החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון

**החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון** (בערבית: **الجبهة الديمقراطية للسلام والمساواة**, תעתיק מדויק: אלג'בהה אלדימקראטיה ללסלאם ואלמסאואה), הידועה בעברית בתור **חָדָ"שׁ** (ראשי תיבות **ח**זית **ד**מוקרטית ל**ש**לום) ובערבית כ**אל-גָ'בְּהַה** (الجبهة, "החזית" - המילה הראשונה בשם המלא), היא תנועה של ארגוני שמאל רדיקלי בישראל, המהווה רשימה וסיעה סוציאליסטית בישראל, ומתמודדת כרשימה לכנסת מאז הבחירות לכנסת התשיעית. חד"ש מגדירה את עצמה כרשימה יהודית-ערבית.

חד"ש דוגלת בפינוי כל ההתנחלויות הישראליות בשטחים שנכבשו ב-1967, הקמת מדינה פלסטינית לצד ישראל ושוויון זכויות לאזרחי ישראל הערבים. חד"ש תומכת במשא ומתן לשלום ולא בנסיגות חד-צדדיות. התנועה דוגלת בצדק חברתי, בסוציאליזם ובשוויון מגדרי. בכך, התנועה גם מאמינה בצדק סביבתי כהגדרתה, ודוגלת בקשר שבין סביבה ירוקה-בריאה וחברה שוויונית. חד"ש מורכבת מתנועות ומזרמים שונים והמרכזי בהם הזרם המרקסיסטי-לניניסטי.

## הרכב החזית
בעוד שחד"ש הוקמה כברית פוליטית רחבה, רוב הקבוצות המקוריות שאינן קומוניסטיות עזבו את הקואליציה לאורך השנים או שפעילותן דעכה. סיעת הפנתרים השחורים בהנהגתו של צ'רלי ביטון, למשל, התפצלה מחד"ש במהלך הכנסת ה-12 ב-25 בדצמבר 1990 כדי להקים סיעה פרלמנטרית עצמאית. באופן דומה, האופוזיציה הקומוניסטית הישראלית (אק"י) הלכה ודעכה בעקבות מותם של מנהיגיה המרכזיים, אסתר וילנסקה (נפטרה ב-1975) ושמואל מיקוניס (נפטר ב-1982).

כיום, המבנה של קואליציית חד"ש מבוסס בעיקר על המפלגה הקומוניסטית הישראלית וארגוני ההמונים הקשורים אליה, לצד פעילי שמאל עצמאיים. הקבוצות המרכיבות את החזית כיום הן:

* **[[המפלגה הקומוניסטית הישראלית|מק"י]]** (המפלגה הקומוניסטית הישראלית).
* **[[ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי|בנק"י]]** (ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי), המשמשת כזרוע הצעירים של מק"י.
* **[[תנד"י]]** (תנועת נשים דמוקרטיות בישראל), ארגון פמיניסטי-סוציאליסטי הקשור למפלגה.
* **[[ועד היוזמה הדרוזי]]**, ארגון שמאל דרוזי המתנגד לגיוס בני העדה הדרוזית לצה"ל, ומסייע באופן פעיל לסרבני מצפון.
* אישי ציבור, אקדמאים, פעילים ומנהיגים מוניציפליים יהודים וערבים, עצמאיים ובלתי-מפלגתיים, אשר מתמודדים ברשימת חד"ש או תומכים במטרותיה, אך אינם רשומים כחברי המפלגה הקומוניסטית באופן פורמלי.
בין השנים 2008 ל-2017 פעלה התנועה החברתית היהודית-ערבית המשותפת תראבוט-התחברות כסיעה בתוך חד"ש. הארגון שאף לגשר על הפערים בפוליטיקה האופוזיציונית בישראל על ידי חיבור בין המאבקים נגד הכיבוש למאבקים פנימיים למען צדק חברתי ושוויון.

