open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דפנה (אופיץ-שיץ)

**דפנה** (בגרמנית: **Die Dafne**; 1627) היא אופרה גרמנית. הליברית נכתבה על ידי מרטין אופיץ (ששרדה) ואת המוזיקה הלחין היינריך שיץ (שאבדה). באופן מסורתי היא נחשבה לאופרה הגרמנית הראשונה, אם כי לאחרונה הוצע גם שהיא הייתה למעשה דרמה מדוברת עם מספרי שירים ובלט המשובצים בה.

## היסטוריה
### התפתחות
אופיץ היה חבר של שיץ וכתב עבורו שנים עשר טקסטים של מדריגל גרמני. בשנים 1625 ו-1626 ביקר אופיץ בחצר דרזדן, כדי לעבוד עם שיץ על סינג-קומדיה המבוססת על הדגם של דפני של יאקופו פרי. אופיץ כתב מחדש את הליברית אחרי רינוצ'יני, תרגם אותו לפסוקים אלכסנדריניים, והליברית שלו זכתה להערכה רבה עד כדי כך שעובדה לאיטלקית מאוחר יותר על ידי כותבים איטלקיים מאוחרים יותר. אופיץ ושיץ' נמשכו כנראה מהתוכן הדתי של היצירה, ולא מהמיתולוגיה הפגאנית הטהורה של דפנה או אורידיקה. מזכיר בית המשפט הסכסוני, יוהאן סוס השפיע כנראה גם הוא על הפרויקט.

### בכורה
האופרה הועלתה בבכורה באולם האירועים של טירת הרטנפלס ליד טורגאו, סקסוניה במהלך נישואי הנסיכה סופיה אלאונורה מסקסוניה וג'ורג ' השני מהסה-דרמשטאדט ב-13 באפריל 1627. עם זאת, האופרה זכתה לתשומת לב מועטה בעיצומה של פעילויות אחרות במהלך הטקס, כולל קרבות דובים ב-7 וב-10 באפריל וציד זאבים ב-9 באפריל.

### אובדן ושחזור
הפרטיטורה של שיץ לאופרה אבדה מתישהו במהלך מלחמת שלושים השנים. עם זאת, המוזיקולוג הגרמני ריינהרד סיהפר הצליח לשחזר את האופרה ב-2007.

## עלילה
האופרה מחולקת לפרולוג וחמש מערכות.

### פרולוג
אובידיוס מוסר בשבעה בתים של שישה פסוקים את כוחה של האהבה.

### מערכה א'
רועי צאן מאוימים על ידי מפלצת באזור הכפרי. אפולו מגיע והורג את המפלצת לשמחתם של הרועים החוגגים שחרורם מהמפלצת.

### מערכה ב'
קופידון ואמו מנהלים דיאלוג מר לפני שנקטעים על ידי כניסתו של אפולו. אפולו לועג לקופידון, וקופידון נשבע לנקום. מקהלת רועים שרה את תהילת קופידון.

### מערכה שלישית
קופידון נוקם את נקמתו בכך שהוא גורם לאפולו להתאהב בדפנה. רועי צאן מהללים את הציד.

### מערכה רביעית
קופידון חוגג את הניצחון שלו עם ונוס. הרועים שרים על אהבה.

### מערכה ו'
אפולו רודף אחרי דפנה עד שהיא קוראת לעזרתו של אביה פניאוס, ההופך אותה לעץ דפנה. אפולו מחליט כי זר מענפיה יוענק מעתה ועד עולם למשוררים. רועים ונימפות רוקדים סביב העץ.

## הערכה מחודשת של מחקר מודרני
ההופעה לא התחילה מסורת ראויה לציון בגרמניה, ווולפרם סטיודה (1991) העלה את ההצעה השנויה במחלוקת שדפנה היא למעשה דרמה מדוברת עם מספרי שיר ובלט מוכנסים. כתוצאה מכך, פרסומים עדכניים, כגון המהדורה האחרונה של מילון האופרה ניו גרוב, זהירים יותר במיוחס לטענת "האופרה הגרמנית הראשונה".

## יצירות דרמטיות נוספות של שיץ
שתי דרמות אחרות המושרות בקנה מידה גדול מאת שיץ אבדו גם הן:
* Orpheus und Eurydike (דרזדן, 1638) - בלט המבוסס על המיתוס על אורפיאוס ואורידיקה, עם הליברית מאת אוגוסט בוכנר.
* Paris und Helena בלט מושר בחמש מערכות לליברית מאת דייוויד שירמר. נכתב לחתונה הכפולה בדרזדן של האחים מוריס, דוכס סקסה-זיץ וכריסטיאן הראשון, דוכס סקסה-מרסבורג.

## לקריאה נוספת
* מקורות האופרה
* Seelewig (1644) מזיגמונד סטאדן, הראשון ששרד את האופרה הגרמנית
* פומונה (אופרה) (1671) של רוברט קמברט, האופרה הצרפתית הראשונה (אבודה)
* ונוס ואדוניס (אופרה) (1683) ג'ון בלאו, אופרה אמיתית ראשונה בשפה האנגלית.

## הפניות

קטגוריה:אופרות
קטגוריה:אופרות בגרמנית
קטגוריה:מיתולוגיה יוונית
קטגוריה:יצירה שנכתבה על הזמן העתיק
ניסיון ההתנקשות בעלי ח'אמנאי

**ניסיון ההתנקשות בעלי ח'אמנאי** התרחש ב-27 ביוני 1981, במסגד אבוזר בטהראן שבאיראן. המועמד לנשיאות, עלי ח'אמנאי, נפצע לאחר שנשא נאום לתפילה, כאשר פצצה שהונחה במקליט הטייפ שלפניו התפוצצה, ופגעה בזרועו, במיתרי הקול שלו ובריאותיו. מאז הייתה ידו הימנית משותקת.

## רקע
עם קריסת שושלת פהלווי בעקבות המהפכה האיראנית, האייתוללה רוחאללה ח'ומייני ביקש להכפיף את המדינה להגמוניה הדתית דרך מפלגת הרפובליקה האסלאמית (IRP) ותוך כדי דיכוי מפלגות יריבות, בעזרתן של הוועדות המהפכניות ומשמרות המהפכה האסלאמית.

עלי ח'אמנאי מונה כחבר במועצה המהפכנית, גוף שהוקם לפיקוח על הממשלה הזמנית ולבסס את השלטון. הוטלה עליו האחריות להגן על הממשלה הצעירה מאיומים פנימיים רב-ממדיים, והוא גם שירת תקופה קצרה בפיקוח על משמרות המהפכה בדצמבר 1979.

בנקודת מפנה מכרעת, סטודנטים אסלאמיסטים הטילו מצור על שגרירות ארצות הברית בטהראן ב-4 בנובמבר 1979, ולקחו 52 אמריקאים כבני ערובה. אירוע זה, שקיבל את תמיכתו של חומייני, אילץ את התפטרותו של ראש הממשלה המתון מהדי באזרגאן, ובכך חיזק עוד יותר את שליטתם של אנשי הדת הקיצוניים. בהמשך, בינואר 1980, מינה ח'ומייני את ח'אמנאי לכהן כאימאם תפילת יום שישי של טהראן, במקומו של האייתוללה מחמוד טאלקאני. בדרשות שבועיות מדוכן אוניברסיטת טהראן, ח'אמנאי הדגיש את האחדות תחת שלטון אסלאמי והשמיע ביקורת חריפה נגד האופוזיציה, כשהוא מאשים אותה בפגיעה בעקרונות הליבה של המהפכה. בנאומים האלו, הוא ביסס את עצמו כשומר מוביל של השמרנות הדתית.

בינתיים, הזעם בעקבות טיהורים של "אויבים פנימיים" יחד עם מעצר והוצאה להורג של בעלי ברית לשעבר התגבש לאופוזיציה מאורגנת עד 1980. בתחילת 1981, כאשר אחיזתו של הנשיא אבולחסן בני-סדר בשלטון הפכה לשברירית, האלימות מצד האופוזיציה החריפה באופן דרמטי. גל רציחות נגד משמרות המהפכה ופקידי ממשלה שטף את טהראן והפרובינציות. שילוב של כשלים ביטחוניים והסביבה המקוטבת בעקבות ההפגנות ההמוניות והדיכוי הממשלתי, הוביל לפעילות מוגברת של המורדים.

## האירוע
ממוזער|אתר ההתנקשות
חמישה ימים לאחר הדחתו של בני-סדר, הנושא המרכזי היה פרוץ מלחמת איראן–עיראק. ב-27 ביוני 1981, כאשר עלי ח'אמנאי חזר מהחזית וביקר את חומייני, הוא הלך למסגד אבוזר כדי לשאת נאום לפני התפילה. לאחר התפילה הראשונה, ח'אמנאי החל לענות על שאלות של המשתתפים וטייפ הונח על השולחן מולו על ידי צעיר שלחץ על כפתור ההשמעה. אחרי דקה, המכשיר השמיע שריקה והתפוצץ. לאחר הפיצוץ, אנשי הדת שהתפללו במסגד סיפרו כי מכשיר ההקלטה נשבר לשניים ועל חלקו הפנימי נכתב "מתנת קבוצת פורקאן לרפובליקה האסלאמית".

ההחלמה של ח'אמנאי ארכה מספר חודשים, וזרועו, מיתרי הקול שלו וריאותיו נפגעו קשות.

