחים עצומים מהבלקן ועד הודו. במסגרת הפצת התרבות ההלניסטית נבנו ערים ומבנים בסגנון היווני הקלאסי. שרידים ארכאולוגיים של תיאטראות נמצאים בכל רחבי המזרח התיכון ועד לאפגניסטן.
האדריכלות הרומית אימצה את הסגנון והמשיכה לשכללו ולפתחו עד המאה ה-5 לספירה.

## ראו גם
*אדריכלות קלאסית - מונחים
*אדריכלות יוון העתיקה
*מקדש יווני
*אדריכלות רומית
*הסדרים הקלאסיים
**הסדר הדורי
**הסדר האיוני
**הסדר הקורינטי
**הסדר הטוסקני
**הסדר המשולב

## קישורים חיצוניים
* 

*
קלאסית
פול מקגאן

**פול מקגאן** (באנגלית: **Paul McGann**; נולד ב-14 בנובמבר 1959) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.

## ביוגרפיה
פול מקגאן נולד בסארי שבאנגליה, משפחתו עברה לליברפול כשהיה ילד. הוא התפרסם כשהופיע בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "The Monocled Mutineer" של ה-BBC. אחר כך שיחק בסרט הפולחן של ברוס רובינסון "וית'נייל ואני" בתפקיד "אני". ב-1989 גילם את אנטון סקרבנסקי בסרטו של קן ראסל "הקשת", עיבוד קולנועי לספרו של ד. ה. לורנס. באותה שנה הופיע בתפקיד הראשי בסרט הישראלי "רחובות האתמול", סרטו של יהודה ג'אד נאמן לצידו אלון אבוטבול.

מאז הופיע לרוב בטלוויזיה בין השאר בסדרת סרטי הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן, ובתפקיד ההתגלמות השמינית של הדוקטור בסרט הטלוויזיה דוקטור הו בשנת 1996, ושוב בסדרה של תסכיתי אודיו בהפקת Big Finish Productions החל משנת 2001. עד שנת 2005 שבה קיבל כריסטופר אקלסטון את תפקיד הדוקטור כשהסדרה חזרה להפקה שנתית סדירה ב-BBC, נחשב מקגאן על ידי מעריצי הסדרה לדוקטור "הנוכחי". מקגאן המשיך לגלם את דמות הדוקטור בתסכיתי אודיו. בנובמבר 2013 חזר מקגאן וגילם את תפקיד הדוקטור בפרק קצר בשם "לילו של הדוקטור", ששודר כקדימון לספיישל חמישים שנה של הסדרה.

עוד השתתף בתפקידי משנה בסרטים אמריקאים כגון "הנוסע השמיני 3" ו"מלכת הארורים". קולו נשמע במשחק הווידאו *Ceremony of Innocence* לצד איזבלה רוסליני ובן קינגסלי.

לפול מקגאן יש שלושה אחים שחקנים, מארק, ג'ו וסטיבן. ב-1995 הופיעו ארבעתם יחד כאחים בסדרת הטלוויזיה *The Hanging Gale* על הרעב באירלנד. הם הקימו להקת פופ שנקראה המקגאנס והוציאו סינגל בשם "הכל מלבד הנער" ( "Everything But The Boy").

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* דוקטור הו: "לילו של הדוקטור" לצפייה

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:שחקנים ששיחקו בסדרה "דוקטור הו"
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1959
ג'ון בינג

**אדמירל ג'ון בינג** (באנגלית: **John Byng**; 29 באוקטובר 1704 - 14 במרץ 1757) היה אדמירל בריטי, אשר הועמד למשפט צבאי והוצא להורג על שכשל "לעשות ככל יכולתו" בקרב מנורקה, בתחילת מלחמת שבע השנים.

בינג, ששירת קודם לכן בתפקיד Commodore-Governor של אוניות הדיג האנגליות שפעלו במימי ניופאונדלנד, נשלח ב-1756 עם שייטת קטנה כדי להסיר את המצור שהטילה שייטת צרפתית בת 12 אניות וחמישה-עשר אלף חיילים על המבצר הבריטי סיינט פיליפ (פורט מאהון) שבאי מנורקה. במהלך הקרב הימי שהתפתח בין הצדדים ניזוקו קשות אחדות מהאניות הבריטיות, בעוד האחרות, ובהן אוניית הדגל של בינג, עודן מחוץ לטווח היעיל של התותחים. במקום לחרוג מהוראות הלחימה (Fighting Instructions), שכפו משמעת טקטית על אדמירלים ומפקדי אוניות, ולהורות לאוניותיו להסתער מיד ובאופן עצמאי על האויב, החליט בינג לשמור על שלמות המערך הקרבי. כתוצאה מכך חמקו הצרפתים ללא פגע. לאחר ארבעה ימי המתנה שבה השייטת לגיברלטר מבלי שתצליח לשחרר את המבצר, וזמן מה לאחר מכן נאלץ חיל המצב הבריטי להיכנע.

הכישלון הצבאי עורר זעם רב בבריטניה. בינג נקרא לשוב לאנגליה והועמד למשפט צבאי על שהפר את פקודות הצי. הנוסח של פקודות אלה תוקן זמן קצר קודם לכן, וקבע עונש מוות לקצינים מכל הדרגות אשר לא יעשו ככל יכולתם להכות באויב, הן בעת קרב והן במרדף אחר אוניותיו. בית הדין הרשיע את בינג, והוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים ב-14 במרץ 1757 בפורטסמות', על סיפונה של אה"מ "מוֹנַרְך".