בינואר 2015, יושב-ראש הכנסת לשעבר אברהם בורג הודיע על הצטרפותו לחד"ש.

בשנת 2018, פעילי חד"ש היו מעורבים בהקמת התנועה היהודית-ערבית המשותפת נגד הכיבוש "עומדים ביחד".

### הצטרפות לחד"ש
על פי תקנון חד"ש, כל ארגון אשר מסכים למצע החזית, מוזמן להגיש בקשת הצטרפות לחזית. בקשה כזו יכולה להיות מאושרת על ידי מועצת חד"ש, המורכבת ממאות צירים.

מלבד חברות בתנועה אשר לוקחת חלק בחזית, לא קיים תהליך רשמי אשר מאפשר להתפקד כחבר בחד"ש (מלבד בסניפים מסוימים אשר בחרו מיוזמתם לקיים מפקד סניף). עם זאת, כל אדם אשר תומך במצעה של חד"ש מוזמן להיות פעיל בה, להיות ציר בוועידה ובמועצה שלה מטעם הסניף המקומי ולקחת בה כל תפקיד רשמי.

## מצע חד"ש
שמאל|ממוזער|240px|"יהודים וערבים מסרבים להיות אויבים" - שלט וסטיקר של חד"ש מהפגנות ומקמפיין הבחירות לכנסת ה-19
עם הקמתה, התבסס מצע החזית על שישה סעיפים מרכזיים שהוגדרו כ"מצע מינימום" – רף ההסכמה הנדרש מכלל הארגונים והפעילים המבקשים להצטרף אליה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים, הורחב המצע ופורט ל-12 סעיפים, המשמרים בתוכם את עקרונות היסוד שעליהם הוקמה התנועה:
# שלום צודק ויציב המבוסס על נסיגה מכל השטחים הכבושים והקמת מדינה פלסטינית בצידה של ישראל ובירתה ירושלים המזרחית: היענות מיידית ליוזמת השלום הערבית, הנתמכת בידי רוב מדינות העולם; ביצוע החלטות האו"ם בעניין הסכסוך הישראלי–פלסטיני.
# עסקת המאה, אותה רוקמים ממשל טראמפ וממשלת הימין הקיצוני והמתנחלים בישראל, יחד עם המשטרים הריאקציוניים הערביים באזור המפרץ הפרסי, לא מקדמת את השלום. העסקה מפרה את החלטות האו"ם ואת החוק הבינלאומי ומרחיקה את הפתרון המדיני. העברת השגרירות האמריקאית לירושלים; ההתכחשות לזכויותיו של העם הפלסטיני במזרח ירושלים שנכבשה במלחמת יוני 1967 ולזכותו לקיים בה את בירתה של המדינה הפלסטינית; ההכרה האמריקאית בריבונות על רמת הגולן; וההתאכזרות הנוספת והידוק מצור ההרעבה כלפי העם הפלסטיני בעזה – כל אלה מרחיקים את השלום המיוחל.
# קביעת שכר מינימום בגובה של 60% מהשכר הממוצע במשק.
# הכרה באוכלוסייה הערבית-פלסטינית בישראל כמיעוט לאומי, לו שמורה הזכות לשוויון זכויות לאומי ואזרחי-פוליטי, חברתי ותרבותי.
# הגדלת קצבאות הילדים ב-40%, ובכך החזרתן לרמתן הריאלית ב-2003. השוואה של קצבאות הנכות וקצבאות הזקנה לשכר המינימום.
# ביטול מלא של חוק הלאום המפלה והגזעני שמבסס תפיסות של אפרטהייד.
# ביטול של כל ההפרטות שנעשו עד כה של חברות ממשלתיות, משאבי טבע (כולל גז ונפט, פוספטים וים המלח), בנקים ושירותים ציבוריים ועירוניים ושל כל התוכניות להפרטה של חברות ממשלתיות ושירותים ציבוריים, לרבות בתחומי רווחה וחינוך.
# תוכנית דיור חברתי, שתיתן מענה הולם לצורכי הדיור של השכבות השונות, ותכלול מגוון של פתרונות דיור.
# הגנה על מערכת הבריאות הציבורית כמערכת שוויונית ונגישה, וביטול התוכניות להפרטת בתי-החולים.
# הבטחת חינוך חינם, הלכה למעשה, בכל המסגרות החינוכיות-לימודיות ממעונות היום ועד לאוניברסיטה; וחקיקת חוק זכויות הילד.
# אישור חוקה דמוקרטית, שתגן על זכויות האדם והאזרח היסודיות, על הזכויות החברתיות ותבטיח את אופייה החילוני של המדינה ואת שוויון אזרחיה; ביעור הגזענות ומאבק נגד כל ביטויי האפליה והאלימות; חקיקה ואכיפה של חוקים האוסרים אפליה, הסתה לטרנספר, הסתה גזענית, והסתה על רקע עדתי, אתני, מגדרי או בשל נטייה מינית.
# חקיקת חוק יסוד: שוויון בין המינים, אשר יתבסס על האמנה הבינלאומית בדבר ביטול כל צורות האפליה נגד נשים, לרבות סחר בנשים.

