יחסי החוץ של סוריה

הבטחת הביטחון הלאומי, הגברת ההשפעה בקרב שכנותיה הערביות והבטחת החזרת רמת הגולן לשטחה, היו המטרות העיקריות במדיניות החוץ של הרפובליקה הערבית הסורית. בנקודות רבות בהיסטוריה שלה, חוותה סוריה מתח ארסי עם שכנותיה הגאוגרפיות, כגון טורקיה, ישראל, עיראק ולבנון. סוריה נהנתה משיפור היחסים עם כמה מדינות באזור שלה במאה ה-21, לפני האביב הערבי ומלחמת האזרחים במדינה

## היסטוריה
ב-17 באפריל 1946 הכריז נשיא סוריה שוכרי אל-קוותלי על עצמאותה של סוריה מידי השלטון המנדטורי הצרפתי. הפוליטיקה הסורית, מתקופה זו ועד לשנות השישים המאוחרות, עמדה בסימן חוסר יציבות מובהק. המדינה ידעה כמה הפיכות עד לדיקטטורה של חאפז אל-אסד ממפלגת הבעת'. בתקופה זו התקרבה סוריה לברית המועצות כאשר שיתוף הפעולה הצבאי בין השניים החל בשנת 1956. במקביל היו איחוד כושל עם מצרים בראשות גמאל עבד אל נאצר במסגרת הרפובליקה הערבית המאוחדת ושיחות אחרות לאיחוד עם עיראק ומצרים שכשלו גם הן.

בימי חאפז אל-אסד, גברה מערבות סוריה בלבנון השכנה. נוכחות הכוחות הסורים במדינה החלה במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית ונמשכה עד 2005. הנוכחות הצבאית בלבנון הסתיימה ב-26 באפריל על רקע מהפכת הארזים, שבאה בעקבות חיסולו של ראש הממשלה לשעבר רפיק אל-חרירי בשנת 2005. המדינות כוננו יחסים לראשונה בשנת 2007.

במהלך המאה ה-20 סוריה היוותה גורם מרכזי בסכסוך הערבי-ישראלי, ומצויה בעימות עם מדינת ישראל מאז הקמתה. סוריה עד היום תובעת מישראל את החזרת השליטה על שטח של כ-1,200 קמ"ר ברמת הגולן המערבית, שנכבש על ידי ישראל במלחמת ששת הימים בשנת 1967. לסוריה היה סכסוך טריטוריאלי גם עם טורקיה על שטח של 5,403 קמ"ר סביב מפרץ איסכנדרון, שסופח לטורקיה ב-1939, אם כי סוריה נוטה להשלים עם שליטת טורקיה באזור זה.

האמריקאים תיווכו במספר שיחות שלום בין הסורים והישראלים. לאחר שצדדה בגוש המזרחי במהלך המלחמה הקרה, החליטה סוריה בשנים 1990–1991 להדק את קשריה עם וושינגטון, לאחר קריסת ברית המועצות. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, ממשלת ארצות הברית הטילה שורה של סנקציות כלכליות על סוריה על רקע יחסה של סוריה לטרור וסוגיות אחרות.

מאז תחילת המאה ה-21 זיהתה סוריה שוב את רוסיה כשותפה מדינית חשובה, בפרט על רקע בידודה הבינלאומי. רוסיה מצדה הביעה לאורך השנים תמיכה גורפת בסוריה, תוך שהיא דחתה את ההאשמות כלפיה במגוון סוגיות בעייתיות, כגון התוכנית הגרעינית הסורית, פעילותה בלבנון, חימוש חזבאללה, תמיכתה בארגוני טרור ושיתוף הפעולה בינה לאיראן. מאז 2009, במקביל לוויתור על חובות כספיים שרוסיה דרשה מסוריה, רוסיה החלה לשפץ את בסיס צי טרטוס כולל העמקת הנמל במטרה לאפשר לאוניות מלחמה גדולות יותר לעגון בו.