לפי אתר האינטרנט של ח'אמנאי, ההתנקשות תוכננה על ידי מוג'אהדין ח'לק. במאמר מאת הפעיל הפוליטי איראג' מסדאגי, שלטענת האופוזיציה הוא סוכן המשטר האיראני, נטען כי ניסיון ההתנקשות בוצע על ידי אדם בשם אמיר חאן זאדה. מרכז המסמכים של המהפכה האסלאמית זיהה את האדם שמסר את המקליט כמסעוד טאקי זאדה. מקורות אחרים טענו כי ההתנקשות בוצעה על ידי קבוצת פורקאן.

## ראו גם
* ההתנקשות בעלי ח'אמנאי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:1981 בפוליטיקה
קטגוריה:ניסיונות התנקשות
קטגוריה:איראן: פוליטיקה
קטגוריה:עלי ח'אמנאי
קטגוריה:1981 באיראן
הנרי אלכסנדר בולדווין

**הנרי אלכסנדר בולדווין** (באנגלית: **Henry Alexander Baldwin**; 12 בינואר 1871 – 8 באוקטובר 1946), היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כנציג טריטוריאלי בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם טריטוריית הוואי. הוא היה מן המנהיגים הראשונים של המפלגה הרפובליקנית של הוואי. בולדווין שימש כנשיא חברת Maui Agricultural Company וכדירקטור בבנק Baldwin, שלימים הפך לחלק מבנק First Hawaiian Bank.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
בולדווין נולד ב־12 בינואר 1871 בבית משפחת בולדווין שבטחנת הסוכר פאליולי, בין העיירות פאאיה ומקאוואו שבאי מאווי, בממלכת הוואי. אביו, הנרי פרין בולדווין, ודודו סמואל תומאס אלכסנדר, ייסדו בשנת 1869 את חברת Alexander & Baldwin, אחת מחמש החברות הגדולות ששלטו בכלכלת הוואי בראשית המאה ה-20. אביו היה בנו של המיסיונר דווייט בולדווין, ואמו אמילי ויטני אלכסנדר הייתה בתו של המיסיונר ויליאם פ. אלכסנדר.

בולדווין התחנך בהונולולו בבית הספר פונהאו. לאחר מכן נשלח על ידי הוריו ללמוד באקדמיית פיליפס שבעיירה אנדובר, מסצ'וסטס, וסיים את לימודיו שם בשנת 1889. בשנת 1894 קיבל תואר מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.

לאחר לימודיו שב לעבוד עם אביו ודודו במטע קני הסוכר הייקו, ובין השנים 1897 ל־1904 שימש כמנהלו. ייצור הסוכר הפך לרווחי במיוחד בעקבות התרחבות המסחר עם ארצות הברית וסיפוח הוואי בשנת 1898. מטע הייקו מוזג עם מטע פאאיה, ובולדווין מונה לנשיא החברה המאוחדת שנקראה Maui Agricultural Company. הוא שימש גם כנשיא חברת הטלפונים של מאווי, נשיא חברת ההוצאה לאור של מאווי, וכדירקטור בבנק Baldwin, שלימים היה לחלק מבנק First Hawaiian Bank.

בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, שירת בדרגת קולונל ברגימנט השלישי של המשמר הלאומי של הוואי. ב־19 ביולי 1897 נישא לאתל פרנסס סמית' (1879–1967), בתו של עורך הדין ויליאם אוון סמית' מהונולולו. אחיו הצעיר סמואל נישא לימים לאחותה קתרין סמית'. לזוג נולדה בת אחת, פרנסס הוברון (1904–1996), שנישאה לג'יי וולטר קמרון (1895–1976), מנהל מטע האננס בהונולואה. חברת Maui Pineapple Company של קמרון מוזגה עם עסקי האננס של בולדווין והפכה ל־Maui Land & Pineapple Company. בנו של הזוג קמרון, קולין קמרון, ייסד את אתר הנופש Kapalua Bay Hotel & Villas. פעילות עסקי האננס נמשכה עד שנת 2009.

### קריירה פוליטית
בשנת 1912 מונה בולדווין ליושב ראש מחוזי של המפלגה הרפובליקנית של הוואי. בשנת 1913 נכנס לפוליטיקה המקומית כאשר נבחר לסנאט הטריטוריאלי של הוואי, תפקיד שבו כיהן עד שנת 1921. לאחר מותו של הנסיך ג'ונה קוהיו קלניאנאולה נקרא בולדווין לוושינגטון כדי למלא את יתרת כהונתו. הוא כיהן כנציג טריטוריאלי בבית הנבחרים של ארצות הברית בין 25 במרץ 1922 ל־3 במרץ 1923.

למרות פניות להמשיך בשירות הציבורי, פרש בולדווין מהפוליטיקה ושב לעסקיו הפרטיים. בשנת 1933 חזר לחיים הפוליטיים ונבחר לבית הנבחרים הטריטוריאלי של הוואי. לאחר כהונה אחת שב לסנאט הטריטוריאלי, ובשנת 1937 מונה לנשיא הסנאט הטריטוריאלי. הוא נפטר בפאאיה שבמאווי ב־8 באוקטובר 1946, ונטמן בבית העלמין במקאוואו.

### מורשת
פארק חוף סמוך לפאאיה, ששימש במקור כמתקן נופש של החברה, נקרא על שמו. אחוזת Kaluanui שנבנתה בשנת 1917 בתכנונו של בן דודו, האדריכל צ'ארלס ויליאם דיקי, משמשת כיום כמרכז Hui No'eu לאמנויות חזותיות, וממוקמת בשדרות בולדווין 2841 במקאוואו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי הוואי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מהוואי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1871
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1946
הר פלך

**הר פלך** הוא הר בגליל העליון, ההר מהווה הנקודה הגבוהה ביותר בכפר הדרוזי כסרא-סמיע.

## ההר
ההר נמצא בקצהו המזרחי של הכפר כסרא, על מורדותיו הצפוניים של ההר נמצאת שכונת חיילים משוחררים תושבי הכפר הדרוזי פקיעין, ומעבר לו הגרעין העתיק של פקיעין וכביש 864.

ההר מתנשא מדרומו של עמק פקיעין. ממורדותיו הדרומיים של ההר נשפך נחל בית העמק הזורם אל הגליל המערבי ועמק זבולון ומשם נשפך אל הים התיכון.

פלך
קטגוריה:כסרא-סמיע
קטגוריה:פקיעין
אימפריות של שקרים

"**אימפריות של שקרים**" הוא מיני-אלבום של הזמרת הישראלית שרית חדד, שיצא ב-8 באפריל 2025. האלבום כולל חמישה שירים חדשים וממשיך את דרכה הארוכה של חדד במוזיקה מזרחית ובפופ ישראלי עכשווי, עם דגש על נושאים רגשיים כמו אהבה, בגידה וכאב.

## רקע
המיני-אלבום יצא ב-8 באפריל 2025 וכולל חמישה שירים, בהם דואט עם הזמרת נרקיס בשם "שיר אהבה". השיר הנושא "אימפריות של שקרים" נכתב והולחן על ידי שרית חדד, תמר יהלומי, יונתן קלימי ואלמוג אליהו קריאף.

חדד הודתה לשותפיה ליצירה, ביניהם תמר יהלומי ויונתן קלימי, וכן לדוד זיגמן ולנרקיס על הדואט.

## ביקורת
אתר *YOS Music* פרסם ניתוח מפורט של השיר הנושא "אימפריות של שקרים", ושיבח את העומק הרגשי שלו תוך מתן ביקורת ניואנסית. הסקירה מדגישה כיצד השיר מחזק את דמות האישה הפגועה המתמודדת עם בגידה ושקרים, עם מילים המעוררות "דמעות וסיוטים" שהשאיר בן הזוג. נשוא השבחים: ההפקה של אבי גוטמן והצוות היוצר (חדד, יהלומי וקלימי) שיצרו בלדה מזרחית עכשווית חזקה. עם זאת, הביקורת מציינת כי המסר לעיתים מחזק תפקיד פסיבי של הקורבן, במקום להעניק לה שליטה מלאה.

## רשימת שירים
כל השירים בעברית.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים בעברית
מחוז שטנדל

מחוז **שטנדל** (בגרמנית: **Stendal**) הוא מחוז בצפון מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. בירת המחוז היא העיר שטנדאל.

## היסטוריה
המחוז הוקם לאחר קונגרס וינה ב-1816, בתוך פרובינציית סקסוניה שהוקמה בממלכת פרוסיה.
ב-1918 הוגדר האזור כחלק מהמדינה החופשית פרוסיה. ב-1935 שינה השלטון הנאצי את שיטת הניהול האדמיניסטרטיבי והמחוזות נשלטו ישירות על ידי השלטון המרכזי. ב-1944 הוקמה פרובינציית מגדבורג, ששטנדל הייתה חלק ממנה. לאחר מלחמת העולם השנייה, נכללו שטחי הפרובינציה בשטח הכיבוש הסובייטי, שמיזגו את שטחי הפרובינציה עם המדינה החופשית אנהלט למדינת סקסוניה אנהלט.

## גאוגרפיה
המחוז משתייך גאוגרפית לשטח ההיסטורי "אלטמרק" , בדומה למחוז השכן מחוז אלטמרקקרייס זאלצוודל. במחוז זורמים הנהרות אלבה, האבל, ויובלים נוספים של האלבה.

## חלוקה מנהלית
להלן רשימת הערים במחוז:

## קישורים חיצוניים

שטנדל
עכבר-קנה קצר-זנב

**עכבר-קנה קצר-זנב** (שם מדעי: *Zygodontomys brevicauda*) הוא מין של מכרסם בסוג *Zygodontomys* שבתת-משפחה אוגרי העולם החדש, המצוי במרכז ודרום אמריקה.