## היסטוריה
### הקמה ומצע מקורי
חד"ש הוקמה רשמית ב-7 במרץ 1977 בתל אביב, בעקבות החלטה של הוועידה ה-18 של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (רק"ח) שנערכה בדצמבר 1976, לקראת הבחירות ב-1977. הוועידה קראה להקמת "חזית רחבה של כל הכוחות שוחרי השלום והדמוקרטיה" כדי להוות חלופה פוליטית לגושי השלטון של המערך והליכוד.

הקמת חד"ש באה לאחר שני אירועים חשובים בישראל. האחד, יום האדמה והשני, הקמת חזית נצרת הדמוקרטית וזכייתו של תאופיק זיאד בתפקיד ראש עיריית נצרת. מטרת הקמת הרשימה הייתה להרחיב את בסיס התמיכה של רק"ח בקהלים שלא היו מעוניינים להצטרף למפלגה. בנוסף, בעת הקמתה נטשה רק"ח את ההתנגדות המסורתית שלה לפוליטיקה מבוססת על השתייכות חמולתית, וחד"ש כללה בין חבריה נכבדי חמולות שתמכו ברשימה. 

החזית אימצה את האות "ו" כאות הרשימה שלה בבחירות. הארגונים והקבוצות המייסדות שחברו לחזית כללו: 

* המפלגה הקומוניסטית הישראלית (רק"ח)
* הפנתרים השחורים מסיעתו של צ'רלי ביטון (פעילים נוספים מסיעתו של סעדיה מרציאנו הצטרפו למחנה של"י)
* נבחרי ציבור מהרשויות המקומיות ביישובים הערביים
* שמאל סוציאליסטי ישראלי (שס"י) 
* חברי קיבוצים שונים
* האופוזיציה הקומוניסטית הישראלית (אק"י), שהוקמה על ידי מנהיגת מק"י לשעבר אסתר וילנסקה לפני מותה ב-1975, ואליה הצטרף מאוחר יותר שמואל מיקוניס. 
* חוג של אקדמאיים, בהם דניאל עמית, ואנשי ציבור נוספים. 

הקואליציה התאגדה תחת מוסד הנהגה מרכזי שייצג את כל מרכיביה, על מנת לנהל את קמפיין הבחירות ולהבטיח שיתוף פעולה מתמשך. הצהרת היסוד קבעה "מצע מינימום" הכוללת שישה עקרונות ליבה: 