מאז פרוץ מלחמת האזרחים המתמשכת מאז 2011, מדיניות החוץ של הסורים הייתה מבודדת יותר ויותר מהמדינות באזור ומהקהילה הבינלאומית. היחסים הדיפלומטיים נותקו עם כמה מדינות, כולל: טורקיה, ערב הסעודית, ירדן, קנדה, צרפת, איטליה, אוסטרליה, ניו זילנד, קוריאה הדרומית, שווייץ, שוודיה, דנמרק, הולנד, גרמניה, ארצות הברית, בריטניה, בלגיה, ספרד, יפן, קטר ובחריין. סוריה הושעתה מהליגה הערבית ב-2011 ומהארגון לשיתוף פעולה האסלאמי בשנת 2012. ב-26 במרץ 2013, הכירה פסגת הליגה הערבית בקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים כנציגים הלגיטימיים של העם הסורי. לקואליציה הלאומית הוענק מושב בפסגה. אלג'יריה, עיראק ולבנון התנגדו למעשה הכרה זה. ב-9 במרץ 2014 אמר המזכ"ל נביל אל-ערבי כי מושבה של סוריה יישאר פנוי עד שהאופוזיציה תסיים את הקמת מוסדותיה. יחסיה עם גאורגיה נותקו בעקבות הכרתה של סוריה בדרום אוסטיה ואבחזיה ב-2018, ויחסיה עם אוקראינה נותקו בעקבות הכרתה של סוריה ברפובליקה העממית של דונצק וברפובליקה העממית של לוהנסק ב-2022.

ממשלת סוריה המשיכה לטפח יחסים טובים עם בעלות הברית המסורתיות שלה, איראן ורוסיה. שניהן אף סייעו צבאית להשרדות ממשלה זו במלחמת האזרחים. מדינות אחרות המקיימות כיום יחסים טובים עם סוריה כוללות את סין, קוריאה הצפונית, אנגולה, וייטנאם, בולגריה, קובה, ונצואלה, בוליביה, אקוודור, ניקרגואה, גיאנה, הודו, דרום אפריקה, טנזניה, פקיסטן, ארמניה, בלארוס, דרום אוסטיה, טג'יקיסטן, אינדונזיה, הפיליפינים, אוגנדה, זימבבואה, מיאנמר, בורונדי, רומניה, סרביה, אוזבקיסטן, לאוס, מונגוליה, קמבודיה ואחרות. מבין מדינות הליגה הערבית, סוריה ממשיכה לקיים יחסים טובים עם עיראק, מצרים, אלג'יריה, לבנון, מאוריטניה, עומאן, סודאן והרשות הפלסטינית. לסוריה מעולם לא היו יחסים דיפלומטיים עם ישראל, קוסובו וטאיוואן.

בדצמבר 2018, לאחר שנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הודיע על נסיגה חלקית של כוחות ארצות הברית מסוריה, כמה מדינות יזמו פתיחה מחודשת של היחסים הדיפלומטיים שלהם עם סוריה. לאחר ביקורו של נשיא סודאן עומר אל-בשיר ב-2018, החלה הליגה הערבית את תהליך הכניסה מחדש של סוריה לארגון, ואילו איחוד האמירויות הערביות פתחה מחדש את שגרירותה בסוריה ב-27 בדצמבר כמו גם בחריין, ערב הסעודית, ועל פי הדיווחים גם כווית ואיטליה הודיעו על כוונתן לפתוח מחדש את שגרירותן במדינה. במרץ 2022, לראשונה זה 11 שנים, ביקר אסד במדינה ערבית, איחוד האמירויות הערביות.

