open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ר.ס. תומאס

**רונלד סטיוארט תומאס** (באנגלית: **Ronald Stuart Thomas**, 29 במרץ 1913 - 25 בספטמבר 2000) שהתפרסם כ-**ר. ס. תומאס** (**R. S. Thomas**), היה משורר ולשי וכומר אנגליקני, שהיה ידוע בלאומניותו הוולשית. היה מתנגד חריף של האנגליזציה של ויילס. היו מבקרים שראו בו את גדול המשוררים הוולשיים, והשוו את יצירתו לזו של סולז'ניצין. מאידך הוא היה משורר אנגלי גדול, ויצירתו האנגלית עולה בהרבה על כתיבתו בלשון הוולשית.

## חייו
תומאס נולד בקארדיף, כבנם היחיד של תומאס הוברט ומרגרט לבית דייוויס. המשפחה עברה להוליהד בשנת 1918 בשל עבודתו של אביו בצי הסוחר. בשנת 1932 זכה במענק לימודים לאוניברסיטת בנגור, שם הוא נחשף לשירה הקלאסית. בשנת 1936, לאחר שסיים את לימודי התאולוגיה במכללה אנגליקנית הוא הוסמך ככומר בכנסייה בוויילס. משנת 1936 עד 1940 הוא היה הכומר של עיירה קטנה, שם פגש את אשתו לעתיד, אלדרידג' מילדרד.

תומאס ומילדרד נישאו בשנת 1940 וחיו יחד עד מותה בשנת 1991. בנם היחיד נולד ב-29 באוגוסט 1945. משפחת תומאס חיה על הכנסה זעירה, ותומס דחה כמה וכמה הצעות לקידום, בשל אהבתו לשירה.

במשך שתים עשרה שנים, 1942-1954, תומאס היה רקטור של מכללה דתית אנגליקנית, שם החל לראשונה ללמוד את הלשון הוולשית. באותן השנים גם פרסם את שלושת ספרי שירתו הראשונים. שירתו הייחודית הוכרה מראשית הפרסום והוא זכה בכמה פרסים חשובים.

תומאס למד את השפה הוולשית בגיל 30, וטען שזה מאוחר מדי כדי לכתוב שירה מעולה. עם זאת חי בקהילה דוברת וולשית ואף כתב יצירות פרוזה בלשון זו. תומאס פרש מתפקידיו בכנסייה בשנת 1978, והתמסר לפעילות ספרותית ופעילות פוליטית לאומנית וולשית.

בשנת 1996 תומאס היה מועמד לפרס נובל לספרות, אך באותה שנה זכה בפרס המשורר האירי, שיימוס היני.

ר.ס. תומאס נפטר בספטמבר 2000, בגיל 87, בביתו, לאחר מחלת לב ממושכת. באזכרה גדולה שנערכה לו, במנזר וסטמינסטר, השתתפו גדולי המשוררים כותבי האנגלית, ושיימוס היני בראשם.

תומאס פרסם למעלה משלושים כרכים של שירה פרוזה ועוד. יצירותיו לא תורגמו ולא נדפסו ספרי שירתו בעברית. כתב יד של ספר שיריו הכין-לדפוס המתרגם-המשורר צביקה יעקבי, איש קיבוץ נען. אך הספר לא יצא לאור. כמה משיריו נדפסו בכתבי-עת ספרותיים בארץ.

## שיריו שתורגמו לעברית
* **הישועה**, **המלכות**, שני שירים, מתרגם צביקה יעקבי, מאזנים, ירחון לספרות, ע"ב (4), עמ' 39, 1998 
* **המודל האדם**, **נוקטורנו של בן-שאן**, **שני ילדים מאוימים על ידי זמיר**, שירים, תרגם צביקה יעקבי, שבו, כתב-עת לשירה, 2: 94-98, 1999
* **הוא**, שיר של תומאס ר.ס., מאנגלית צביקה יעקבי, מעריב, מוסף חג - ספרות וספרים, כ' בניסן תשנ"ז, 27.4.97: 35
* **עידן**, שיר, מאנגלית צביקה יעקבי, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, ט"ז בניסן תש"ס, 21.4.2000: 27
* **בתוך זה**, שיר, מאנגלית צביקה יעקבי, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, י' בכסלו תש"ס, 19.11.99: 27 וכן בכתב העת לשירה כרמל של הוצאת כרמל 2001.
* **נקבה**, מאנגלית צביקה יעקבי, מאזנים, ירחון לספרות, ע"א (4): 22, 1997
* **האי**, במדורו של רוני סומק, חצי פינה, תרגם מאנגלית צביקה יעקבי, עיתון 77: לספרות ולתרבות, 234-235: 11, 1999
* **שיר לאל צעיר**, **נוף וולשי**, **ינואר**, **SARN RHIW **, ארבעה שירים, מתרגם צביקה יעקבי, נדפס בעיתון 77: לספרות ולתרבות, 230: 21, 1999
* שלושה שירים מאת ר"ס תומאס: **ינואר** - **חמה** - **הערת-שולים**, תרגם מאנגלית צביקה יעקבי, אפיריון, 52: 29, 1998

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:משוררים ולשים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בנגור
קטגוריה:זוכי פרס לנן: מפעל חיים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2000
העיצומים נגד עיראק (1990)

**העיצומים על עיראק** הם אמברגו פיננסי ומסחרי כמעט מוחלט, שנכפה על עיראק על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, ב-6 באוגוסט 1990, ארבעה ימים לאחר פלישת עיראק לכווית. במאי 2003 - כאשר הודח סדאם חוסיין משלטונו במלחמת עיראק, פג תוקפם של חלק מהעיצומים, למעט העיצומים שכללו פיצויים שנפסקו לטובת כווית. לפיצויים נקבע תוקף לשנים אחר כך.

## היסטוריה
מטרתם המוצהרת של העיצומים הייתה להכריח את עיראק לסגת מכווית, לשלם לה פיצויים, להשמיד את מלאי הנשק להשמדה המונית שלה , ולסיים את פרויקט הגרעין העיראקי.

על עיצומים כלכליים מחמירים אלה הוחלט באימוץ ואכיפת החלטה 661 של מועצת הביטחון של האו"ם. בתום מלחמת המפרץ הראשונה ב-1991, עיצומים אלה הורחבו, כולל הדרישה להסרת הנשק הלא קונבנציונלי בהחלטה 687. העיצומים אסרו כל סחר ואספקת משאבים פיננסים למעט תרופות, ומזון "בנסיבות הומניטריות", אספקת מצרכים אלה פוקחה בקפדנות.

קיימות הערכות שונות, לתמותת ילדים שנגרמה עקב העיצומים הללו. הערכות אלה נעות בין 100,000 למעל 500,000 ילדים.

בינואר 2020 איים נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, להטיל שוב עיצומים על עיראק, אם ממשלת המדינה תדרוש את פינוי הכוחות האמריקאים מתחומה בעקבות חיסולו של קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס והחלטת הפרלמנט של עיראק להוציא את כל הכוחות הצבאיים הזרים מהמדינה.

## מטרות
להחלטת האו"ם הייתה כוונה מוצהרת של השמדת הנשק להשמדה המונית והטילים הבליסטיים, מניעת התמיכה בטרור, ואילוץ עיראק לשלם פיצויי מלחמה וחובות לנושים זרים.

יש הטוענים כי מטרה בלתי מוצהרת של העיצומים הייתה הפלתו מהשלטון של סדאם חוסיין. לדוגמה ב"חוק שחרור עיראק 1998" מוצהר שמטרת מדיניות ארצות הברית היא "להחליף את המשטר", מטרה שלא מוצהרת בהחלטת האו"ם, אך מוזכרת רבות בקרב תומכיה. ב-1991, פול לואיס כתב בניו יורק טיימס: . אחד מאדריכלי מדיניות המלחמה, דאגלס פיית', טען כי העיצומים מפחיתים מכוחה הצבאי של עיראק. ומלומדים כגון ג'ורג' לופז ודייוויד קורטרייט זוקפים לזכותם של העיצומים את הסכמתה של עיראק לביקורות; ובזכייה בוויתורים מצד בגדד בנושאי הגבולות עם כווית; מניעת התעצמות צבאית עיראקית לאחר מלחמת המפרץ הראשונה; ומניעת ייבוא חומרים וטכנולוגיות חיוניים להמשך ייצור הנשק להשמדה המונית. חוסיין אמר לחוקרו ב-FBI שהחימוש העיראקי .

## מנהל
כמתואר על ידי משרד האו"ם לצורכי תוכנית עיראק, החלטת מועצת הביטחון 661 מטילה עיצומים על עיראק בעקבות פלישתה של זו לכווית. עיצומים אלה כוללים מגבלות נוקשות גם על הייצוא וגם על הייבוא.

### מגבלות על היבוא
ועידת העיצומים של האו"ם לא הוציאה רשימה שלמה של סחורות שאינן יכולות להיות מיובאות לעיראק. במקום זאת, היא מעריכה בקשות ליבוא פריטים לעיראק על בסיס אינדיבידואלי, על פי החלטת מועצת הביטחון המתירה ייבוא מוצרי מזון, תרופות, ופריטים הכרחיים לצרכים אזרחיים.

## ראו גם
* עיצומים נגד איראן
*אזור אסור לטיסה
*מלחמת המפרץ
*הסגר ביירה

## הערות שוליים

קטגוריה:עיראק: היסטוריה
עיראק
קטגוריה:תוכנית הגרעין של עיראק
קטגוריה:1990 בעיראק
קטגוריה:מלחמת המפרץ
גלגוליו של מעיל

[ממוזער|טקסט=ריקוד המבוסס על השיר, בכוריאוגרפיה של אלישבע גיל. שנות השישים, ארכיון אלישבע גיל, הספרייה הלאומית|ריקוד המבוסס על השיר, בכוריאוגרפיה של [אלישבע גיל. שנות השישים, ארכיון אלישבע גיל, הספרייה הלאומית]]
"**גלגוליו של מעיל**" (ביידיש: "**אַ מאַנטל פון אַ טונקעלן געוואַנטל**", מילולית: "**מעיל מאריג כהה**") הוא שיר ילדים מאת המשוררת היידית קדיה מולודובסקי.

