open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ז'אן-בפטיסט ואן לו

**ז'אן-בפטיסט ואן לו** (בצרפתית: **Jean-Baptiste van Loo**; 14 בינואר 1684 – 19 בדצמבר 1745) היה צייר דיוקנאות צרפתי, בן לשושלת של ציירים ממוצא הולנדי.

ואן לו צייר דיוקנאות רבים, ציורי היסטוריה וחמש פרסקאות. הוא היה אחיו של שארל-אנדרה ואן לו, ידוע כקרל ואן לו, שהיה גם תלמידו. בין תלמידיו נמנו מישל-פרנסואה דנדרה-ברדון וז'אן-בטיסט סימאון שארדן.

## ביוגרפיה וקריירה
ואן לו נולד באקס-אן-פרובאנס, צרפת, והוא למד אמנות אצל אביו, הצייר לואי-אברהם ואן לו, בנו של יאקוב ואן לו. לאחר שבגיל צעיר צייר מספר תמונות לעיטור הכנסייה ומבני הציבור באקס, הוא הועסק בעבודות דומות בטולון, אותה נאלץ לעזוב במהלך המצור של 1707.

ואן לו זכה לפטרוניו של אמנואלה פיליברטו, נסיך קריניאנו, ששלח אותו לרומא, שם למד אצל בנדטו לוטי. הוא עסק רבות בציור עבור כנסיות ברומא, ובמיוחד ביצע את "הלקאת ישו" שזכה לשבחים רבים עבור כנסיית סנטה מריה במונטיצ'לי. בטורינו הוא צייר את קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה, וכמה מחברי חצרו. לאחר מכן, עבר לפריז, שם נבחר לחבר באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול, הוא יצר מגוון מזבחים ושיקם את עבודותיו של פרנצ'סקו פרימאצ'יו בטירת פונטנבלו. הוא גם צייר דיוקנאות של אריסטוקרטים החיים בפריז או מבקרים בה, כולל ויליאם מאריי הצעיר, שלימים הפך לחבר ולקוח קבוע שלו כרוזן מנספילד הראשון.

בשנת 1737 הוא נסע לאנגליה, שם משך תשומת לב בזכות דיוקניו של קולי סיבר ושל אוון סוויני, מנהל התיאטרון; האחרון, כמו עבודות רבות אחרות של ואן לו, נחרט במצוטינט על ידי ג'ון פאבר הצעיר. הוא גם צייר את סר רוברט וולפול, שדיוקנו צויר על ידי ואן לו בגלימותיו כשר האוצר, נמצא בגלריה הלאומית לדיוקנאות בלונדון, ואת הנסיך ונסיכת ויילס. עם זאת, הוא לא עבד זמן רב באנגליה, בגלל בריאותו המתדרדרת, הוא פרש לפריז בשנת 1742, ולאחר מכן לאקס-אן-פרובאנס, שם נפטר ב-19 בדצמבר 1745. דמויותיו היו מרשימות ונאמנות, אך לעיתים רחוקות מחמיאות, וראשיו צבועים בצורה משכנעת.

## עבודות נבחרות


File:Jean-Baptiste Van Loo - Louis XV, roi de France et de Navarre (1710-1774) - Google Art Project.jpg | לואי ה-15, מלך צרפת ונווארה, בערך 1723, ארמון ורסאי.

File:Atelier de Van Loo-Portrait de Stanislas Leszczynski-Musée barrois.jpg | סטניסלב לשצ'ינסקי, 1727.

File:Marie Leszczyńska by Jean-Baptiste van Loo.jpg | דיוקן מארי לשצ'ינסקה (1725 בקירוב), ארמון ורסאי.

File:Jean-Baptiste Van Loo - "Ritratto di gentiluomo".jpg | יוהאן תיאודור מבוואריה, המאה ה-18.

File:Princess Amelia of Great Britain (1711-1786) by Jean-Baptiste van Loo.jpg | הנסיכה אמליה מבריטניה הגדולה, בערך 1738.


## ראו גם
* שניים מבניו היו ציירים בולטים, לואי-מישל ואן לו (1707–1771) ושארל-אמדי-פיליפ ואן לו (1719–1795).
* יוהאנס אגידיוס אקרדט, אחד משוליותיו, הפך גם לצייר דיוקנאות ידוע בבריטניה.

## קישורים חיצוניים

* 44 יצירות אמנות מאת או אחרי ז'אן-בפטיסט ואן לו באתר Art UK

קטגוריה:ציירים צרפתים
הסירנה (ווטרהאוס)

**הסירנה** (באנגלית: **The Siren**) הוא ציור שמן מאת ג'ון ויליאם ווטרהאוס, שנוצר בשנת 1900. הציור מתאר מפגש דרמטי בין ימאי טובע לבין סירנה – דמות מיתולוגית של אישה־בת ים – המתוארת ברגע שבו שירתה שובה את ליבו. היצירה עוסקת בנושא מרכזי ביצירתו של ווטרהאוס: נשים יפהפיות, מסוכנות ובלתי נגישות, המופיעות ברגעי מתח בין משיכה לאיום.

## תיאור היצירה
הציור מתאר ניצול מותש לאחר טביעת אונייה, הנאחז בסלע מכוסה אצות בעודו שוקע באפיסת כוחות. מעליו יושבת סירנה צעירה, עורה לבן־פנינה, שפתיה פשוקות בשירה, והבעת פניה פסיבית ובלתי־חודרת. בידה נבל משובץ צדפות ואם־פנינה, ושערה הג’ינג’י מסמל את דמות הפאם פטאל. רגליה התחתונות עטויות קשקשים וסנפירים המבהיקים באור הים, מה שמזהה אותה כבת ים. הסירנה ממשיכה לשיר ולצפות בגבר השוקע, סקרנית כלפיו כפי שהוא מוקסם ממנה. בניגוד לגרסאות קודרות של הסירנה באמנות אירופית, כאן היא מתוארת כדמות יפה אך לא בהכרח מודעת לנזק שהיא גורמת.

### פרשנות
ווטרהאוס יצר את "הסירנה" במקביל ליצירתו "בת ים" משנת 1900, והקומפוזיציה שלו התפתחה מתוך רישומי הכנה שכללו תחילה שלוש סירנות. בציור זה בחר האמן להדגיש את עוצמת המשיכה באמצעות נוכחותו של הגבר השבוי בקסמה. הסצנה נושאת קונוטציות של תשוקה, חוסר אונים ואובדן, והיא ממשיכה קו רעיוני ביצירתו של ווטרהאוס – דמויות נשיות כמו מדֵיאָה, למיה, קירקה ו־"העלמה היפה חסרת הרחמים" – שבכוח יופיין וקסמן הופכות לסמל של נשיות מסוכנת. בניגוד לציורו הקודם "אודיסאוס והסירנות" מ־1891, המציג התקפה מיתולוגית רבת־עוצמה, "הסירנה" מתמקד במפגש שקט, מהורהר וטעון בין הסירנה לבין טרפה האנושי.

## תולדות הבעלות
הציור נמכר ב־1 בפברואר 1901 על ידי גלריית תומאס אגניו תמורת 450 לירה שטרלינג למהנדס ג’יימס גרשם, חובב אמנות ואספן בולט. לאחר מותו נמכר הציור ונרכש על ידי ויליאם הסקת’ ליוור, הוויקונט הראשון מליוורהולם, אספן נודע ומייסד מוזיאון ליידי ליוור בפורט סאנלייט. מאוחר יותר נכלל האוסף של ליוור באוסף המוזיאון שהקים, אשר רכש גם ציורים נוספים של ווטרהאוס, בהם "רוזמונד היפה", "סם האהבה" והגן המכושף. בשנת 2003 הופיעה היצירה באוסף הפרטי של סיימור שטיין, מייסד חברת סייר רקורדס, שרכש אותה ימים ספורים לפני שעבר ניתוח לב. בדצמבר אותה שנה הציור הוצע למכירה פומבית בסותביס ניו יורק.

## הערות שוליים

קטגוריה:ג'ון ויליאם ווטרהאוס: ציורים
קטגוריה:כלי נגינה באמנות
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:ציורים ימיים
קטגוריה:רחצה באמנות
קומרסיאל (ריבייראו פרטו)

**קומרסיאל** (בפורטוגזית: **Comercial Futebol Clube**) הוא מועדון כדורגל ברזילאי. המועדון נוסד בשנת 1911 בעיר ריבייראו פרטו שבמדינת סאו פאולו. קבוצת הכדורגל של המועדון שיחקה בעבר בדרג העליון של הכדורגל הברזילאי.

## היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1911 בריבייראו פרטו על ידי אנשי עסקים מקומיים, שהשקיעו תקציבים בפיתוח המועדון ובתשתיותיו. האצטדיון של המועדון היה מהראשונים בברזיל שהותקן בהם דשא. בשנת 1936 נקלע המועדון למצוקה תקציבית ומחלקת הכדורגל נסגרה.

בשנת 1956 חודשה פעילות הכדורגל במסגרת איחוד עם מועדון אחר שפעל בעיר. לאחר האיחוד החלה הקבוצה לשחק בדרג השני של אליפות סאו פאולו בכדורגל. בשנת 1958 היא זכתה בתחרות והעפילה לדרג הבכיר. בדרג הבכיר של אליפות סאו פאולו שיחקה הקבוצה 31 עונות, בפעם האחרונה בשנת 2014. הישג השיא שלה היה המקום הרביעי בשנת 1966.

בעונת 1978 השתתפה הקבוצה לראשונה בדרג העליון של אליפות ברזיל. היא השתתפה גם בעונת 1979, והגיעה בה עד לשלב השלישי. בליגת המשנה הברזילאית שיחקה הקבוצה בשתי עונות – 1980 ו-1981.