## אפריקה

## אמריקה

## אסיה
}
* אף על פי שטורקיה חולקת את הגבול המשותף הארוך ביותר שלה עם סוריה וקשרים גאוגרפיים, תרבותיים והיסטוריים שונים אחרים קושרים את שתי המדינות השכנות, היחסים בין המדינות מתוחים זה מכבר.
* המתח המסורתי ביחסים נבע ממחלוקות הכוללות סיפוח עצמי של פרובינציית האטיי לטורקיה בשנת 1939, סכסוכי מים שנבעו מפרויקט דרום-מזרח אנטוליה ותמיכת סוריה במפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK), ובנוסף, פירוק הצבא הארמני הסודי לשחרור ארמניה (ASALA) שהוכר כארגון טרור על ידי נאט"ו, האיחוד האירופי ומדינות רבות אחרות. היחסים השתפרו מאוד לאחר אוקטובר 1998, אז גורש מנהיג ה-PKK, עבדוללה אג'לאן, על ידי הרשויות הסוריות. עם זאת, מלחמת האזרחים הסורית מתחה שוב את היחסים בין המדינות, והובילה להשעיית הקשר הדיפלומטי.
* סוריה שמרה על שגרירות באנקרה ושתי קונסוליות כלליות באיסטנבול ובגזיאנטפ. לטורקיה הייתה שגרירות בדמשק וקונסוליה כללית בחלב.
* מאז תחילת מלחמת האזרחים הסורית, היחסים בין סוריה לטורקיה התדרדרו מאוד. הסכסוך הסורי החל להשפיע על טורקיה כאשר לפחות 3,000 פליטים סורים ברחו מסוריה כתוצאה מאירועים כמו מבצע של צבא סוריה בג'סר א-שורור ביוני 2011. ביוני 2011, ראש ממשלת טורקיה רג'פ ארדואן תיאר בפני הסוכנות האנטולית את תחושתו כי "הם [סוריה] אינם פועלים באופן אנושי. זו פראיות." עם זאת, בתחילת הדרך נמנעה ממשלת טורקיה מלתאר את הסורים שנמלטו לטורקיה כ"פליטים "או" מבקשי מקלט", ובמקומה התייחסה אליהם כאורחים, וארדואן, תוך דרישה ליישום רפורמות שהובטחו על ידי ממשלת סוריה נמנע מלכתחילה לקרוא לעזיבתו של בשאר אל-אסד, אם כי לאחר מכן עשה גם את זאת. ב-9 באוקטובר 2019 החל חיל האוויר הטורקי בתקיפת ערים בכורדיסטן הסורית, בהן תל אבייד וראס אל-עין.
|-
|
|1921
|
* יפן החילה סנקציות כנגד ממשלת סוריה בספטמבר 2011, ואף סגרה זמנית את השגרירות שלה בדמשק במרץ 2011.
|-
|
|1921
|
* לשתי המדינות היסטוריה משותפת כאשר ירדן הייתה החלק הדרומי של סוריה בתקופת השלטון העות'מאני עד הסכם סייקס–פיקו בו קיבלה צרפת את השליטה על סוריה והממלכה המאוחדת את השליטה על ישראל וירדן. ההסכם הוא מה שגרם לשתי המדינות להתחלק ואם לא היו מתחלקות סביר להניח שהיו נשארות מדינה אחת עד היום. שתי המדינות נלחמו יחד נגד ישראל במגוון מלחמות ושתי המדינות היו שונאות ישראל עד שנת 1995 בה ירדן חתמה על הסכם השלום עם ישראל. לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן, הייתה ירדן נקודת מעבר חשובה עבור אנשי עסקים סורים העוסקים בעסקים בשטחים הפלסטיניים.
* היחסים בין שתי המדינות השתפרו לאחר מותו של חוסיין מלך ירדן והצטרפותו של עבדאללה השני, מלך ירדן בפברואר 1999 ומותו של חאפז אל-אסד והצטרפותו של בנו בשאר בשנת 2000. מלך ירדן ביקר בסוריה על מנת לברך את בשאר באותה שנה.
* במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, ירדן עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם ארצות הברית ותמכה במורדי החזית הדרומית המתונה עד שנת 2017, אך גם הייתה מתואמת עם רוסיה.
* ב-26 במאי 2014 גירשה ירדן את שגריר סוריה ממדינתה.
|-
|
|
|
* יחסי ישראל–סוריה מתאפיינים מראשיתם בעוינות שאף הביאה לשלוש מלחמות בין המדינות. מלחמת העצמאות, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים. העמדה הסורית הבסיסית שוללת את הרעיון הציוני ורואה במדינת ישראל נטע זר במזרח התיכון שיש לעוקרו מן השורש. מאז הקמתה הייתה סוריה חלוצת ומובילת המאבק המדיני והצבאי ביישוב היהודי ומדינת ישראל.