חומרת העונש והחשד כי שימש שעיר לעזאזל, הובילו לתגובה אוהדת לבינג בדעת הקהל. מאז מקובלת הדעה, כי הומת שלא בצדק. הוצאתו להורג קיבלה תיאור סאטירי ביצירה "קנדיד" של וולטר:

## לקריאה נוספת
* מאיר שָׂשׂ וגרא בן-ענת. "תעלולי הטור המקודש". מערכות ים - ביטאון חיל הים, חוברת 110, נובמבר 1972, עמ' 28–31.
* מאיר שָׂשׂ, **המערכה על הימים – תולדות העוצמה הימית**. תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"א (1991). עמ' 282–285. e-text בפרויקט בן-יהודה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אדמירלים בריטים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: היסטוריה
קטגוריה:חברי הפרלמנט של בריטניה הגדולה
קטגוריה:מלחמת שבע השנים: אישים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1704
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1757
פאול קלה

[200px|ממוזער|שמאל|[ריקוד העש]]
**פּאוּל קְלֶה** (בגרמנית: **Paul Klee**; 18 בדצמבר 1879 – 29 ביוני 1940) היה צייר שווייצרי.

קלה השתמש בסגנונות רבים בעבודותיו, בדרך כלל באקספרסיוניזם, סוריאליזם והיה מאחרוני הציירים בז'אנר הקוביזם. מקובל לומר שבאמנותו המופשטת של קלה, כמו גם ביצירותיהם של הציירים קנדינסקי ופיקאסו, הוא פיתח לעצמו שפה ואוצר מילים משל עצמו, שפה של צורות, סמלים וצבעים, שאפשרו לבטא את חזונו הפנימי.

[200px|ממוזער|ימין|[וילה R]]
## ביוגרפיה
קלה נולד בעיר מינכן-בוכזי שבשוויץ. החל את דרכו האמנותית בלימודים באקדמיה לאמנות במינכן, שם נחשף להשפעות מהתנועה האימפרסיוניסטית והפוביסטית ובהמשך הצטרף לתנועת "הפרש הכחול" ושימש כמרצה בבית הספר לאמנות ולעיצוב באוהאוס בגרמניה, שם השפיע רבות על תלמידיו ועמיתיו. קלה סבל ממחלת עור קשה בשנותיו האחרונות, אך המשיך ליצור עד יום מותו.

היה נשוי לפסנתרנית לילי קלה.

רבים מיצירותיו מוצגים במרכז פאול קלה בברן שנפתח בשנת 2005.

## ראו גם
* קוביזם
* אגדת הביצה ציור מעשה ידי קלה

## לקריאה נוספת
* **פאול קלה - 1940-1879**, מאת: סוזנה פרטש, הוצאת ספרי טאשן

## קישורים חיצוניים

* גלריה ברשת של פאול קלה
* אתר מרכז פאול קלה בברן
* חגי אולריך, יחסים פנימיים, מגזין תוהו, 22 בדצמבר 2016
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ציירים שווייצרים
קטגוריה:אמנים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:אמנים סוריאליסטים
קטגוריה:באוהאוס

קטגוריה:ילידי 1879
קטגוריה:נפטרים ב-1940
נפוטיזם

**נֶפּוֹטִיזְם** (בלטינית: **Nepotismus**) או **הַעֲדָפַת קְרוֹבִים** הוא כינוי לנוהגם של בעלי שררה להעדיף במינוי למשרות את קרובי משפחתם על פני אנשים אחרים. לנפוטיזם במוסדות ציבוריים נודעת בדרך כלל משמעות שלילית.

## היסטוריה
מקור המילה בלטינית של ימי הביניים בקרב הנצרות-הקתולית, שם שימש המונח חשמן-אחיין (cardinalis nepos) לציון חשמן שקודם למשרתו על ידי אפיפיור שהוא דודו או, בהכללה, קרוב משפחתו. פעמים רבות היו אחייני האפיפיור בניו הבלתי-חוקיים ומינוים וקידומם היה בפועל דרך להפוך את האפיפיורות למוּרשת.

נוהג זה של מינויים החל בתקופת כהונתו של בנדיקטוס השביעי באמצע המאה ה-14 — תקופה בה הייתה האפיפיורות באביניון — ונמשך מאות שנים. במשך אותה תקופה, הפכו 15 מהחשמנים-האחיינים לאפיפיורים ושניים הוכתרו קדושים. דעיכת הנוהג החלה בפרסום הבולה האפיפיורית Romanum decet pontificem של אינוקנטיוס השנים עשר ב-1692, שביטלה את המשרה הרשמית של חשמן-אחיין והגבילה את האפיפיור למינוי חמישה מקרובי משפחתו למשרת חשמן. הנוהג נותר נפוץ לכל אורך המאה ה-18, ואחרי שהאפיפיור פיוס השביעי (1800-1823) ביטל את המוסד בפועל, המשיך להתקיים גם לאורך המאה ה-19.

שקיעת הנפוטיזם והיעלמותו מהחצר האפיפיורית הואצה באופן ניכר לאחר 1870, אז איבד הכס הקדוש את כוחו הפוליטי, כאשר ממלכת איטליה השתלטה על מדינת האפיפיור.

ההתייחסות השוללת לנפוטיזם התפתחה באופן דומה גם במוסדות חילוניים . הנוהג למנות קרובי משפחה וידידים למשרות הבכירות ביותר היה נפוץ מאוד במשטרים מלוכניים בעבר, שכן מינויים כאלו היו במובנים רבים אחת המטרות העיקריות של משטרים מסוג זה (לדוגמה, העברת כתר המלוכה מאב לבן). נהגים כאלו נפוצים במשטרים אוטוריטריים ודיקטטוריים, שרבים מהם הופכים עם הזמן למשטרים תורשתיים. הדוגמה המוכרת ביותר היא זו של נפולאון בונפרטה, שהפך מקונסול ממונה לקיסר, ומינה את בני משפחתו למלכים בארצות השונות. לנפולאון מיוחסת האמירה: "אך, לו רק הייתי האחיין שלי...".