## היסטוריה
השיר נדפס לראשונה ככל הנראה בקובץ שיריה של המשוררת "**מעשֹהלעך**" ('מעשיות'; התת-כותרת: היא "גייען שיכעלעך אַוועק וווּ די וועלט האָט נאָר אַן עק" – 'הולכות נעליים במקום שבו רק יש לעולם סוף), שהתפרסם בוורשה בהוצאת ארגון בתי הספר היהודיים בפולין (דער יידישער שול-אָרגאניזאציע אין פּולין) ב-1931. השיר התפרסם ביידיש גם בעיתון הילדים "גרינינקע ביימעלעך" ('העצים הירקרקים'), שיצא לאור בווילנה, בגיליון מחודש ספטמבר 1933.

השיר, בתרגומה לעברית של פנינה הלפרין ומלווה באיוריו של נחום גוטמן, התפרסם ב-9 בפברואר 1934 במוסף לילדים של העיתון "דבר" בשם "יקטן". תרגום נוסף, מאת שמשון מלצר, התפרסם במרץ 1937 ב"דבר לילדים" בשם "יגיל והמעיל".

השיר התפרסם בתרגומו של נתן אלתרמן, בשם "גלגוליו של מעיל", ופורסם בספר **[[פתחו את השער]]**: שירי ילדים (איירה: תרצה טנאי; הקיבוץ המאוחד, תש"ו 1945).

השיר מתאר את קורותיו של מעיל שנתפר במיוחד לילד, ולאחר שהילד גדל, המעיל עובר לילדים אחרים. במהלך גלגוליו הרבים, מתבלה המעיל ומאבד אט-אט חלקים ממנו, עד שלבסוף מתפורר לגמרי.

## בתים ראשונים - מקור ותרגומים

## קישורים חיצוניים

* השיר בפרסומו המקורי, בארכיון האינטרנט
* מילות השיר בתרגום עברי
* עינת אמיתי, מי המציא את קדיה מולודובסקי בעברית? (פרטים רבים על המשוררת ועל היצירה)
* שמעונה פוגל, בין אלתרמן לקדיה – גלגולו של מעיל, עיונים בספרות ילדים 21, תשע"ב
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1931
קטגוריה:שירים ביידיש
קטגוריה:שירים שתורגמו מיידיש לעברית
קטגוריה:שירים על ביגוד ואופנה
קטגוריה:שירי ילדים
היכל הזיכרון הלאומי לזכר קורבנות פצצת האטום

**היכל הזיכרון הלאומי לזכר קורבנות פצצת האטום** (ביפנית: **国立長崎原爆死没者追悼平和祈念館**) הוא אתר הנצחה הממוקם בעיר נגסאקי שביפן, לזכר קורבנות הטלת פצצת האטום על העיר נגסאקי. אתר ההנצחה ממוקם בסמוך למוזיאון הפצצה האטומית ולפארק השלום.

אתר ההנצחה מנציח את זכרם של 150,000 קורבנות הפצצה. באתר מוצגים תמונות ועדויות של שורדי הפצצה.

האתר תוכנן על ידי האדריכל היפני אקירה קוריו והוקם בין נובמבר 2000 לדצמבר 2002. האתר כולל שני מפלסים. במפלס התחתון ממוקמים אזור ייעוץ וספריה, חדר הרצאות, חדר מולטימדיה המציג תמונות של תוצאות הפצצה, ואולם זיכרון ובו 12 עמודי אור המסמלים את התקווה לשלום.
במפלס העליון תערוכת קבע ובה קטעי יומנים של שורדים, וכן תצפית על אולם הזיכרון. עיקר המפלס העליון הוא בריכת מים דרכה ניתן לראות את עמודי האור מהמפלס התחתון. 

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנדרטאות ואתרי הנצחה להטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי
קטגוריה:יפן: אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יפן: אתרי הנצחה
קטגוריה:נגסאקי
מוזיאון הפצצה האטומית (נגסאקי)

**מוזיאון הפצצה האטומית** (ביפנית: **長崎原爆資料館**) הוא מוזיאון הממוקם בעיר נגסאקי שביפן.

המוזיאון הוקם לזכר הטלת פצצת האטום על העיר בשעה 11:02:35 ב-9 באוגוסט 1945 במהלך מלחמת העולם השנייה. המוזיאון ממוקם בסמוך לפארק השלום בנגסאקי - מוקד הפיצוץ.

המוזיאון הראשון הוקם באתר בשנת 1945, זמן קצר לאחר תום המלחמה. המוזיאון הנוכחי נפתח באתר באפריל 1996, לרגל ציון יובל להטלת הפצצה.

המוזיאון מציג את ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה ואת ההיסטוריה של פיתוח הנשק הגרעיני.

בסמוך למוזיאון ממוקם היכל הזיכרון הלאומי לזכר קורבנות פצצת האטום שנפתח בשנת 2003.

## ראו גם
* אנדרטת השלום בהירושימה

## קישורים חיצוניים

* 
* מידע על המוזיאון באתר העיר נגסאקי

קטגוריה:אנדרטאות ואתרי הנצחה להטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי
קטגוריה:יפן: אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מוזיאונים להיסטוריה
קטגוריה:נגסאקי
פצצה האטומית
סמירמיס

טקסט=Semiramide, מלכת בבל, 1905, יצירה סמלית של הצייר צ'זארה סאקאגי מטורטונה.|ממוזער|250 פיקסלים|Semiramide, מלכת בבל, 1905, יצירה סימבוליסטית של הצייר צ'זארה סאקאגי מטורטונה.
[שמאל|ממוזער|300px|[טפטין מהמאה ה-17 המתאר את סמירמיס על כס מלכותה בגלריה צ'יני במוזיאונים הקפיטוליניים.]]
**סמירמיס** (שם אשורי: **שַמוּראמַת**; בארמית סורית: **ܫܡܝܪܡ**, "שמירם; בארמנית: **Շամիրամ**) הייתה מלכה אשורית ששלטה בשנים 810–805 לפנה"ס. לפי גרסאות אחדות פירוש שמה הוא "אהובת היונים", ולפי גרסאות אחרות שמה המקורי הוא סמור-אמת, "מתנת הים" בבבלית. לפי ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס (המאה ה-1 לפנה"ס), השם "סמירמיס" מוצאו במילה האשורית "סוּמָטוּ", שמשמעותה "יונה".

## ביוגרפיה
סמירמיס נולדה בעיר ארך למשפחת אצולה. כפי הנראה הייתה המלכה שמוראמת (Shammuramat), אשתו של המלך שמשי-אדד החמישי. בנה הוא אדד-ניררי השלישי, ששמו מופיע על פסל של האל נבו, הנמצא כיום במוזיאון הבריטי.

ההיסטוריון היווני הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס) מספר כי סמירמיס בנתה סכרים על הנהר שמנעו את הצפות המישור.

מונומנטים רבים מיוחסים לסמירמיס. מסופר על פסל שהזמינה של האלה ריאה, יושבת על כס מלכות, מוקפת באריות. לפי התיאור משקלו של הפסל עלה על 250 טון. יש המייחסים לה את בניית הגנים התלויים בבבל.

סמירמיס הייתה דמות אמיתית, אולם כפי שקרה לשליטים רבים במזרח, דמותה עברה האלהה ונכללה בסיפורי המיתולוגיה המסופוטמית. לפי אגדה אשקלונית, גרמה האלה אשרה לאימה אטרגטיס (דרקטו בפי קטסיאס היווני), אלה אשקלונית-סורית, להתאהב בנער מקומי, ומהזיווג נולדה סמירמיס. לאחר לידתה התביישה האם באהבתה לבן אנוש, הרגה את אביה של סמירמיס, נטשה את בתה, ובעצמה קפצה לאגם והפכה לדג. סמירמיס גודלה על ידי יונים, עד שנמצאה על ידי הרועה המלכותי סימס. כשגדלה נישאה לנינוס (המייסד המיתולוגי של נינוה), שאילץ את בעלה הראשון להתאבד כדי שיוכל לשאת אותה. מסופר שלאחר מותו של נינוס בקרב, המשיכה סמירמיס את כיבושיו והרחיבה אותם. בסופו של דבר, על פי האגדה, הפכה סמירמיס ליונה.

הטייל הסורי לוקיאנוס מספר על המקדש בהייראפוליס, שעל פי גרסאות מסוימות הוקם על ידי סמירמיס וניצב בו פסלה, כשעל ראשו יונת זהב. הפסל ניצב בדלת המקדש של הרה כשהוא מורה בידו על הפתח. הוא מסביר שסמירמיס הורתה לכל יושבי סוריה לעבוד לה כאלה ולה בלבד. בעקבות הוראתה נשלחו אליה חולי ואסונות על ידי האלים עד שחזרה בה מיוזמתה והורתה לכל נתיניה לשוב להרה, ומשום כך ניצב פסלה מורה בידו על פתח מקדשה. עוד הוא מספר שהאנשים באזור נמנעים מאכילת דגים ויונים משום שאלה נחשבים לחיות קדושות. קישורים נוספים בין היונה לסמירמיס מופיעים גם אצל פליניוס וסטראבון.

על פי גרסה אחרת, הייתה סמירמיס בתה של האלה עתרגתיס ואמו של הגיבור נמרוד.