* מספר תקיפות בסוריה, יוחסו לישראל, על פי פרסומים בתקשורת, הגם שישראל לא אישרה אותם. אלו כללו את תקיפת הכור הגרעיני בסוריה בספטמבר 2007, (ישראל לקחה עליה אחריות רק במרץ 2018), חיסול בכיר חזבאללה עימאד מורנייה בדמשק ב-12 בפברואר 2008, תקיפת שיירת הנשק הסורית במחוז ריף דמשק שבסוריה בינואר 2013 ומספר תקיפות של מחסני נשק ומתקנים צבאיים במאי 2013.
* בשנת 2008 אישר נשיא סוריה בשאר אל-אסד כי השיחות עם ישראל התחדשו באמצעות צד שלישי. בות'יינה שעבאן, אישרה כי ישראל מוכנה לוותר על רמת הגולן. למרות ניסיונות חוזרים ונשנים מאז ראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 להגיע להסכם שלום, מתקיים עד היום מצב לוחמה רשמי בין המדינות.
|-
|
|
|
* סוריה הגדולה, כפי שהייתה מכונה בתקופת שלטון האימפריה העות'מאנית, הייתה מורכבת מסוריה, לבנון, ישראל וירדן של ימינו. בשנת 1943 השיגו סוריה ולבנון עצמאות זמנית מצרפת, ומכיוון ששאפו לעצמאות מלאה ולנסיגת כל הכוחות הזרים עד 1946, הקפידו התנועות הלאומיות לשמור על אחדות כדי לא לפגוע ברעיון העצמאות. בתחילה הייתה ברית כלכלית בין המדינות, אך היא הסתיימה בשנת 1948, אולם הלאומנים הסורים לא הסכימו להכיר בעצמאות לבנון, וראו בה חלק לא נפרד מסוריה הגדולה.
* במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית 1975–1990, לבנון ביקשה את סיוע סוריה ככח שמירת שלום ערבי. הליגה הערבית הסכימה לשלוח כח שמירת שלום המורכב ברובו מחיילים סורים. בתחילה, מטרת הסורים הייתה להגן על הנוצרים ולסייע להם אל מול המוסלמים, אשר חברו ל"תנועה הלאומית הלבנונית" (LNM). שנתיים לאחר מכן, בשנת 1978, סוריה שינתה את עמדתה וצידדה באש"ף. הכוחות הסורים נותרו בלבנון, כשהם בעלי השפעה לא מבוטלת על ממשלתה משנת 1990 ועד 2005. לאחר נסיגת ישראל מדרום לבנון ומותו של חאפז אל-אסד בשנת 2000, הנוכחות הצבאית הסורית בלבנון ספגה ביקורת קשה והתנגדות מהאוכלוסייה הלבנונית.
* היחסים בין המדינות כוננו רק בשנת 2008, לאחר שבשאר אל-אסד החליט להכיר בריבונותה של לבנון, בעקבות נסיגת הכוחות הסוריים מלבנון בשנת 2005.
* מלחמת האזרחים בסוריה שהחלה ב-2011 בעקבות האביב הערבי, ליבתה מחדש את האלימות העדתית בלבנון מימי מלחמת האזרחים בלבנון, מה שבא לידי ביטוי בכך שמוסלמים סונים רבים סייעו למורדים בסוריה מבחינה לוגיסטית או צבאית ומאידך שיעים רבים תמכו באסד מאחר שהמיעוט העלאווי השליט בסוריה נחשב כשלוחה של האסלאם השיעי. זליגת מלחמת האזרחים הסורית ללבנון הביאה בעקבותיה אי שקט למדינה אשר בה יש מאבק פוליטי מתמיד בין שני גושים גדולים: מחנה ה-14 במרץ האנטי-סורי שנתמך בידי סעודיה, ומחנה ה-8 במרץ הפרו-סורי שמגובה בידי איראן. התנגשויות אלימות בין חמושים סונים לבין צבא לבנון החלו לראשונה בשנת 2011 בטריפולי והתפשטו גם לביירות, לצידון ולערים נוספות - מה שהוביל לפריסה מיידית של צבא לבנון בביירות ובצפון לבנון, ושיאם היה בכניסה ובהתבססות של לוחמי המדינה האסלאמית וג'בהת א-נוסרה בהרי קלמון ובפאתי ערסאל למרות ניסיונות חוזרים ונשנים של צבא לבנון לעקור אותם מהאזור.
|-
| סין
|1 באוגוסט 1956
|
* הממשלה הלאומנית של סין הכירה בסוריה בשנת 1946. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-1 באוגוסט 1956.
* לסין יש שגרירות בדמשק
* לסוריה שגרירות בבייג'ינג.
|-
|
|
|