במדינות דמוקרטיות אסור הנפוטיזם בתקנות או חוקים במוסדות ציבוריים, הנחשבים רכוש הכלל ולא רכוש העומד בראשם. למרות זאת, נפוטיזם רווח מאוד גם במוסדות ציבוריים במדינות דמוקרטיות, אף כי הוא מתקיים בדרך כלל באופן בלתי רשמי באמצעות משרות ייעוץ אישי, מינוי מקורבים למשרות אמון, מכרזים התפורים לפי מידתו של מקורב, הטבות רשמיות למחצה, וכדומה.

מינוי צאצאים ומקורבים למשרות בכירות הוא הנוהג הרווח והמקובל בחברות פרטיות, שאחת המטרות העיקריות של מייסדיהן היא להעבירן לצאצאיהם. הנוהג לקדם קרובי משפחה וצאצאים בולט פחות בחברות ציבוריות, אך רווח בהן הנוהג לקדם חברים, בעלי רקע חברתי דומה, וכדומה.

במגזר הציבורי בישראל נאסר הנפוטיזם בתקנות החברות הממשלתיות (כללים בדבר העסקת קרובי משפחה), התשס"ה-2005, בפקודת העיריות, בכללי שירות המדינה (מינויים) (סייגים בקרבה משפחתית), תשס"ח - 2007, בצו המועצות המקומיות (נוהל קבלת עובדים לעבודה), התשל"ז - 1977, ולעיתים אף מכוח נהלים פנימיים. למרות כל זאת, דו"ח מבקר המדינה מצביע מזה שנים על העדפת קרובים בישראל.

## ראו גם

* אפליה
* מריטוקרטיה

## קישורים חיצוניים
אביעד הכהן, "כישורים ולא קשרים", באתר דעת: http://www.daat.ac.il/mishpat-ivri/skirot/18-2.htm

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יחסי עבודה
קטגוריה:משפחה
קטגוריה:שחיתות
AGM-88 הארם

**AGM-88 הארם** (**AGM-88 HARM**), (קיצור של High-Speed Anti-radiation Missile, מאנגלית: טיל מהיר נגד קרינה), הוא טיל נגד קרינה שתוכנן להתביית על מכ"מי בקרת אש של מערכות נ"מ. הטיל פותח על ידי חברת טקסס אינסטרומנטס כמחליף לטיל ה-AGM-78 סטנדרד ארם. ייצור הטיל עבר בהמשך לחברת ריית'יאון לאחר שרכשה את טקסס אינסטרומנטס.

ההארם יכול לגלות, לתקוף ולהשמיד אנטנת מכ"ם או משדר עם התערבות מינימלית של איש צוות אוויר. מנוע דלק מוצק מניע את הטיל במהירות מאך 2 מבלי ליצור עשן. תכונות אלו מקשות על גילוי שיגור של הטיל בזמן, ובכך מגדילות את הסיכוי לפגיעה במכ"ם האויב.

טיל ההארם אושר לייצור מלא במרץ 1983 ונכנס לשירות בשלהי 1985.

## דגמים
ממוזער|שמאל|250px| טיל ה-AGM-88E
הדגם החדיש ביותר הוא AGM-88E הנקרא בקיצור גם (AARGM), קיצור של טיל מונחה מתקדם נגד קרינה. הטיל הוא מיזם משותף של משרד ההגנה האיטלקי ושל משרד ההגנה האמריקאי. 

ה-AARGM יכלול את שיפורי התוכנה המתקדמים ביותר, יכולות משופרות להתמודדות נגד מכ"מים ומערכת הנחיה של מכ"ם פאסיבי ומכ"ם מילימטרי אקטיבי. הטיל נכנס לשירות בשנת 2010.

## ראו גם
* נשק מונחה
* ויילד ויזל
* SkySniper

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:טילים נגד קרינה
קטגוריה:טילי אוויר-קרקע אמריקאיים
קטגוריה:טילים אמריקאיים
קטגוריה:ריית'יאון
קטגוריה:חיל האוויר הישראלי: אמצעי לחימה
בית שומאכר

250px|ממוזער|שמאל|טקסט=בית שומכר לאחר שיפוץ ינואר 2024
**בית שומאכר** הוא מבנה המצוי במושבה הגרמנית בחיפה, בשדרות בן-גוריון 12.
## היסטוריה
המבנה נבנה בשנת 1870 על ידי אבי המשפחה, יעקב שומאכר מתנועת הטמפלרים. שומאכר, סתת אבן ואדריכל, הגיע לחיפה מארצות הברית (אליה היגר מגרמניה) עם משפחתו, והיה שותף מרכזי בתכנון המושבה הגרמנית ובבניית בתיה. המבנה בנוי כשילוב בין הסגנון הטמפלרי (בית אבן, מרפסת בחזית), לבין אלמנטים מזרחיים כגון הקשתות שבחזיתו. כמו בבתים רבים אחרים במושבה, מעל דלת הכניסה חקוק פסוק מתהילים: "נסה עלינו אור פניך ה'" (תהלים, ד, ז), ככל הנראה בידיו של שומאכר עצמו.

