מגדת העתידות (קספר נטשר)

**מגדת העתידות** (באנגלית: **Fortune Teller**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי קספר נטשׁר, שנוצר בסביבות השנים 1666–1670. היצירה מתארת מפגש בין חייל צעיר למגדת עתידות הקוראת בכף ידו, והיא נמנית עם ציורי הז'אנר האלגנטיים של האמן מן המחצית השנייה של המאה השבע עשרה. הציור שמור כיום באוסף ליידן.

## תיאור היצירה
בחזית נוף אפלולי עומד חייל צעיר הלבוש במקטורן עור צבאי ובשריון מתכתי מבריק, ומושיט את ידו למגדת עתידות צעירה הבוחנת את כף ידו. אף שהחייל מזוהה כלוחם, פרטי לבושו האחרים אינם מעידים על מוכנות לקרב אלא על מראה ראוותני: שרוולים עשירים מאריגי ברוקד בזהב ובכסף, נעליים במקום מגפיים צבאיים, מקל הליכה דקורטיבי וכובע רחב שוליים המעוטר בנוצות. החייל מרותק לדברי האישה או אולי ליופייה, עד כי אינו מבחין בילד המחליק ארנק מכיס מעילו. מאחורי הקבוצה ניצבת אישה מבוגרת המתבוננת בשלווה במתרחש. ברקע, בצד הימני של הקומפוזיציה, נראים מספר חיילים היושבים במנוחה. בעוד הדמויות שבחזית מתוארות בפירוט רב ובתשומת לב לפרטים, הדמויות המרוחקות מצוירות באופן מהיר ופשוט יותר.

שערה הכהה של מגדת העתידות ולבושה האקזוטי מרמזים כי היא בת העם הרומני. קבוצות רומני הגיעו לצפון אירופה כבר בראשית המאה החמש עשרה, לאחר נדידה ארוכה שמקורה ככל הנראה בתת־היבשת ההודית. אורח חייהן הנודד, עצמאותן ולבושן הייחודי עוררו סקרנות ואף חשש בקרב האוכלוסייה המקומית. רבים מבני הקבוצה עסקו במקצועות ניידים שנשענו על תושייה וכישרון אישי, כגון אילוף בעלי חיים, מסחר בסוסים, מופעי בידור וקסמים וכן קריאה בכף היד וניבוי עתידות. עם הזמן התפתחו כלפיהם סטריאוטיפים של ערמומיות וחוסר אמינות, והדבר השפיע גם על האופן שבו הוצגו באמנות האירופית.

## הנושא והמסורת האיקונוגרפית
המוטיב של קריאה בכף היד בידי מגדת עתידות רומנית היה נושא נפוץ באמנות האירופית החל מן המאה החמש-עשרה. בדרך כלל מוצג אדם צעיר ותמים המבקש לדעת את עתידו, ולעיתים קרובות מלווה הקריאה בגניבה המתבצעת במקביל – בדרך כלל של ארנק או תכשיט. חלק מן העניין בציורים אלה נובע מכך שהצופה מודע להונאה ומוזמן להשתתף במעין משחק של גילוי והבנה. אחד המקורות הידועים למסורת זו הוא ציורי מגדת העתידות של קרוואג'ו משנות התשעים של המאה השש עשרה, שבהם קרבת הדמויות למישור התמונה מערבת את הצופה ישירות במתרחש. בעקבות קרוואג'ו המשיכו אמנים רבים באיטליה, בצרפת ובארצות השפלה לעסוק בנושא זה במשך עשרות שנים.

בציורים הולנדיים רבים מגדת העתידות מתוארת כאישה מבוגרת הלובשת בגדים צבעוניים ולעיתים מרופטים, ואילו הלקוח הוא גבר. ברוב המקרים מוצג הגבר כמי שנפל פעמיים בפח: הוא מאמין לנבואה הנמסרת לו ובו בזמן נגנב ממנו חפץ יקר. כאשר מגדת העתידות מוצגת כאישה צעירה ומושכת, יופייה מסייע לפתות את הלקוח ולגרום לו לאבד את שיקול דעתו. סצנות אלו מתרחשות לעיתים קרובות במרחבים פתוחים או במקומות כגון חדרי משמר או בתי בושת, ובכך הן רומזות למרחב המצוי מחוץ לפיקוחם של חוקי העיר ושל המוסדות החברתיים.

## פרשנות
ציורו של נטשׁר משמר יסודות רבים מן המסורת האיקונוגרפית של סצנות קריאה בכף היד, אך מעניק להן פרשנות רכה ומעודנת יותר. במקום להדגיש תחבולה ורמייה, היצירה שמה דגש על מערכת היחסים הרגשית בין הדמויות. מגדת העתידות נראית מהורהרת ומעט מלנכולית, ואילו החייל נראה מוקסם ומאוהב יותר משהוא נאיבי לחלוטין. גם הדמויות המשניות מוצגות באופן מתון: האישה המבוגרת נראית יותר כמלווה שקטה מאשר כמארגנת ההונאה, והילד הגונב את הארנק פועל כמעט באגביות, ללא הדגשה דרמטית של מעשה הגניבה.