לאחר שבעלה, המלך שמשי-אדד החמישי, מת במלחמה, היא שימשה כעוצרת ושלטה בשם בנה שהיה קטין. לאחר מכן בנה, אדד-ניררי השלישי, שלח את הסריס להרוג אותה מכיוון שלא העבירה לידיו את המלוכה (לפי דיודורוס).

על דמותה נכתבו יצירות רבות, ביניהן אופרות של גלוק: (סמירמיס גלוק), ויולדי (סמירמיס ויולדי) ורוסיני (סמירמיס רוסיני). 

## קישורים חיצוניים

* דיודורוס סיקולוס, **[[ביבליותקה היסטוריקה]]**, ב, 4–20.
* לוקיאנוס, אודות האלה הסורית, באתר "כישופים: הקדרה המבעבעת" של כרמית מזרחי
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מיתולוגיה מסופוטמית
קטגוריה:מלכי אשור
קטגוריה:מלכות
מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס

**מופע הפלאים של דוקטור פַּרְנַסוּס** (באנגלית: **The Imaginarium of Doctor Parnassus**) הוא סרט פנטזיה משנת 2009 בבימויו של טרי גיליאם. הסרט עוקב אחר צוות תיאטרון נודד אשר מנהלו עשה עסקה עם השטן, אשר לוקח אנשים דרך מראה מכושפת למקום שחושף את עולם הדמיון שלהם, ומציב בפניהם בחירה בין הארה והגשמה עצמית לבין חיי בורות.
הית' לדג'ר, כריסטופר פלאמר, אנדרו גארפילד, טום וייטס ולילי קול כיכבו בסרט זה, אך בתחילת הצילומים נפטר הית' לדג'ר, דבר שגרם לעיכוב בצילומים. את הדמות שהית' גילם השלימו ג'וני דפ, ג'וד לאו וקולין פארל.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר.

## עלילה
התיאטרון העתיק של דוקטור פרנסוס, בכיכובם של אנטון המהולל, איש הסוד פרסי ובתו של פרנסוס ולנטינה, מופיע ברחבי לונדון ועובר כל ערב למקום אחר. בתחילת הסרט, מחוץ לפאב לונדוני אפל, ניגש השטן, העונה לשם "מר ניק", לדוקטור פרנסוס ומזכיר לו שבעוד שלושה ימים נשמתה של בתו, שתהיה בת 16, תהיה שייכת לו.
פרנסוס, שלא יודע איך להתמודד עם הבאות, שותה לשוכרה ומנסה לגולל את סיפור חייו הארוך בפני בתו. לאט לאט מתברר שהוא חי כבר למעלה מאלף שנים ועבר רבות בחייו, החל בימיו כנזיר מתבודד המספר סיפורים במנזר מיוחד וכלה בימי עוני ורעב בחוסר כל. ד"ר פרנסוס הזקן פגש באמה הצעירה של ולנטינה והתאהב בה עמוקות. מכיוון שידע שהיא לא תשוש לחיות לצד אדם זקן, השיב לו השטן את נעוריו בתמורה לבתו. אמה של ולנטינה נפטרה בלידתה. השטן יודע כי פרנסוס חלש אופי ומצליח להגדיל את ההימור בכל פעם על ידי התערבות חדשה.
יום אחד פוגשים חברי המופע הקטן באדם תלוי מגשר ומצילים אותו. האדם טוען כי לקה באמנזיה. פרנסוס פותח בקלפי טארוט ושולף את קלף "האדם התלוי" - דבר הגורם לו להאמין כי האדם אותו הצילו נשלח לעזור לו.

## שחקנים
*טוני, דמות זרה ומסתורית שהצטרפה לקבוצה, גולמה כאמור על ידי 4 שחקנים עקב מותו של לדג'ר. ההסבר לשינוי חזותה של הדמות הוא שיקופים שונים, בהתאם לעולמם הפנימי של הלקוחות השונים שנכנסו למופע. השחקנים הם:
**ג'וני דפ
**ג'וד לאו
**קולין פארל
*ד"ר פרנסוס - כריסטופר פלאמר
*ולנטינה - לילי קול
*אנטון - אנדרו גארפילד
*פרסי - ורן טרויר
*"מר ניק", השטן - טום וייטס
*הנשיא - פיטר סטורמר

## הפקה
הסרט קיבל מראש תקציב של 25 מיליון דולר, אך לבסוף הסכום עלה ל-30 מיליון. הצילומים התרחשו במקומות רבים, בלונדון אפשר לראות בסרט את גשר בלקפריירס, שוק לדנהול ואת קתדרלת סנט פול, וחלק מהצילומים היו בוונקובר שבקנדה.

## פסקול
[ממוזער|225px|השחקים טום וייטס ולילי קול בבכורה בפסטיבל ב[טורונטו, 2009]]
רשימת שירים.
# Once upon a Time
# The Imaginarium
# The Tack
# Tony's Tale of Woe
# The Monastery
# Book & Story
# Sympathy for the Hanged Man
# The First to Five Souls
# Escape from the Pub
# The River
# Suicide Attempt
# Tango amongst the Lilies
# Victory in the Lilies
# Four through The Mirror
# The Ladder World
# We Love Violence
# Top of the Wagon
# We Are the Children of the World
# Tony's World Collapses
# The Devil's Dance
# Tony's Salvation
# Parnassus Alone

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטים קנדיים
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי פנטזיה
תיאודור רות'קה

**תיאודור היבנר רות'קה** (באנגלית: **Theodore Huebner Roethke** ;25 במאי 1908 - 1 באוגוסט 1963), היה משורר, מבקר ספרותי ועורך אמריקאי. שירתו התאפיינה בשירת טבע מיוחדת במקצביה. רות'קה נחשב כיום מבכירי המשוררים האמריקאים במאה ה-20.

## חייו
תיאודור רות'קה נולד בעיר סגינו שבמישיגן. אביו, מהגר מגרמניה, היה בעליה של חממה משפחתית גדולה, לפרחים וירקות, ורותקה גדל כילד בתוך החממה וסביבה. העיסוק בחקלאות והעבודה בחממה השפיעו מאוד עליו והיו המבוע והמקור ליצירתו השירית.

רות'קה למד ספרות אנגלית באוניברסיטאות מישיגן והרווארד ולאחר שגמר את חוק לימודיו כיהן כמרצה וכפרופסור במכללות ובאוניברסיטאות אחדות. בשנות ה-40 ניהל פרשת אהבים עם הסופרת לואיס בוגן, שגילתה את יצירתו, עודדה אותו לכתוב והייתה תומכת נאמנה שלו. ב־1953 נשא לאישה את ביאטריס או'קונל, תלמידתו לשעבר, וב־1954 קיבל את פרס פוליצר לשירה על ספרו "The Waking" (התעוררות). גם לאחר שהתפרסם המשיך ללמד שירה וספרות אנגלית בכמה מכללות ואוניברסיטאיות. חיי נישואיו הועבו על ידי התקפי דיכאון קשים, מאניה-דפרסיה ושתייה כבדה.

בשנת 1963 נתקף באוטם שריר הלב בעת ששחה בבריכת שחייה בביקור אצל ידידים וטבע. לאחר מותו פעלה אלמנתו רבות לקידום יצירתו. הוא היה מורה בחסד לשירה, ובין תלמידיו נמנתה גם המשוררת הידועה סילביה פלאת, שהתאבדה בשנת 1963.

שיריו זכו לפרסום לאחר מותו, בייחוד על ידי דור ילדי הפרחים של שנות ה-60 בארצות הברית.

כמה מעצותיו של תיאודור רות'קה למשורר המתחיל, תרגמה לעברית המשוררת סבינה מסג:

שיריו של רות'קה תורגמו לעברית בידי כמה מתרגמים, שאהבו את יצירתו, ובהם גיורא לשם, סבינה מסג, יואב איתמר, יעל גלוברמן, אורה סגל, וצביקה יעקבי, שתרגם את ספרו היחיד שיצא בעברית, "**ילד על גג חממה**", קובץ שירים, צילומים דפנה איכילוב, הוצאת עקד, תל אביב, 1995

בעיירת הולדתו של רותקה במישיגן הוצב שלט לזכרו ובית משפחתו הוסב למוזיאון שלו. בול דואר אמריקאי הונפק לזכרו, וכמה ערים בארצות הברית קראו רחובות על שמו. רות'קה פרסם כתריסר כרכים של שירה, שירה לילדים, פרוזה וביקורת. לעברית כאמור תורגם רק ספר אחד משלו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1963
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: שירה
ארצ'יבלד מקמרדו

**ארצ'יבלד מֶקמֶרדו** (באנגלית: **Archibald McMurdo**; 24 בספטמבר 1912 - 11 בדצמבר 1875) היה קצין צי בכיר בשירות בריטניה הגדולה.

הוא הצטרף לצי בגיל 12. ב-1836 הגיע לדרגת סגן וב-1843 לדרגת קומנדר. מ-1851 היה לרב חובל. הוא לקח חלק בשתי משלחות חקר על סיפונה של אוניית הוד מלכותה, טרור, האחת בצפון מפרץ הדסון ושנייה באנטארקטיקה. במהלך מסע החקר השני התגלה מצר מקמרדו, שנקרא על שמו.

ב-1846 הוא פיקד על אוניית הוד מלכותה קונטסט, שעסקה במיפוי מפורט של חוף מערב אפריקה. הוא פרש מהצי בדרגת אדמירל משנה.

על שמו נקראו אתרים שונים באנטארקטיקה.