בשנת 1872 התמנה יעקוב שומאכר לתפקיד סגן הקונסול של ארצות הברית בחיפה ובצפון הארץ, וביתו הפך לבניין הקונסוליה של ארצות הברית. התפקיד עבר, לאחר מותו בשנת 1891, לבנו גוטליב שומאכר, והבית נשאר בניין הקונסוליה עד שנת 1904.

בשנת 1873 התארחה במקום משלחת הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF), בפיקוד לוטננט קונדר ולוטננט (בהמשך לורד) קיצ'נר, לקראת צאתה למסעות מיפוי באזור חיפה והגליל. הקרן עסקה אז במיפוי מודרני שיטתי של ארץ ישראל באמצעות רשת קואורדינטות. את נקודת הייחוס 0:0, ממנה התחיל המיפוי הציבו בחזית ביתו של שומאכר במושבה הגרמנית. בשובם ממסעם הראשון, בשנת 1875, העניק קיצ'נר לבעלי הבית שעון שמש ייחודי שהוצב בחצר הבית. השעון שימש את מר לנגה, מורה בית הספר וממנהיגי הקהילה, לצלצל בפעמון בית העם ולהודיע לעובדים בשדות על שעת הצהריים המדויקת. 

בנובמבר 1882 התארח בבית לורנס אוליפנט, שאחר כך רכש את הבית הסמוך, בית אוליפנט.

בתחילת המאה העשרים נוסף לבית האגף המערבי, כך שיוכל להתמודד עם צורכי משפחתם בת תשעה הילדים של גוטליב שומאכר ומריה לנגה, בתו של מורה בית הספר. באותה תקופה (ככל הנראה בשנת 1910) נצבע החדר המרכזי בציורי קיר שהתגלו בשנת 2015.

גוטליב שומאכר ידוע בזכות תרומתו האדירה לחקר הארץ ולבנייתה. במיוחד מפורסם סקר הגולן ועבר הירדן, שכלל גם מיפוי ראשון של חבל ארץ זה. כארכאולוג, התפרסם בזכות חפירתו החלוצית בתל מגידו, שם נמצא חותם האריה הידוע של המלך ירבעם. כמהנדס נפת עכו של האימפריה העותמאנית, תכנן את תוואי הרכבת החיג'אזית בארץ ישראל, וכן תכנן ובנה מבנים בכל הארץ, ביניהם היקב בראשון לציון, בית המוסקובייה בנצרת ומזח הקיסר בנמל חיפה. בשנת 1914 הצטרף לצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, ושירת כקצין הנדסה בסיני. בתום המלחמה לא הורשה לחזור לארץ, ורק בשנת 1924, לאחר מגעים ארוכים עם השלטונות האנגליים, חזר לארץ ונפטר שנה לאחר מכן.

הבית שימש את יורשיו עד לגירוש הטמפלרים מן הארץ בשנת 1939. לאחר מכן, ככל הידוע, היה הבית בשימוש אדם ערבי-נוצרי, שהפעיל מוסך בבניין השירות, ובשנת 1948 עקר ללבנון. לאחר מלחמת הקוממיות עבר הבית לידי האפוטרופוס לרכוש הגרמנים, ושוכנו בו משפחות ישראליות.

בשנת 2015 עבר מבנה השירות שלצד הבית שיפוץ מאסיבי, והוחל בתהליך שימור של בית שומאכר. בשנת 2022 החל שיפוץ נוסף של בית שומאכר, ובסיום העבודות נפתח בו מלון הבוטיק “מילה”.

## גלריית תמונות

## ראו גם
*בית דיק
## לקריאה נוספת

* יוסי בן-ארצי, ** בית שומאכר**, טבע וארץ כ"ב/5, תמוז-אב תש"מ, 181-180
* נלי מרצ'ינקובסקי-שומאכר, **גשם משמיים בהירים**, הוצאת החברה להגנת הטבע

## קישורים חיצוניים

* אורי גרוסברגר, , כלבו המהדורה הדיגיטלית, גיליון 2850, 28 באפריל 2023
* 
* 
* אתר  הרשמי מלון מילה 

## הערות שוליים

שומאכר
קטגוריה:שדרות בן-גוריון (חיפה)
קטגוריה:המושבה הגרמנית (חיפה)
קטגוריה:טמפלרים: מבנים
בית אוליפנט

**בית אוליפנט** המצוי במושבה הגרמנית בחיפה הוא מבנה מגורים טמפלרי אופייני שהיה שייך למשפחת אוליפנט.

המבנה, המצוי בשדרות בן-גוריון 16, כולל גמלון וגג רעפים משופע האופייניים לארכיטקטורה הטמפלרית. בקומת הקרקע מעל פתח הכניסה המקורי של הבית חקוקה כתובת בגרמנית:  (מתוך תרגום מרטין לותר לפסוק בספר תהילים: .) בקומה השנייה, בין שני החלונות המרכזיים, חקוקה הכתובת "Haus Oliphant" (בית אוליפנט). כתובת זאת לא הייתה במקום בזמן שמשפחת אוליפנט התגוררה בבית, והוטבעה מאוחר יותר על ידי הטמפלרים, לאחר שמבקרים ומטיילים הגיעו למושבה וביקשו לראות את הבית.
## היסטוריה
שמאל|ממוזער|250px|הכתובת מעל דלת הבית
שמאל|ממוזער|250px|לוח האבן עם הכתובת "בית אוליפנט"
ממוזער|בית אוליפנט - מבט מהרחוב
המבנה נבנה על ידי מתיישב טמפלרי בשם קרל אולדורף גרמני שהיגר לאמריקה והגיע לחיפה בשנת 1870. אולדורף היה נגר, והוא הקים בחצר הבית נגרייה ואורווה קטנה. בעקבות מעברו ליפו שם שימש כראש המושבה הטמפלרית, העמיד את ביתו בקיץ 1882 להשכרה. הבית הושכר בדצמבר 1882 ללורנס אוליפנט שלאחר מכן רכש את הבית. אוליפנט התגורר בבית זה בחורף ביחד עם אשתו אליס ומזכירו נפתלי הרץ אימבר, ובקיץ התגורר בתחילה בעוספיה ולאחר מכן בבית שבנה בשנת 1884 בדלית אל-כרמל הנקרא גם הוא בית אוליפנט. אל הבית הגיעו מבקרים רבים ביניהם היה צ'ארלס גורדון. בעקבות ריבוי המבקרים צוין הבית במרבית מדריכי הטיולים של התקופה.