גישה זו תואמת מגמה רחבה בציורי הז'אנר ההולנדיים מן המחצית השנייה של המאה השבע עשרה, שבה הוצגו סצנות חברתיות באווירה מעודנת ואצילית יותר. ייתכן גם כי הסצנה קשורה למקור ספרותי או תיאטרוני בן התקופה. אחת היצירות הספרותיות הפופולריות שבהן מופיעות דמויות רומניות היא הנובלה *La Gitanilla* מאת מיגל דה סרוואנטס משנת 1613, המספרת על אהבה בין נערה שגדלה בקרב צוענים לבין צעיר אציל. הסיפור תורגם להולנדית במאה השבע עשרה ועובד למחזות, והשפיע על אמנים רבים שתיארו סצנות של מפגש רומנטי בין צעיר אציל לנערה ממוצא רומאני. אף שאין הוכחה ישירה כי ציורו של נטשׁר נוצר בהשראת סיפור זה, הדמיון באווירה הרומנטית וביחסים בין הדמויות מעורר אפשרות כזו. ייתכן גם כי הציור משקף מסורת תיאטרונית עכשווית שבה הופיעו דמויות של מגדות עתידות ונוכלים רומאניים.

## סגנון וטכניקה
בדיוקנאותיו ובסצנות הסיפוריות שלו הקדיש נטשׁר תשומת לב רבה במיוחד לתיאור בדים וטקסטילים. בציור זה מופיעים אריגים עשירים כגון סאטן, קטיפה וברוקד, המתוארים בפירוט מדויק היוצר תחושת חומריות מוחשית. הנושא של מגדת העתידות, המרמז על אקזוטיות, חושניות והרפתקה אל הלא־נודע, סיפק לאמן הזדמנות להציג מגוון רחב של בדים יוקרתיים.

בגדיה של מגדת העתידות עשויים מאריגי משי מפוארים שמקורם במסחר הבינלאומי של התקופה. המוטיבים שעל גלימתה מזכירים דגמים של טקסטילים איראניים מן התקופה הספווית, ואילו הדגמים שעל בגד התחתון הכחול עשויים לרמוז למשיים שיוצרו בסין או ביפן. החל מראשית המאה השבע עשרה היו משי מהמזרח הרחוק ומפרס בין הסחורות המבוקשות ביותר שהובאו לארצות השפלה באמצעות חברת הודו המזרחית ההולנדית. תחילה היו הבדים יקרים מאוד, אך עם התרחבות המסחר ירדו מחיריהם והם הפכו לנפוצים יותר בשוק ההולנדי.

רישומים ותיאורים מן התקופה מצביעים על כך שבאמסטרדם פעלו כבר בשנות השלושים של המאה השבע עשרה חנויות שהתמחו במכירת סחורות מהמזרח, ובשנות השבעים של אותה מאה פעל בהאג בית מסחר מיוחד לטקסטילים שיובאו מארצות המזרח. אף שאין ודאות כי נטשׁר עצמו החזיק בדים כאלה, מלאי העיזבון של אלמנתו מזכיר פיסות משי וסאטן בסטודיו שלו וכן מספר גלימות משי. הדבר מעיד כי האמן החזיק דוגמאות של בדים יוקרתיים כדי לשלבם בציוריו.

## מקומו של הציור ביצירתו של נטשׁר
הצבעים הרוויים, העידון הסגנוני והאופי הכמעט דיוקני של הדמויות מצביעים על תיארוך לשלהי שנות השישים של המאה השבע עשרה. בתקופה זו החל נטשׁר להתרחק מציורי ז'אנר של חיי היום־יום ולעבור בהדרגה אל סצנות היסטוריות אלגנטיות ודיוקנאות של בני האליטה הבינלאומית. מאפיינים דומים של שימוש בבדים יוקרתיים ובדמויות מעודנות מופיעים גם ביצירתו *בת שבע מקבלת את מכתבו של דוד המלך* משנת 1667.

הדמות הכהה של מגדת העתידות מופיעה גם בכמה מציוריו האחרים של נטשׁר מן התקופה, ובהם ציורים המתארים נשים בחלל פנימי. גם הדמויות המשניות בציור – האישה המבוגרת והילד הגונב – מזכירות דמויות ביצירה מאוחרת יותר של האמן משנת 1673 המתארת את שרה מובילה את הגר אל אברהם.

## תולדות הבעלות
במאה השמונה עשרה היה הציור באוסף פיליפ השני, דוכס אורליאן, בארמון פאלה רויאל בפריז. לאחר מותו עבר בירושה לבנו לואי, דוכס אורליאן, ולאחר מכן לנכדו לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן. במסגרת מכירת אוסף אורליאן בלונדון בשנת 1793 עבר הציור לידי תומאס מור סלייד.

בהמשך היה הציור בבעלותו של קולונל לה בלאן בלונדון. בשנת 1820 הוצע למכירה פומבית ונרכש בידי האדריכל והאספן ויליאם וילקינס. לאחר מכן עבר לבעלים בשם א. גריי והופיע שוב במכירות פומביות באמצע המאה התשע עשרה, אם כי לא נמכר באותן הזדמנויות.

בראשית המאה העשרים הופיע הציור שוב במכירה בלונדון, ולאחר מכן עבר לסוחרי האמנות Duits. עד שנת 1922 היה כבר באוסף פרטי באמסטרדם.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים באוסף ליידן
קטגוריה:ציורי ז'אנר
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17