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר היסטוריה
קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:קציני הצי המלכותי הבריטי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1812
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1875
סיכת ראש

ממוזער|250px|שמאל|סיכות שיער משנת 600 לפנה"ס לערך
[שמאל|ממוזער|300px|סיכת ראש מודרנית פשוטה, מבוססת על המצאתו [ארנסט גודוורד.]]
**סיכת ראש** או **סיכת שיער** או **מַכְבֵּנָה** היא אביזר או תכשיט המשמש בעיצוב שיער ומטרתו החזקת שיער הראש במקומו כחלק מתסרוקת ועל מנת שהשיער לא יפריע לאדם, ולעיתים גם כאלמנט קישוטי ואופנתי.

## היסטוריה ושימוש
[שמאל|ממוזער|250px|שימוש בסיכת ראש על מנת להדק [כיפה (יהדות)|כיפה.]]
[ממוזער|200x200px|סוגים שונים של סיכות ראש וביניהם המצאה קפיצית מ-[1929 ואחרים המבוססים על המצאת הַסֶּגֶר הקפיצי של אדוארד צור מ-1957]]

השימוש בסיכות ראש החל בעת העתיקה. כבר במצרים העתיקה נעשה שימוש בסיכות ראש שהיו עשויות ממתכת, שנהב, ברונזה ועץ מגולף. 

בחפירות ארכאולוגיות התגלה כי כבר במצרים העתיקה ובממלכת אשור עשו נשים שימוש בסיכות שיער מעוטרות כתכשיטים. סיכות אלה התגלו בעיקר בקברים, ונקברו יחד עם לובשן (כמו גם תכשיטים אחרים). לימים גם ביוון העתיקה, הממלכה האטרוסקית ולאחר מכן גם באימפריה הרומית נהגו נשים לקשט שערן בסיכות שיער.

בשנת 1901 הומצאה סיכת השיער המודרנית על ידי הממציא ארנסט גודוורד מניו זילנד, וכיום הסיכות עשויות בעיקר ממתכת, לעיתים בשילוב פלסטיק. 

גברים יהודים מאמינים נוהגים להשתמש בסיכת ראש פשוטה על מנת להדק את הכיפה לשיערם. 

בשנת 1957 המציאו אב ובנו אמריקנים, שניהם בשם אדוארד פ' צור (Zore) את סיכת ה"קליפס", סיכת סגר, הנקראת "קליפ" באנגלית, על שם הצליל המתקבל בהיסגרה. סיכה זו פועלת על ידי שינוי מצב שתי הזרועות, החיצונית והפנימית, המחוברות יחד באחד הצדדים, ממצב קעור למצב קמור ובכך נסגרים האחד "לתוך" השני, ואוחזים זה בזה.

## גלריית תמונות

קובץ:Hairpins 1.jpg|אריזת סיכות ראש פשוטות משנות ה-50. מכונות גם "סיכות סבתא". נועדו בעיקר להצמדת השיער ולא לנוי.
קובץ:Kisspat Feather Hairpins(Peacock).jpg|סיכת תכשיט מעוצבת בדמות טווס עם אבנים צבעוניות
קובץ:How many hairpins?.jpg|תסרוקת מתוחכמת, מעוצבת באמצעות "סיכות סבתא" רבות
תמונה:2013 Bushehr earthquake By Mardetanha 078.jpg|ילדה עם סיכת ראש
תמונה:A girl from Jammu, India, her name is Shahista.jpg


## ראו גם
* קשת שיער 
* מקל שיער

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אביזרי אופנה
קטגוריה:תספורות ותסרוקות
ראש
מקל שיער

שמאל|ממוזער|250px|מקלות שיער
[250px|ממוזער|שמאל|[תסרוקת עם מקל שיער]]
**מקל שיער** הוא תכשיט או אביזר אופנה המשמש בעיצוב שיער. אורכו של מקל שיער נע בין 10 ל-20 סנטימטרים והוא עשוי לרוב עץ, פלסטיק או שנהב. המקל משמש להחזקת השיער במקומו כחלק מתסרוקת.

לעיתים מקלות השיער מעוטרים כתכשיטים ומקושטות בזהב ואבנים יקרות.

## היסטוריה
השימוש במקלות שיער החל בעת העתיקה, ומקלות שיער התגלו בחפירות ארכאולוגיות בקברי נשים במצרים העתיקה, יוון העתיקה והאימפריה הרומית.

השימוש במקלות שיער נפוץ בעיקר ביפן בו מהווה הלבוש חלק מהקנזשי (עיטורי השיער) של הגיישה גם כיום.

בעקבות ההשפעה היפנית נפוץ השימוש במקלות שיער גם באירופה וארצות הברית בתסרוקות המנסות לחקות את הסגנונות היפניים.

## ראו גם
* סיכת ראש

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תספורות ותסרוקות
קטגוריה:אביזרי אופנה
ארנסט גודוורד

**ארנסט גודוורד** (באנגלית: **Ernest Godward**; 7 באפריל 1869 - 2 בדצמבר 1936) היה ממציא ניו זילנדי ממוצא בריטי.

## קורות חיים
ארנסט גודוורד נולד במרילבון, בלונדון שבאנגליה ב-7 באפריל 1869, והיה בנם של הנרי רוברט גודוורד, כבאי שרפות, ושל שרה אן פטיסון גודוורד. בצעירותו היה ילד חולני, ולכן לא הלך לבית ספר. בהיותו בן 12 ברח על אוניית סוחר והפליג לאסיה. עם שובו לבריטניה גודוורד עבד כשוליה בחברה לייצור מנועים הידראולים עבור ציוד כיבוי אש. בשנת 1886 עבר לניו זילנד והתגורר זמן מה בדנידין בטרם עבר לאינוורקרגיל בשנת 1893.

ב-28 בינואר 1896 נשא גודוורד לאישה את מרגריטה פלורנס סלנה טרוויק (Marguerita Florence Celena Treweek), ולזוג נולדו 10 ילדים. 

גודוורד עבד עבור חברת סאות'לנד סייקל וורקס (Southland Cycle Works), אולם בזמנו החופשי עסק בהמצאות.

ב-1900 המציא מטרפת ביצים יעילה במיוחד, המקציפה ביצים ב-3 דקות, וכן חלון נגד פריצות, כלי לגיזום צמחים ואת סיכת השיער עליה רשם פטנט. גודוורד מכר בשנת 1901 את הפטנט לסיכת שיער בסכום של 20,000 ליש"ט.

בשנת 1908 פתח עסק להתקנת מנועים על אופניים ובכך יצר למעשה גרסה של אופנוע. גודוורד המציא 72 סוגי מנועים, וב-1913 נסע לאנגליה על מנת להקים בה מפעל ייצור. משנת 1916 שהה מרבית זמנו במשרדו בניו יורק.

גודוורד נפטר ב-2 בדצמבר 1936 על גבי סיפון הספינה מגנוליה בדרכו מארצות הברית לאינוורקרגיל.

## קישורים חיצוניים
* קורות חיים
* קורות חיים

קטגוריה:ניו זילנדים שנולדו ב-1869
קטגוריה:ממציאים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1869
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1936
מקס מארה

[שמאל|ממוזער|250px|חנות מקס מארה באזור [סנטרל (הונג קונג)|סנטרל בהונג קונג.]]
[שמאל|ממוזער|220px|[חלון ראווה בחנות מקס מארה.]]
**מקס מארה** (באיטלקית: **Max Mara**) הוא בית אופנה איטלקי ידוע. בית האופנה נוסד בשנת 1951 בעיר רג'ו אמיליה על ידי אקילה מאראמוטי (**Achille Maramotti**).

נכון לשנת 2008 לרשת 2,254 חנויות ב-90 מדינות.

## היסטוריה
מאראמוטי החל בעיצוב אופנה בשנת 1947 וייסד את בית האופנה בשנת 1951. מקור השם "מארה" בשם בית האופנה בקיצור שם המשפחה של מאראמוטי, ואילו השם "מקס" היה שם של רוזן מקומי שנודע במחוז אמיליה באיטליה (בה התגורר מאראמוטי) בחוש האופנה שלו.
מאראמוטי היה מראשוני המעצבים האיטלקיים שהחל בייצור המוני של בגדיו, תוך שמירה על איכות גבוהה. מאראמוטי הקפיד להדגיש את המותג של בית האופנה ולא את שמות מעצבי הבגדים, וזאת אף שבית האופנה עבד עם מעצבים בעלי שם עולמי כמו קרל לגרפלד, דומניקו דולצ'ה וסטפאנו גבאנה ונרקיסו רודריגז. בשנת 2005 מייסד החברה נפטר ומאז החברה מנוהלת על ידי ילדיו.

## מותגים
לבית האופנה למעלה מ-35 מותגים שונים ובהם "ספורטמקס", "מארלה", iBlues, Max & Co, ו"מרינה רינלדי" הקרוי על שם סבת-סבתו של מאראמוטי.

## קישורים חיצוניים

* 

* ההיסטוריה של המותג

קטגוריה:מותגי אופנה עילית
קטגוריה:חברות אופנה איטלקיות
קבר ספדרג'ונג

**קבר ספדרג'ונג** (באנגלית: **Safdarjung's Tomb**) הוא אחוזת קבר ומאוזוליאום הממוקם בניו דלהי שבהודו.

## היסטוריה
הקבר נבנה בשנת 1754 כמקום קברו של ספדרג'ונג, ראש ממשלתו של מוחמד שאה (ששלט באימפריה המוגולית בין השנים 1719–1748).
הקבר בנוי בסגנון מוגולי, ונחשב לאחרון המבנים המונומנטליים אשר נבנו בסגנון זה. סביב המאוזלאום נבנה גן בסגנון מוגולי (בהשפעת הגנים הפרסיים) ששטחו 300 מ"ר.

על שמו של המאוזלאום נקראת שדה התעופה ספדרג'ונג הסמוך.

## תיאור המבנה
למבנה הקבר כיפה גדולה. מהמבנה המרכזי יוצאות ארבע תעלות מים המובילות לארבעה מבנים - למבנה השער ולארבעה ביתנים. סביב המתחם חומה, ומגדלים מתומנים בארבע קומות המתחם.