ב-2 בינואר 1886 נפטרה אשתו הראשונה של אוליפנט, אליס (הקבורה בבית הקברות הטמפלרי) ואוליפנט שב לארצות הברית שם נשא את אשתו השנייה רוזמונד דייל אוון (נכדתו של האוטופיסט רוברט אוון), ונפטר שם מספר חודשים לאחר נישואיו. לאחר פטירתו של אוליפנט בדצמבר 1888 עבר הבית לבעלות אשתו. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 שימש הבית את חברת "אסיה" אשר קיבלה זיכיון לבנות את קטע המסילה מחיפה לדמשק של מסילת הרכבת החיג'אזית. עבודות המיפוי והתכנון הראשונה נעשו מבית אוליפנט.

בשנת 1892 עברה רוזמונד, אלמנתו של אוליפנט, להתגורר בבית יחד עם בעלה השני, הצייר ג'יימס מארי טמפלטון. הוא פתח אטלייה לציור בחצר הבית, אך בשנת 1892 התאבד בקפיצה מהאונייה שבה הפליג מביירות לחיפה. בשנת 1896 התגוררה בבית יחד עם בן זוגה אנטולי "קארלוס" רונזוול. הבית ננטש על ידי בעליו והושכר לאחרים. במשך השנים נמכר הבית והחליף בעלויות רבות.

בית הקיץ בדליית אל כרמל נמכר בשנת 1926 למיסיונרית פרנסיס ניוטון, וכיום משמש כבית יד לבנים הדרוזים.

## ראו גם

* אדריכלות טמפלרית

## לקריאה נוספת
*
*

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שדרות בן-גוריון (חיפה)
אוליפנט
קטגוריה:טמפלרים: מבנים
קטגוריה:המושבה הגרמנית (חיפה)
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז חיפה
בית העם הטמפלרי (חיפה)

שמאל|ממוזער|250px|הכתובת מעל הכניסה למבנה
**בית העם הטמפלרי** (גרמנית: **Gemeindehaus**; הגייה: גֵמַיְנְדֶהַאוּס) המצוי במושבה הגרמנית בחיפה היה המבנה הראשון שתוכנן על ידי הטמפלרים בארץ ישראל. מבנה זה, שנקרא אז "בית העם" או "אולם הכנסים" שימש מרכז הקהילה הטמפלרית בארץ.

המבנה, המצוי כיום בשדרות בן-גוריון 11, משמש כמוזיאון העיר חיפה.

## היסטוריה
אבן הפינה למבנה הונחה ב-23 בספטמבר 1869. המבנה תוכנן על ידי פטר יוליוס לויטווד, ובנייתו נעשתה ב-1869 על ידי פועלים ערבים בהדרכתם של אנשי מקצוע טמפלרים. הוא נבנה בסגנון טמפלרי הכולל גמלון אופייני, מרפסת מעל הכניסה לבית וכתובת מעל דלת המבנה בה נחרט באבן: . על הגג הוצב מגדל פעמונים אשר קרא לקהילה להתכנסויותיה.

הבית כלל אולם גדול ששימש למפגשי הקהילה ולתפילות משותפות. כמו כן היה בקומה השנייה של המבנה בית ספר וחדרי מגורים (גם משפחת לנגה, מורה המושבה, גרה בקומה זו).

בשנת 1890 הורחב הבניין ונוסף לו אגף מזרחי ובו אולם רחב להתכנסויות, וכן נבנה גג רעפים ומגדל פעמונים חדש.

בשנת 1902, משגדלה הקהילה, נבנה בחצר המבנה מבנה בית ספר עבור ילדי הקהילה.

עד שנות ה-50 של המאה ה-20 שימש המבנה כבית ספר, ולאחר מכן הפך למחסנים של חברת אגד. המבנה שוקם במימון ממשלת גרמניה בשנת 2000 והפך למוזיאון לתולדות העיר חיפה.

בשנת 2007 כתבה הסופרת אורה מורג את הספר "הפנים שפרצו מהדף" בה הוזכר תיאורו של בית העם.

## תיאור המבנה
ממוזער|250px|בית העם הטמפלרי - מרפסת אופיינית מעל הכניסה למבנה
המבנה בנוי בסגנון טמפלרי טיפוסי הכולל גג רעפים וגמלון. למבנה שתי קומות ועליית גג מרווחת. הוא כולל שתי קשתות מחודדות וקמרון הנישא לגובה של 5.5 מטרים. 

המבנה שימש "מבנה לדוגמה" ומבנים רבים אחרים במושבה הגרמנית בחיפה, ואף במושבות אחרות נבנו כדוגמתו. המבנה אף נחשב בעת בנייתו כמבנה היפה ביותר בעיר חיפה, והיה מקור לחיקוי לבנייה הערבית והיהודית בראשית המאה ה-20.