## תיאור
אורכו של העכבר הוא 14 עד 16 ס"מ (לא כולל הזנב), עם אורך זנב של 10 עד 12 ס"מ, ומשקל ממוצע של 57 גרם. רגליו האחוריות באורך 23 עד 27 מ"מ ואוזניו באורך 16 עד 19 מ"מ. הפרווה חומה מנומרת בחלקו העליון ובהירה יותר בחלקו התחתון. הזנב גם הוא כהה מלעלה ובהיר מלמטה. בכפות רגליו האחוריות, שלוש האצבעות האמצעיות קטנות באופן ניכר מהאצבע הגדולה ומהאצבע החמישית. לנקבות שמונה פטמות.

בהשוואה למין השני בסוג, עכבר-קנה קולומביאני (*Zygodontomys brunneus*), מין זה קטן יותר, עם הבדלים נוספים במבנה הגולגולת והשיניים.

## אקולוגיה

### תפוצה
עכבר-קנה קצר-זנב נצפה בקוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גיאנה הצרפתית וצפון ברזיל, כולל טרינידד וטובגו באיים הקריביים.

### תזונה
העכבר משחר מזון בלילה וחי על הקרקע. הוא אוכל זרעי צמחים, פירות וחלקי צמחים ירוקים. תזונתו כוללת בנוסף גם קנה סוכר, צמחי אורז, ולעיתים חרקים.

### רבייה
מכרסם זה חופר מחילות או בונה את קינו במנהרות קיימות ומרפד אותן בעשב או בפסולת צמחית אחרת. עונת הרבייה בוונצואלה נמשכת לאורך כל השנה. הנקבות ממליטות עד 11 גורים (בממוצע 4) לאחר תקופת הריון של כ-25 ימים, אשר משקלם 3 עד 4 גרם. הגורים נולדים עיוורים, חסרי שיניים, ובעלי פרווה פלומתית דקה בלבד. הם פוקחים את עיניהם לאחר כשישה ימים ויונקים את חלב אמם במשך כ-16 ימים. בגרות מינית מתרחשת אצל הנקבות לאחר שלושה עד ארבעה שבועות ואצל הזכרים לאחר שישה עד שמונה שבועות.

## טקסונומיה
בעבר נחשב למין יחיד יחד עם *Necromys punctulatus* , אך זה הופרד ממנו ב-1991 ושייך כיום לסוג אחר.

### תת-מינים
עכבר-קנה קצר-זנב כולל שלושה תת-מינים:
* *Z. b. brevicauda*
* *Z. b. cherriei*
* *Z. b. microtinus*

## מחלות
האוכלוסייה של המין משמשת כמאגרי נגיפים, ומפיצים בין השאר את נגיף הגואנריטו (Guanarito) הגורם לקדחת הדימומית של ונצואלה (Venezuelan hemorrhagic fever).

## לקריאה נוספת

* Duff, A. and Lawson, A. 2004. Mammals of the World: A checklist. Yale University Press, 312 pp. 

* דאף, א. ולוסון, א. 2004. יונקים של העולם: רשימת תיוג. הוצאת אוניברסיטת ייל, עמ' 312.

* Musser, G.G. and Carleton, M.D. 2005. Superfamily Muroidea. Pp. 894–1531 in Wilson, D.E. and Reeder, D.M. (eds.). Mammal Species of the World: a taxonomic and geographic reference. 3rd ed. Baltimore: The Johns Hopkins University Press, 2 vols., 2142 pp. 

* מאסר, ג'י. ג'י. וקרלטון, מ.ד. 2005. משפחת-על Muroidea. עמ' 894–1531. בתוך וילסון, ד.א. ורידר, ד.מ. (עורכים). מיני היונקים של העולם: התייחסות טקסונומית וגאוגרפית. מהדורה שלישית. בולטימור: הוצאת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, 2 כרכים, עמ' 2142.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ואל אסף אלן
קטגוריה:הקריביים: יונקים
קטגוריה:טרינידד וטובגו: יונקים
קטגוריה:קולומביה: יונקים
קטגוריה:מינים ללא חשש
ריצ'רד דובס ספייט הבן

**ריצ'רד דובס ספייט הבן** (באנגלית: **.Richard Dobbs Spaight Jr**; ) היה חוואי ופוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הצפונית, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, ולאחר מכן המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית ב-1819, וכחבר הסנאט של קרוליינה הצפונית בשנים 1820–1823. לאחר מכן ועד 1825 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ושב לכהן עד 1835 בסנאט המדינתי. לאחר מכן ועד 1836 הוא כיהן כמושל קרוליינה הצפונית ה-27.
## ראשית חייו
ריצ'רד דובס ספייט הבן נולד בניו ברן  שבקרוליינה הצפונית, כבנם של מושל קרוליינה הצפונית השמיני ריצ'רד דובס ספייט, ושל מרי (לבית ליץ') ספייט. ב-1802, כשהיה בן שמונה, הוא התייתם מאביו שנהרג בדו-קרב. ב-1815 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, וב-1818 התקבל ללשכת עורכי הדין.
## קריירה פוליטית
ב-1819 נבחר ספייט לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית, ובשנים 1820–1823 כיהן כחבר הסנאט של קרוליינה הצפונית.

בשנים 1823–1825 היה ספייט חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר שלא עלה בידו להיבחר לתקופת כהונה נוספות בבית הנבחרים, הוא שב לסנאט של קרוליינה הצפונית לעוד עשר שנים. בשנים אלו הוא ניסה להיבחר למשרת מושל קרוליינה הצפונית, והובס ב-1827 על ידי ג'יימס איירדל הבן, ב-1828 על ידי ג'ון אוון, ב-1830 וב-1831 על ידי מונפורט סטוקס, וב-1832 על ידי דייוויד לאורי סוויין. לבסוף עלה בידו של ספייט להיבחר כמושל ב-1835, והוא היה לאחרון מושלי המדינה שנבחר על ידי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית על פי חוקת המדינה מ-1776.

כמושל, התנגד ספייט לביצוע עבודות ציבוריות על חשבון המדינה. על פי חוקת המדינה שהתקבלה ב-1835, התמודד ספייט בבחירות של 1836 על משרת המושל בבחירות כלליות, הפעם הראשונה בתולדות המדינה, אך הוא הובס על ידי אדוארד בישופ דאדלי. ספייט ואביו היו האב והבן הראשונים בתולדות קרוליינה הצפונית שכיהנו כמושלי המדינה. אחריהם כיהנו כמושל האב והבן ויליאם קר סקוט ורוברט סקוט.

ספייט לא נשא אישה. לאחר סיום כהונתו הוא פרש לחוותו, "קלרמונט", שליד ניו ברן.

ריצ'רד דובס ספייט הבן נפטר בניו ברן ב-17 בנובמבר 1850. הוא נטמן בחוותו.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1128.


## קישורים חיצוניים
* ריצ'רד דובס ספייט הבן באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* ריצ'רד דובס ספייט הבן באנציקלופדיה של קרוליינה הצפונית 
* ריצ'רד דובס ספייט הבן באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:מושלי קרוליינה הצפונית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הצפונית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1796
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1850
אוניברסיטת תבריז

**אוניברסיטת תבריז** (בפרסית: **دانشگاه تبريز**) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בתבריז, בירת פרובינציית מזרח אזרבייג'ן בצפון-מערב איראן. האוניברסיטה עוסקת בלימודים מתקדמים בתחומים כגון חינוך ומחקר. היא אחת מחמש האוניברסיטאות המובילות באיראן, והיא האוניברסיטה הוותיקה ביותר במדינה אחרי אוניברסיטת טהראן.

אוניברסיטת תבריז מקבלת מימון ממשרד המדע, המחקר והטכנולוגיה של איראן (MSRT). הקבלה נעשית באמצעות מבחן קבלה שנעשה במימונו של המשרד.

## היסטוריה
האוניברסיטה הוקנה ב-1947 ונקראה "אוניברסיטת אזראבדגן" (University of Azarabaegan). לאחר המהפכה האיראנית שם האוניברסיטה שונה לאוניברסיטת תבריז וב-1985 הפרלמנט האסלאמי השתלט על כלל הפקולטות של האוניברסיטה.

## פרופיל אקדמי
כיום לומדים במוסד יותר מ-24,000 סטודנטים (מהם 14,000 סטודנטים לתואר ראשון ו-7,000 סטודנטים לתארים מתקדמים), ולאוניברסיטה סגל אקדמי של למעלה מ-800 איש, שמהם כ-750 בעלי תואר דוקטור. כ-195 הם פרופסורים מן המניין, 315 פרופסורים חברים, 270 פרופסורי משנה (Assistant Professors) והיתר מדריכים. כיום, האוניברסיטה מספקת תוכניות לימוד לתואר ראשון ולתארים מתקדמים ב-22 מחלקות עיקריות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תבריז: מבנים
קטגוריה:איראן: אוניברסיטאות ומכללות
נכנע לדמעות

"**נכנע לדמעות**" הוא שיר בביצוע הזמר הישראלי ליאם גולן, שיצא כסינגל ב-25 בנובמבר 2025. השיר פורסם לאחר יציאת הסינגל "למי את מתקשרת", והוצג כחלק מתהליך עבודה לקראת אלבום בכורה.

עם פרסומו, השיר נכלל בשידורים ברדיו ובפלטפורמות מוזיקה מקוונות. במהלך שידור חי בתוכנית הרדיו "בריזה" של 104.5FM רדיו צפון ו-101.5FM, הושמע השיר מספר פעמים ברציפות במסגרת מהלך עריכתי יזום. מהלך זה הוביל לעלייה במספר ההשמעות היומי של השיר ולדיון ציבורי סביב מקומו במצעד ההשמעות באותו יום.