בליגה הברזילאית השלישית שיחקה הקבוצה עד לשנת 2003. מאז היא משתתפת בעיקר בדרגים הנמוכים של אליפות סאו פאולו בכדורגל.
## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מדינת סאו פאולו: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1910
ג'ק צימרמן

**ג'ק צימרמן הבן** (באנגלית: **Jack Zimmerman Junior**; נולד ב-1958) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז במכבי והפועל תל אביב בשנות ה-80 של המאה ה-20. במדי מכבי הגיע צימרמן לגמר גביע אירופה לאלופות בכדורסל ב-, וזכה עימה בדאבל של אליפות וגביע ב-.

## ביוגרפיה
### קריירת מכללות
ב-1976, לאחר שסיים ללמוד בבית ספר התיכון אלטר בקטרינג, אוהיו, החל צימרמן לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת דייטון. בארבע עונותיו בדייטון הוא קלע 1,482 נקודות ומסר 552 אסיסטים (חמישי בהיסטוריה של הקבוצה), וב-10 בפברואר 1977 רשם תשע חטיפות בהפסד 72–89 לסיטון הול. ב-2002 הוכנס להיכל התהילה של מחלקת הספורט של האוניברסיטה.

צימרמן לא נבחר בדראפט ה-NBA 1980, ובאוקטובר שיחק במדי קבוצת קנזס אול-סטארס, שהורכבה משחקני מכללות, ב בו זכתה מכבי תל אביב. לאחר מכן שיחק במשך שנה במדי וושינגטון ג'נרלס , יריבתה של קבוצת ההארלם גלובטרוטרס במשחקי הראווה שלה. ב-1981 נבחן בפורטלנד טרייל בלייזרס ושיחק במדיה בליגת הקיץ של ה-NBA בקליפורניה, אך לא זומן לסגל הסופי על ידי המאמן ג'ק רמזי.

### קריירה מקצועית
ב-1981 חתם צימרמן במכבי תל אביב. מכיוון שבליגה הלאומית (אז הראשונה במבנה ליגות הכדורסל בישראל) היה רשאי לשחק זר אחד בלבד בכל קבוצה ומקום זה נתפס על ידי ארל ויליאמס, צימרמן שיחק במדי מכבי רק בגביע אירופה לאלופות בכדורסל. בעונת  הוא העפיל עימה לגמר מול פלקנסטרו קאנטו, בו קלע 14 נקודות, אך מכבי הפסידה 80–86 וסיימה כסגנית אלופת אירופה.

לקראת עונת  התגייר ויליאמס וקיבל אזרחות ישראלית, וצימרמן קיבל את מקומו כזר של הקבוצה בליגה המקומית. בעונה זו רשם צימרמן שני משחקים זכורים: במשחק הראשון של סדרת חצי הגמר מול הפועל חולון, בו קלע 17 נקודות ואת סל הניצחון ב-89–88 בדרך לזכייה באליפות, ובגמר גביע המדינה מול הפועל תל אביב, בו קלע 32 נקודות בניצחון 99–94.

בדצמבר 1984 השתתף במדי קבוצת ניו ג'רזי צ'יו אול-סטארס בטורניר חג המולד של פיב"א מול ריאל מדריד ונבחרות  ו.

ב-1985 חזר לישראל, הפעם ליריבתה העירונית של מכבי, הפועל תל אביב, לצד ארל ויליאמס. בעונת  הגיע עם הפועל לחצי גמר הפלייאוף, בו הודחו האדומים בסוויפ 0–3 לקבוצתו לשעבר של צימרמן, מכבי.

### לאחר הפרישה
לצימרמן תואר ראשון במנהל עסקים, ולאחר שעזב את הפועל ב-1986 החל קריירה בשיווק. עם השנים עבר להתגורר בפריז וכיהן כסגן נשיא במספר חברות שיווק. במהלך השנים חזר לישראל מספר פעמים, השתתף באימוניהן של קבוצותיו לשעבר מכבי והפועל תל אביב וב-1988 אף חתם במכבי אילת מליגה ג'.

## חיים אישיים
צימרמן היה השלישי ממשפחתו ששיחק בקבוצות ספורט המכללות של אוניברסיטת דייטון, לאחר שסבו בייב שיחק פוטבול ואביו ג'ק סיניור שיחק כדורסל בשנים 1947–1950. על אף שם משפחתו, ש"נשמע יהודי", צימרמן אינו יהודי.

בתקופתו במכבי תל אביב הייתה לצימרמן פרשת אהבים עם רונית, גרושתו של עוזר מאמן הקבוצה טל ברודי, ומאוחר יותר הם נישאו.

תחביבו של צימרמן בילדותו היה איסוף חתימות, ואוסף החתימות שלו כולל את אלו של שחקן הבייסבול ג'קי רובינסון וכוכבי ה-NBA פיט מרוויץ' וג'וליוס ארווינג. ב-2020 מכר חלק מהאוסף שלו במכירה פומבית.

## קישורים חיצוניים
*פרופיל, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
*ערן סלע, יש באוור, יש המרטש, יש ניקולסון ויש, נו, ג'ק צימרמן, באתר כדורסלע, 21 באוגוסט 2011
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:אוהיו: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת דייטון
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני הפועל תל אביב
קטגוריה:ספורטאים אמריקאים בישראל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1958
עיראקים

ה**עיראקים** (בערבית: **العراقيون**, בתעתיק: אל-עיראקיון; בכורדית: **عێراقییەکان**) הם אזרחיה ותושביה של רפובליקת עיראק. רוב אזרחי עיראק הם ערבים, והכורדים העיראקים מהווים את המיעוט האתני הגדול ביותר במדינה, כשאחריהם הטורקמנים בעיראק. קבוצות אתניות נוספות כוללות את היזידים, האשורים, המנדאים, הארמנים והפרסים. כ-95% מהעיראקים הם מוסלמים — מתוכם כ-64% שיעים, והיתר סונים. דת המיעוט הגדולה ביותר היא הנצרות (כ-1% מאזרחי עיראק), בעוד שדתות אחרות מהוות יחד עד 4% מאוכלוסיית המדינה.

שטחה של עיראק המודרנית חופף ברובו לאזור מסופוטמיה ההיסטורי, שהיה לבית עבור תרבויות רבות ומשפיעות, בהן שומר, אכד, אשור ובבל. נפילתן של תרבויות מסופוטמיה המקומיות, ובייחוד בבל במאה ה-6 לפנה"ס, סימנה את ראשיתם של דורות של כיבוש ושלטון זר. מחקרים של העת המודרנית מצביעים על כך שלקבוצות האתניות השונות בעיראק קיימים דמיון גנטי ניכר, ככל הנראה בשל ההיסטוריה הארוכה של התערבות והתבוללות בין אוכלוסיות מקומיות לזרות באזור.

ערבית וכורדית הן שתי השפות הרשמיות של עיראק; ערבית מסופוטמית היא הניב העיראקי של הערבית, שהתפתח בעקבות כיבוש מסופוטמיה בידי הערבים במאה ה-7. תהליך הערביזציה והאסלאמיזציה שהחל בימי הביניים הביא לדעיכתן של שפות ארמיות מזרחיות ושל דתות מקומיות שונות — במיוחד בתקופת בית עבאס, כאשר בגדאד הפכה לבירת העולם המוסלמי ולמרכז תור הזהב של האסלאם. הערבית המסופוטמית נחשבת לניב הערבי המושפע ביותר מהארמית, מאחר שהארמית עצמה מקורה במסופוטמיה והתפשטה באזור הסהר הפורה בימי האימפריה האשורית החדשה, עד שהפכה ללינגואה פרנקה של האזור כולו עוד לפני ראשית הכיבושים המוסלמיים .

שפות נוספות המדוברות בקרב אוכלוסיית עיראק כוללות את הטורקמנית, הארמית החדשה, והמנדאית.

## התפוצה העיראקית
הפזורה העיראקית אינה תוצאה של הגירה פתאומית, אלא של תהליך שהלך והתרחב במהירות לאורך המאה ה-20, כאשר כל דור באוכלוסייה העיראקית התמודד עם תקופה של תמורות גאופוליטיות או עימותים פוליטיים. בין השנים 1950 ל-1952 חוותה עיראק עזיבה המונית של כ־120–130 אלף מבני יהדות עיראק במסגרת מבצע עזרא ונחמיה שהנהיגה מדינת ישראל. לאחר מכן התרחשו שני גלים גדולים נוספים של הגירה, שכללו גם עזיבה של נוצרים ומוסלמים. עיראקים רבים עזבו את המדינה בימי שלטונו של סדאם חוסיין, וגל הגירה נוסף נרשם במהלך מלחמת עיראק ובעקבותיה.

### יהדות עיראק

נהוג לקבוע את יסודותיה של הקהילה היהודית בעיראק במאה ה־6 לפנה"ס בעקבות חורבן בית המקדש הראשון. היא נחשבת אחת מבין הקהילות היהודיות העתיקות ביותר. קהילה זו הייתה הקהילה היהודית הראשונה שפיתחה חיים קהילתיים אוטונומיים ורבי היקף בגלות, ונחשבה למרכז היהודי הגדול והחשוב ביותר בגולה – מעיד על כך הכינוי שהוענק לה בתקופות מסוימות כ"הגולה" (ה' הידיעה) והעומדים בראשה כונו "ראשי הגולה" (בארמית "ריש גלותא"). ליהדות בבל היו הֲוַוי וצִביון תרבותי מיוחדים, אשר הדריכו את העם היהודי כולו במשך מאות שנים, בכל רחבי תבל.

ע״פ הערכה משנת 2021, נותרו רק ארבעה יהודים בעיראק. עם זאת, מספר היהודים האמיתי עשוי להיות גבוה יותר בשל העדר תיעוד או הסתרה..