## ראו גם
* בית הקהילה הטמפלרית בירושלים

## לקריאה נוספת
* שרה ומאיר אהרוני, **אישים ומעשים בחיפה והסביבה**, 1993

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:המושבה הגרמנית (חיפה)
קטגוריה:חיפה: מבנים
קטגוריה:טמפלרים: מבנים
חיפה
קטגוריה:שדרות בן-גוריון (חיפה)
אדריכלות טמפלרית

**סגנון בנייה טמפלרי** או **אדריכלות טמפלרית** היא סגנון הבנייה של מבני חברי התנועה הטמפלרית שהתיישבה במושבות בארץ ישראל במחצית השנייה של המאה ה-19.

מבנים אלה התאפיינו במאפיינים קבועים, שהתבססו על מבנה בית העם הטמפלרי שנבנה במושבה הגרמנית בחיפה בשנת 1869. מבנה בית העם הטמפלרי שימש דגם לבניית המבנים הטמפלריים ברחבי הארץ.

## מאפייני המבנים
הבנייה הייתה, כמקובל באותה עת, בנייה באבן, כאשר המוטיבים שבה כללו מוטיבים גרמניים אירופיים המשולבים במוטיבים של קשתות מזרחיות. מבין המאפיינים המקובלים היה גמלון הבית, המצוי כמעט בכל המבנים הטמפלריים, כתובת בפתח הבית - בדרך כלל ציטוט מהתנ"ך בעל משמעות למשפחה שהתגוררה בבית, וכן מרפסת מעל פתח הבית.

### גמלונים
את הבנייה הטמפלרית אפיינו מספר סוגי גמלונים ובהם גמלון המכסה רק חלק מרוחב הבית, גמלון על צד הבית, גמלון על חזית הבית וכן צורות גמלון שונות, שהנפוצה בהן היא צורת המשולש.


קובץ:Bet Oliphent.JPG|גמלון מעל פתח המבנה
קובץ:BeitHaam.jpg|גמלון בצד המבנה
קובץ:Gamlon_mesh.JPG|גמלון משונן דמוי חומה


### מרפסות
מבנה המרפסות האופייני היה מרפסת עץ אשר קירתה את המבואה של הבית.


קובץ:Bethaam1.jpg|מרפסת אופיינית מעל המבואה
קובץ:Mirp_templerim.JPG|מרפסות אופייניות מעל כל פתח


### כתובות שונות
הטמפלרים נהגו להציג בחזית בתיהם, מעל דלתות הכניסה לביתם כתובות. לרוב מדובר היה בפסוקים מהתנ"ך או מהברית החדשה. לעיתים היה מצוין שם המשפחה בבעלותה היה הבית, ושנת הבנייה.

#### דוגמאות
* "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני" המצוי על פתח בית העם הטמפלרי בחיפה, ומסמל את השאיפה של הטמפלרים להתיישב בארץ ישראל.


קובץ:Templers01 ST 07.JPG|הכתובת בבית העם הטמפלרי
קובץ:Ktovettemp.JPG|כתובת טמפלרית אופיינית - שדרות בן-גוריון בחיפה

ממוזער|הכתובת על הקיר: EBEN EZER 1893
* "EBEN EZER 1893" המצוי על בית דיק. ככה"נ משמעות הכתובת היא "אבן העזר" - ציטוט מתוך ספר שמואל א', פרק ז', פסוק י"ב: .

### מבנה מדרגות חיצוני
מאפיין נוסף של הבנייה הטמפלרית הוא מבנה מדרגות חיצוני.


קובץ:Bet_Rachel.JPG|בית רחל - מבנה המדרגות המשוחזר (במבנה המקורי המדרגות פנו במקביל לבית ולא כפי שהן כיום, בניצב לו).
קובץ:המושבההגרמניתחיפה48.JPG|בית במושבה הגרמנית בחיפה המשמש כיום כבניין העמותה לתיירות ונופש חיפה


## מושבות טמפלריות בארץ ישראל
* המושבה הגרמנית בחיפה
* כרמלהיים (כיום מרכז הכרמל בחיפה)
* נויהרדטהוף (יישוב קטן, דרומית לחיפה)
* המושבה הגרמנית (ירושלים) (עמק רפאים)
* שרונה (הקריה בתל אביב)
* וילהלמה (מושב בני עטרות)
* ולדהיים (מושב אלוני אבא)
* ביתלהם (מושב בית לחם הגלילית)
* המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו (ושכונת ולהאלה בתל אביב)
* שדרת הוושינגטוניות (עמק בית שאן)

## לקריאה נוספת

* Dan Goldman, '''The Architecture of the Templers in their Colonies in Eretz-Israel, 1868-1948, and thier Settlements in the united States, 1860-1925.''', Union Institute and University, School of Interdisciplinary Arts and Sciences, Cincinnati, Ohaio, 2003.

* דוד קרויאנקר, **המושבה הגרמנית ועמק רפאים**, הוצאת כתר, 2008.