Safdarjung's Tomb 1870.jpg|הקבר בשנת 1870
Main Gateway To Safdurjang Tomb.jpg|מבנה השער של המתחם
Tomb of Safdarjung (I).JPG|מראה הקבר משער הכניסה
Cenotaph inside Safdarjung Tomb, Delhi.jpg|מצבת הקבר בתוך המבנה
Tomb of Safdarjung.jpg|מבנה הקבר
Tomb of Safdarjung Panorama, New Delhi.jpg|תמונה פנורמית של המתחם
Tomb of Safdarjung, New Delhi.jpg|פנים המאוזוליאום


## קישורים חיצוניים

* 
* תיאור מבנה הקבר

קטגוריה:מאוזוליאומים
קטגוריה:דלהי
קטגוריה:הודו: מבנים
עמוק במים

**עמוק במים** (באנגלית: **The Life Aquatic with Steve Zissou**) הוא סרט דרמה קומי בבימויו של וס אנדרסון. הסרט מתאר את קורותיה של ספינת המחקר "בלפונטה" בפיקודו של החוקר הימי קפטן סטיב זיסו וצוותו. גיבור הסרט מהווה בעת ובעונה אחת פרודיה ומחווה לדמותו של ז'אק קוסטו.

## תקציר העלילה
סטיב זיסו (ביל מארי), הוא חוקר ימי שהתפרסם בזכות סרטים תיעודיים אותם יצר אודות החיים מתחת למים. זיסו וצוותו חוצים את האוקיינוסים על הספינה "בלפונטה" הסובלת מתחזוקה נמוכה ובלאי גבוה.

זוהרו של זיסו הועם עם השנים: הוא התגרש מאשתו, מתקשה לגייס כספים להפקת הסרט הדוקומנטרי הבא שלו ו"כריש יגואר" טרף את חברו הטוב ביותר, הצוללן הראשי של הבלפונטה - אסטבן. זיסו מתכנן נקמה בכריש על ידי תפיסתו והשמדתו בעזרת כמות עצומה של חומר נפץ.

אל סיפון הבלפונטה מצטרף נד פלימפטון (אוון וילסון) המשוכנע כי זיסו הוא אביו. לזיסו ואמו של נד הייתה פרשת אהבים קצרה ומילדות נד מעריץ את זיסו והיה רוצה להיות חוקר מעמקים כמוהו ולהיות מסוגל לנשום תחת המים. נד מעניק לזיסו 275,000$ להפקת סרט שיתעד את תפיסת כריש היגואר והשמדתו.

## ביקורת
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 53%, המבוססת על ידי 176 מבקרים.

## קישורים חיצוניים

	
* 	
* 	
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי וס אנדרסון
קטגוריה:סרטים על דגים
קטגוריה:סרטים על כרישים
קטגוריה:סרטים על קולנוע
קטגוריה:סרטי פולחן
אבל פאצ'קו

**אבל פאצ'קו דה אספריאייה** (בספרדית: **Abel Pacheco de la Espriella**; נולד ב-22 בדצמבר 1933) היה נשיאה של קוסטה ריקה בשנים 2002–2006.

## חייו
אבל פאצ'קו נולד בסן חוסה למשפחת איכרים וגדל במחוז לימון שבחוף הקריבי. בבגרותו חזר לבירה להשלמת ההשכלה התיכונית שלו. לאחר מכן המשיך ללימודי רפואה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו במקסיקו סיטי, ופסיכיאטריה באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה בארצות הברית.

בינואר 1955 השתתף בפלישה הלא מוצלחת מניקרגואה של הנשיא לשעבר רפאל אננגל קלדרון גווארדיה, שבעזרת הדיקטטור השכן אנסטסיו סומוזה ניסה להפיל את הנשיא הסוציאל-דמוקרטי חוסה פיגואר פרר. בשנת 1959, החל פאצ'קו לעסוק בהתמחותו הרפואית כרופא עזר בבית החולים הלאומי בסן חוסה וכראש יחידות הבריאות בגואפילס, בלימון ובפוריסקל בסן חוסה. בין שנות ה-70 לשנות ה-90 היה פאצ'קו מגיש פופולרי של תוכניות בטלוויזיה של קוסטה ריקה. במקביל, לימד באוניברסיטת קוסטה ריקה. ב-1998 נבחר לשמש כחבר באספה המחוקקת של קוסטה ריקה, וב-2002 נבחר לעמוד בראש מפלגת PUSC, "מפלגת האחדות הסוציאל-נוצרית", לאחר ש-76% מחברי המפלגה בחרו בו לעמוד בראשה, ובכך גם להיות המועמד מטעמה בבחירות לנשיאות.

בבחירות לנשיאות באותה שנה זכה פאצ'קו ב-38% קולות בסיבוב הראשון. בסיבוב השני קיבל 58% קולות ונבחר לנשיא קוסטה ריקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה
קטגוריה:נשיאי קוסטה ריקה
קטגוריה:ילידי 1933
נר החלב

**נר החֶלֶב** (בדנית: **Tællelyset**), הוא שמה של אגדת ילדים שנכתבה על ידי הנס כריסטיאן אנדרסן בהיותו בן 18, שהתגלתה באוקטובר 2012. היצירה באורך שישה דפים וכ-700 מילים.

## עלילה
היצירה מגוללת את סיפורו של נר החלב שאמו היא כבש ואביו הוא כור היתוך - יחדיו תרמו לצורתו של נר החלב, הלבן כצמר הכבשה ונועד לחימום ככור ההיתוך. הנר אינו מצליח למצוא את מקומו בעולם האנוכי וחש מיואש בשל כך. הוא מנסה להדליק את עצמו, ופוגש לפתע באבן צור, המסוגלת להצית בו אש ולבסוף הנר מוצא את המשמעות לקיומו והוא חי באושר עם סביבתו.

## מציאת היצירה
היצירה התגלתה בצרור מסמכים של משפחת פלאם באגף הארכיון הלאומי של דנמרק בפוּנֶן. היצירה נמצאה לאחר שמשפחת פלאם ביצעה מחקר עצמאי אודות תולדות המשפחה, אלא שהיצירה לא זוהתה תחילה כשייכת להנס כריסטיאן אנדרסן. באוקטובר 2012, ההיסטוריון אסבן בראג סרק את הניירות ומצא כי היצירה נחתמה על ידי הנס כריסטיאן אנדרסן, וגילויו אושר על ידי מומחים בדצמבר 2012. 

## קישורים חיצוניים

* 
* הטקסט המלא בשפת המקור
* התרגום האנגלי, politiken,dk

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:סיפורי הנס כריסטיאן אנדרסן
קטגוריה:יצירות שנות ה-1820
חוליו ססאר טורבאי איילה

**חוליו ססאר טורבאי איילה** (בספרדית: **Julio César Turbay Ayala**; 18 ביוני 1916 – 13 בספטמבר 2005) היה פוליטיקאי קולומביאני, שכיהן כנשיא קולומביה בין השנים 1978–1982. טורבאי היה חבר ומנהיג המפלגה הליברלית הקולומביאנית.

## ביוגרפיה
טורבאי נולד בבוגוטה למשפחה שהגיעה מלבנון. בשנת 1937, בגיל 21 בלבד, הוא הפך לראש עיריית חירארדוט שבמחוז קונדינמרקה, ובין השנים 1938–1942 היה חבר בפרלמנט של קונדינמרקה. במשך השנים השתלב טורבאי בפוליטיקה במדינה וכיהן במשרות שונות. בין 1957 ל-1958 כיהן כשר המכרות והאנרגיה, תחת שלטון החונטה הצבאית, ובין 1958 ל-1961 כיהן כשר החוץ. בהמשך, שימש כשגריר קולומביה באו"ם, בבריטניה ובארצות הברית.

טורבאי התמודד בבחירות לנשיאות בשנת 1978, וניצח בהן לאחר שקיבל 49.3% קולות. במהלך כהונתו קידם חקיקה להרחבת סמכויות הצבא, כדי להתמודד עם פעולות של קבוצות השמאל הרדיקליות במדינה. צעד זה עורר הפגנות ולביקורת רבה מצד חוגי האופוזיציה.

בשנת 1980, חמושים מתנועה המכונה "19 באפריל" או "M-19" השתלטו על שגרירות הרפובליקה הדומיניקנית. 16 שגרירים ממדינות שונות, ובהם שגרירי ארצות הברית, מקסיקו, פרו, ונצואלה, קוסטה ריקה, ישראל והוותיקן הוחזקו כבני ערובה במשך 61 ימים. טורבאי ניסה לפתור את הבעיה ללא שימוש בכוח צבאי. במקום זאת, אפשר לחמושים לעזוב לקובה ובכך האירוע הסתיים בשלום.

בין השנים 1987–1989 טורבאי שימש כשגריר קולומביה בוותיקן, ובין השנים 1991–1993 באיטליה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:נשיאי קולומביה
קטגוריה:שרי חוץ
קטגוריה:שגרירי קולומביה
קטגוריה:שגרירים באו"ם
קטגוריה:שגרירים בממלכה המאוחדת
קטגוריה:שגרירים באיטליה
קטגוריה:שגרירים בארצות הברית
קטגוריה:שגרירים בוותיקן
קטגוריה:שרי ממשלת קולומביה
קטגוריה:ראשי עיריות בקולומביה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הכוכב של יוגוסלביה
קטגוריה:קולומביאנים ממוצא ספרדי
קטגוריה:ילידי 1916
קטגוריה:נפטרים ב-2005
רחשי לב

**רחשי לב** היא מרכז תמיכה ארצי לילדים חולי סרטן בישראל. העמותה הוקמה על ידי ראובן גשייד, ומנוהלת על ידי שימי גשייד.

## הקמה ופעילות
רחשי לב הוקמה בשנת 1989, על מנת להקל את הסבל אותו חווים ילדים חולי סרטן ובני משפחותיהם, לחזק אותם בתקופת ההתמודדות עם מחלת הסרטן והטיפולים הכרוכים בה, ולשמח אותם בתקופת המחלה.