## ראו גם
* המטבח העיראקי
* היסטוריה של עיראק

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
דני רודריגס (2005)

**דניאל "דני" רודריגס קרספו** (בספרדית: **Daniel "Dani" Rodríguez Crespo**; נולד ב-9 באוגוסט 2005) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת ברצלונה ובקבוצת המשנה שלה, ברצלונה אתלטיק.

## קריירה
רודריגס, שנולד באסטיגאראגה, ג'יפוזקואה, חבל הבסקים, החל את קריירת הכדורגל שלו בריאל סוסיאדד. במרץ 2020, הגישה ברצלונה הצעה לרכוש את הקשר הצעיר, והוא הצטרף אליה באפריל של אותה שנה. בעבר שמו נקשר למעבר לקבוצת פאריס סן ז'רמן הצרפתית. רודריגס ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו במדי ברצלונה ב-3 במאי 2025 בניצחון חוץ 1–2 על ריאל ויאדוליד. הוא הוחלף לאחר כ־38 דקות, עקב פציעה, והוחלף על ידי לאמין ימאל.

### קריירה בין-לאומית
רודריגס ייצג את ספרד בנבחרות הנוער. לאחר שהחלים מפציעה ברצועת הברך, הוא כיכב בנבחרתו במהלך אליפות אירופה עד גיל 17 ב-2022.

כמו כן זכה ביחד עם נבחרת ספרד עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19 ב־2024.

## סטטיסטיקה

## תארים
**ספרד עד גיל 19**
* אליפות אירופה עד גיל 19: 2024

**אישיים**
* נבחרת הטורניר של אליפות אירופה עד גיל 19: 2024

## ביאורים

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלני ברצלונה אתלטיק
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני ריאל סוסיאדד
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-2005
גרוקיפדיה

**גּרוֹקִיפֶּדְיָה** (באנגלית: **Grokipedia**) היא אנציקלופדיה מקוונת המופעלת באמצעות בינה מלאכותית, שהושקה ב-27 באוקטובר 2025 על ידי חברת הבינה המלאכותית xAI, שבבעלותו של אילון מאסק. הפלטפורמה משתמשת במודל הבינה המלאכותית גרוק לייצור ועדכון אוטומטי של ערכים, ומציגה את עצמה כחלופה לוויקיפדיה בשל ביקורת על הטיה בוויקיפדיה. 

ההשקה זכתה לתשומת לב רבה ברשתות החברתיות וכללה ביקורות חיוביות ושליליות, ודיונים על אמינותה ואמינות אנציקלופדיות אחרות, ועל השפעתה הצפויה על עולם המידע הדיגיטלי.

נכון ל-10 בינואר 2026, בגרוקיפדיה יש 6,092,140 ערכים והיא קיימת באנגלית בלבד.

## היסטוריה
בספטמבר 2025, אילון מאסק הצהיר לראשונה על בניית אתר אנציקלופדיה המבוסס על בינה מלאכותית בשם "גרוקיפדיה". הרעיון הוצע על ידי דייוויד סאקס, משקיע יהודי אמריקאי ושותף בקרן הון סיכון Craft Ventures  בפודקאסט של All in. על פי מאסק, גרוקיפדיה היא אלטרנטיבה לוויקיפדיה, שמטרתה "לטהר את התעמולה" הקיימת בוויקיפדיה. גרוקיפדיה עושה שימוש בבינה מלאכותית הבודקת שגיאות, הטיות ואמירות פוליטיות.

ב-28 באוקטובר 2025, האתר כלל למעלה מ-885,000 ערכים שנוצרו באמצעות בינה מלאכותית. הערכים נוצרים ונערכים על ידי מודל השפה "גרוק" (Grok). רבים מהערכים מבוססים על ערכים מוויקיפדיה, וחלקם אף הועתקו ממנה (תוך ציון כי התוכן שולב בהתאם לרישיון החופשי של ויקיפדיה), כאשר כל ערך עבר בדיקת עובדות על ידי המודל של גרוק.

ב-20 בנובמבר 2025 הצהיר אילון מאסק ברשת X כי גרוקיפדיה תשנה את שמה ל"אנציקלופדיה גלקטיקה" (Encyclopedia Galactica) "כאשר תהיה ראויה לפחות קצת לשנוי השם" והצהיר שהיא פרויקט מרכזי של xAI.

גרסה 0.2 של גרוקיפדיה הושקה ב 21 בנובמבר 2025, כעדכון לגרסה הראשונית (0.1, שהושקה ב-27 באוקטובר 2025 עם כ-885,000 ערכים). היא התמקדה בשיפורי שקיפות, אינטראקטיביות ומנגנוני תיקון, תוך התמודדות עם ביקורות מוקדמות על דיוק ומקורות. הגרסה כללה כ-1,016,241 ערכים.

החל מ-25 בדצמבר, נוסף כפתור המאפשר למשתמשים להמליץ על יצירת ערכים חדשים. הערכים נוצרים על ידי מודל השפה גרוק. 

## ביקורות
גרוקיפדיה קיבלה ביקורות שליליות בטענה שהיא מכילה שגיאות עובדתיות רבות ומושפעת מהעמדות הפוליטיות של מאסק ומתיאוריות קונספירציה שהוא מפיץ.

ההיסטוריון פרופ' ריצ'רד אוונס טוען כי גרוקיפדיה נותנת משקל שווה בין פוסטים של משתמשים בחדרי צ׳אט לבין מאמרים אקדמיים. לטענתו, הבינה המלאכותית עליה מבוססת הפלטפורמה שואבת את כל המידע מהמקורות שיש לה, בלי להבחין באיכותם. בנוסף הוא טוען כי גרוקיפדיה אינה אמינה, וציין כדוגמה את הערך על הבכיר הנאצי אלברט שפר, שהיה שר החימוש בגרמניה הנאצית, שהציג עובדות שיקריות שהופרכו.

## ראו גם

* ויקיפדיה

* ג'סטפדיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אילון מאסק
קטגוריה:טוויטר
קטגוריה:בינה מלאכותית
קטגוריה:אנציקלופדיות אינטרנט
שארל-אמדי-פיליפ ואן לו

297px|ממוזער|הארמון החדש, פוטסדאם, אולם השיש
**שארל-אמדי-פיליפ ואן לו** (בצרפתית: **Charles-Amédée-Philippe van Loo**; 25 באוגוסט 1719 – 11 בנובמבר 1795) היה צייר צרפתי של סצנות אלגוריות ודיוקנאות, צאצא של משפחת אמנים הולנדים מהמאה ה-16.

## ביוגרפיה
שארל-אמדי-פיליפ ואן לו גדל באיטליה, בדרום צרפת ובפריז.
הוא למד אצל אביו, הצייר ז'אן-בפטיסט ואן לו, בטורינו וברומא, שם זכה בפרס רומא בשנת 1738, ולאחר מכן באקס-אן-פרובאנס, לפני שחזר לפריז בשנת 1745. הוא הוזמן להצטרף לאקדמיה המלכותית לציור ולפיסול בשנת 1747, ובאותה שנה נישא לבת דודתו מארי-מרגריט לברון, בתו של הצייר מישל לברון (נפטר ב-1753). בשנת 1748 הוא הפך לצייר בחצרו של פרידריך הגדול בברלין ונשאר שם עד 1758, כאשר המלך הפרוסי התיר לו לחזור למולדתו בפריז במהלך מלחמת שבע השנים (בה נלחמו צרפת ופרוסיה זו בזו). לאחר תום המלחמה בשנת 1763, הוא חזר לברלין ועבד שוב עבור פרידריך הגדול. גם לאחר שובו לצרפת בשנת 1769, הוא קיבל פנסיה שנתית מהמלך. בפריז, הוא הציג באופן קבוע בסלונים עד מותו.

לאחר הגעתו לברלין, הוא צייר בעיקר דיוקנאות, לאחר שזכה להצלחה רבה עם דיוקנאות של ילדיו שלו (שצוירו עבור הנסיכה אמליה מפרוסיה). דיוקן גדול של לואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל משנת 1765, תלוי בארמון אורניינבורג.

בסגנון הציור שלו, הוא השתמש בפלטת הצבעים של ואן לו של אביו - שני צבעים משלימים דומיננטיים וגוונים נייטרליים לרוב. הוא נהנה להשתמש בטכניקות טרומפ-לויל ומאוחר יותר הושפע מציורי הז'אנר ההולנדי (משפחת ואן מייריס). לדוגמה, הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה מציגה את ציוריו "קמרה אובסקורה" (1764) ו"בועות סבון" (1764), שתיהן מציגות אנשים בתוך מסגרת אליפסה. הציורים מראים גם את התעניינותו בהתקדמות המדעית של התקופה. דיוקן של פרידריך הגדול במסגרת אליפסה עטורת דפנה (על בסיס קיר) משנת 1767 הופץ עוד יותר באמצעות תחריטים של דניאל חודובייצקי.

ציור התקרה "העלאת הנסיך הבוחר הגדול לאולימפוס" (1751; אבד במלחמה) באולם השיש של ארמון העיר בפוטסדאם היה יצירתו, וכך גם ציור התקרה ""הבה מוביל את גנימדס לאולימפוס" (1768) באולם השיש של הארמון החדש בפוטסדאם.

הוא היה צייר הדיוקן היחיד הידוע שצויר במציאות של המרקיז דה סאד.

בין אחיו היו הציירים פרנסואה ואן לו (1708–1732) ולואי-מישל ואן לו (1707–1771).