קטגוריה:טמפלרים (תנועה)
טמפלרית
אנדרה מסון

**אנדרה מסון** (בצרפתית: **André Masson**; 4 בינואר 1896 – 28 באוקטובר 1987) היה צייר צרפתי מודרני.

בתחילת המאה ה-20 היה מסון בין מייסדי החוג הסוריאליסטי, שבו היו חברים גם ז'ואן מירו, פבלו פיקאסו והמשוררים אנדרה ברטון ופול אלואר. החוג יצר את המניפסט הסוריאליסטי בפריז, שהמאפיין העיקרי שלו התבטא בכתיבה וברישום אוטומטיים. בטכניקת הציור האוטומטי, היה הצייר מטשטש את ההכרה שלו ובכך נותן דרור לאיד שלו, על פי תאוריית פרויד. הטשטוש נעשה על ידי אלכוהול או סמים. האמן אמור "לתקוף" את בד הציור ללא כל מחשבה או תכנון מוקדמים, הישר מתוך תת-המודע או מתוך עולם החלום. לאחר זמן מה, באופן הכרתי, האמן חוזר ליצירה ובאופן אסוציאטיבי מחזק את האלמנטים הרצויים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:אמנים סוריאליסטים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1896
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1987
ניראל קאראנתינג'י

**ניראל קאראנתינג'י** (בערבית: **نيرال كاراناتينجي**; נולדה ב-1 בספטמבר 1985) היא דוגמנית ערבייה-ישראלית. זוכת העונה השנייה של תוכנית המציאות, "הדוגמניות".

## ביוגרפיה
קאראנתינג'י נולדה למשפחה מוסלמית חילונית בחיפה, וניתן לה השם **נג'יה**. בשנת 2006, לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים, החליטה להתמודד בתוכנית המציאות "הדוגמניות". היותה של ניראל ערבייה היה אחד מהנושאים הבולטים והמיוחדים לעונה זו, ואחד מהגורמים ליצירת יחסי איבה בינה ובין חלק משאר המתמודדות בתוכנית, אשר התקשו לקבל את תרבותה ואורח חייה. הסכסוך המתמשך של ניראל קאראנתינג'י עם מימי טדסה, מתמודדת נוספת בתוכנית, היווה עניין במהלך הפרקים, כאשר מימי מתקשה לקבל את ניראל, בטענה כי היא "אגרסיבית" ו"חסרת נימוס ותרבות", טענות שהפכו במהרה לסדרת מריבות קשה. מספר פעמים הגיעה ניראל למצב בו היא מועמדת לניפוי, כאשר שאר הבנות בחרו בה לפחות מתאימה מביניהן.

התוכנית נתנה לקאראנתינג'י אפשרות להתנסות בעולם הדוגמנות והאופנה הישראליים. היא השתתפה, יחד עם שאר המתמודדות, במספר סדרות צילומי אופנה, ביניהן של הצלם עידו לביא ושל מעצבת האופנה נעמה חסין, בתצוגת האופנה של המעצב יוסף, בקליפ של סאבלימינל והצל, בפרסומת לשמלות הכלה של יאיר ז'רמון (יחד עם רודריגו גונזלס) ובמספר סדרות צילומים מיוחדות; מתחת למים, בהיכל קרח ובתלייה באוויר. בשבוע ה-9 של התוכנית שלחה הפקת התוכנית את המתמודדות למילאנו, שם כשרונה של ניראל הגיע לשיאו, כשעורכת עיתון אופנה וסוכנת דוגמניות בחרו בה כמצטיינת מבין המתמודדות, כשזכתה במשימת פרסומת מיוחדת, כשניצחה במשאל הרחוב ובצילומים מיוחדים עם צלם איטלקי. ב-5 באפריל נערך גמר התוכנית. בגמר הצטלמה קאראנתינג'י בצילומים אוויריים מיוחדים, השתתפה בתפקיד אורח ב"השיר שלנו" ובפרסומת לחברת הלבשה תחתונה. בסופו של הגמר, נבחרה ניראל כמנצחת של העונה, כאשר היא משאירה אחריה מתמודדות אהובות אחרות כמו אליסיה אסתרין ונטלי סבג. ניראל ניצחה הן בבחירת השופטים והן בבחירת הקהל.

באפריל קיבלה קאראנתינג'י את הקמפיין הראשון שלה (מחוץ למסגרת התוכנית) בחברת האיפור "מאדינה מילאנו". באותו חודש שודר סרט תיעודי מיוחד שעקב אחר מהלכיה ב"הדוגמניות" בשם "לא פראיירית, יא חביבתי!", המבוסס על משפט מפורסם שאמרה במהלך התוכנית. במאי הצטלמה קאראנתינג'י ליומן נוער בנושא דוגמנות, והשתתפה בצילומים למגזין הנשים "את". הופיעה בתפקיד אורח בטלנובלה "האלופה" כארוסתו של ג'לל קאסום (יוסף סוויד). ביולי 2006 פורסם שהחליטה לעבור ניתוח פלסטי להגדלת שדיה.

ביחד עם זאת, לא הצליחה קאראנתינג'י להמריא עם הקריירה שלה ובעקבות ראיון ביקורתי שנערך עמה בחודש נובמבר 2007 לעיתון "מעריב" שוחררה מסוכנות הדוגמנות "יולי", בה הייתה חברה מאז זכייתה בתוכנית "הדוגמניות". לפי גורמים בסוכנות ההחלטה נובעת מ"התנהלות לא מקצועית בצורה קיצונית ובעיות משמעת וגישה חריפות" של הדוגמנית.

קאראנתינג'י התחתנה בשנת 2011 עם הכדורגלן סרג' איילי, יליד חוף השנהב, ששיחק בישראל בשנים 2006-2015.

## קישורים חיצוניים

*הריאיון לעיתון "מעריב" שבעקבותיו פוטרה ניראל מסוכנות הדוגמנות "יולי"

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכים בתוכניות מציאות ישראליות
קטגוריה:זוכות טופ מודל
קטגוריה:מתחרות הדוגמניות
קטגוריה:דוגמניות ערביות ישראליות
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1985
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1985
ססגונית

**ססגונית** (שם מדעי: *Dendronephthya*) הוא סוג של אלמוג רך דמוי-שיח וצבעוני, אשר אינו מכיל אצות שיתופיות - זואוקסנטלות. אלמוג זה מצוי במימי שוניות אלמוגים טרופיות, בהם זרמים עשירים ויכול להימצא עד לכמה עשרות מטרים מפני הים. האלמוג ניזון בסינון חלקיקי תרחיף מהמים. הסוג מכיל מעל 250 מינים.