## על השיר
את השיר "נכנע לדמעות" כתבו והלחינו רותם חן ואופיר מלול. מלול שימש גם כמפיק המוזיקלי של השיר. "נכנע לדמעות" עוסק בהתמודדות רגשית לאחר פרידה זוגית. מילות השיר מתארות את התקופה שלאחר סיום הקשר, את הקושי בשחרור ואת המפגש החוזר עם זיכרונות ורגשות שנותרו לאחר הפרידה. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור כ-180 אלף השמעות.

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-25 בנובמבר 2025. נכון לינואר 2026 עומד מונה הצפיות של הקליפ על כ-700 אלף צפיות.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2025
קטגוריה:סינגלים מ-2025
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת ליאם הפקות
זהאכ

**זהאכ**, שנודע גם בשמו המלא **אזי דהאכה**, הוא נחש אגדי שהמיתוס עליו מופיע בזורואסטריות. זהאכ הוא בנו של אהרימן, מייצג הרוע ויריבו של האל במיתולוגיה הפרסית. בחיבורו שאהנאמה של פירדוסי, המשורר הלאומי הפרסי בן המאה ה-10, זהאכ הוא בנו של שליט ערבי, ששני נחשים צומחים מכתפיו. האטימולוגיה של השם "אזי" בכינויו הנוסף של זהאכ, "אזי דהאכה", משמעה "נחש". על זהאכ מסופר כי הוא הובס על ידי גיבור בשם "תראטאונה", שלקח מזהאכ עדר של פרות. המיתוס על זהאכ עולה בקנה אחד עם מיתוסים אחרים הרווחים בקרב עמים הודו-אירופיים ושאולים מהמיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית על גיבור שמביס נחש בעל שלושה ראשים ולוקח ממנו פרות. כך, למשל, במיתולוגיה ההינדואית מסופר על טריטה, ששמו חולק אטימולוגיה משותפת עם תראטאונה, שהביס את הנחש וריטרה, שקרוי גם "אהי", כינוי שחולק מקור משותף עם כינויו הנוסף של זהאכ, "אזי דהאכה"; במיתולוגיה היוונית מסופר על הרקולס שהביס את גריאון בעל שלושת הראשים. להבדיל מיתר הסיפורים הרווחים בקרב עמים הודו-אירופיים למיניהן, לא זו בלבד שתראטאונה לקח ממנו את עדר הפרות, הוא לקח גם שתיים מנשותיו. במהלך ההפגנות באיראן, הושווה עלי ח'אמנאי לזהאכ בידי המפגינים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נחשים אגדיים
קטגוריה:זורואסטריות
מיקולאש פריד

**מיקולאש פריד** (בסלובקית: **Mikuláš Fried**; 1906 – 1944) היה טניסאי שולחן יהודי-צ'כוסלובקי, בעל מדליית ארד באליפויות עולם בטניס שולחן בתחרות הקבוצתית. נספה בשואה.

## ביוגרפיה
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בשנת 1929 הוא הגיע לשלב שמינית הגמר בטורניר לזוגות גברים ביחד עם יוזף ברגמן שבו הפסידו ללאסלו בלאק ושנדור גלנץ מהונגריה שזכו במדליית כסף. בטורניר הקבוצתי סיים עם נבחרתו במקום חמישי.

באליפות העולם שנערכה בברלין בשנת 1930 הוא זכה במדליית ארד בטורניר הקבוצתי אחרי הונגריה ושוודיה. הייתה זו המדליה הראשונה של צ'כוסלובקיה באליפות העולם.

פריד נרצח במחנה ריכוז.

## קישורים חיצוניים

* מיקולאש פריד, באתר *Table Tennis Guide* 

קטגוריה:שחקני טניס שולחן יהודים
קטגוריה:שחקני טניס שולחן צ'כוסלובקים
אפרים זלמן רזומני

הרב **אפרים זלמן רזומני** (או באידית: **ראזומנע**) היה רבה הראשון של העיר ניקולייב.

## ביוגרפיה
נולד בעייריה סמילה לאביו רבי דובער.

בשנת ה'תקע"א מונה לרבה של ניקולאייב, זאת לאחר פגישה עם הצאר, ר' אפרים זלמן כיהן בתפקיד הרב, הן מטעם הקהילה והן מטעם השלטונות. בשנת ה'תקצ"ד גורשו היהודים מהעיר, למעט יהודים שהיו בעלי מספנות, רבנים וחזנים. כך שר' אפרים זלמן לא גורש מהעיר.

לאחר פטירת רבי שניאור זלמן מליאדי דבק בבנו האדמו"ר האמצעי ולאחר פטירת אדמו"ר האמצעי, דבק ברבי הצמח צדק מחב"ד ליובאוויטש.

לאחר פטירתו בשנת ה'תר"כ מילא את מקומו הרב אברהם דוד לאווט בתפקיד רב העיר.

## כתביו
בשנת ה'תרנ"ז (שלושים ושבע שנה אחרי פטירתו) הוציא בנו את ספרו **הר אפרים** בספר מאמר מיוחד על הרב שאול וואהל אליו מתייחס המחבר, אמרותיו של המחבר, מאמר החסידות של אדמו"ר הזקן ושירים לכבוד אדמו"ר הזקן ובנו אדמו"ר האמצעי.

בהקדמת הספר כותב בן המחבר (המלבה"ד) שברשותו עוד כתבי יד של אביו בהם מאמרים של אדמו"ר הזקן ובנו אדמו"ר האמצעי, פירושים על הזוהר ועוד. דברים אלו לא נדפסו מעולם.

כתיבתו הפיוטיות היא יחידה מסוגה בדור זה של תנועת החסידות.

## צאצאיו
* בנו, הרב משה שמואל רזומני
** נינו, החזן, זלמן רזומני (הנקרא על שמו בשם אפרים זלמן).

## לקריאה נוספת
* הרב אליהו יוחנן גוראריה, **אוצר חסידי חב"ד**, א, חסידי אדמו"ר הזקן, עמ' 57-60, מכון אהלי שם

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חסידי אדמו"ר הזקן
קטגוריה:רבני חב"ד
קטגוריה:מיקולאייב: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:מחברי ספרי חסידות
קטגוריה:חסידי אדמו"ר האמצעי
קטגוריה:חסידי הצמח צדק
סחרחורות (שיר)

"**סחרחורות**" הוא סינגל שיווקי שהקליטה הזמרת הישראלית מור. הוא יצא לאור ב-6 בנובמבר 2025 יחד עם שאר רצועות המיני-אלבום *[[Mor 4FM]]*. השיר נכתב והולחן על ידי מור, אלמוג קריאף וגל ג'ו כהן, שגם הפיק אותו מוזיקלית.

## ניתוח מוזיקלי
השיר מציג דוברת המתארת חוויה רגשית של שחיקה נפשית, אכזבה עצמית ותחושת כישלון מצטבר, המנוסחת בלשון יומיומית וישירה. הפתיחה מעמידה את הגעגועים כצורה של נחמה חלקית בלבד, כזו שאינה פותרת את הכאב אלא מאפשרת לשהות בו. הדוברת מתארת בכי מתמשך והכרה בכך שיש לו סיבה, לצד חשבון נפש פנימי סביב רצון להיות צודקת, חכמה או מצליחה יותר מכפי שהמציאות אפשרה. החזרה על מוטיב הזמן, המופיע כהבטחה שדברים יסתדרו אך בפועל מתגלה כמקור לסיבוך נוסף, יוצרת מתח בין ציפייה להתקדמות לבין חוויה של קיפאון רגשי והחמרה פנימית.

בחלקו המרכזי השיר עובר לתיאור מפורש יותר של התמודדות עם כאב פיזי ונפשי, תוך שימוש בדימויים של חושך, סחרחורת וניתוק, כמו כיבוי אורות ושהייה במיטה חולה. אזכור נטילת כדור מוצג כחלק מניסיון להשתיק את העומס ולא כהכרעה דרמטית, ומתחבר לעייפות מהבעת אהבה עצובה שחוזרת על עצמה. הדימויים החזותיים, עיניים אדומות ושמלה שחורה, מעמידים את הדוברת במרחב שבו הגבול בין אמת למטפורה מיטשטש, והזהות האישית נטענת באשמה ובטעויות של האחר. החזרה על הפזמון מחזקת את תחושת המעגליות, שבה הכאב אינו נפתר אלא משוכפל, והסיום מותיר את השיר במצב של קבלה עגומה של עצב מתמשך, ללא הצעת מוצא חד משמעית.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2025
קטגוריה:שירים בעברית
קבוצת פורקאן

**קבוצת פורקאן** (בפרסית: **گروه فرقان**) הייתה קבוצת אופוזיציה מיליטנטית איראנית, שהפעילה תאי מחתרת חשאיים, והחזיקה באידאולוגיה אסלאמית שיעית.

הקבוצה אחראית להתנקשויות בכמה בכירים איראנים, בהם מורטזה מוטהרי, והיא גם ניסתה לרצוח את המנהיג העליון לעתיד, האייתוללה עלי ח'אמנאי, בשנת 1981. המניע העיקרי מאחורי ההתנקשויות הללו היה דחייתם של האייתוללות על ידי הפורקאן, אותם הם ראו כ"אנשי דת ריאקציונריים". הקבוצה הפכה פעילה לאחר מעצרם והוצאתם להורג של חבריה המרכזיים בשנת 1980.