* **שלום צודק ויציב:** הסדר המבוסס על נסיגה מלאה של ישראל מהשטחים שנכבשו ב-1967, הכרה בזכותו של ההעם הפלסטיני להגדרה עצמית ולמדינה עצמאית לצד ישראל, והשתתפות אש"ף כנציגו המוכר של העם הפלסטיני בוועידת השלום בז'נבה. 
* **[[זכויות עובדים]]:** הגנה על האינטרסים של ציבור העובדים בייצור ובשירותים, ועל זכויותיהם של תושבי שכונות העוני בערים.
* **שוויון לאזרחים הערבים:** מיגור כל צורות האפליה הלאומית והכרה באוכלוסייה הערבית בישראל כמיעוט לאומי בעל זכויות שוות ומובטחות.
* **מיגור האפליה העדתית:** סיום האפליה העדתית כלפי מזרחים, במקביל להקצאת תקציבים מיוחדים להעלאת מעמדם החברתי-כלכלי והתרבותי.
* **חירויות דמוקרטיות:** הגנה והרחבה של החירויות הדמוקרטיות כנגד האיום מצד כוחות ימין ופשיסטים.
* **[[זכויות האישה]] ו[[חילוניות]]:** הבטחת שוויון זכויות מלא לנשים, ביטול חקיקה המפלה נשים, ומניעת כפייה דתית למען הבטחת חופש דעה ואמונה.

חד"ש, בחודשים הראשונים להקמתה, התנגדה להסכמי קמפ דייוויד ולהסכם השלום בין ישראל למצרים מתוך ראייה שהסכמים אלו משרתים את האימפריאליזם אמריקאי ופוגעים בזכויות הפלסטינים, מסיבה זו סיעת חד"ש הצטרפה לימין הרדיקלי והצביעה נגד הסכמים אלו כשהם הובאו לאישור הכנסת.

בבחירות לכנסת השלוש עשרה (1992) זכתה חד"ש בשלושה מנדטים, ותמכה בממשלה בראשות יצחק רבין. ואחרי חתימת הסכמי אוסלו, כאשר פרשה ש"ס מהממשלה, הרימו חברי הכנסת של חד"ש את ידם בעד הממשלה בכל הצעות האי-אמון שבהן יכלה ליפול.

בבחירות לכנסת הארבע עשרה (1996) התמודדה ברשימה משותפת עם בל"ד שזכתה להצלחה יחסית כשגרפה חמישה מנדטים, מהם שלושה לחד"ש. האיחוד לא החזיק זמן רב, ובבחירות לכנסת החמש עשרה חזרה חד"ש להתמודד לבדה.

בבחירות לכנסת השש עשרה (2003) התמודדה ברשימה משותפת של חד"ש ותע"ל בראשות מוחמד ברכה. בבחירות אלו זכתה הרשימה המשותפת ב-3 מנדטים. המועמד היהודי המרכזי של חד"ש דב חנין נדחק בעקבות שיתוף הפעולה עם תע"ל למקום הרביעי ולא נכנס לכנסת, דבר שיחד עם פרישתה של תמר גוז'נסקי מהכנסת גרם לכך שלראשונה מאז הקמת המדינה - לא היו חברים יהודים בסיעת חד"ש (על גלגוליה השונים).