## גלריה


File:Van Loo The Camera Obscura 1764.jpg | קמרה אובסקורה (1764)

File:Charles Amédée Philippe van Loo - Amor is disarmed by Diana.jpg | דיאנה מפרקת את קופידון מנשקו

File:Charles-Amedee-Philippe van Loo-Perseus and Andromeda.jpg | פרסאוס ואנדרומדה

File:Van Loo - Pneumatic Experiment.jpg | ניסוי לחץ אוויר

File:Marquis de Sade by Loo.jpg | מרקיז דה סאד (1760)

File:Charles Amédée Philippe Van Loo, Soap Bubbles, 1764, NGA 32579.jpg | בועות סבון (1764)

File:The Sultana Set Work of the Odalisques, Charles Amedee Philippe van Loo.jpg | הסולטאן מקצה לאודליסקיות את עבודתן


## קישורים חיצוניים

* שארל-אמדי-פיליפ ואן לו, ביבליוגרפיה באתר הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
* ביוגרפיה באתר Web Gallery of Art
* אוסף מיצירותיו באתר Artnet

* The British Museum, Charles-Amédée-Philippe van Loo


## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1719
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1795
לואי אשבורן סירקיס

**לואי ג'ורג' אשבורן סירקיס** (באנגלית: **Louis George Ashbourne Serkis** נולד ב-19 ביוני 2004) הוא שחקן אנגלי. סירקיס ידוע בעיקר בזכות תפקידו כאלכס בסרט ההרפתקאות הפנטזיה משנת 2019 הילד שיהיה מלך. 

## ביוגרפיה
אשבורן סרקיס נולד ב-19 ביוני 2004 בהארינגיי, צפון לונדון. הוא הבן הצעיר של השחקן והבמאי אנדי סירקיס והשחקנית לוריין אשבורן. יש לו אחות גדולה, רובי, ואח גדול סוני. הוא למד בבית הספר הייגייט. 

## קריירה
אשבורן סרקיס החל את הקריירה בסדרת הטלוויזיה הבריטית "אנדבור". במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בתפקיד הכובען הצעיר בסרט "אליס מבעד למראה". ביולי 2017 גילם את פיטר בגרסה האנגלית של סרט האנימציה "קוסמים ליום אחד: הפרח המכושף", וגם הופיע בסרט "המלחמה על הכוח". בנובמבר 2018 דובב את קולו של גור הזאב בהוט בסרט "מוגלי: אגדת הג'ונגל", בבימויו של אביו ובכיכובו. בפברואר 2019 כיכב בתור אלכס בסרט "הילד שיהיה מלך".

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:מדבבים בריטים
קטגוריה:שחקנים ילדים אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-2004
מקסליין ויטבסק

**מועדון כדורגל מ.ל. ויטבסק (ב[[בלארוסית]]: ФК МЛ Віцебск)**  הוא מועדון כדורגל מהעיר ויטבסק שבבלארוס, המשחק בליגת העל הבלארוסית, ולו זכייה אחת באליפות בלארוס. המועדון נוסד בשנת 1983 בעיר רהצ'וב, שם שיחק עד המעבר לויטבסק בשנת 2023. המועדון מארח את משחקיו בקומפלקס הספורט המרכזי של ויטבסק המכיל 8,144 מקומות.

## היסטוריה

### הקמה ועשורים ראשונים ברהצ'וב (1983 – 2021)
המועדון נוסד בשנת 1983 בעיר רהצ'וב שמחוז הומל בשם **אויטאמאביליסט רהצ'וב** (בבלארוסית: Аўтамабіліст Рагачо́ў) ושנה לאחר מכן שונה שמו של המועדון ל**ק.ס.מ. רהצ'וב** (КБМ Рагачо́ў). כאשר מאז הקמתו ועד לפירוק ברית המועצות, שיחקה הקבוצה של המועדון בליגה הסובייטית הבלארוסית. בשנת 1988 שונה שמה של הקבוצה ל**דנייפרו רהצ'וב** (Дняпро Рагачоў). בשנת 1992 הצטרפה הקבוצה לליגה הבלארוסית השנייה, ובסיום עונת 1996 עלתה לליגה הבלארוסית הראשונה שהיא ליגת המשנה בבלארוס. בשנת 1998 שונה שמה של הקבוצה ל**מועדון כדורגל רהצ'וב** (ФК Рагачо́ў). בשנת 2001, בעקבות שיתוף פעולה עם אקדמיית הכדורגל המקומית, שונה שמה של הקבוצה ל**רהצ'וב-DYUSSh-1** ושנה לאחר מכן ל- **דנייפרו-DYUSSh-1** **רהצ'וב.** (Дняпро-ДЮСШ-1 Рагачо́ў). הקבוצה שיחקה תשע עונות בליגה הבלארוסית הראשונה עד שבסיום עונת 2005 ירדה חזרה לליגה הבלארוסית השנייה. עם זאת, עקב קשיים כלכליים, בתחילת 2006 הקבוצה התפרקה. ובין 2007 ל-2013 שיחקה בליגה החובבנית של מחוז הומל. בשנת 2014, הקבוצה שינתה את שמה ל**מ.ק.ק. דנייפרו רהצ'וב** (МКК-Дняпро Рагачоў) ושבה להתחרות בליגה הבלארוסית השנייה. ולקראת עונת 2016 שינתה שוב את שמה וחזרה לשם **דנייפרו רהצ'וב** (Дняпро Рагачоў).

### הקבוצה תחת מקסליין, מעבר לויטבסק ועלייה לליגת העל הבלארוסית (2021 – הווה)
בשנת 2021 המועדון נרכש על ידי חברת ההימורים מקסליין ושמה של הקבוצה שונה ל**מקסליין** (Макслайн), ובסיום העונה העפילה הקבוצה לליגה הבלארוסית הראשונה. את עונת 2022 סיימה מקסליין במקום הרביעי בליגה הראשונה והעפילה לפלייאוף העלייה/ירדה לליגת העל הבלארוסית, היא ניצחה בפלייאוף את ארסנל דזיארז'ינסק וזכתה בכרטיס לליגת העל הבלארוסית לעונת 2023. אולם במהלך הפגרה, מקסליין לא קיבלה רישיון לליגת העל ונשארה בליגת המשנה. כתוצאה מכך, בתחילת 2023 החליט המועדון לעזוב את רהצו'ב ולעבור לוויטבסק מתוך כוונה להגדיל את סיכויי העלייה לליגת העל בעיר הגדולה יותר עם תשתיות טובות יותר. את עונת 2023 סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגה הראשונה. בעונה לאחר מכן עונת 2024, סיימה מקסליין במקום השני בליגה הראשונה והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הבלארוסית.

ב-29 בדצמבר 2024, לאור תקנות ההתאחדות הבלארוסית האוסרות על קבוצות בליגת העל להיקרא על שם חברות הימורים, קיצרה הקבוצה את השם מקסליין לראשי התיבות מ.ל. והוסיפה את שם העיר ויטבסק לשם הקבוצה, והחל מעונת 2025 שמה של הקבוצה הוא **מ.ל. ויטבסק** (МЛ Віцебск). ב-23 בנובמבר 2025 מחזור אחד לסיום עונת 2025, זכתה מקסליין באליפות היסטורית לאחר שניצחה 5–0 את נפטאן נובופולוצק. 

## תארים
* **[[ליגת העל הבלארוסית בכדורגל|אליפות בלארוס]]** (1): 2025

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל בלארוסיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל סובייטיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1983
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
אללה וורוכטה

**אללה וורוכטה** (באוקראינית: **Алла Іванівна Ворохта**; 13 בדצמבר 1946 אודסה – 17 בפברואר 2025) הייתה אומנית ומורה אוקראינית שפעלה בתחומי גרפיקה, איור ספרים, ציור ואמנות שימושית.

## ביוגרפיה
אללה וורוכטה למדה בבית ספר לאמנות בהדרכת מיקולה זייצב. בשנת 1971 סיימה את לימודיה בפקולטה לאמנות וגרפיקה במכון הפדגוגי של אודסה (כיום אוניברסיטת ק. ד. אושינסקי). המורה האמנותי שלה היה ויקטור יפימנקו.

במשך יותר מ־50 שנה לימדה במכון אושינסקי ובבית הספר לאמנות גרקוב באודסה. בין תלמידיה: אולכסנדר בלוזור, איוואן שישמן, נטליה אקסיונובה, ויקטור קורניוק, סרגיי טקצ'נקו, סרגיי פפרוצקי, נטליה פופובה, הלינה קראמן ואחרים.

משנת 2008 הייתה חברה באיגוד האמנים הלאומי של אוקראינה.

## יצירה אמנותית
וורוכטה השתתפה בתערוכות בינלאומיות יוקרתיות, בהן בביאנלה הבינלאומית לגרפיקה בפילזן (2012) ובביאנלה ה־XII בפירנצה (2019). יצירותיה נמצאות במוזיאונים לאומיים ובאוספים פרטיים באוקראינה וב־67 מדינות נוספות.

עבודותיה הגרפיות מאופיינות בקו עדין, מדרגות שחור־לבן מורכבות וטקסטורה קטיפתית. היא שלטה בכל טכניקות הגרפיקה: תצריב, רישום בעט, עיפרון כסף, עיפרון, ספיה, גיר אדום, פסטל, גואש ואקוורל. פָּן מיוחד בירושת היצירה של אללה וורוכטה הוא איור הספר – עמוק ומקורי להפליא. היא עבדה עם טקסטים של יורי אולשה, הנס כריסטיאן אנדרסן, ניקולאי גוגול, יבגני שוורץ, יוהאן קרל אוגוסט מוזאוס, יוהאן וולפגנג פון גתה, ג'אני רודארי, אנאטול קאטנר, אייזק באבל, שלום עליכם, קונסטנטין פאוסטובסקי וזאב ז'בוטינסקי. האיורים שלה לא צעדו בעקבות הטקסט אלא נפרשו במקביל לו, ויצרו מרחב מטאפורי שבו המילה והתמונה ניצבו כשוות.