בני הקבוצה הכריזו על עצמם כחסידיו של עלי שריעתי, אך לפי החוקר רונן א. כהן , הטענה שימשה ככלי כדי להיראות "יוקרתיים" יותר ולאפשר להם לפתח את האידאולוגיה המשותפת שלהם.

## היסטוריה
קבוצת הפורקאן הייתה קבוצה שיעית אסלאמית שנוסדה ב-1970 וקידמה השקפה על האסלאם המתנגדת לקיומם של אנשי דת. רוב חבריה הגיעו מהמעמד הבינוני-נמוך, כאשר חלק גדול מהם הגיע משכונת קולהכ  שבצפון טהראן.

לפי מחשבת השריעה, שלטון אחדות האל מהווה את המרכיב הבסיסי של חברה שוויונית וצודקת במסורת הנביא מוחמד. הם האמינו ששנים-עשר האימאמים (לא ראשידון אלא עלי בן אבי טאלב ויורשיו) הם היורשים האמיתיים של מוחמד וניסו ליצור חברה שוויונית. אנשי הקבוצה ראו באסלאם השיעי מעל כל אידאולוגיה ודת, אך האמינו שאנשי דת אינם צריכים להחזיק בעמדות פוליטיות מרכזיות. מייסד הקבוצה, אכבר גודארזי, הושפע מהמחשבה המהפכנית של השריעה וכתב פרשנות לקוראן בשם "אידאולוגיה מונותאיסטית". אדם נוסף שהשפיע רבות על עיצוב האידאולוגיה של קבוצת הפורקאן היה חביבאללה אשורי.

שיא פעילותה של קבוצת פורקאן היה בתקופה שלאחר המהפכה האיראנית ב-1979. בתחילת 1980, הקבוצה התפרקה בעקבות סדרת מעצרים של אנשיה.

## פעילות
קבוצת פורקאן לקחה אחריות על מספר גדול של התנקשויות וניסיונות התנקשות במהלך 1979, בהן המקרים של עבאס אמיר-אנטזם ומורטזה מוטהרי.

לקבוצה מייחסים גם את ניסיונות ההתנקשות בדמויות בולטות כמו עלי ח'אמנאי ועבד אל-כרים מוסאווי ארדבילי.

ההתנקשויות בוצעו בדרך כלל בירי מאופנועים מהירים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טרור אסלאמי
קטגוריה:איראן: ארגונים
קטגוריה:איראן: היסטוריה
קטגוריה:המהפכה האיראנית
נשות וולדגרייב

**נשות וולדגרייב** הוא דיוקן קבוצתי מאת ג'ושוע ריינולדס משנת 1780–1781, הנמצא כיום בגלריה הלאומית של סקוטלנד, שרכשה אותו בשנת 1952. הדיוקן מציג את שלוש בנותיהם של ג'יימס וולדגרייב, הרוזן השני וולדגרייב, ומריה וולפול, משמאל לימין: שרלוט (מחזיקה פקעת משי), אליזבת (מגלגלת את הפקעת של שרלוט על כרטיס), ואנה (רוקמת תחרה).

ריינולדס היה ידוע במיוחד ביכולתו לבחור תנוחות ופעולות המשקפות את אופיו של המצולם, תוך יצירת קומפוזיציה חזקה. כאן, שלוש האחיות מוצגות בפעולה משותפת של מלאכת יד, עבודה על רקמה, המבטאת הרמוניה וקשר ביניהן. אליזבת לורה, שהייתה בת עשרים בשנת 1780, יושבת במרכז ומגלגלת את חוט המשי. מימינה נמצאת שרלוט מריה, בת תשע-עשרה, שמסייעת לה על ידי החזקת הפקעת, ואילו הצעירה מביניהן, אנה הורטיה בת השמונה-עשרה, עוסקת ביצירת תחרה ממשי מתוח על מסגרת רקמה (טמבור).

הדיוקן הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1781, והוזמן שנה קודם לכן על ידי אמן של המצולמות, במטרה למשוך עבורן מחזרים פוטנציאליים, שכן באותה תקופה שלושתן היו לא נשואות.

[230px|ממוזער|ימין|[לבבות מנצחים, ציור מאת ג'ון אוורט מיליי]]
## השוואה ליצירות אחרות
הציור "לבבות מנצחים" מאת סר ג'ון אוורט מיליי מהווה מעין מחווה מודרנית לדיוקן זה, אך גם מהווה תגובה ישירה אליו. שני הציורים מציגים שלוש אחיות צעירות, לבושות לפי צו האופנה של זמנן, כשהן שקועות בפעולה משותפת, ברקמה אצל ריינולדס, ובמשחק קלפים אצל מיליי, ובכך יוצרים קומפוזיציה המדגישה את הקשר המשפחתי והדינמיקה ביניהן. אולם בעוד שריינולדס מציג אידיאליזציה של נשיות, מלאכת יד וסדר חברתי שמרני, מיליי רומז באופן עדין יותר על תחרותיות בין האחיות באמצעות משחק הקלפים, ובמיוחד דרך המבט הישיר של מרי לעבר הצופה והחזקה ברוב הקלפים המנצחים. ההקבלה לציורו של ריינולדס אינה מקרית. מיליי ביקש להוכיח כי גם בבגדי התקופה הוויקטוריאנית, שאינם נחשבים לחינניים במיוחד, ניתן ליצור דיוקן קבוצתי מרשים של נשים צעירות. בעוד ששניהם מציעים לכאורה "חזון נוסטלגי ועדין של חיי משפחה", הציור של מיליי נושא רובד מורכב יותר, עם רמיזות אירוניות, קומפוזיציה עמוסה בפרטים סמליים, ועיסוק מודרני יותר במעמדן החברתי של נשים ובשאיפותיהן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-18
קטגוריה:ג'ושוע ריינולדס: ציורים
מוזיאון אלי כהן

**מוזיאון אלי כהן** הוא מוזיאון למורשת אלי כהן, המרגל הישראלי, שפעל בסוריה בשליחות המוסד בשנים 1962–1964. המוזיאון נמצא בהרצליה בבניין בו שכנה בעבר העירייה.
בחצר המוזיאון יש גן ובו אנדרטת אבן לזכרו של אלי כהן עם איור פניו וכיתוב.
המוזיאון הוקם "במטרה לספר את סיפורו הייחודי של אלי כהן, האזרח שהפך למרגל מהשורה הראשונה" להנצחת זכרו ולהנחיל את מורשתו.

במוזיאון אלפי מוצגים מקוריים ומשוחזרים, הממחישים את פועלו של אלי כהן ותרומתו להצלחת צה"ל במלחמת ששת הימים.

## היסטוריה
המוזיאון מגשים את חזונה ובקשתה רבת השנים של אלמנתו, נדיה כהן, להקים מוזיאון למורשתו של בעלה.

התכנון החל בשנת 2018. נדיה כהן וילדיה התראיינו לצורך יצירת מוצגים והיא והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים תרמו לטובת העניין פריטים, תמונות ומסמכים מקוריים.

עיריית הרצליה, בשיתוף פעולה עם עמותת מוזיאון אלי כהן, בסיוע משרד ראש הממשלה ובתרומה כספית של קבוצת יוסי אברהמי וחברת אלמוגים הקימו בשנת 2022 את המוזיאון על שם סגן-אלוף אלי כהן.

ב-18 במאי 2025 במעמד ציון 60 שנה להוצאתו להורג של אלי כהן בדמשק, הודיעו לשכת ראש הממשלה והמוסד, שהמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים השיג והביא לישראל את הארכיון הסורי הרשמי של אלי כהן, כ-2,500 מסמכים, תצלומים, חפצים אישיים, הקלטות ותיעוד מחקירותיו לאחר תרגום וחקר המסמכים, הם יועברו למוזיאון אלי כהן ויוצגיו לציבור.

## המוצגים
שמאל|ממוזער|250px|צילומי החתונה של נדיה ואלי כהן
שמאל|ממוזער|250px|מכונת התפירה, שאלי כהן שלח לאשתו, כביכול, מאירופה
שמאל|ממוזער|250px|שעון היד של אלי כהן ונייר המכתבים מזהותו הבדויה
במוזיאון יש שישה חללים בהם מוצגים מסמכים ופריטים מקוריים, כמו מכונת התפירה, שאלי כהן שלח לאשתו, כביכול, מאירופה תעודת הנישואים של בני הזוג כהן צילומי החתונה שלהם, תעודת הזהות של אלי כהן ומסמכים נוספים מחייו האישיים והמשפחתיים, שגברת נדיה כהן תרמה, שעון היד של אלי כהן, כותפת דרגת סגן אלוף שלו, מסמכים סוריים מחייו המבצעיים, כמו אשרת עבודה בסוריה ואשרת כניסה סורית לרמת הגולן, שהמוסד תרם ופריטים משוחזרים.
באחד החללים מוקרנים סרטונים בקריינות של יהורם גאון, בהם עדויות של נדיה כהן ושל ילדיו,
בחלל אחר יש הולוגרמה של אלי כהן יושב אל שולחן ומשדר. הצילומים עובדו על-ידי חברת MyHeritage.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרצליה: מבנים
אלי כהן
קטגוריה:הנצחת חללי מערכות ישראל
אתיקה פוליטית

**אתיקה פוליטית** (ידועה גם כ**מוסר פוליטי** או **אתיקה ציבורית**) היא הנוהג של קבלת שיפוטים מוסריים לגבי פעולות פוליטיות וסוכנים פוליטיים. היא מכסה שני תחומים: אתיקה של התהליך (או אתיקה של תפקיד), הכוללת פקידי ציבור ושיטותיהם, ואתיקה של מדיניות (או אתיקה ומדיניות ציבורית), הכוללת שיפוטים סביב מדיניות וחוקים.