* לעומאן שגרירות בדמשק הבירה.
* לסוריה שגרירות במסקט הבירה.
|-
|
|
|
* ראשית היחסים החלו בפיצול המדינות לאחר מלחמת העולם הראשונה, מה שגרם לקץ החלום של שלטון השושלת ההאשמית בסוריה הגדולה. לאחר מכן ידעו יחסי המדינות עליות ומורדות, וכיום יחסי המדינות מתאפיינים בשיתוף פעולה ובלחימה כנגד כוחות דאעש.
* לאחר התחלת מלחמת האזרחים בסוריה, עיראק נמנעה מההצבעה האם לגרש את סוריה ממדינות ערב. אנשי הדת השיעים של עיראק סירבו לתת תמיכה באסד, ואילו מוקתדא א-סאדר קרא לנשיא סוריה להתפטר מהשלטון. מאז 2016, מתנדבים עיראקים נלחמים לצד הצבא הסורי, וכוחות שלהם נפגשו על מעבר הגבול הסורי-עיראקי.
* ביולי 2017 חתמה עיראק, יחד עם איראן, על הסכם להגברת שיתוף הפעולה הצבאי עם סוריה.
|-
|
|
|
* בין המדינות ישנם יחסים היסטוריים אשר החלו בשנות ה-40 של המאה ה-20 עם עצמאותה של סוריה והכרת כל מדינה ברעותה.
* במלחמת ששת הימים סוריה לחמה לצד צבאות ערב וכנגד מדינת ישראל בעוד שערב הסעודית תמכה בצבאות ערב ושלחה כוח סיוע לצבאות ערב כנגד מדינת ישראל. במלחמת יום הכיפורים שלחה ערב הסעודית לסוריה חיל משלוח, שכלל גדוד צנחנים וגדוד שריוניות AML ולא הספיק לקחת חלק במלחמה. בנוסף העבירה ערב הסעודית לירדן כוח גדול יותר של שתי חטיבות חי"ר, גדוד טנקים, 54 קני ארטילריה וחמישה מסוקים אך כוחות אלה תגברו את כוחות הצבא הירדני שנותרו בשטח ירדן ולא השתתפו בקרבות.
* מלחמת האזרחים בסוריה שהחלה בשנת 2011 פגעה ביחסים בין המדינות. עקב העברות נשק לכאורה של ערב הסעודית לכוחות האופוזיציה הסורית ולמורדים, וחברות בכוח משימה מיוחד למבצע פתרון אינהרנטי. איראן לעומת זאת, תומכת בכוחות בשאר אל-אסד והקואליציה הסורית. עבדאללה, מלך ערב הסעודית היה המנהיג הראשון בעולם הערבי לגנות את משטר אסד באוגוסט 2011 וקרא לאזרחי סוריה לצאת ולהפגין. כתוצאה מכך, השגריר הסורי בערב הסעודית גורש ושגרירות ערב הסעודית בסוריה נסגרה בפברואר 2012.
|-
|
|
|
* שתי המדינות היו בדרך המשי בה התחלפו חילופי תרבויות במשך מאות שנים. במהלך מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973 (המכונה בדרך כלל מלחמת הרמדאן בפקיסטן) סייעו כמה טייסים פקיסטנים לחיל האוויר הסורי. בשנת 2005 סוריה ופקיסטן סיכמו על שיתוף פעולה הדדי בתחומי המדע והטכנולוגיה. פקיסטן תומכת בממשלת סוריה על אף מלחמת האזרחים בסוריה.
|-
|
|
|
* סוריה וקוריאה הצפונית נמצאות ביחסים הדוקים עוד מאז סוף שנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר קוריאה הצפונית סיפקה סיוע צבאי לסוריה במלחמותיה עם ישראל. לכל אחת מהמדינות שגרירויות בבירות אחת של השנייה.
|-
| קטר
|
|
* נשיא סוריה חאפז אל-אסד התייצב לצידה של ערב הסעודית כנגד האמיר הקטרי חמאד בן ח'ליפה אאל ת'אני כאשר הוא הדיר את אביו. בהמשך ביקר בשאר אל-אסד בדוחה בשנת 2003, שיזם פרק חדש של יחסי כלכלה, מסחר והשקעות בין המדינות. בשנים 2007–2008 הוקמו בסוריה כמה בנקים במימון קטרי.
* במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, קטר, יחד עם ערב הסעודית, טורקיה ומדינות המערב, תמכו באופן פומבי במורדים שונים בתמיכה בנשק ובכספים כנגד הממשלה. קטר הייתה המממנת הגדולה ביותר של כוחות האופוזיציה הסוריים במהלך מלחמת האזרחים.
|}

## אירופה

## ראו גם
* פוליטיקה של סוריה
* מלחמת האזרחים בסוריה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סוריה: פוליטיקה
קטגוריה:סוריה: יחסי חוץ
קטגוריה:סוריה: צבא וביטחון
סוריה