## חיים אישיים
אללה וורוכטה הייתה נשואה למיקולה וורוכטה, אמן מצטיין של אוקראינה (תואר כבוד רשמי).

## תערוכות
* 2010: עמוד רגע!, מוזיאון האמנות ע"ש א. מ. בילי, צ'ורנומורסק
* 2012: ביאנלה לגרפיקה, פלזן, צ'כיה
* 2012: חלומות וזיכרונות, מוקצ'בו – אודסה
* 2013: Urbi & Orbi, אודסה
* 2016: E pluribus unum, ארמון פוטוצקי, לבוב
* 2016: רגע אחד ארוך כמו חיים שלמים, אודסה
* 2019: Linea aspera et tenera, אודסה
* 2019: הביאנלה ה־XII בפירנצה
* 2021–2022: קו החיים, אודסה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים אוקראינים
קטגוריה:נשים אוקראיניות
קטגוריה:ילידי 1946
קטגוריה:אוקראינים שנפטרו ב-2025
שארל-אנדרה ואן לו

**שארל-אנדרה ואן לו** (בצרפתית: **Charles-André van Loo**; 15 בפברואר 1705 – 15 בפברואר 1705) היה צייר צרפתי, בנו של הצייר לואי-אברהם ואן לו, אחיו הצעיר של ז'אן-בפטיסט ואן לו ונכדו של יאקוב ואן לו. הוא היה החבר המפורסם ביותר בשושלת ציירים מצליחה ממוצא הולנדי. יצירתו כוללת כל קטגוריה: דת, ציור היסטורי, מיתולוגיה, דיוקנאות, אלגוריה וסצנות ז'אנר.

## ביוגרפיה
ואן לו נולד בניס, שהייתה אז חלק ממדינת סבויה. הוא איבד את אביו בשנת 1712 וגודל על ידי אחיו, ז'אן-בפטיסט. הוא ליווה אותו לטורינו, ומשם לרומא בשתי נסיעות לאיטליה (1712–1715 ו-1716–1718). במהלך הטיול השני, הוא לקח שיעורי ציור אצל הצייר בנדטו לוטי ולמד אצל הפסל פייר לה גרוס. לאחר שעזב את איטליה בשנת 1723, עבד בפריז, ולמד באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול, שם זכה בפרס הראשון לרישום בשנת 1723, וקיבל את הפרס הראשון לציור היסטורי בשנת 1727 - וכך גם יריבו לעתיד פרנסואה בושה. בשנת 1724 זכה בפרס רומא.

לאחר שביקר שוב בטורינו בשנת 1727, ואן לו הועסק על ידי המלך ויטוריו אמדאו השני מסרדיניה, עבורו צייר סדרה של נושאים הממחישים את טורקוואטו טאסו. בשנת 1734 הוא התיישב בפריז, ובשנת 1735 הפך לחבר באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול ועלה במהירות בהיררכיה של האקדמיה. בשנת 1736 מונה לפרופסור עוזר באקדמיה, ופרופסור בשנת 1737. מאדאם דה פומפדור וחצר המלוכה הצרפתית קיבלו את האמן תחת חסותם. הוא עוטר במסדר סן-מישל ומונה לצייר הראשי של המלך לואי ה-15 בשנת 1762. הוא היה צייר חצר מצליח ביותר, אך גם דיוקנאותיו וציורי ההיסטוריה שלו זכו להצלחה עצומה ברחבי אירופה כולה. הוא נפטר בפריז ב-15 ביולי 1765.

בנו ז'ול סזאר דניס ואן לו (1743–1821) היה צייר נוף.

## עבודותיו
בפשטות סגנונו ובדיוק עיצובו, תוצאה של לימודיו על המאסטרים האיטלקיים הגדולים, ואן לו תרם רבות לטיהור האסכולה הצרפתית המודרנית; אך השבחים שהועלו מאוחר יותר על יצירותיו נראים כעת בלתי סבירים ומוגזמים. בין פטרוניו נמנו חברי החצר, מפעל הגובלנים, אנשים פרטיים והכנסייה. במאות שלאחר מכן, הונו של ואן לו צנח, אם כי יכולתו נותרה ראויה להערצה, ואיכות ומגוון עבודותיו זוכים לכבוד. "נישואי הבתולה" שלו נשמרים במוזיאון הלובר.

## גלריה


File:The Victory of Alexander over Porus LACMA M.2000.179.13.jpg | ניצחונו של אלכסנדר על פורוס, בערך 1738, מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס.

File:Theseus Taming the Bull of Marathon LACMA M.2000.179.15.jpg | תסאוס מאלף את שור המרתון, 1730.

File:Carle van Loo - Baccus et Ariane.jpg | דיוניסוס ואריאדנה, המאה ה-18.

File:Charles André Van Loo - Madame de Pompadour en belle jardinière - v.1754-1755.jpg | המרקיזה דה פומפדור, 1755-1754, ורסאי, הטריאנון הקטן.

File:Portrait of William 1st Viscount Bateman.jpg | דיוקן של ויליאם הוויקונט הראשון בייטמן, בערך 1744.

File:Charles-André van Loo, Music.jpg | מוזיקה, בין השנים 1752 ו-1753.

File:Carle van Loo - The Three Graces, 1763.jpg | שלושת החאריטות, 1763.

File:The Adoration of the Magi LACMA M.81.177.jpg | הערצת האמגושים, בערך  1760.


## קישורים חיצוניים

* 
* שארל-אנדרה ואן לו, באתר הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
* ביוגרפיה באתר Web Gallery of Art
* אוסף מיצירותיו באתר Artnet
* ביוגרפיה באתר מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס

* Oxford University Press, Benezit Dictionary of Artists, Loo, Charles André, Called Carle van


קטגוריה:ציירים צרפתים
דיג דיג דוג

**דיג דיג דוג** היא סדרה של שלוש קלטות בהשתתפות דליק ווליניץ, שרון שחל, נורית הירש וילדים. הקלטות הופקו על ידי MCI וסרטי סקופוס.

## על הקלטות
כשיעלי, הבת של מיכל חזון, נולדה, היא אובחנה כאוטיסטית. מיכל החליטה להשאיר אותה בבית ולנסות להפעיל אותה בעצמה. והיא שמה לב שהכי טוב היא מגיבה למוזיקה, ובמיוחד לשירי משחק. מיכל לא מצאה אפילו שיר משחק אחד כדי שיעלי תגיב ומיד פנתה למלחינה נורית הירש כדי שתלחין לה את השירים שכתבה.

בחצי השנה הראשונה קלטת הילדים "דיג דיג דוג" בקושי מכרה, אך כעבור זמן היא קיבלה פלטינה ונחלה הצלחה מאוד גדולה ובמהלך השנים יצאו ארבע קלטות שונות בסדרה, שהאחרונה שבהן ב-2005 וקלטת נוספת של אוסף.

אחריה הגיעה קלטת שנייה, ולאחר מכן קלטת שלישית. הייתה זו קלטת הילדים הישראלית הראשונה שצולמה מחוץ לאולפן, שכל שיריה מקוריים וחדשים. הקלטת בה משתתפים דליק ווליניץ, שרון שחל, נורית הירש וילדים, מציגה משפחה במצבים שונים וילדים ברגעים מוכרים של חוויות ילדות שונות, בשילוב עם תנועות ומשחק.

הקלטת הראשונה צולמה בקיבוץ פלמחים, הקלטת השנייה צולמה בקיבוץ רמת רחל והקלטת השלישית צולמה בקיבוץ יטבתה ובאילת. כל הקלטות בוימו על ידי אשר טללים. בקלטת הרביעית (בהוצאת קלסיקלטת) ובסדרה (ב"הופ!" וב"לולי") נוספה הבובה של "דיג דיג דוג" (דובי כתום המגולם על ידי ליאור דטאוקר) לצוות והשירים עוסקים במקצועות שונים.

הקלטות משודרים בערוצים "לולי", "הופ!", "הופ! ילדות ישראלית" וערוץ "ילדותי" ושירי ילדותי.

בעבר שודרו שירי הקלטות 1 ו-2 בלבד בערוץ "בייבי" בין השנים 2003–2009. (חלקם התנגנו ב"בייבי אלבום").

כמו כן בשנת 1996 יצא הספר של "דיג דיג דוג" בהוצאת שבא הכוללות את מילות השירים ואת הלחנים שלהם.

ב-1995 עלתה ההצגה "דיג דיג דוג" בכיכובה של שרון שחל ובבימויו של ישראל גוריון ובה קטעים נבחרים מתוך הקלטות. ההצגה רצה עד 2014 בכיכובה של שחל, עם עדכונים וחילופי שחקנים.

## שירי הקלטות

### דיג דיג דוג

### עוד דיג דיג דוג

### דיג דיג דוג 3

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:קלטות ילדים ישראליות
קטגוריה:MCI: קלטות
קטגוריה:נורית הירש

## הערות שוליים
הסכם הגבול והידידות הגרמני-סובייטי (1939)

**הסכם הגבול והידידות בין גרמניה לברית המועצות** היה פרוטוקול משלים שני של הסכם ריבנטרופ-מולוטוב מ-23 באוגוסט 1939. זה היה סעיף סודי שתוקן ב-28 בספטמבר 1939 על ידי גרמניה הנאצית וברית המועצות לאחר הפלישה והכיבוש המשותף של פולין הריבונית. הוא נחתם על ידי יואכים פון ריבנטרופ וויאצ'סלב מולוטוב, שרי החוץ של גרמניה וברית המועצות בהתאמה, בנוכחות יוזף סטלין.

רק חלק קטן מהפרוטוקול, שהחליף את האמנה הראשונה, הוכרז בפומבי, בעוד שאזורי ההשפעה של גרמניה הנאצית וברית המועצות נותרו חסויים. הפרוטוקול הסודי השלישי של ההסכם נחתם ב-10 בינואר 1941 על ידי פרידריך ורנר פון דר שולנבורג ומולוטוב, בו ויתרה גרמניה על תביעותיה על חלק מליטא. חודשים ספורים לאחר מכן החלה גרמניה בפלישה לברית המועצות במבצע ברברוסה.