ממוזער|שמאל|250px|ועידת חד"ש ה-8, מאי 2010, בבית הידידות בנצרת
[ממוזער|250px|[הפגנה בנוכחות מנהיגי חד"ש. עם המגאפון: ח"כ דב חנין. מימינו: יו"ר חד"ש, ח"כ מוחמד ברכה. משמאלו: מזכיר חד"ש איימן עודה]]
בבחירות לכנסת השש עשרה שנערכו בשנת 2003, חד"ש זכתה ב-93,819 קולות, מתוכם (לפי ההערכות) כ-8,000 קולות של אזרחים יהודים. מועצת מק"י (גוף ייצוגי הכולל כ-250 צירים) קבעה בסוף שנת 2005 שבשלושת המקומות הראשונים ברשימת חד"ש חייבים להיות יהודים וערבים ושחד"ש תשמור על משקלה המנדטורי. אחרי כן, בתחילת שנת 2006, קיבלה מועצת חד"ש (גוף ייצוגי הכולל כ-500 נציגים) באופן מעשי את ההחלטה כשהחליטה שחד"ש תרוץ לבדה לבחירות לכנסת ה-17 וכשהעמידה את דב חנין במקום השלישי. ב-14 בינואר 2006 נבחרה רשימת חד"ש. במקום הראשון נבחר חבר הכנסת מוחמד ברכה, במקום השני נבחר במאבק צמוד חנא סוויד על פני ח"כ עיסאם מח'ול, במאבק על המקום השלישי ניצח ברוב גדול דב חנין ובמקום הרביעי זכה עפו אגבריה. הרשימה שנבחרה על ידי מועצת חד"ש, על פי פעילים מחד"ש, היא רשימה ירוקה מאוד, הווה אומר: המקומות הראשונים בה הם אנשי סביבה. מוחמד ברכה, הוא מהמובילים בכנסת בתחום, חנא סוויד הוא פעיל איכות סביבה בצפון ומראשי "המרכז לתכנון אלטרנטיבי" ודב חנין הוא יו"ר ארגון הגג של הארגונים הסביבתיים. כמו כן, החלה חד"ש לארגן פעילויות בשם "אדום-ירוק" המדברות על הקשר בין צדק חברתי לצדק סביבתי.

בשנים האחרונות קיים קונפליקט בתוך חד"ש בין מספר זרמים בשמאל. הזרם המרקסיסטי-לניניסטי הוא הבולט במיוחד, אך גם בין היהודים וגם בין הערבים קיימים גורמים אשר אינם מזדהים עם קומוניזם ומאמינים בתפיסות עולם שמאלניות אחרות כגון אנרכיזם, וסינדקליזם, וחלקם איננם אפילו פעילי שמאל כלכלי ומאמינים רק בפוליטיקה של זהויות או מאבק לאומי פלסטיני בלתי אלים.

לקראת בחירות 2006, בא לידי ביטוי קונפליקט בין חלק מהזרמים בחזית. זאת כאשר לקראת בחירות אלו, נבחר למקום השני ברשימה לכנסת חנא סוויד, שאינו חבר במק"י והחליף את עיסאם מח'ול ממק"י. שינוי זה הביא לידי ביטוי תפיסה של חד"ש כמפלגה אשר שמה את ענייני הציבור הערבי על סדר היום יותר מאשר את תפיסת העולם הלניניסטית הרחבה. בין הזרמים קימות מספר מחלוקות כגון: ריצה משותפת עם בל"ד ברשימה לכנסת, התנגדות לכל אחיזה אמריקאית במזרח התיכון בכל מחיר וכדומה. גורמים בודדים בחד"ש מעניקים לגיטימציה רעיונית בלבד להתנגדות לארצות הברית מצד ארגונים פונדמנטליסטים כגון חמאס וחזבאללה. עם זאת בכל הזרמים בחד"ש בולט הרבה יותר של התנגדות ברורה לקו המלחמתי של כל הצדדים הפועלים באלימות, בהם חמאס וחזבאללה.
כיוון משמעותי אחר של חד"ש בשנים האחרונות, בדחיפת דב חנין והסניפים היהודיים בחד"ש, הוא לקדם את חד"ש ואת הרעיונות שבהם היא מאמינה לציבור היהודי. לקראת הבחירות לכנסת ה-18, פעילי בל"ד הוציאו קמפיין המשמיץ את זיקתה הציונית לכאורה של חד"ש, וזאת באמצעות תקיפתן של סיסמאות כגון "בעזה ובשדרות ילדים רוצים לחיות" אשר נקראת על ידי פעילי חד"ש, עקב ההתייחסות השוויונית של חד"ש לציונות וללאומיות הפלסטינית ועקב שירותו הסדיר בצה"ל של ח"כ דב חנין.