העמותה מפעילה מערך מתנדבים עבור ילדים חולי סרטן בכל רחבי הארץ. פעילות מיוחדת נעשית במחלקות האונקולוגיות בבית החולים שיבא-תל השומר ובית החולים דנה באיכילוב, אותה מלווים מתנדבי השירות הלאומי. נשיא העמותה הוא פרופסור יהושע דור.

## בית הילד
בשנת 2007 חנכה רחשי לב את 'בית הילד' במתחם בית החולים שיבא בתל השומר, בצמוד לבית החולים 'ספרא' לילדים. 'בית הילד' הוא מלונית עבור הילדים והמשפחות, ובה מגוון שירותים והפעלות מיוחדות, לרווחת השוהים תקופות ממושכות בבית החולים. כמו כן מקיימת עמותת רחשי לב מלונית לשבתות הנקראת פרויקט אוהל שרה.

במסגרת העמותה פועלת מחלקה להשאלת ציוד רפואי ושיקומי לילדים חולי סרטן, הן בתקופת האשפוז והן לאחר השחרור הביתה. לרשות העמותה עומד אמבולנס ייחודי, המסייע לילדים חולי סרטן להגיע לבית החולים ומחזיר אותם לביתם לאחר הבדיקות והטיפולים.

כמו כן הוקם האגף לילד המיוחד, עבור ילדים בעלי צרכים מיוחדים הסובלים מפיגור שכלי, אוטיזם ותסמונת דאון, הנמצאים תחת השגחה של אנשי מקצוע בסופי שבוע ובחגים. האגף עוסק בשילובם בפעילויות עם ילדים בריאים, לרווחת המשפחות המתמודדות איתם במהלך כל ימות השנה.

## פרסים ואותות הוקרה

לאורך שנות פעילותה זכתה העמותה בפרסים ובאותות הוקרה רבים, בהם:
* 1991 - פרס מהיחידה להתנדבות במשרד העבודה והרווחה.
* 1995 - פרס הצטיינות מהשר לביטחון פנים, וב-1999 בתעודת הוקרה מיוחדת משר הבריאות.
* 2003 - אות הנשיא למתנדב ומגן שר העבודה והרווחה
* במהלך הביקור של קבוצת הספורט ברצלונה בישראל בשנת 2013, נפגשו ילדי רחשי לב עם שחקני הקבוצה והנשיא סנדרו רוסיי. במפגש נכחו ראש הממשלה בנימין נתניהו ורעייתו שרה. לאחר המפגש שיחק נתניהו כדורגל עם הילדים החולים.
* בחג חנוכה 2014 התקיים טקס הדלקת נרות חנוכה לכ-150 ילדים חולי סרטן בבית נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין ורעייתו נחמה ריבלין.
* במהלך ביקור נשיא ארצות הברית בישראל ביוני 2017 התקיים מפגש בין שימי גשייד, מנכ"ל רחשי לב ואמילי אמבר, נערה חולת סרטן, עם הנשיא דונלד טראמפ במוזיאון ישראל בירושלים.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני סיוע לחולי סרטן בישראל
קטגוריה:מעוטרי אות הנשיא להתנדבות
סרגיי גרסימוב

שמאל|ממוזער|180px|סרגיי גרסימוב בשנות ה-80
**סרגיי גרסימוב** (ברוסית: **Серге́й Аполлина́риевич Гера́симов**; 3 ביוני 1906 – 26 בנובמבר 1985, מוסקבה) היה במאי, שחקן ותסריטאי קולנוע סובייטי. הוא זכה ארבע פעמים בפרס סטלין (1941, 1949, 1951 ו-1971) והוענק לו התואר האמן העממי של ברית המועצות (1948). על פעילותו בתחום הקולנוע הוענקו לו מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי. ב-1984 זכה בפרס לנין.

## חייו
סרגיי גרסימוב נולד בכפר במחוז צ'ליאבינסק (לפי עדויות אחרות ביקטרינבורג או עיר אחרת באזור הרי אורל. 
אביו היה מהנדס שהוגלה מסנקט פטרבורג בעקבות השתתפות בפעילות נגד המשטר. לאחר מספר שנים בסיביר המשפחה עברה לאזור הרי אורל. כאשר סרגיי הצעיר היה בן שלוש בלבד, אביו נהרג במהלך סיור גאולוגי באזור. ב-1915 סרגיי גרסימוב החל ללמוד בבית הספר ביקטרינבורג.

בשנים 1923-1925 למד בבית הספר לציור בלנינגרד. לאחר סיומו גרסימוב למד משחק. בשנת 1925 הוא הצטלם בפעם הראשונה בסרט. בשנות ה-20 גרסימוב הצטלם בעיקר בסרטי גריגורי קוזינצב. 

ב-1930, ביים גרסימוב את סרטו הראשון. הצלחתו הראשונה כבמאי הייתה ב-1936 עת הופץ סרטו "שבעת האמיצים" (Семеро смелых). בסרט זה הוא שיתף את תלמידיו ואשתו תמרה מקרובה. עבור סרטו "המורה" שצולם ב-1939, גרסימוב קיבל פרס סטלין בשנת 1941.

ב-1941 כתב גרסימוב את התסריט, ביים ושיחק בסרט "נשף מסכות" על פי מיכאיל לרמונטוב.

במהלך מלחמת העולם השנייה צילם בעיקר סרטי תעודה. עד ל-1943, חיו גרסימוב ואשתו בלנינגרד הנצורה. הוא היה ראש צוות הצלמים הסובייטים בוועידת יאלטה ובוועידת פוטסדאם. במהלך המלחמה גרסימוב אימץ את בן אחות של אשתו שנישאר יתום. לזוג לא היו ילדים אחרים. 

ב-1944, הגיעו גרסימוב ואשתו למוסקבה והוא חזר ללמד ב-VGIK. רוב תלמידיו מאותה תקופה שותפו בסרט "המשמרת הצעירה" (1948) על פי ספרו של אלכסנדר פדייב. על עבודה זו הוענק לו פרס סטלין בפעם השנייה.

ב-1950, ביים גרסימוב סרט תיעודי "סין המשוחררת" ביחד עם אנשי קולנוע סיניים. על סרט זה הוא קיבל את פרס ברית המועצות בפעם השלישית.

בסוף שנות ה-50, עבד גרסימוב על הסרט "הדון השקט" על פי ספרו של מיכאיל שולוחוב בשם זה. גם לסרט זה כתב גרסימוב את התסריט. הסרט צולם ב-3 פרקים וקיבל עיטורים במספר פסטיבלים בינלאומיים.

ב-1959 כיהן גרסימוב כיושב ראש חבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.

בשנות ה-60, צילם גרסימוב מספר סרטים על החיים בברית המועצות. ב-1967 וב-1971 הוכרו סרטים אלו כ-"סרט השנה" בברית המועצות.

בשנות ה-80, ביים גרסימוב שני סרטים על פיוטר הגדול בצעירותו. 

ב-1984, ביים גרסימוב סרט על הימים האחרונים של לב טולסטוי. בסרט זה שיחק גרסימוב את טולסטוי ורעייתו שיחקה בתפקיד אשתו של הסופר.

במשך כל התקופה גרסימוב שילב את עבודת הבימוי עם עבודה ב-VGIK. לאחר פטירתו, הוענק למכון זה שמו לאות הוקרה על פעילותו.

גרסימוב נפטר ב-1985 לאחר שעבר ניתוח לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:במאי קולנוע סובייטים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי גיבור העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1906
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1985
בו-טאושי

ממוזער|280px|משחק בו-טאושי
**בו-טאושי** (ביפנית: **棒倒し**; מילולית: "הפל את התורן") הוא משחק הדומה בעיקרו למשחק כיבוש הדגל, ונהוג בימי ספורט בבתי ספר ביפן ובאופן מסורתי גם באקדמיה הלאומית לביטחון במדינה, בה נערכים משחקים אלה מאז 1955.

במשחק משתתפות שתי קבוצות גדולות (באקדמיה הלאומית לביטחון נהוג כי בכל קבוצה 75 משתתפים). אחת הקבוצות מגנה ואחת תוקפת. הקבוצה המגנה אוחזת בתורן באורך 3 עד 5 מטרים. אם הקבוצה התוקפת מצליחה להוריד את התורן של הקבוצה היריבה עד לזווית של 30° מפני הקרקע (עד 1973 הדרישה הייתה לזווית של 45°) בתוך שתי דקות וחצי, היא המנצחת. אם היא לא מצליחה לעשות זאת, הקבוצה המגנה היא המנצחת.

## תפקידים
אף שהמשחק נראה כאוטי למתבונן מבחוץ, לכל משתתף תפקיד מוגדר.

תפקידי המגנים כוללים:
* אחיזה בתורן ושמירתו כניצב לקרקע.
* שימוש מחסום אנושי המקיף את התורן ומונע התקרבות אליו.
* הגנה אקטיבית באמצעות תקיפת התוקפים.
* מניעת האפשרות של התוקפים לטפס על כתפי המגנים שמשמשים כמחסום אנושי.
* ה-SARU ('קוף' ביפנית). שחקן יחיד שניצב בראש התורן, ותפקידו להטות את התורן נגד הכיוון אליו מנסים שחקני הקבוצה היריבה להפיל אותו, בעזרת משקל גופו.