## סעיפים סודיים
מספר סעיפים סודיים צורפו להסכם. סעיפים אלה אפשרו חילופי אזרחים סובייטים וגרמנים בין שני האזורים הכבושים של פולין, שרטטו מחדש חלקים מתחומי האינטרסים של שתי המדינות במרכז אירופה שהוכתבו על ידי הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, וקבעו כי אף אחד מהצדדים להסכם לא יאפשר בשטחו כל "תסיסה פולנית" המכוונת כלפי הצד השני.

במהלך הפלישה הגרמנית לפולין, הוורמאכט הגרמני השתלט על  ועל מזרח , שטחים שהסכם ריבנטרופ-מולוטוב העניק לאזור ההשפעה הסובייטי. כדי לפצות את הסובייטים על האובדן הזה, העביר ההסכם את ליטא לתחום ההשפעה הסובייטי, למעט טריטוריה קטנה, שכונתה "רצועת ליטא", הגדה השמאלית של נהר .

## תוצאות
ברית המועצות חתמה על הסכם סיוע הדדי עם אסטוניה ב-28 בספטמבר, עם לטביה ב-5 באוקטובר ועם ליטא ב-10 באוקטובר 1939. ההסכמים חייבו את שני הצדדים לכבד את ריבונותו ועצמאותו של השני, ואפשרו לממשלה הסובייטית להקים בסיסים צבאיים בשטחן של שלוש המדינות הבלטיות. לאחר הקמתם, הבסיסים הללו אפשרו את הפלישה והכיבוש הסובייטי בקנה מידה מלא של המדינות הבלטיות ביוני 1940.

על פי הסעיפים שנקבעו ב מ-10 באוקטובר 1939, ליטא רכשה גם כחמישית מ, כולל בירתה ההיסטורית וילנה. הסכמי הסיוע ההדדי אפשרו את הכיבוש הסובייטי של המדינות הבלטיות ב-1940 ותוארו על ידי הניו יורק טיימס כ"הקרבה וירטואלית של עצמאות".
## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ברית המועצות: גבולות
קטגוריה:גרמניה: גבולות
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: אמנות והסכמים
קטגוריה:ברית המועצות: אמנות והסכמים
קטגוריה:גרמניה הנאצית: אמנות והסכמים
קטגוריה:1939 בגרמניה
קטגוריה:1939 בברית המועצות
קטגוריה:הסכמי גבולות
קטגוריה:פולין במלחמת העולם השנייה
קובי קלימיאן

**קובי קלימיאן** (נולד ב־15 בפברואר 1985) הוא אמן בלונים ומנהל אמנותי ישראלי. קלימיאן הוא המייסד והמנהל האמנותי של תערוכת הבלונים הבינלאומית **Balloon Story** שהוצגה בישראל, בארצות הברית ובמדינות נוספות, וכן של המותג **VisionAir** העוסק בעיצוב תערוכות בלונים בקנה מידה גדול. יצירותיו מאופיינות בשילוב בין עיצוב אומנותי מדויק לבין חשיבה הנדסית, המאפשרת בניית מבנים גדולים ומורכבים מבלונים בלבד.

## ביוגרפיה
קובי קלימיאן נולד בבת ים. למד בבית הספר הממלכתי־דתי "אורות התורה" בעיר, ולאחר מכן בישיבת "אדר"ת" בבת ים. במהלך שנות נעוריו עסק בציור ובאמנות פלסטית, והתעניין בעיצוב ובבנייה.
לאחר סיום התיכון הצטרף למסלול ההסדר בישיבת חיספין שברמת הגולן, ושרת בחטיבת גבעתי, שם שימש בתפקידים פיקודיים.

לפני שפנה לעיסוקו באמנות הבלונים עבד כאיש מכירות בתחום הסלולר בחברות פלאפון וסלקום.

בשנת 2012 החל קלימיאן לעסוק באמנות בלונים באופן מקצועי. בתחילת דרכו יצר קישוטים ועיצובים קטנים לאירועים פרטיים, ובהמשך החל לפתח טכניקות עבודה תלת־ממדיות ששילבו בלונים, מתכת ותכנון הנדסי. העניין האמנותי בעיצוב תלת־ממדי הוביל אותו להקמת סדנאות ופרויקטים קהילתיים בתחום אמנות הבלונים, ובהמשך להפקות רחבות־היקף בארץ ובעולם.

## תערוכות

בשנת 2017 הציג קלימיאן בהודו סדרת מיצגים רחבי היקף שכללו 18 מייצגים שונים, שנבנו בחמישה קניונים בארבע ערים – מומבאי, פונה, בנגלור וצ׳נאי. בין היצירות נכללו דרקון בגובה מספר מטרים, ספינת פיראטים ודמויות אגדיות עשויות בלונים. הפרויקטים סוקרו בעיתונות ההודית, בהם *Times of India*, *Deccan Chronicle*, *The Hindu* ו־*The New Indian Express*.

לאחר שובו לישראל יזם קלימיאן את סדרת התערוכות **"Balloon Story"**, שהוצגו בהאנגר 11 שבנמל תל אביב. בכל אחת מהתערוכות הוצגו מאות אלפי בלונים שנבנו סביב נושא מרכזי:
* **Balloon Story – מסביב לעולם** – תערוכה שכללה מיצגים בנושאי ג׳ונגל, עומק הים, הקוטב, חלל ואתרי תרבות עולמיים.
* **Balloon Story – אגדות ילדים** – תערוכה בהשראת סיפורי ילדים ובהם "אלאדין", "אליס בארץ הפלאות", "עמי ותמי", "כיפה אדומה" ו"ממלכת הדרקונים".
* **Balloon Story – מסע בזמן** – תערוכה משנת 2025 שעסקה בתקופות שונות בהיסטוריה, מהעידן הפרהיסטורי ועד ייצוגים עתידניים.

התערוכות זכו לחשיפה תקשורתית בישראל בערוץ 13, באתרי mako, Photour ובשבע.

בשנת 2024 הופקה גרסה בינלאומית של התערוכה בניו יורק, שהוצגה ב־Park Avenue Armory וכללה מעל 700,000 בלונים. התערוכה סוקרה באמצעי תקשורת אמריקאיים ובהם FOX 5 NY, NBC New York, CBS News ו־ABC7 NY.

## חיים אישיים
לאחר שירותו הצבאי נישא לאליס, ולהם חמישה ילדים.

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:ילידי 1985
דארק הורס רקורדס

**דארק הורס רקורדס** (באנגלית: **Dark Horse Records**) היא חברת תקליטים שהקים המוזיקאי וחבר הביטלס ג'ורג' האריסון ב-1974. הקמת החברה התרחשה במקביל לסגירת חברת התקליטים אפל רקורדס של הביטלס, ואפשרה להאריסון להמשיך ולתמוך בפרויקטים של אמנים אחרים תוך שמירה על קריירת הסולו שלו. האמנים הראשונים שחתמו על חוזים עם החברה היו ראווי שנקר ולהקתו ", שהאחרונה סיפקה לחברת התקליטים את הצלחתה המסחרית המשמעותית היחידה עד 1976.

בשנתיים הראשונות לפעילותה הופצה החברה ברחבי העולם באמצעות חברת A&M רקורדס. לאחר פרידה מתוקשרת מאוד ממנה יצרו האריסון וחברתו שותפות ארוכת טווח עם וורנר רקורדס, שנמשכה עד 1994.

לאחר תקופה בת עשר שנים בה לא פעלה החברה היא חזרה לפעול בשנת 2002, עם יציאת אלבום האולפן האחרון של האריסון, *[[Brainwashed]]*, לאחר מותו.

מאז 2020 מופצת החברה באמצעות ברטלסמן מיוזיק גרופ.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תקליטים
קטגוריה:ג'ורג' האריסון
ג'ורג' ס. ניקסון

**ג'ורג' סטיוארט ניקסון** (באנגלית: **George Stuart Nixon**; 2 באפריל 1860 – 5 ביוני 1912) היה יזם ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נבדה.

## ביוגרפיה
ניקסון נולד ב-2 באפריל 1860 בעיר ניוקאסל שבקליפורניה. הוא החל לעבוד בחברת רכבות ולמד טלגרפיה.

בשנת 1881 הועבר לנבדה, שם ייסד בנק בעיר וינמוקה ושימש כקופאי הראשי שלו. בנוסף, בנה בית אופרה ברינו ותיאטרון בווינמוקה, והיה אחד ממממני מלון "מיזפח" בעיר טונופה שבנבדה.

ניקסון נבחר לבית המחוקקים של נבדה בשנת 1891. בשנת 1905 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, ונבחר מחדש ב־1911. הוא כיהן עד מותו ב־1912. בתקופת כהונתו עמד בראש ועדת ההגנה על חופי ארצות הברית.

ב־9 בפברואר 1905 הצטרף למועדון הבוהמי של סן פרנסיסקו.

ניקסון נפטר ב-5 ביוני 1912 ונקבר בבית העלמין המאסוני ברינו. לאחר מותו בחר בית המחוקקים של נבדה את ויליאם א. מאסי כיורשו בסנאט. העיירה ניקסון שבנבדה נקראה על שמו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מנבדה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1860
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1912
רדלהיים

**רֶדֶלְהַיים** (בגרמנית: **Rödelheim**) היא שכונה בעיר פרנקפורט שעל נהר מיין, שבגרמניה. רדלהיים משתייכת לאזור המנהלי Mitte-West ומחולקת לשני תתי-אזורים (Stadtbezirke): רדלהיים-מזרח (Rödelheim-Ost) ורדלהיים-מערב (Rödelheim-West).

ב־2015 התגלו ברֶדֶלְהַיים שרידים של כ־200 חיילים צרפתים שנהרגו בשנת 1813.