הערכים והציפיות המרכזיים של מוסר פוליטי נבעו באופן היסטורי מעקרונות הצדק. עם זאת, ג'ון רולס מגן על התאוריה לפיה תפיסת הצדק הפוליטית מבוססת בסופו של דבר על טובת הכלל של הפרט ולא על הערכים שמצופה ממנו ללכת לפיהם.

בעודם מנסים לגבש שיפוטים מוסריים בנוגע לסוגיות פוליטיות, בני האדם נוטים למנף את הגדרתם האישית למוסר. מושג המוסר עצמו נובע מכמה יסודות מוסריים. המוסר, הנצפה דרך עדשת יסודות אלה, מעצב את שיפוטם של אנשים לגבי פעולות וסוכנים פוליטיים.

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:פוליטיקה
גמא פריד

**גמא פריד** (באנגלית: **Gome Fryd**; מופיע גם כאיות **גומא פריד**) הוא במאי תיאטרון, מורה למשחק ומדבב ישראלי.
בשנת 2025 מונה לבמאי הבית של תיאטרון חיפה ולמנהל האמנותי של פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים.

## ביוגרפיה והשכלה
בוגר מסלול בימוי תיאטרון במכללת סמינר הקיבוצים.

## קריירה
בשנת 2025 מונה לבמאי הבית של תיאטרון חיפה ולמנהל האמנותי של פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים.
לפי מאגר "אישים", בילדותו השתתף ב"פסטיגל 98 – הבחירה של הילדים!" כ"ילד פסטיגל".

## בימוי ויצירה (מבחר)
* **קאיטוש הילד המכשף** (תיאטרון מדיטק, 2018) – בימוי.
* **דון קישוט** (תיאטרון מדיטק, 2022) – בימוי.
* **מעבר לדלת** (תיאטרון הבימה, 2023) – בימוי.
* **לילה עיר** (תיאטרון הבימה, 2023) – שותף לבימוי ולעריכה.
* **לאסי** (תיאטרון מדיטק, 2023) – בימוי, דרמטורגיה ופזמונים.
* **פינוקיו** (תיאטרון הבימה, 2024) – בימוי.
* **מי את חושבת שאת** (תיאטרון הבימה, 2025) – בימוי.
* **משתגעים מאהבה** (תיאטרון חיפה, 2026) – בימוי.

## דיבוב
כנער פריד דיבב לעברית את דמותו של הארי פוטר בסדרת סרטי "הארי פוטר" (הגרסאות המדובבות).

## פרסים והוקרה
בשנת 2018 ההצגה "קאיטוש הילד המכשף" זכתה בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים בפרס הבימוי שהוענק לפריד.
ההצגה "דון קישוט" בבימויו זכתה בפרס הצגת השנה לילדים לשנת 2022.
בשנת 2023 ההצגה "לאסי" זכתה בפרס הצגת השנה לגיל הרך ובפרס עיצוב במה.
בשנת 2019 "קאיטוש הילד המכשף" זכתה גם בפרס הבימוי בטקס פרסי הבמה לילדים ולנוער (אסיטז'), לצד פרסים נוספים להפקה.
בשנת 2025 תיאטרון הבימה פרסם כי הוענק לפריד פרס קרן רבינוביץ ליוצרים ושחקנים על בימוי ההצגה "פינוקיו".

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:ילידי 1987
ג'וליאן ברבור

**ג'וליאן ברבור** (באנגלית: **Julian Barbour**; נולד ב־1937) הוא פיזיקאי תאורטי ופילוסוף של המדע בריטי. תרומתו המרכזית היא הטענה כי הזמן אינו קיים כישות עצמאית ביסוד הפיזיקלי של המציאות, אלא הוא חוויה אנושית הנובעת ממבנה היקום עצמו. ברבור פועל כחוקר עצמאי ומבקר את תפיסת הזמן הליניארי המקובלת בקוסמולוגיה.

## ביוגרפיה
ברבור נולד בדרום אנגליה. מסלול הכשרתו כלל לימודי מתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג' ותואר דוקטור בפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קלן, שם הניח את הבסיס לעיסוקו בעקרונות היחסות הכללית.
בצעד חריג, בחר ברבור בנתיב עצמאי מחוץ לאקדמיה הממוסדת. המטרה הייתה לשמר חירות אינטלקטואלית מוחלטת ולעסוק בשאלות יסוד ללא לחץ לפרסום מיידי. לפרנסתו עסק בתרגום מדעי מרוסית, בעודו מנהל מחקר מתקדם מביתו באוקספורדשייר בשיתוף חוקרים מובילים בעולם.

## תפיסתו המדעית: שלילת הזמן
הליבה של עבודת ברבור היא פירוק מושג הזמן והצגת מודל חלופי למבנה היקום.

### פלטוניה: היסוד הסטטי
ברבור טוען כי ברמה היסודית, היקום הוא אוסף סטטי של רגעים נצחיים. הוא מכנה את המרחב הזה **פלטוניה** (Platonia). במרחב זה, כל נקודה היא "עכשיו" (Now) יחיד וקפוא, המייצג תצורה גאומטרית ספציפית של כל החלקיקים ביקום. בראייה זו, אין תנועה ואין מעבר זמן, אלא רק קיום בו־זמני של אינסוף אפשרויות במרחב מופשט.

### האשליה: מנגנון החוויה
אם היקום סטטי, כיצד נוצרת החוויה של שינוי? ברבור מסביר זאת באמצעות המבנה הפנימי של הרגעים. חלק מהתצורות בפלטוניה ("העכשיו־ים") מורכבות דין כדי להכיל בתוכן "כמוסות זמן" (Time Capsules) – מבנים המכילים מידע המתפרש על ידי המוח כזיכרון או כעדות לעבר. התוצאה היא אשליה תודעתית של רצף וזרימה, הנובעת למעשה מקישור בין תצורות סטטיות שונות, בדומה לסרט קולנוע המורכב מתמונות בודדות.

### הוכחה תאורטית
הביסוס המתמטי לגישתו נשען בעיקר על משוואת וילר–דה–ויט (Wheeler–DeWitt) מהקוסמולוגיה הקוונטית. זוהי משוואה המתארת את מצב היקום ללא משתנה זמן (t), עובדה שברבור מפרש כרמז עבה לכך שהיקום הוא במהותו אל־זמני.

## דינמיקת צורה וחץ הזמן
בעבודתו המאוחרת, פיתח ברבור את גישת **[[דינמיקת צורה]]** (Shape Dynamics). לפי גישה זו, הגורם הפיזיקלי האמיתי אינו המרחק או הזמן, אלא היחסים הגאומטריים (הצורות) בין הגופים.
בספרו *The Janus Point*, הוא מציע פתרון לחידת המפץ הגדול: האירוע אינו "התחלה" בזמן, אלא "נקודת יאנוס" – נקודת פיצול שממנה מתרחב היקום לשני כיוונים. המנגנון המייצר את כיווניות הזמן ("חץ הזמן") הוא הגידול במורכבות הצורנית של היקום, ולא רק חוקי האנטרופיה המקובלים.

## ספריו
* The Discovery of Dynamics (2001) – ניתוח היסטורי של המכניקה.
* The End of Time (1999) – הספר המרכזי המציג את טיעון היעדר הזמן לקהל הרחב.
* The Janus Point: A New Theory of Time (2020) – הצגת התיאוריה המעודכנת על מקור הסדר והכיווניות ביקום.

## השפעה וביקורת
רעיונותיו של ברבור יצרו הד משמעותי בפיזיקה התאורטית ובפילוסופיה. השפעתו ניכרת בגישות כמו כבידה קוונטית לולאתית (בהובלת קרלו רובלי), שגם בהן הזמן מוסר מהמשוואות היסודיות.
עם זאת, קיים פער בין המודל האלגנטי לבין האינטואיציה המדעית הרווחת. המבקרים טוענים כי התיאוריה מתקשה להסביר באופן מלא את הדינמיות של תורת הקוונטים ואת החוויה הסובייקטיבית החזקה של זרימת הזמן. למרות הביקורת, עבודתו נחשבת לנדבך חיוני בשיח על טבע המציאות במאה ה־21.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים בריטים
קטגוריה:פילוסופים של המדע
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קלן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטאות בגרמניה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1937
אדוארד היציג

**יוליוס אדוארד היציג** (בגרמנית: **Eduard Hitzig**; 6 בפברואר 1838, ברלין – 20 באוגוסט 1907, לואיזנהיים, ליד סנט בלאזיין ) היה פסיכיאטר ונוירופיזיולוג גרמני.

## ביוגרפיה
היציג היה בן לשושלת יהודית מפורסמת, ונכדו של הסופר יוליוס אדוארד היציג .

אדוארד היציג החל את לימודיו בפקולטה למשפטים, אך עד מהרה פנה ללימודי רפואה. הוא למד באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין ובאוניברסיטת יוליוס מקסימיליאן בווירצבורג, בין השאר אצל רודולף וירכו, מוריץ היינריך רומברג וקארל וסטפאל.

בשנת 1862 הוענק לו תואר דוקטור לרפואה. הוא עבד כרופא בברלין, בתחילה כאלקטרותרפיסט.