תפקידי התוקפים כוללים:
* מקפצות אנושיות. שחקנים אלה מתקרבים למעגל החיצוני של הקבוצה היריבה ומתכופפים לעמדה דומה לעמדת "חמור חדש", כדי ששחקנים אחרים יוכלו להסתייע בהם כדי לקפוץ מעל המגנים ולהתקרב לתורן.
* תקיפת התורן והנינג'ה והפלתם.
* הפרעה למגנים.

## חוקים נוספים
* התורן חייב לגעת בקרקע לכל אורך המשחק.
* לשחקנים אסור לנעול נעליים, אך מותר להם ללבוש מגני ראש.
* הקבוצה המגנה לובשת מדים לבנים, בעוד הקבוצה התוקפת לובשת מדים צבעוניים.

## קישורים חיצוניים

* בו-טאושי באתר oddity central
* Is This A Sport Or Is This War?, באתר Tofugu

קטגוריה:יפן: ספורט
קטגוריה:משחקי מלחמה
Tiny Core Linux

**Tiny Core Linux** (תרגום מאנגלית **[[לינוקס]] [[ליבת מערכת הפעלה|ליבה]] זעירה**) היא מערכת הפעלה והפצת לינוקס. 

המערכת כוללת את BusyBox, ו-FLTK. פותחה על ידי רוברט שינגלדקר. המערכת בולטת בשל גודלה הקטן והגישה המינימלית המאפיינת אותה, אשר ניתן להוסיף לה רכיבים באמצעות הרחבות שונות. Tiny Core היא תוכנה חופשית ומבוססת קוד פתוח, המופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו גרסה 2.

גודל הגרסה הראשית של המערכת היא 12 מ"ב, ובנוסף קיימות שתי גרסאות נוספות בגדלים 8 מ"ב ו-64 מ"ב.

דרישות המערכת המינימליות הן, 46 מ"ב של זיכרון גישה אקראית, לגרסה הראשית, ו-18 מ"ב לגרסה הקטנה. המעבד המינימלי הנדרש לפעילות המערכת הוא i486DX, והמומלץ הוא פנטיום 2 עם 128 RAM.

## גרסאות ששוחררו

## קישורים חיצוניים

* 
*Tiny Core Linux באתר DistroWatch
*ריאיון עם רוברט שינגלדקר יוצר ההפצה באתר DistroWatch
## הערות שוליים

קטגוריה:הפצות של GNU/לינוקס
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2009
Meat Is Murder

**Meat Is Murder** הוא אלבום האולפן השני של הלהקה הבריטית הסמית'ס. הוא יצא בפברואר 1985 והיה לאלבום היחיד של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. האלבום הגיע למקום ה-40 בקנדה ולמקום ה-110 בארצות הברית. ב-2003 המגזין רולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-296 ברשימת 500 האלבומים הגדולים של כל הזמנים.

## כתיבה והקלטה
בעקבות האכזבה מההפקה באלבום הבכורה The Smiths, החליטו מוריסי וג'וני מאר להפיק את האלבום בעצמם בעזרת הטכנאי סטיבן סטריט, אותו פגשו לראשונה כאשר הקליטו את הסינגל Heaven Knows I'm Miserable Now.

Meat Is Murder הוא אלבום בוטה ופוליטי יותר מקודמו. הוא כולל שיר נושא המעודד לצמחונות, תיאור קליל של הלך הרוח הרפובליקני בשיר Nowhere Fast וביקורת על ענישה גופנית בשירים The Headmaster Ritual ו-Barbarism Begins at Home.

האלבום מתאפיין גם בגיוון מוזיקלי רחב יותר מקודמו, עם השפעות רוקבילי בשיר Rusholme Ruffians ופאנק בשיר Barbarism Begins at Home. לפני יציאת האלבום שחררה הלהקה את הבי-סייד ?How Soon is Now כסינגל, ולמרות שהשיר לא הופיע במקור באלבום הוא התווסף אליו בהוצאות מאוחרות יותר.

## הצלחה
לפני יציאת האלבום הוציאה לאור הלהקה את הסינגל Shakespeare's Sister שלא זכה להצלחה רבה במצעדים ולא הופיע באלבום. גם That Joke Isn't Funny Anymore, הסינגל היחיד מתוך האלבום, לא נחל הצלחה והגיע למקום ה-49 בלבד במצעד הבריטי.

השיר ?How Soon Is Now, שיצא במקור כבי-סייד לסינגל William, It Was Really Nothing, התווסף להוצאות של Meat Is Murder בארצות הברית ובקנדה לאחר שצבר הצלחה במועדוני ריקודים ותחנות רדיו אלטרנטיביות בצפון אמריקה. השיר יצא לאור לבסוף כסינגל בפני עצמו בבריטניה והגיע למקום ה-24 במצעד.

שני שירים מתוך האלבום, Well I Wonder ו-What She Said, היו גם הם במקור בי-סיידים לסינגלים שונים.

### "בשר זה רצח" - הגרסה הישראלית לשיר הנושא
ב-1987 הקליטה המשוררת הישראלית שז (שבאותה תקופה הופיעה כזמרת לצד הלהקות נושאי המגבעת ופוליאנה פרנק) גרסה מתורגמת בלחן שונה לשיר הנושא, שנקראה "בשר זה רצח". את הלחן החדש יצר יהודה בן-מוחא ואת המילים בעברית כתב קובי אור. השיר לא יצא באופן מסחרי אך זכה לחשיפה בקלטת ששז הקליטה ב-1987 וכן במופע המוזיקלי "עיר צעצוע" שהעלתה בשנת 2019 עם להקתה "שז והשדים".

## עטיפה
על עטיפת האלבום מופיע צילום מ-1967 של חייל מארינס במלחמת וייטנאם שהכיתוב על קסדתו שונה מ-Make War Not Love ל-Meat Is Murder. בהוצאה הבריטית התמונה מופיעה בגדול על העטיפה, בעוד בהוצאה האמריקאית היא מופיעה בקטן ארבע פעמים.

התמונה המקורית הופיעה בסרטו של אמיל דה אנטוניו משנת 1968, "בשנת החזיר".

## סדר השירים

*השיר ?How Soon Is Now נכלל כרצועה מספר 6 בהוצאה האמריקאית של האלבום והחל מ-1992 הופיע בכל ההוצאות המחודשות של WEA עד הוצאת הרימאסטר ב-2011, בה הופיעה באלבום רשימת השירים המקורית מההוצאה הבריטית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי הסמית'ס
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומי חברת סייר רקורדס
ולריניים

**ולרייניים** (שם מדעי: Valerianaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים בסדרת השלמונאים. על פי שיטת המיון העדכנית (APG III משנת 2003) משפחה זו בוטלה ומשויכת כסוג (.*Valeriana* L) תחת משפחת היערתיים. היא נקראת על שם הסוג ולריאנה. המשפחה כללה 7 עד 12 סוגים, על-פי חלוקות שונות, שלושה מהם מיוצגים בצמחיית ארץ ישראל. 

הסוג  וָלֶרְיָאנָה הנמנה עם משפחת היערתיים מונה 426 מינים ותפוצתו כמעט קוסמופוליטי.

זוהי משפחה הכוללת בעיקר צמחים עשבוניים הגדלים בכל יבשות כדור הארץ פרט לקטבים ולאוסטרליה, בייחוד באזורים ממוזגים. לוולריניים כ-350 מינים, וידוע בה הצמח ולריאן רפואי המשמש כצמח מרפא. מינים נוספים משמשים כצמחי מרפא, בייחוד למטרות הרגעה והרדמה. מינים אחדים משמשים כצמחי נוי.

## תיאור מורפולוגי
משפחה זו כוללת בעיקר עשבוניים, ומעט צמחים מעוצים. חלק גדול מבני המשפחה מדיפים ריח מצחין אופייני, הנובע משמנים אתריים. הצמחים לרוב שיער שעירים. העלים ערוכים בצורה מנוגדת על הגבעול, או ערוכים בשושנת. העלים לרוב פשוטים, לעיתים מנוצים. התפרחת צימוזית. הפרח בעל סימטריה דו-צידית, מספר עלי הגביע והכותרת 3,4 או 5. הכותרת צינורית, עלי הכותרת מאוחים. מספר האבקנים 1-4. הפרי מטיפוס אגוז, מכיל זרע אחד, לעיתים הפרי מכונף. העובר גדול, ישר וחסר אנדוספרם.

## ולריניים בצמחיית ארץ-ישראל
שלושה סוגים ממשפחה זו מיוצגים בצמחיית הבר של ארץ-ישראל:
* ולריאנה (*Valeriana*) - המין 'ולריינה איטלקית' (*Valeriana dioscoridis, ובשמו הנוכחי Valeriana italica*) גדל בחבל הים-תיכוני של ישראל, במחשופים של סלעים קשים. 
* חד-אבקן (*Centranthus, ובשמו המדעי הנוכחי:Valeriana L*) - בישראל שני מינים נדירים: 1. המין 'חד-אבקן אדום' (.*Centranthus ruber (L.) DC ובשמו המדעי הנוכחי:Valeriana rubra L*) מין גר שגדל במקומות אחדים בישראל, לרוב בבתי גידול מופרים. 2. המין הנדיר חד-אבקן ארוך-פרחים (*Valeriana erotica* Christenh. & Byng) שגדל בחרמון ובהרי יהודה. 
* ולריינית (*Valerianella*)- הסוג מיוצג בישראל על ידי 14 מינים, כולם חד-שנתיים.

## גלריה

## הערות שוליים

## לקריאה נוספת

* נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, **המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל**, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמ' 647-643. 