## היסטוריה יהודית ברדלהיים
מהמאה ה־17 התפתחה רֶדֶלְהַיים למרכז חשוב של פולקלור קבלי ביידיש. בשנת 1753 יצאה כאן לאור מהדורה של ה"מעשה בוך" (ספר סיפורי מעשיות) בעריכתו של יונה בן יושע גמבורג, ונדפסה בבית הדפוס של קרל רייך.

### דפוס רדלהיים

[ממוזער| [הלוח העברי|לוח שנה עברי לשנת 1840/41. נדפס על ידי , רדלהיים. מצוי באוסף המוזיאון היהודי של שווייץ.]]
בשנת 1799 ייסד המו"ל והחוקר בנימין וולף היידנהיים בית דפוס ברדלהיים, שהוציא לאור סידורי תפילה וחיבורים תאולוגיים יהודיים. היידנהיים התגורר ברדלהיים עד מותו בשנת 1832. גם ספריו של זליגמן בר, חוקר מסורה ודקדוק עברי מהתקופה המודרנית, יצאו לאור ברדלהיים.

רדלהיים הפכה באותה עת למרכז חשוב להדפסה ולייצוא של ספרים עבריים. רבים מאותם ספרים שהודפסו בתקופה זו שמורים באוסף המוזיאון היהודי של שווייץ. סידורים וספרי תפילה שנדפסו בדפוס רדלהיים זכו לתפוצה רבה בקרב יהודי מערב אירופה ומרכזה, ומהדורות צילום שלהם ממשיכות ומודפסות עד ימינו.

### בית הכנסת ברדלהיים
ממוזער| אנדרטה לבית הכנסת לשעבר
בין השנים 1680 ל־1700 התכנסה הקהילה היהודית באסם שהוכשר למקום תפילה. בית הכנסת הראשון נוסד בשנת 1730 ברחוב שולשטראסה 9 (כיום אינזלגסכן). באותה תקופה מנתה הקהילה היהודית כ־80 נפשות. הקהילה היהודית של רדלהיים הייתה כפופה לרבנות גיסן הסמוכה.

עם צמיחת והתפתחות הקהילה נבנה בית כנסת חדש, שנחנך ב־29 ביוני 1838. לודוויג תודיכום, כומר הקהילה הפרוטסטנטית ציריאקוס, נשא את דברי הפתיחה בטקס חנוכת הבית שנבנה בסגנון אדריכלות 'מזרחי'.

בליל 9–10 בנובמבר 1938, בפרעות 'ליל הבדולח' ניזוק המבנה, ופנים בית הכנסת הועלה באש. אחרוני התושבים נאלצו לעזוב את המקום ב־3 בנובמבר 1939, ומאז שימש המבנה כמחסן למוסך כלי רכב. ב־22 במרץ 1944 נהרס בית הכנסת כליל בהפצצות בעלות הברית.

כיום מצוין אתר בית הכנסת באנדרטה של הפסל כריסטוף קראוזה, שהוקמה בשנת 1979. בשנת 2015 נוספה הרחבה ובה שורת אבני ריצוף המסמנות את מתאר בית הכנסת, ושמונה גושי אבן המציינים את שורות המושבים. אבן ובה תבליט של מנורה מסמנת את מיקומו של ארון הקודש לשעבר. בנוסף, פזורות ברדלהיים מספר אבני נגף (Stolpersteine) להנצחת חייהם של יהודים ואחרים שנרדפו תחת שלטון הנאצים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות פרנקפורט
פרוטון VPN

**פרוטון VPN** (באנגלית: **Proton VPN**) הוא שירות VPN שהושק בשנת 2017 ומופעל על ידי החברה השווייצרית "Proton AG", שגם מפעילה את שירות הדואר האלקטרוני "פרוטון מייל". לפי האתר הרשמי, חולקים פרוטון VPN ופרוטון מייל את אותו צוות ניהול, משרדים ומשאבים טכנולוגיים, ופועלים ממטה החברה שבקנטון ז'נבה, שווייץ. ב-17 ביוני 2024 הודיעה החברה על כוונתה לעבור למבנה מלכ"ר תחת "Proton Foundation".

## מאפיינים
נכון ל-1 באוקטובר 2025, מפעיל פרוטון VPN כ־15,330 שרתים ב־126 מדינות.

אף על פי שחלק מהשרתים מוחזקים ומופעלים על ידי פרוטון VPN, מרביתם מנוהלים על ידי רשתות אוטונומיות (ASNs) כגון M247 ו-Datacamp Limited. השירות זמין עבור Microsoft Windows, macOS, לינוקס, אנדרואיד, iOS ו-ChromeOS, וכולל ממשק שורת פקודה ללינוקס. השירות ניתן גם להתקנה על נתב אלחוטי.

פרוטון VPN משתמש בפרוטוקולים OpenVPN (UDP/TCP), IKEv2 ו-WireGuard (UDP/TCP), עם הצפנת AES-256. ב-11 באוקטובר 2022 הוצג פרוטוקול ה־"Stealth" ללקוחות אנדרואיד, iOS ו-macOS, להסוואת תעבורת VPN כתעבורת HTTPS. באוגוסט 2024 נוסף הפרוטוקול גם ללקוח Windows.

לפרוטון VPN מדיניות "ללא שמירת לוגים" (No-Logs), אשר עברה ביקורת עצמאית על ידי חברת אבטחת המידע האירופית Securitum.

בינואר 2020 פתחה פרוטון VPN את קוד המקור של האפליקציות שלה בכל הפלטפורמות, ועברה ביקורת אבטחה עצמאית של חברת SEC Consult.

במרץ 2025 הודיעה  על שילוב פרוטון VPN ישירות בדפדפן השולחני שלה, עם גישה חינמית לכל המשתמשים.

## ביקורות
בסקירה של אתר "TechRadar" מינואר 2023 קיבל פרוטון VPN דירוג של 4.5 מתוך 5 כוכבים. במאי 2023 העניק לו אתר "PC Magazine" דירוג של 5 כוכבים ופרס "Editor's Choice". באוקטובר 2023 דורג על ידי "Engadget" כ-VPN הטוב ביותר לצפייה, גיימינג, פרטיות באינטרנט ואבטחה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:VPN
חאן אל-פראנג' (צידון)

[ממוזער|200px|[אכסדרה|סטיו בחצר הפנימית, 2012]]
**חאן אל-פראנג**' (בערבית: **خان الفرنج**; בתעתיק: ח'אן אל-פֿרַנג') הוא חאן עות'מאני בעיר **[[צידון]]** שבלבנון.

## היסטוריה
מקובל לייחס את הקמת החאן לאמיר הדרוזי פח'ר א-דין השני (1573–1635), מושל איילט צידון, אבל הבנייה החלה כבר באמצע המאה ה-16 ביוזמת סוקולו מהמט פאשה  (1505–1579) הווזיר הגדול בחצר הסולטאן העות'מאני. החאן נקרא במקור, במסמכים רשמיים, בשם "חאן אבראהים" על שם בכורו של סוקולו.

השם חאן אל-פראנג' מקורו בכינוי פראנג'ים לאירופים, שנציגיהם – סוחרים, בעיקר **צרפתים**, ונוסעים – שכנו בו. הסוחרים הצרפתים נהנו מזכויות-יתר במיסוי ובתמחור, ולקונסול הצרפתי ניתן מעמד אקסטריטוריאלי  – לא חלו עליו החוקים והתקנות של המשפט המקומי. הקונסול הצרפתי בצידון אף קבע את מושבו בחאן הזה, שנקרא בשפתו בשם "חאן הצרפתים" (Khan des François). מעמדם המיוחד של הצרפתים נקנה בהסכם הקפיטולציות מ-1535 בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת והסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר, שבעקבותיו נוסדו מושבות סוחרים צרפתים בערי נמל בחופי הלבנט, בהן עכו.

המבנה שייך לממשלת צרפת, הוחכר לקרן חרירי (Hariri Foundation) ומשמש כמרכז תרבות.

במלחמת האזרחים בלבנון נגרמו נזקים למבנה, והוא שופץ ושוקם על ידי קרן חרירי בשנות ה-90 של המאה ה-20.

חאן אל-פראנג' נכלל ב-2019 ברשימה ראשונית של אתרי מורשת עולמית בעיר העתיקה של צידון, יחד עם מבצר הים, מבצר היבשה ומסגד אל-כיח'יא .

## תיאור
החאן בצידון הוא בניין ריבועי בן שתי קומות, מידותיו 58 על 58 מטרים והוא ערוך סביב חצר גדולה שבמרכזהּ הייתה בריכה. התצורה שלו מאפיינת מבני חאנים רבים במזרח, שבהם הקומה התחתונה משמשת לאחסון והעליונה – למגורים. הקירות החיצוניים במפלס התחתון אטומים, לבד מחרכים צרים. המבנה הסגור מכל צד העניק אבטחה לשוכניו. השער היחיד בו, הפונה אל הנמל, היה נסגר לעת ערב וכך גם בתקופות של מגפה, אין יוצא ואין בא.
חאן אל-פראנג' בצידון נזכר לא מעט בספרי נוסעים ששהו בו. בצידון חאנים היסטוריים נוספים, אך חאן אל-פראנג' הוא הגדול והשלם בהם.

חאן בשם דומה (חאן אל-פראנג') נמצא בעכו. תולדותיו מקבילות במידה רבה לזה שבצידון, אך מִתארו המקורי לא נשמר.