בשנת 1872 השלים את ההביליטציה בברלין לרפואה פנימית ופסיכיאטריה. בשנת 1875 מונה היציג למנהל הרפואי של בית החולים הפסיכיאטרי "בורגהֶלצלי"  ולפרופסור מן המניין לפסיכיאטריה באוניברסיטת ציריך. בשנת 1879 מונה למנהל המרפאה הנוירופסיכיאטרית ולפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם פתח בשנת 1891 את "המרפאה הפסיכיאטרית והנוירולוגית" העצמאית הראשונה בפרוסיה.

בשנת 1870 ערך היציג, יחד עם גוסטב תאודור פריטש , ניסויים בגירוי חשמלי של המוח בכלבים. עבודתם, שזכתה להדים רבים, הייתה העדות הראשונה לכך שתפקודים מסוימים בקליפת המוח יכולים להיות מעוררים באמצעות פולסים חשמליים, והם ממוקמים במקומות מוגדרים (כגון מרכזים מוטוריים).

בשנת 1883 נבחר היציג לאקדמיה הגרמנית למדעים לאופולדינה. הוא היה נשוי להנרייטה (אטה) רנקה (1843–1939), אחייניתו של לאופולד פון רנקה.

בתקופה שבה עבד היציג בבית החולים הפסיכיאטרי "בורגהלצלי", התפתח סכסוך בינו ובין המנהל האדמיניסטרטיבי של המוסד, יאקוב שנורנברגר (Jakob Schnurrenberger). סכסוך זה התרחב והשפיע על הזירה הפוליטית של ציריך, עורר טיעונים אנטישמיים, והיציג נאלץ לפרוש מתפקידו לאחר לחצים ציבוריים. פרשה זאת הביאה את גוטפריד קלר, ידידו של היציג, לפרסם התבטאויות פומביות להגנתו, ואף עוררה אותו לכתוב את הפואמה החריפה Die öffentlichen Verleumder.

קבר המשפחה ממוקם בבית הקברות דורותיאנשטאדט שבברלין. אביו, האדריכל הידוע פרידריך היציג , קבור גם הוא שם.

## קישורים חיצוניים

* 
* כתביו של סבו, 

## הערות שוליים

קטגוריה:גרמנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ציריך
קטגוריה:סגל אוניברסיטת האלה-ויטנברג
קטגוריה:רופאים מהמאה ה-20
קטגוריה:רופאים מהמאה ה-19
קטגוריה:פסיכיאטרים
קטגוריה:נוירולוגים גרמנים
קטגוריה:פסיכיאטרים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1838
קטגוריה:נפטרים ב-1907
הלילה (בקמן)

**הלילה** (בגרמנית: **Die Nacht**) הוא ציור שמן על בד מאת האמן הגרמני מקס בקמן, שנוצר בין השנים 1918–1919. היצירה נחשבת לאייקון של זרם האובייקטיביות החדשה שנוצר שלאחר מלחמת העולם הראשונה. הציור נמצא באוסף האמנות של נורדריין־וסטפאליה (Kunstsammlung Nordrhein-Westfalen) בדיסלדורף.

## פרשנות

שלושה בריונים נראים פולשים לחדר קטן וצפוף בעליית גג, ומטילים אימה על המתרחש בו. משמאל, גבר תלוי בחבל בידי אחד הפולשים, בעוד זרועו מסובבת בידי מעשן מקטרת כמו "טכנוקרט של אלימות". אישה, הנראית כאשתו של האיש, קשורה לאחד מעמודי החדר לאחר שנאנסה. מימין, הילד עומד להילקח בידי אחד הפולשים. בקמן השתמש בעצמו כמודל לדמות הגבר שבחבל. גם את האישה והילד הוא עיצב על פי דמותם של אשתו ובנו.

הדמויות בתמונה מייצגות את האווירה בגרמניה באותו זמן. אווירה של חוסר סדר, אלימות, ורציחות פוליטיות.

## טכניקות

נושא היצירה כאוטי, והכאוס מועצם באמצעות השימוש של האמן בצבע ובצורה. הדמויות מעוותות וזוכות ל“צביעה קרה ורעילה בגוון ירקרק”. הקומפוזיציה שטוחה ומקובעת, ללא יצירת עומק. כך למשל, אף שהאישה נראית בקדמת היצירה, היא קשורה למעשה לכניסה האחורית של החדר. ההתפרצויות הספורדיות של אדום עז והזוויתיות החודרנית של הציור נועדו לזעזע את הצופה ולהחיות את הסצנה בכאוס ובאנרגיה.

## הקשר לתנועת האובייקטיביות החדשה

מקס בקמן התגייס לצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה. בתחילת המלחמה כמו אמנים רבים מזרם האובייקטיביות החדשה והפוטוריזם, הוא האמין שהמלחמה יכולה לטהר את היחיד ואת החברה. אולם לאחר שחווה את ההרס והאימה הנרחבים של המלחמה, התאכזב ממנה ודחה את התהילה המדומה של השירות הצבאי. הקומפוזיציה הבלתי־הגיונית של "הלילה" משקפת את ההתפכחות שלאחר המלחמה ואת בלבולו של האמן לנוכח “החברה שראה מידרדרת לשיגעון”. אף שהציור "הלילה" אינו מתאר ישירות קרב מסוים או סצנת מלחמה, הדימוי נחשב לאחת היצירות החריפות של האמנות שלאחר המלחמה.

## לקריאה נוספת
*נורברט וולף (תרגום:עמי אשר), אקספרסיוניזם, TASCHEN ספרי, תל אביב, 2005, עמ' 30–31

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציורים משנות ה-1910
קטגוריה:מקס בקמן: ציורים
טובי סטיבן

**ג'וליאן תובי סטיבן** (באנגלית: **Julian Thoby Stephen**; 9 בספטמבר 1880 – 20 בנובמבר 1906), המכונה **הגותי**, היה אחיהן של הציירת ונסה בל והסופרת וירג'יניה וולף, שתיהן חברות בולטות בקבוצת בלומסברי, ושל אדריאן סטיבן.
## ביוגרפיה
סטיבן היה בנם הבכור של לסלי סטיבן וג'וליה פרינספ סטיבן, ואח למחצה של ג'ורג' וג'רלד דאקוורת', ילדיה של אימו מנישואיה הראשונים להרברט דאקוורת'.

לאחר שלא הצליח להתקבל לאיטון, למד סטיבן בקולג' קליפטון בבריסטול, ושם זכה במלגה שבזכותה התקבל לטריניטי קולג', קיימברידג'. עם סיום לימודיו חזר להתגורר בלונדון עם אחיו ואחיותיו, ואז התחיל לארגן בביתם, עם חברו הקרוב ליטון סטרייצ'י, את "ערבי הקריאה של ימי חמישי" שסביבם התגבשה קבוצת בלומסברי.
[ימין|ממוזער|קברם של סר לסלי סטיבן, ג'וליה סטיבן וג'וליאן סטיבן ב[בית הקברות הייגייט]]

בגיל 26, בזמן שהיה בחופשה משפחתית עם אחיו ואחיותיו ביוון, הוא נדבק בטיפוס. זמן קצר לאחר שהוחזר לאנגליה הוא מת מהמחלה, ונקבר בבית הקברות הייגייט עם אביו ואמו. בנה הבכור של ונסה בל, המשורר ג'וליאן בל, נקרא על שמו.

דמותו שימשה השראה לדמותו של טיבי שלגל ברומן "אחוזת הווארד" של א.מ. פורסטר משנת 1910, ומבקרי ספרות מוצאים אזכורים לדמותו גם ברומן "הגלים" של וירג'יניה וולף משנת 1931.
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי טריניטי קולג' (קיימברידג')
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1880
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1906
קטגוריה:קבוצת בלומסברי: אישים
לדוק 022

**לדוק 022** (בצרפתית: **Leduc 022**) היה אב טיפוס של מטוס יירוט מתוצרת צרפת בעל מנוע מגח סילון ומנוע טורבו-סילון שנבנה באמצע שנות ה-50. המעצב רנה לדוק החל בפיתוח מטוסים בעלי מנועי סילון עוד לפני מלחמת העולם השנייה. במהלך שנות ה-50 הוא הטיס סדרת מטוסים ניסיוניים, ה-Leduc 0.10 וה-Leduc 0.21, עוד לפני שזכה בחוזה לשני דגמים של מטוס יירוט על-קולי לטווח קצר, חמוש בשני טילי אוויר-אוויר (AAM).

ה-022 בעל מנוע מגח הסילון, שנועד לשימוש מבצעי, יכול היה להמריא עצמאית עם תוסף של מנוע סילון, זאת בניגוד למטוסי הניסוי שדרשו מטוס-אם לשאת אותם לגובה שכן מנועי מגח סילון אינם יכולים לייצר דחף כשהם נייחים.

הפיתוח בוטל על ידי חיל האוויר הצרפתי בשנת 1958 עקב בעיות תקציביות בזמן שהיו בעיצומם של ניסויי טיסה ולפני שהושלם האב טיפוס השני.

## רקע
בשנת 1953 פרסם חיל האוויר הצרפתי מפרט למטוס יירוט בעל ביצועים גבוהים שיוכל ליירט ולהשמיד כל איום אווירי לאחר המראה ממסלול באורך . הוזמנו שני אבות טיפוס של מטוסי 022S גם מחברת נורד אוויאסיון שייצרה את ה-Nord Gerfaut ואת ה-Griffon. רנה לדוק עשה שימוש בגרסה חזקה יותר של מנוע המגח סילון שהמשיך בפיתוחו מאז 1938 והוסיף לו מנוע טורבו-סילון כדי לאפשר למטוס עצמאות. זרימת האוויר למנוע המגח סילון סופקה על ידי שישה צינורות אוויר המקיפים את חלק החרטום שהתנקזו לתוך החלל הפנימי של גוף המטוס הכפול, שם הוזרק דלק והאוויר הוצת על ידי פליטת טורבינת גז מדגם Turbomeca Artouste. המנוע היה צפוי לייצר דחף של 160קילוניוטון (36,000 ליברות דחף) וזמן נסיקה לגובה 82,000 רגל של שבע דקות בלבד, מהירות טיפוס מהירה בהרבה ממטוסים המונעים על ידי סילון.