## קישורים חיצוניים

* ולריניים באתר צמחיית סין 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1802
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אוגוסט בטש
קטגוריה:משפחות צמחים
שפיצברגן

**שפיצברגן** (בנורווגית: **Spitsbergen**) הוא האי הגדול ביותר מבין איי סבאלברד בנורווגיה, המשתרע על יותר ממחצית משטח הארכיפלג והוא האי היחיד מביניהם שמיושב באופן קבוע, עם 2,642 תושבים (2012). זהו האי המערבי ביותר בארכיפלג, והוא גובל באוקיינוס הקרח הצפוני (האוקיינוס הארקטי), הים הנורווגי וים גרינלנד. שטחו של האי 39,044 קמ"ר, הגדול בין איי נורווגיה ובמקום ה-36 בין איי העולם כולו. המרכז האדמיניסטרטיבי של שפיצברגן ואיי סבאלברד נמצא בלונגיירבין, בה יש גם שדה תעופה בינלאומי ונמל.

## כלכלה
חברה נורווגית וחברה רוסית מפעילות מכרות פחם בשפיצברגן. תיירות ומחקר הם שני מקורות הפרנסה העיקריים. בשפיצברגן נמצאת כספת הזרעים הגלובלית של סבאלברד, בתוך מבנה תת-קרקעי שמטרתו לשמור על דוגמאות מתוך מגוון הזרעים בעולם, למקרה שאלו יכחדו מהעולם.

## היסטוריה
האי יושב לראשונה במאות ה-17 וה-18 כבסיס לציד לווייתנים, אך ננטש בהמשך. בתחילת המאה ה-20 החלו לכרות במקום פחם, ובעקבות כך הוקמו מספר יישובי קבע. אמנת סבאלברד שנחתמה ב-1920 הכירה בריבונות נורווגיה על ארכיפלג סבאלברד, אך הגדירה אותו כאזור מפורז מבחינה צבאית והתירה לשאר המדינות החתומות ליהנות ממשאביו הטבעיים. בשנת 1925 הכריזה נורווגיה רשמית על סיפוח האי לנורווגיה. בשנת 1940 התגוררו בקבוצת האיים פחות מ-3000 תושבים.

בספטמבר 1941 עלה על האי כוח צבא בריטי במטרה למנוע השתלטות גרמנית על האי.

## החי והצומח
הצמחייה באי נהנית משעות אור ארוכות בקיץ, המפצות על מיעוט שעות האור בחורף בשל שמש חצות, ונספרו כ-165 זני צמחים. האי הוא אתר רבייה לעופות מים רבים, כמו סערון שחפי, אלקה קטנה ושחף לבן-כנף. באי ובים סביבו חיים דובי הקוטב, שועלי שלג, אייל הצפון, ניבתנים, כלבי ים ועוד. שישה פארקים לאומיים מגנים על רוב שטחו של האי שפיצברגן.

Longyearbyen panorama.JPG|העיירה לונגיירבין, המרכז האדמיניסטרטיבי של שפיצברגן וסבאלברד
Svalbardrein pho.jpg|אייל סבאלברד, תת-מין של אייל הצפון, האנדמי לארכיפלג


## על שפיצברגן

* תמצית ספרה של כריסטיאנה ריטר, "אישה בקוטב", הוצאת כרמל 1990

## קישורים חיצוניים

* על שפיצברגן באתר נורווגיה
* אינפורמציה ותמונות משפיצברגן 
* 
* 
* 
* 
* 
* כותר, "אישה בקוטב", כריסטיאנה ריטר (דרוש מינוי)

## הערות שוליים

קטגוריה:נורווגיה: איים
קטגוריה:איים באוקיינוס הקרח הצפוני
קטגוריה:סבאלברד
מערת בני ברית

**מערת בני ברית** (מכונה גם **מערת הקדושים**) היא מערה טבעית, קרסטית, אחת מהאתרים המרכזיים ביער הקדושים, בפרוזדור הרי ירושלים. המערה, באפיק נחל כסלון, הורחבה כדי לשמש מקום התייחדות עם זכר קורבנות השואה. בחזיתה הוסיפה קק"ל רחבה גדולה להתכנסות ושולחנות לפיקניק. מפאת חשיבות המקום המערה סגורה למבקרים, וההתייחדות נעשית בעת טקסים רשמיים.

משני צדי נחל כסלון, מהגדולים מנחלי הרי ירושלים, נטעה קק"ל ב-1951, בסיוע ארגון בני ברית, את יער הקדושים להנצחת קורבנות השואה. ביער נטעו שישה מיליון עצים לזכרם של ששת מיליוני היהודים שנספו בשואה. אל המערה ניתן להגיע בדרך עפר שנסללה לאורך אפיק הנחל, לאורך הדרך מוצבים גלי-עד לזכר קהילות שונות שנספו בשואה.


תמונה:Kaverna Benei Brit.jpg|מראה בתוך המערה


## קישורים חיצוניים

* מערת בני ברית באתר נלך
* מערת בני ברית באינדקס לאמנות יהודית ע"ש בצלאל נרקיס של המרכז לאמנות יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים.

קטגוריה:ישראל: אנדרטאות להנצחת השואה
קטגוריה:אנדרטאות בהרי יהודה
קטגוריה:הרי ירושלים
בני ברית
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה
קטגוריה:יער הקדושים
דניאל סגל

**דניאל סגל** (באנגלית: **Daniel Segal**; נולד ב-26 באוקטובר 1947) הוא מתמטיקאי בריטי המכהן כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד.  הוא חוקר בכיר באול סולס קולג'.  מתמחה באלגברה ובתורת החבורות.

נולד בשנת 1947 לפסיכואנליטיקאית חנה סגל ולמתמטיקאי פול סגל, בן שני במשפחה של שלושה בנים. 

בתחילה למד בפיטרהאוס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' ואת הדוקטורט שלו קיבל באוניברסיטת לונדון בשנת 1972.

בשנת 1982 זכה בפרס אדמס המוענק על ידי הפקולטה למתמטיקה של אוניברסיטת קיימברידג' למתמטיקאים צעירים, תושבי הממלכה המאוחדת עבור מחקר מתמטי בינלאומי ממדרגה ראשונה.

בשנת 2012 זכה בפרס פוליה המוענק על ידי החברה המתמטית של לונדון.

סגל היה המנחה לדוקטורט של מרכוס דו סוטוי.

## ספריו

***Polycyclic Groups**, Cambridge University Press 1983
*with J. Dixon, M. Du Sautoy, A. Mann **Analytic pro-p-groups**, Cambridge University Press 1999, Paperback edn. 2003
*ed. with M. Du Sautoy, A. Shalev **New horizons in pro-p-groups**, Birkhäuser 2000
*with Alexander Lubotzky **Subgroup growth**, Birkhäuser 2003
***Words: notes on verbal width in groups**, London Mathematical Society Lecture Notes, vol. 361, Cambridge University Press 2009


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים בריטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:זוכי פרס וייטהד
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1947
ארנה סארינן

**ארנה סארינן** (בפינית/שוודית: **Aarne Saarinen**;  5 בדצמבר 1913 - 13 באפריל 2004) היה יושב ראש  המפלגה הקומוניסטית של פינלנד בין השנים 1966–1982, מחלוצי האירו-קומוניזם, המגמה של מפלגות קומוניסטיות במערב להתנתק מן ההגמוניה של ברית המועצות.

## תולדות חייו
סארינן נולד בכפר סמוך להלסינקי בקהילה של פינים שוודים והתחנך בשוודית, עד מעבר המשפחה לבירה בגיל 14, לא ידע כלל פינית. אביו היה סתת שלחם במלחמת האזרחים הפינית (1918) במסגרת "המשמרות האדומים", נמלט לברית המועצות ושב לביתו מאוחר יותר.

החל משנת 1932 היה סארינן פעיל באיגוד המקצועי של מקצועות הבנייה, ב-1934 הצטרף למפלגה הקומוניסטית שפעלה במחתרת. ב-1941 לחם במסגרת צבא פינלנד במלחמת החורף ולאחר מכן לחם גם ב"מלחמת ההמשך" ושב לביתו ב-1944. סארינן שב לפעילות במפלגה הקומוניסטית, שהייתה כעת חוקית. בין השנים 1952–1954 כיהן כמזכיר הכללי של האיגוד הבינלאומי לבנייה ותעשיית עץ ובין השנים 1954–1966 היה יו"ר איגוד פועלי הבניין בפינלנד. בשנת 1962 נבחר כחבר הפרלמנט הפיני.

ב-1966 נבחר למזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הפינית, והוביל אותה לאחר הבחירות לקואליציית מרכז-שמאל בראשות רפאל פאסיו. למרות חברותו בקואליציה סירב לכהן במשרת שר בממשלה. כבר אז החלה להיווצר כנגדו אופוזיציה בתוך מפלגתו שהתנגדה לקו המתון-מדי שהוביל. ב-1968 גינה באופן גלוי את הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה לדיכוי "האביב של פראג" ולא חזר בו גם לאחר שננזף על ידי שגריר ברית המועצות בפינלנד. ב-1969 זומן לקרמלין, שם קיבל הטפה מפיו של מיכאיל סוסלוב, אך המשיך להוביל את מפלגתו בדרך של קומוניזם מתון ואוטונומי מתכתיבי מוסקבה, שזכה לכינוי "אירו-קומוניזם". במקביל להפיכתו לדמות ציבורית מרכזית ולידידם של ראש הממשלה פאסיו ונשיא פינלנד אורהו קקונן, גברה והלכה ההתנגדות לדרכו בתוך מפלגתו, שאמנם לא התפצלה מטעמים טקטיים, אך הייתה מפולגת ומפוצלת בין תומכיו לתומכיו הקו הקומוניסטי הנוקשה.

## קישורים חיצוניים
* נקרולוג בעיתון הלסינקי-סנומט

קטגוריה:שוודים של פינלנד
קטגוריה:קומוניסטים
קטגוריה:פוליטיקאים פינים
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1913
קטגוריה:נפטרים ב-2004