ממוזער|300px|שמאל|מתוך תעמולת הבחירות של חד"ש לכנסת ה-18

בבחירות לכנסת ה-18 הרשימה קיבלה כ-112,000 קולות, שהקנו 4 מנדטים. בקרב הציבור היהודי, לאחר קמפיין משמעותי בתל אביב, חיפה וירושלים המערבית, קיבלה המפלגה כ-11,000 קולות, אשר שווים בין שליש לחצי מנדט ומהווים בערך פי 2 מבחירות 2006.

ב-2014 הפסיד ראמז ג'ראיסי שעמד בראש רשימת חזית נצרת הדמוקרטית מטעם חד"ש בהתמודדות על עיריית נצרת לעלי סלאם, הייתה זאת הפעם הראשונה מאז 1975 שחד"ש (ולפניה רק"ח) הפסידה את השליטה בנצרת, העיר הערבית הגדולה ביותר בישראל.

ב-17 בינואר 2015 הודיע יו"ר המפלגה מוחמד ברכה על פרישה מהמועמדות לכנסת, ובמקומו נבחר לראשות הרשימה איימן עודה.

בבחירות לכנסת ה-20 חד"ש רצה במשותף עם המפלגות הערביות, בל"ד, תע"ל ורע"ם, במסגרת הרשימה המשותפת, כשעודה עומד בראשה. רשימה זו השיגה 13 מושבים ולראשונה מאז הכנסת האחת עשרה, חד"ש השיגה 5 מושבים.

ב-7 במרץ 2016 גינו מפלגות חד"ש ובל"ד את הכרזת מדינות המפרץ על חזבאללה כארגון טרור.

בדצמבר 2016 פרסמה המפלגה הודעת תמיכה בהשתלטותו מחדש של צבא סוריה על חלב. ההודעה ספגה ביקורת רבה ועוררה מחלוקת גם בקרב חד"ש עצמה. בעקבות כך, ולאחר שחלקים מהמפלגה ובעיקר ממק"י הביעו את תמיכתם בשלטון בשאר אל-אסד, הבהיר יו"ר הרשימה המשותפת את עמדות המפלגה לגבי מלחמת האזרחים בסוריה. בתחילת אפריל 2017, בעקבות המתקפה הכימית בח'אן שייח'ון, הטילה חד"ש וטו על גינוי אסד והתקיפה הכימית בידי הרשימה המשותפת, ומאוחר יותר גינתה את התקיפה האמריקאית שבאה בתגובה למתקפה הכימית.

בינואר 2019 הודיע חבר הכנסת מטעם המפלגה, דב חנין כי הוא לא יתמודד בבחירות לכנסת ה-21.

בבחירות לכנסת ה-21 התמודדה המפלגה יחד עם מפלגת תע"ל ברשימה אחת - חד"ש-תע"ל, אותה מנהיגים בהנהגה משותפת יו"ר חד"ש איימן עודה ויו"ר תע"ל אחמד טיבי. בבחירות אלו קיבלה הרשימה 6 מנדטים מתוכם נכנסו לכנסת העשרים ואחת 4 נציגים של חד"ש.

## נציגי הרשימה בכנסת

ימין|ממוזער|245px|סטיקר אותו חילקו פעילי הרשימה בבחירות לכנסת ה-17

## ראו גם
* המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ)
* ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי (בנק"י)
* המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י)
* חד"ש תעל (סיעה בכנסת)
* חד"ש-בל"ד (סיעה לשעבר בכנסת)
* אופוזיציה קומוניסטית ישראלית (ממרכיבי חד"ש בעת הקמתה)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* חזית דמוקרטית לשלום ושוויון (חד"ש), באתר הכנסת

## הערות שוליים

חד"ש
חד"ש
קטגוריה:ישראל: מפלגות
קטגוריה:שותפות יהודית-ערבית בישראל
קטגוריה:מפלגות ערביות בישראל
קטגוריה:מפלגות קומוניסטיות בישראל וביישוב
קטגוריה:מפלגות פמיניסטיות
קטגוריה:מפלגות ירוקות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1977