## לקריאה נוספת

* S. Weber, "The Making of an Ottoman Harbour Town: Sidon/Saida from the Sixteenth to the Eighteenth Centuries", In Sluglett, Peter; Weber, Stefan (eds.), *Syria and Bilad al-Sham under Ottoman rule: Essays in Honour of Abdul-Karim Rafeq*, Leiden and Boston: Brill, 2010, pp. 179–240 
* Stefan Weber, "La fabrique d’une ville portuaire ottomane. Les acteurs du développement urbain de sidon entre le XVIe et le XVIIe siècle", dans Wolfgang Kaiser (dir.), *La loge et le fondouk. Les dimensions spatiales des pratiques marchandes en Méditerranée Moyen Âge*, Paris: Karthala, 2014, pp. 23–66 


## קישורים חיצוניים
* על חאן אל-פראנג' בצידון באתר תיירות לבנוני

## הערות שוליים

ממוזער|ימין|340px|חאן אל-פראנג' בצידון אחרי שיפוץ ושיקום; תצלום מ-2009

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מבנים
קטגוריה:מבני חאן
קטגוריה:צידון: מבנים
מוסיקת המקרה

**מוסיקת המקרה** הוא רומן מאת פול אוסטר שראה אור בשנת 1990. הספר תורגם לעברית על ידי משה רון ופורסם בשנת 1992. הספר עובד לסרט בשם זהה  שהקרנתו החלה בשנת 1993.

## תקציר העלילה
ג'ים נאש עובד ככבאי בבוסטון. הוא אב לג'ולייט, ילדה בת שנתיים ופרוד טרי מאשתו שעזבה אותו. נאש לא מסוגל לתמוך בגידולה של בתו ושולח אותו לגור בבית אחותו. במהלך חצי השנה הבאה נאש מבקר מספר פעמים את ג'ולייט ומגלה שהיא מתחילה לשכוח אותו. בשלב זה מתגלה כי אביו של נאש, אשר נטש את המשפחה בילדותו, מת ומותיר לו סכום כסף גדול. כיוון שנאש סבור שג'ולייט מאושרת בבית אחותו, הוא מחליט לרכוש מכונית סאאב בכסף שירש, להשאיר את חייו מאחור ולצאת למסע נהיגה ארוך ברחבי ארצות הברית.

בחלוף הזמן, סכום הכסף שבידי נאש הולך ואוזל. באחת מנסיעותיו הוא אוסף טרמפיסט צעיר בשם ג'ק פוצי (Jack Pozzi) ומתברר לנאש כי פוצי הוא שחקן פוקר מקצועי. פוצי מספר לנאש כי הוא מתעתד לשחק מול זוג אמיד בשם פלאואר וסטון (Flower and Stone). פלאואר וסטון מתגלים כזוג אקסצנטרי שעשה את הונו על ידי זכייה בהגרלה לוטו. בנוסף מתגלה כי הזוג רכשו עשרת אלפים אבנים שהיו חלק מטירה אירית מהמאה ה-15. האבנים הובאו לארצות הברית והזוג מתכנן להשתמש בהן לבניית חומה בשטח האחוזה שלהם.

במהלך משחק הפוקר, מפסיד פוצי את כל כספו של נאש. בנוסף, נאש מוסיף להימור את מכונית הסאאב שלו, ופוצי מפסיד גם אותו. בסופו של המשחק נאש ופוצי נותרים על חוב של 10,000 דולר לפלאואר וסטון - ובלי יכולת להחזיר את החוב. על מנת להחזיר את החוב, מסכימים נאש ופוצי לעבוד כפועלים אצל פלאואר וסטון ולבנות עבורם את החומה, תוך שהם גרים בקראוון בתוך שטח האחוזה ולמעשה כלואים בשטחה.

מנקודה זו ואילך, פלאואר וסטון לא נראים עוד עד סוף העלילה. במקומם מופיע אדם בשם קאלווין מרקס (Calvin Murks), אשר נשכר על ידי הזוג לפקח על העבודה. לאחר התגרות מצידו של פוצי, מרקס מתחמש באקדח אותו הוא נושא מדי יום.

לאחר שבועות ארוכים של עבודה בבניית החומה תחת פיקחו והדרכתו של מרקס, מגיע הרגע בו נאש ופוצי אמורים להשתחרר לחופשי, אך מרקס מבשר להם כי מספר הוצאות על אוכל ובילויים לא היו כלולות בחוזה עם פלאואר וסטון ומגיש להם חשבונית שאין ביכולתם לשלם. פוצי משוכנע שלעולם לא יוכלו לצאת מהמצב, ובורח בלילה משטח האחוזה. מספר ימים לאחר מכן, מופיע פוצי שוב בשטח האחוזה כשהוא מוכה קשות וללא הכרה. מרקס טוען שאינו יודע דבר על שאירע ודואג לפנות את פוצי לבית חולים. לאחר שבועיים, מרקס מספר לנאש כי פוצי שחרר את עצמו מבית החולים ונעלם. נאש משוכנע כי פוצי מת.

נאש ממשיך לעבוד בבניית החומה ומתכנן את נקמתו במרקס. בסופו של דבר נאש עובד על החזרת כל החוב, ומרקס לוקח אותו לבילוי בפאב כדי לחגוג, ביחד עם חתנו, פלויד. בפאב, נאש מביס את פלויד במשחק ביליארד, אך מסרב לקחת ממנו את סכום הכסף עליו התערבו (חמישים דולר), ותחת זאת מבקש נאש את הזכות לנהוג במכונית בדרך חזרה לאחוזה. שלושת הגברים נכנסים למכונית הסאאב של מרקס (המכונית שהייתה במקור של נאש). נאש נוהג במהירות מופרזת ומתנגש באופן מכוון ברכב שמגיע מולם.

## קישורים חיצוניים
* מוסיקת המקרה באתר עם עובד
* 

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי 1990
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
קטגוריה:פול אוסטר
אוברלנדיה (כדורגל)

**אוברלנדיה** (בפורטוגזית: **Uberlândia Esporte Clube**) הוא מועדון כדורגל ברזילאי, שנוסד בשנת 1922 בעיר אוברלנדיה שבמינאס ז'ראיס. הקבוצה שיחקה בעבר בדרג העליון של הכדורגל הברזילאי. במועדון פועלת גם קבוצת כדורגל נשים.

## היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1922 בעיר אוברלנדיה, והשתלב בתחרויות הכדורגל המקומיות במדינת מינאס ז'ראיס.

יכולותיה של הקבוצה התחזקו בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, ובשנת 1968 היא סיימה במקום השלישי באליפות מינאס ז'ראיס בכדורגל. בסך הכול השתתפה בדרג העליון של האליפות המדינתית 51 פעמים.

בעונת 1978 שיחקה "אוברלנדיה" לראשונה בדרג העליון של הכדורגל הברזילאי. בעונת 1979 היא הגיעה לשלב השלישי וסיימה במקום התשיעי. הופעתה האחרונה בדרג הבכיר הייתה בעונת 1985.

בליגת המשנה הברזילאית שיחקה הקבוצה שש עונות, כשהופעתה האחרונה הייתה בשנת 1989. הישגה הגדול במסגרות הארציות היה הזכייה באליפות הליגה בשנת 1984.

ב מתמודדת הקבוצה לסירוגין בדרגים השלישי והרביעי של הכדורגל הברזילאי.

ב השתתפה "אוברלנדיה" שלוש פעמים, ובשנת 2018 הגיעה לשלב השני של המפעל.

אצטדיון הבית של הקבוצה, "פארק דה סאביה", נבנה בשנת 1982 וכלל במקור 75,000 מקומות ישיבה. בהמשך הוקטנה תכולתו.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מינאס ז'ראיס
קטגוריה:קבוצות כדורגל ברזילאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1922
רבוסו (ענב)

**רבוסו** הוא ענב יין אדום הגדל בעיקר בחלק המזרחי של ונטו (איטליה). הוא נקרא גם רבוסו פיאבה, בעקבות שמו של נהר הסמוך למקום גידולו. הוא מייצר יין בצבע עמוק, עם רמות גבוהות במיוחד של טאנין, תכולת אלכוהול בינונית וחומציות גבוהה. השם רבוסו בשפה הוונציאנית המקומית פירושו "כועס", משום שכעס הוא התחושה בפה כאשר יין זה נצרך מוקדם. רבוסו היה בעבר זן הענבים המעובד ביותר במזרח ונטו; נווטים ונציאנים קראו לו וין דה ויאחו-"יין של מסע", משום שהיה העמיד ביותר ליישון ולהובלה. הפופולריות שלו ירדה במאה ה-20, וכיום כרמי רבוסו מהווים רק 1-2% מכלל הכרמים בונטו.

הגפן מבשילה יחסית מאוחר, ומניבה יבולים טובים עם עמידות גבוהה למחלות פטרייתיות וריקבון.

הענב משולב עם ענב יין נוסף מוונטו, מרזמינה ביאנקה, כדי לייצר את רבוסו ורונזה.

הזן רבוסו מגדל אשכול גלילי גדול, צפוף וגדול עם כנף אחת או שתיים וגבעול אשכול חזק. לענב הכדורי קליפה כחולה-שחורה, קשה מאוד עם פריחה טובה. לבשר טעם זני נייטרלי, מעט בשרי ומתוק-חומצי-עפיץ. לכל ענב שניים או שלושה גרעינים בגודל ממוצע בצורת אגס. גפן נמרץ זה יכול להניב יבולה גבוה. ייצור אופטימלי דורש השריה מתאימה של המיץ והקליפות: התוצאה היא יין בעל גוף מלא, חומצי וטאניני בצעירותו, אידיאלי להנחה. לאחר התיישנות בחביות עץ, הוא יקבל בהדרגה צבע אודם עמוק עם גוני נופך, זר רחב ומלא של סיגליות בר עם תו מרוכז של דובדבן מורלו; החך יבש ועפיץ. בשילוב אוכל ויין, הוא יכול להשתלב עם ציד פרוותי ונוצות, בשר אדום, בשרים על האש וגבינות מיושנות היטב.

## הכלאה עם זני ענבים אחרים
במהלך סדרת ניסויים בין השנים 1930 ו-1935, ענבים מזן רבוסו עברו הכלאה עם מוסקט שחור כדי ליצור את זן ענבי היין האדום מנזוני מוסקטו. 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:זני ענבים