## תיאור
סוג זה עשיר במינים החיים במושבות צפופות ומסועפות נמתאפיינות במגוון עשיר של צורות וצבעים. לאלמוגים מחטי שלד בגווני צהוב, אדום, כתום ועוד וכן גוונים זוהרים. הסידור סימטרי ועשוי מסדרות של מחטים. המחטים הבולטות מצויות בתוך הפוליפים ובולטות מחוץ לגוף הפוליפ.

המינים השונים נבדלים זה מזה על פי צורת ההסתעפות של האלמוג, היערכות קבוצת הפוליפים על הענפים ועל פי צורת הסידור של מחטי השלד בפוליפים.

## בים סוף
בים סוף ישנם יותר מ-30 מינים לאורך השוניות השונות. השכיחים ביותר הם ססגונית ים-סוף (*Dendronephthya eherenbergi*), ססגונית מסולסלת (*Dendronephthya curvata*) וססגונית המפריך (*Dendronephthya hemprichi*). עם זאת באילת מיני הסוג נדירים בשונית הטבעית, אך שכיחים על עצמים מלאכותיים לאורך קרקעית הים הרדודה. הוא נפוץ במיוחד על עמודי פלדה התומכים במזחי נפט ועל קרקעיות כלי שיט עוגנים.

במחקר שנערך באילת על תזונת ססגונית המפריך, הגיעו החוקרים למסקנה שהאלמוג צמחוני לחלוטין וניזון בלעדית מפיטופלנקטון צמחי, מה שנחשב לגילוי מרתק לאחר שסברו שהאלמוגים ניזונים מהחי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1905
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי וילי קוקנטל
קטגוריה:ססגוניתיים
התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס

**התזמורת** **הפילהרמונית של לוס אנג'לס** (באנגלית: **Los Angeles Philharmonic** ובראשי תיבות: **LA Phil** או **LAP**) היא תזמורת השוכנת דרך קבע בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. משנת 1964 עד 2003 קיימה התזמורת את הקונצרטים שלה ב"ביתן דורותי צ'נדלר" במרכז המוזיקה של לוס אנג'לס. בשנת 2003 עברה אל אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני הסמוך. בקיץ מופיעה התזמורת תחת כיפת השמים, ב"אגן הוליווד".

התזמורת נוסדה בשנת 1919 על ידי ויליאם אנדרוז קלארק הבן. הקונצרט הראשון שלה, בניצוח וולטר הנרי רותוול, התקיים באותה שנה, אחד עשר ימים אחרי החזרה הראשונה שלה.

החל משנת 2009 המנצח הראשי של התזמורת הוא גוסטאבו דודאמל.

בפברואר 2023, דודאמל הודיע שהוא יעזוב את התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בתום עונת 2025-2026 כדי להפוך למנהל המוזיקלי של הפילהרמונית של ניו יורק.

## פרסים ומועמדויות

## מנהלים מוזיקליים
* גוסטאבו דודאמל - (2009 - ממשיך)
* אסה-פקה סאלונן (1991 - 2009)
* אנדרה פרווין (1985 - 1989)
* קרלו מריה ג'וליני (1978 - 1984)
* זובין מהטה (1962 - 1978)
* אדוארד ון ביינום - (1956 - 1959)
* אלפרד ואלנשטיין - (1943 - 1956)
* אוטו קלמפרר - (1933 - 1939)
* ארטור רודז'ינסקי (1929 - 1933)
* גאורג שנפויגט (1927 - 1929)
* וולטר הנרי רותוול (1919 - 1927)

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

לוס אנג'לס
לוס אנג'לס
קטגוריה:לוס אנג'לס: תרבות
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
סימון יאנג

**סימון יאנג** (באנגלית: **Simone Young** נולדה ב-2 במרץ 1961) היא מנצחת אוסטרלית, נודעת ביותר באופרה. מכהנת בתפקיד המנצחת הראשית של התזמורת הסימפונית של סידני.

יאנג למדה קומפוזיציה ופסנתר בעיר הולדתה, סידני, והחלה בקריירה האופראית שלה בבית האופרה של סידני בשנת 1981. בראשית הקריירה שלה הייתה אסיסטנטית לג'יימס קונלון באופרה של קלן ולדניאל בארנבוים בברלין ובפסטיבל ביירוית. מאז ניצחה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, באופרה של וינה, באופרה בסטיליה בפריז, במטרופוליטן אופרה בניו יורק ובבתי אופרה אחרים חשובים ועם תזמורות סימפוניות יוקרתיות ברחבי העולם. משנת 1999 עד 2002 הייתה סימון יאנג מנצחת ראשית של הפילהרמונית של ברגן בנורווגיה, ומשנת 2001 עד 2003 הייתה מנצחת ראשית של האופרה של סידני.

בשנת 2005 התמנתה סימון יאנג במשולב למנהלת כללית של האופרה הממלכתית של המבורג ומנצחת ראשית של התזמורת הפילהרמונית של המבורג. 

יאנג קיבלה תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות סידני ומלבורן.

בשנת 1986 נבחרה לאשת השנה הצעירה של אוסטרליה .

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים אוסטרלים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:מסדר אוסטרליה: חברים
קטגוריה:זוכי פרס איש השנה של אוסטרליה
קטגוריה:מנצחות
קטגוריה:אוסטרליות שנולדו ב-1961
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1961