ל-022S הייתה כנף משוכה בזווית של 30°. גוף המטוס היה מעובה דמוי קנה ועל חלק החרטום הבולט הותקן תא הטייס השקוף מפלקסיגלס. למטוס נוסף מכ"ם לטווח בלבד. החלק הקדמי של החרטום יצר קפסולת מילוט עבור הטייס.

למטוס היו כ-2,728 ליטר דלק (כ-600 גלון אימפריאלי, 721 גלון אמריקאי) שנמצא בגוף המטוס, בכנפיים ובמיכלי קצה הכנף.

החימוש המיועד כלל זוג טילים מונחים מסוג Nord AA.20 ו-24 רקטות נ"מ.

המטוס כלל מנוע טורבו-סילון ומגח-סילון כדי לאפשר פעילות עצמאית.

שינוי במהלך הבניה למנוע משופר מדגם סנקמה ATAR 101D-3, גרם לשינוי שם המטוס ל-022 ואיפשר את הגדלת חימוש הרקטות ל-40 יחידות.

המטוס טס לראשונה ב-26 בדצמבר 1956 על מנוע טורבו-סילון בלבד. התנעת מנוע המגח סילון הייתה בטיסה ה-34, ב-18 במאי 1957. המטוס הגיע למהירות של 1.15 מאך ב-21 בדצמבר 1957, אך ניזוק זמן קצר לאחר מכן כאשר עלה באש בזמן המראה. בניית אב טיפוס שני בוטלה באוקטובר וחוזה ניסויי הטיסה בוטל ב-13 בפברואר 1958 לאחר שבוצעו 141 טיסות.

מלחמת אלג'יריה המתמשכת גזלה מתקציב הצבא ומטוס המיראז' 3 הקונבנציונלי נבחר כדי לעמוד בדרישת היירוט. ביטול הפרויקט היווה סיום לפעילויות פיתוח המטוסים של לדוק.

## בתצוגה כיום
האבטיפוס השני, שטרם הוטס, מוצג במוזיאון האוויר והאוויר בנמל התעופה לה בורז'ה. הוא נתרם על ידי משפחת לדוק בשנת 1979.
ממוזער|תא הטייס

## מפרט טכני

ממוזער|לדוק 020

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

* מטוסים עם מנועי מגח-סילון - סקירה כללית
* מטוסי LEDUC, קטעי טיסת ניסוי עבור הדגמים 010, 016, 021 ו-022 מאתר יוטיוב
* מטוס הקרב שהיה "מהיר מדי" - ה-Leduc 022 הצרפתי, מאתר יוטיוב

קטגוריה:כלי טיס צרפתיים
אנתוני דיימונד

**אנתוני ג'וזף דיימונד** (באנגלית: **Anthony Joseph Dimond**; 30 בנובמבר 1881 – 28 במאי 1953) היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כנציג טריטוריית אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1933–1945. דיימונד היה גם מראשוני התומכים בהפיכת אלסקה למדינה מן המניין.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
דיימונד, שכונה 'טוני', נולד ב-30 בנובמבר 1881 בפאלטין ברידג' שבמחוז מונטגומרי, ניו יורק. הוא למד בבתי ספר קתוליים, לימד בבתי ספר במחוז מונטגומרי בין השנים 1900–1903, ולאחר מכן עבד כמחפש זהב וככורה באלסקה בשנים 1905–1912. לאחר מכן למד משפטים והחל לעסוק בעריכת דין בעיר ואלדז בשנת 1913.

### קריירה פוליטית
ניסיונו הציבורי של דיימונד כלל תפקידים רבים, בהם נציב ארצות הברית בצ'יסאנה שבאלסקה (1913–1914), עוזר מיוחד לתובע הפדרלי של ארצות הברית במחוז השיפוטי השלישי של אלסקה, בוואלדז (1917), ראש עיריית ואלדז (1920–1922, 1925–1932), חבר הסנאט הטריטוריאלי של אלסקה (1923–1926, 1929–1932) ושופט מחוזי במחוז השיפוטי השלישי של אלסקה (1945–1953). בין השנים 1933–1945 כיהן דיימונד כנציג טריטוריית אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1940, כאשר הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט שקל להפוך את אלסקה למולדת יהודית בינלאומית, היה דיימונד הכוח המרכזי שפעל לסיכול היוזמה.

בנוסף שימש כציר לוועידה הלאומית של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1936 ו-1940. הוא נפטר ב-28 במאי 1953 בעיר אנקורג'.

דיימונד היה קתולי אדוק והיה חבר בארגונים חברתיים שונים, בהם 'אלקס', 'מוס' ו'איגלס'.

### הקריירות של חניכיו
מזכירו בשנים 1933–1934, בוב ברטלט, הפך לימים לחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אלסקה וכיהן בתפקיד זה בין השנים 1959–1968. בנו הרוחני, ויליאם איגן, היה למושל אלסקה הראשון לאחר קבלת מעמד של מדינה, וכיהן בשנים 1959–1966 ובין 1970–1974. בנו, ג'ון ה. דיימונד, מונה לשופט בבית המשפט העליון של אלסקה לאחר קבלת מעמד של מדינה.

### הנצחתו
כיום מציינת מדינת אלסקה את יום הולדתו, 30 בנובמבר, כ'יום אנתוני דיימונד'. בעיר אנקורג' נקראו על שמו תיכון א. ג'. דיימונד ושדרות דיימונד, אחד הצירים המרכזיים בעיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלסקה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1881
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1953
יעקב דב גורדון

**יעקב דב גורדון** היה פסל יהודי, יליד האימפריה הרוסית, שפעל בפלשתינה-א"י בין השנים 1924-1920.
## ביוגרפיה
יעקב דב גורדון נולד בדנילוביץ שבפלך וילנה, האימפריה הרוסית (כיום ליטא), כנראה באזור שנת 1885. בילדותו למד בתלמוד תורה. בנעוריו היה קשור להבונד ולקבוצות סוציאליסטיות.

בשנת 1907 היגר לארצות הברית. שם למד כשלוש שנים בבית ספר מקצועי לאומנות, ובשנת 1910 בקירוב התקבל לאקדמיה לאמנות בפילדלפיה. לאחר סיום לימודיו נסע, כנראה בעזרת מלגה שקיבל בפילדלפיה, לאירופה, שם ביקר בצרפת, בלגיה ושווייץ ולמד כשנה באקדמיה האמריקאית לאמנות  ברומא, איטליה.

ב-1920 בקירוב נסע לפלשתינה-א"י והתגורר בכרם התימנים בתל אביב. בין עבודותיו הראשונות היה תבליט של דוד ילין בהזמנת משפחתו. בשנת 1921 השתתף ב"תערוכת אמנות ומלאכה" שהתקיימה במגדל דוד בירושלים בהשתתפות אמני אגודת אמנים עברית ואמנים נוספים מ"בצלאל".

ב-1922 נחנך תבליט גדול שלו בשם "והודעתם לבניך ולבני בניך" מעל הכניסה אל מלון גינוסר בתל אביב. בתבליט הופיעו דמויותיהם של שני תלמידים ורבם, כשהם מוקפים על ידי חיות ובהם זוג כלבי ים ונשר בעל כנפיים פרושות. התבליט שהיה מהראשונים ששילבו אמנות באדריכלות המקומית זכה, כנראה, לתגובות מעורבות. הוא הוסר, כנראה, בלחץ חוגים דתיים בתל אביב. עבודה נוספת מתקופה זו המיוחסת לו היא פסל האריה בסמטה פלונית בתל אביב.

ב-1923 הציג בסטודיו שלו בכרם התימנים את פסלו "טרומפלדור", לצד כמה יצירות נוספות. לאחר מכן נסע לביקור בארצות הברית.
לאחר שובו יצר את פסלו "הגליל ושומרותיו" (1924), המנציח את שרה צ'יזיק ודבורה דרכלר, שנפלו במאורעות תל חי.

ב-8 במאי 1924 עזב את ארץ ישראל, כנראה בגלל מצבו הכספי הקשה. את מרבית יצירתו ניתץ ואילו הפסל "הגליל ושומרותיו" נתרם לחצר תל-חי. קורות חייו לאחר עזיבתו את ארץ ישראל אינם ידועים.
## גלריה

File:Tel-aviv-gordon.jpg|"והודעתם לבניך ולבני בניך" (1922), תבליט בחזית מלון גינוסר, תל אביב (נהרס)
File:The Lion statue in Simta Plonit str., Tel Aviv.JPG|פסל האריה (1922), סמטה פלונית, תל אביב-יפו
File:Yaacov Dov Gordon 06.jpg|יוסף טרומפלדור (1923)
File:Yaacov Dov Gordon 02.jpg|הגליל ושומרותיו (1924)


## קישורים חיצוניים
*
*
* 
* עפרת, גדעון, יעקב דב גורדון: פסל עלום, ינואר 17, 2011
*
*
*
*
*
*
*
*א גרוס פון ארץ ישראל, יידישע אילוסטרירטע צייטונג⁩, 13 יוני 1924⁩

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים יהודים
קטגוריה:פסלים ביישוב
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית