open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פיגוע הדריסה בצומת הגבעה הצרפתית

**פיגוע הדריסה בצומת הגבעה הצרפתית** היה פיגוע דריסה שאירע ב-15 באפריל 2015, אור לכ"ז ניסן תשע"ה, ליל יום השואה, בצומת הגבעה הצרפתית בירושלים (היום נקרא "מחלף שער מזרח"). בפיגוע נרצח שלום יוחאי שרקי, בנו של הרב אורי שרקי ואח של יאיר שרקי, ונפצעה חברתו שירה קליין.

## הפיגוע
בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כ"ז בניסן תשע"ה, 15 באפריל 2015, עמדו שלום שרקי וחברתו שירה קליין בתחנת האוטובוס שבצומת הגבעה הצרפתית. בעודם עומדים בתחנה הגיע חאלד קוטינה, תושב הכפר ענתא, לצומת המטה הארצי לכיוון צפון, ועצר ברמזור אדום. כשהתחלף הרמזור האיץ את רכבו, סטה מהנתיב השמאלי במהירות לכיוון הנתיב הימני, עלה על המדרכה ופגע בשרקי ובקליין. מיד לאחר מכן נסע המחבל לאחור עם רכבו, והתנגש בעמוד רמזור. כוחות של משטרת ירושלים ולוחמי מג"ב הגיעו לזירה ועצרו אותו. בתחילה סברה המשטרה שמדובר בתאונת דרכים, אולם עם התקדמות החקירה התברר שמדובר בפיגוע על רקע לאומני.

### לאחר הפיגוע
לפי כתב האישום שהוגש נגדו, המחבל ביצע את הפיגוע מכיוון שלטענתו היהודים אשמים בפקקי התנועה במחסומים. לאחר שהחליט לבצע פיגוע הוא שוטט עם מכוניתו עד שהבחין בשרקי וקליין, האיץ ופגע בהם. זמן קצר לאחר מכן קבע הפסיכיאטר המחוזי כי קוטינה כשיר לעמוד לדין, וזאת חרף ניסיונותיו לטעון שאינו כשיר לכך. בהמשך גם נטען על ידי עורכי דינו כי יש להקל בעונשו בשל העובדה שהוא סובל מהפרעות נפשיות, אולם בית המשפט המחוזי בירושלים לא קיבל את טענתם וב-30 בינואר 2017 גזר עליו את העונש המרבי - מאסר עולם ועוד 20 שנות מאסר.

לאחר כשמונה שנות מאסר, החליטה ממשלת נתניהו השישית לשחרר את חאלד קוטינה בעסקת שחרור החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל. במסגרת ההסכם הוחלט לגרשו מישראל.

## הערות שוליים

קטגוריה:טרור פלסטיני
קטגוריה:ירושלים: פיגועי דריסה
הגבעה הצרפתית
קטגוריה:ישראל: מיתות מצולמות
קטגוריה:הגבעה הצרפתית: פיגועים
הגבעה הצרפתית
בית הקברות הצבאי בחיפה

**בית הקברות הצבאי בחיפה** שוכן ליד הכניסה המערבית לעיר. הוא השלישי בגודלו בישראל מבחינת מספר החללים הטמונים בו – 1,788.

## בית הקברות
בית הקברות ממוקם בפאה הצפון-מערבית של מתחם בתי הקברות של חיפה בחוף הכרמל, ממערב לרכס הכרמל.

ראשיתו של בית הקברות הייתה בחלקה שהוקצתה בתחילת 1948 בשולי בית הקברות האזרחי של העיר לקבורת הנופלים במערכה החדשה שהחלה אז – מלחמת העצמאות. קבורים בה במעורב אזרחים וחללים שהוכרו כחיילים לאחר מותם. על קברי האזרחים מונחות כריות מצבה בתבנית צבאית, שעליהן חרותים שמותיהם בלבד.

מתחם בית הקברות הוא צר וארוך, ומשתרע לאורך של כ-380 מטר מצפון לדרום וכ-45 עד 100 מטר ממזרח למערב. מעבר סלול להולכי רגל במרכז וכביש פנימי במערב מתמשכים לכל אורכו.

חלקת מלחמת העצמאות ממוקמת כיום בעברו המזרחי של האתר, ובה טמונים כ-280 חללים (לא כולל אזרחים). החלקות האחרות בבית הקברות הוקמו מצפון, ממערב ומדרום-מערב לה.

רחבת הטקס בבית הקברות ממוקמת מעט מצפון למרכזו, ליד חלקת תש"ח. על פי המסורת מנהל חיל הים את טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל המתקיים בבית הקברות ומציב את חייליו למשמר הכבוד בטקס.

עשרות מהחללים הקבורים בבית הקברות עוטרו בעיטורי מערכת הביטחון.

### אתרים מיוחדים
בפינה הצפון-מזרחית של האתר ממוקמת חלקה שבה נקברו בקבר אחים חללים מטיבוע המשחתת אילת באוקטובר 1967.

ליד חלקת חללי המשחתת אילת מוצבת מצבת זיכרון לצוללת דקר, שאבדה בים התיכון בינואר 1968.

## גלריה

תמונה:YR-HMC-12.9.22-34.jpg|חלקת תש"ח
תמונה:חלקת נעדרי המשחתת אחי אילת שנפלו ב-1967. בית הקברות הצבאי בחיפה (1).jpg|חלקת חללי המשחתת אילת
תמונה:YR-HMC-GR-1.jpg|המעבר המרכזי בבית הקברות
תמונה:YR-HMC-12.9.22-21.jpg|רחבת הטקסים


## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

חיפה
צבאי
מוזיאון השואה (גואטמלה)

**מוזיאון השואה בגואטמלה**, שהוקם על ידי הארגון "יחד-אִין אוּנוּם", פתח את שעריו בינואר 2016 במרכז ההיסטורי של גואטמלה סיטי, בבניין בו פעלו בעבר מוסדות החינוך.

במוזיאון מתקיימות תערוכות ארעיות וקבועות ופעילות חינוכית ענפה בנושא השואה. המוזיאון מארגן סיורים מודרכים לתלמידים, הדרכות למורים, מפתח תוכניות לימוד בספרדית להוראת השואה ומתרגם לספרדית את תוצאות מחקריה של העמותה המייסדת "יחד-אין אונום" .

להבדיל ממוזיאוני שואה אחרים באמריקה הלטינית הפועלים בארגנטינה, צ'ילה, מקסיקו פוארטו ריקו וקוסטה ריקה, המוזיאון בגואטמלה מתמקד בחשיפת היקפה וממדיה של "השואה באמצעות כדורים" (אנ') בה נרצחו מאות אלפי יהודים במזרח אירופה על ידי פלוגות ההרג של הצבא הנאצי ושותפיהן במלחמת העולם השנייה.

המוזיאון מצטיין גם בכך שהוא מציג מידע ומזמין שיח על רצח העם שהתבצע בגואטמלה על ידי צבא גואטמלה כנגד צאצאי המאיה במהלך מלחמת האזרחים בגואטמלה, אשר הגיע לשיאו בין השנים 1980 - 1983.

התערוכה הראשונה שהוצגה במוזיאון בשנת 2016 הייתה תערוכת תמונות המתעדות את הרצח ההמוני של יהודי מזרח אירופה בין השנים 1941 - 1944. התמונות הושאלו מארכיוני המוזיאון הלאומי בבלארוס, מוזיאון הניצחון במוסקבה, מוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון, ארכיון התמונות של מורשת פרוסיה בברלין, המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו במילאנו ומוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.

בשנת 2017 הוצגה במוזיאון תערוכה בנושא אלימות נגד נשים המתבססת על תוצאות המחקרים של ארגון יחד-אין אונום.

בשנת 2017 הוצגה במוזיאון גם תערוכה של האומנית הישראלית מירה מיילור בשם "לזכור את השואה דרך אומנות".

## קישורים חיצוניים
*סיור לילה במוזיאון
*המיצג Lo Innombrable של סילביה טננבאום

## הערות שוליים

גואטמלה
קטגוריה:גואטמלה: תרבות
קטגוריה:גואטמלה: מבנים
Gag Order

***Gag Order*** הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קשה. האלבום יצא לאור ב-19 במאי 2023, על ידי חברות התקליטים RCA רקורדס וקימוסבי רקורדס.

## רקע והכרזה
ב-25 באפריל 2023, הכריזה קשה על צאת אלבומה האולפן חמישי הנקרא *Gag Order*. האלבום כולו הופק על ידי ריק רובין. שם האלבום משקף את המצב בו קשה נתונה עקב התיק המשפטי המתמשך נגד המפיק ד"ר לוק, מה שמשאיר אותה לא מסוגלת לדברת או להגיב בנושא. הפרויקט שכותרתו "פוסט פופ" ו"גירוש שדים רגשי", מציג את קשה כהכי חשופה ופגועה מכל אלבומיה. במהלך ראיון למגזין "רולינג סטון", קשה חשפה שהוצאת האלבום מרגישה כמו "ללדת את הדבר הכי אינטימי" שיצרה אי פעם, תוך שהיא מציינת את החרדה שהייתה לה במהלך מגפת הקורונה וחוויות רוחניות של שלוש השנים הקודמות כהשפעות העיקריות עליה. לדבריה, האלבום מכיל את כל התחושות "של כעס, של חוסר ביטחון, של חרדה, של אבל, של כאב, של חרטה". באלבום ישנם הופעות אורח כוללות את אמה פב סברט  ואת אחייניתה בת ה-8 לונה בשיר "Only Love Reprise".

## קידום והוצאה
בחודשים שקדמו ליציאת השיר, קשה חשפה חלקים מהשיר למעריצים. בתחילת 2023, היא הזרמה בשידור חי חלקים מכמה שירים בעמוד האינסטגרם שלה, וכן הוציאה גרסאות של השרים "Eat the Acid" ו-"Fine Line" לעמוד ה"סאונדקלאוד" שלה, לאחר מספר ימים הוסרו השירים.

ב-17 במאי 2023, יצא לאור הסינגל השלישי, "Only Love Can Save Us Now".

## רשימות סוף שנה

## רשימת רצועות

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי קשה
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
קטגוריה:אלבומים שהושפעו בעקבות מגפת הקורונה
יוז'ף גאטי

**יוז'ף גאטי** (בהונגרית: **József Gáti**; בודפשט, 24 במאי 1915 – בודפשט, 21 באפריל 1998) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-הונגרי עטור פרסים זוכה פרס אוזי, פרס האמן המצטיין, פרס האמן הדגול, מורה למשחק.

## קורות חיים
יוז'ף גאטי נולד במשפחה יהודית ולאחר לימודיו התיכוניים סיים את האקדמיה לאמנויות ב-1934 (שמה היום האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע). באוקטובר 1932 ערכה האקדמיה הלאומית לאמנויות דרמטיות טקס אבל, שבו תלמיד דיקלם - כפי שדיווחה אחד העיתונים - "בפאטוס רב" - את שירו של המשורר הלאומי ההונגרי שנדור פטפי: חיים או מוות. התלמיד היה יוז'ף גאטי, שרבים העריצו את דיקלום שירתו עשרות שנים מאוחר יותר.

## קריירה
* בתחילה, הוא היה חבר ב"תיאטרון רויאל" (Royal Színház)
* לאחר מכן ב"תיאטרון כיכר בתלן" (Bethlen téri Színház)
* אחר כך בתיאטרון הלאומי של פץ' (שם גם ביים)
* בשנים 1936-1937 ב"תיאטרון הקאמרי תאליה" (Thália Kamaraszínház)
* מ-1937 בתיאטרון מישקולץ
* בין השנים 1938-1940 ב"תיאטרון תאליה" (Thália Színház)

בהופיעו במחזה המלך אדיפוס בפץ' נכתב עליו:

בתקופת השואה לא היה יכול לעלות על הבמות הכלליות בשל יהדותו והחוקים ה (אנטי)יהודיים, אלא רק בתיאטרון גולדמארק במסגרת פעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך ורק לפני קהל יהודי. הוא הצליח לשרוד את השואה.
* מ-1945 היה חבר בתיאטרון הקומדיה של בודפשט
* מ-1949 בחברת התיאטרון של הרדיו ההונגרי
* מ-1950 בתיאטרון הפיונירים (Úttörő Színház)
* מ-1951 בתיאטרון צבא העם ההונגרי
* מ-1957 בתיאטראות פטפי ויוקאי
* מ-1959 בתיאטרון הלאומי
* משנת 1984 שוב ב-תיאטרון הקומדיה

בשנת 1950 הפך למורה לדיבור ולמשחק באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. אמנות המיצג שלו התאפיינה בסגנון מעודן. ספרו "דיקלום שירה" (A versmondás) ראה אור ב-1965, שהיה אחד הספרים הראשונים שנילווה אליו תקליטור שמע בנוסף לידע התאורטי.

## תפקידי תיאטרון עיקריים

## סרטיו
### סרטים עלילתיים

### סרטי טלוויזיה

## משחקי רדיו


## פרסים
* פרס האמן המצטיין (1975)
* פרס האמן הדגול (1986)
* פרס אוזה (1994)

## לקריאה נוספת
* Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון אמנות התיאטרון ההונגרי)
* Magyar nagylexikon VIII. (Ff–Gyep). Főszerk. Bárány Lászlóné. Budapest: Magyar Nagylexikon. 1999. 497–498. o. ISBN 963-85773-9-8 (הלקסיקון ההונגרי הגדול)

## ראו גם
* יוז'ף גאטי ב-PORT.hu (בהונגרית)
*  az Internet Movie Database oldalain
* Filmtörténet online
* יוז'ף גאטי בדף הפעילות האמנותית של אומיקה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים הונגרים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים הונגרים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע
קטגוריה:משתתפי פעילות האומנות אומיקה
קטגוריה:ניצולי השואה: הונגריה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1915
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1998
סירו גרה

**סירו גרה** (בספרדית: **Ciro Alfonso Guerra Picón**; נולד ב-6 בפברואר 1981) הוא במאי ותסריטאי קולומביאני. הוא ידוע בעיקר בזכות סרטו "חיבוק הנחש", משנת 2015, שהיה מועמד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-88, וסרטו דובר האנגלית "מחכים לברברים" (2019) בכיכובם של מארק ריילנס, ג'וני דפ ורוברט פטינסון.

הוא כתב וביים את סרטו הראשון "צללים נודדים" ב-2004 בגיל 23. הסרט הוגש למקצה הסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-78, אולם הוא לא זכה למועמדות. סרטו הבא "מסעות הרוח" התחרה במסגרת מבט מסוים בפסטיבל קאן 2009 ונבחר כהגשה קולומביאנית לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-82; אך גם הוא לא נבחר.

סרטו "חיבוק הנחש" משנת 2015 הוקרן במדור שבועיים של הבמאים בפסטיבל קאן 2015, שם זכה בפרס CICAE. הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבלי הסרטים הבינלאומיים של אודסה ולימה, שם הוא גם קיבל פרס מיוחד מוועדת המבקרים. הסרט היה גם מועמד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-88, וזהו הסרט הקולומביאני הראשון שקיבל מועמדות לאוסקר.

ב-22 בנובמבר 2017, נטפליקס הזמינה להפקה את המיני סדרה "Green Frontier, הסדרה" מבוססת על רעיון מקורי של דייגו רמירז שרמפ וג'ני סבאלוס מ-Dynamo Producciones. גרה רשום כמפיק בפועל של הסדרה, לצד דייגו רמירז שרמפ, אנדרס קלדרון, חורחה דוראדו וכריסטיאן קונטי. הסדרה בוימה על ידי גרה, Laura Mora Ortega וז'אק Toulemonde Vidal ונכתבה על ידי מאוריסיו לייבה-קוק, אנטון גונצ'אה, קמילה ברוז'ה, ג'יברן פורטלה, חאבייר פניאלוסה, מריה קמילה אריאס, נטליה סנטה וניקולס סראנו. המיני-סדרה עלתה לראשונה בנטפליקס ב-16 באוגוסט 2019.

בשנת 2018, גרה הוציא את סרטו העלילתי הרביעי, "ציפורים נודדות" (אנ'), הסרט צולם במדבר לה גוואג'ירה, קולומביה, גרה הצהיר שהסרט הוא "כמו סרט גנגסטרים, אבל שונה לחלוטין מכל סרט גנגסטרים שאי פעם ראית".

גרה גם ביים עיבוד לרומן של ג'ון מקסוול קוטזי, "מחכים לברברים", בכיכובם של מארק ריילנס, ג'וני דפ, רוברט פטינסון וגרטה סקאקי. הסרט (באותו שם) הוקרן בבכורה בפסטיבל ונציה ב-6 בספטמבר 2019, ויצא לאקרנים ב-7 באוגוסט 2020 על ידי סמואל גולדווין סרטים.

הוא היה נשיא חבר השופטים של מדור שבוע המבקרים הבינלאומי של פסטיבל קאן 2019.

## חיים אישיים
בשנת 2020, כתב העת הפמיניסטי של אמריקה הלטינית "וולקאניקס" פרסם תחקיר מעמיק שבו שמונה נשים האשימו את גרה בהטרדה מינית. הוא הכחיש את ההאשמות והבטיח לנקוט בצעדים משפטיים נגד המתלוננות. במאי 2021, בית משפט בבוגוטה, קולומביה, פסק לטובת גרה, והורה לכתב העת לתקן את הפרסום שלו בטענה שההאשמות חסרות פירוט וראיות. בתגובה, באותו חודש פרסמו "וולקאניקס" פרטים נוספים והאשמות חדשות מחקירתם. לאחר מאבק משפטי, בית המשפט החוקתי של קולומביה חזר בו וביטל את פסיקתו הקודמות, ודחה את קבילותיו של גרה, בשם חופש הביטוי.

## מסרטיו
* דממה (סרט קצר) – 1998
* Alma (נשמה), סרט קצר – 2000
* צללים נודדים – 2004
* הרוח הנודדת – 2009
* חיבוק הנחש – 2015
* ציפורים נודדות (אנ') – 2018
* ירוק-עד – 2019
* מחכים לברברים – 2019

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע קולומוביאנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע קולומביאנים
קטגוריה:ילידי 1981
Ella Baila Sola

"**Ella Baila Sola**" הוא שיר של ההרכב המקסיקני האזורי אזלבון ארמדו והזמר המקסיקני פסו פלומה. הוא יצא לאור ב-17 במרץ 2023, באמצעות DEL רקורדס ופראג'ין פארליי. השיר נכתב על ידי הסולן של הלהקה פדרו ג'וליאן טובאר. הוא הפך לוויראלי בטיקטוק והפך לשיר המקסיקני האזורי הראשון בהיסטוריה שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100, וכן למקום הראשון במצעד הבילבורד גלובל 200.

## רקע
הסולן פדרו טובאר תיאר את העבודה עם פלומה כ"כנראה אחד משיתופי הפעולה הטובים ביותר" שלו, שכן הם הסתדרו היטב באולפן, והצהיר כי הוא מעריך את שיתוף הפעולה מכיוון ש"זה הועיל" לשניהם. שני האמנים אף הביעו את הפתעתם מהצלחת השיר.

## ביקורות
### רשימות ודירוגים

## הצלחה מסחרית
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטיניים האמריקאי ב-15 באפריל 2023, והפך לשיר המקסיקני האזורי הראשון שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100 בשבוע שלאחר מכן, וכן לשיר הראשון של האמנים שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד. הוא הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום הראשון במצעד הבילבורד גלובל 200 בשבוע שלאחר מכן.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בספרדית
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד גלובל 200
יאנה יאנבסקי

**יאנה (אלכסנדר) יאנבסקי** (במקדונית: **Александър Јане Јаневски**; 1 בינואר 1920, סקופיה, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים – ?) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יוגוסלבי ששיחק בעמדת החלוץ ומזוהה עם קבוצת וארדאר סקופיה. אימן בישראל את קבוצות שמשון תל אביב, מכבי יפו ומכבי שעריים.

## קריירה
### קריירת משחק
יאנבסקי החל את קריירת המשחק שלו לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בעונת 1946–1947 שיחק כחלוץ בקבוצת פרטיזן בלגרד וזכה עמה באליפות ליגת העל היוגוסלבית ובגביע היוגוסלבי. ב-1947 עבר לשחק בווארדאר סקופיה וכיכב בשורותיה עד 1955. הוא שיחק ב-242 משחקים בשורות הקבוצה ומהם 120 משחקי ליגה, ובהם כבש למעלה מ-100 שערים ומתוכם 27 שערי ליגה. יאנבסקי היה קפטן קבוצתו וב-1949 נבחר לספורטאי השנה במקדוניה תחת יוגוסלביה.

### קריירת אימון
ב-1949 בעודו שחקן פעיל בווארדאר סקופיה, אימן יאנבסקי את קבוצת הנוער וזכה עימה באליפות הנוער של יוגוסלביה. בעונת 1964/1965 בליגה הלאומית של ישראל, אימן יאנבסקי את קבוצת שמשון תל אביב אשר סיימה את העונה במקום התשיעי. בעיצומה של עונת 1965/1966 בליגה הלאומית שוחרר יאנבסקי מתפקידו ובמקומו מונה עמי פזטל. בראשית עונת 1966/1968 בליגה הלאומית "העונה הארוכה", אימן יאנבסקי את מכבי שעריים מתחתית הליגה הראשונה. מייד לאחר מלחמת ששת הימים ניתקו מדינות הגוש המזרחי ובכלל זה יוגוסלביה את יחסיהן הדיפלומטיים עם ישראל, ויאנבסקי נקרא לשוב לארצו. בעונת 1967–1968 אימן יאנבסקי בטורקיה את קבוצת בשיקטש ובעונת 1968–1969 אימן ביוון את קבוצת פאוק סלוניקי. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 שב לישראל. מכבי יפו אשר אומנה בעונת 1970/1971 בליגה א' על ידי משה וארון, עלתה לליגה הלאומית לאחר עונה אחת. לקראת תחילת עונת 1971/1972 בליגה הלאומית פיטרה הנהלת יפו את וארון, ויאנה יאנבסקי מונה למאמן הקבוצה. יפו הציגה יכולת טובה לאורך העונה וסיימה אותה במקום החמישי, שמונה נקודות מתחת לאלופה מכבי תל אביב.

בסיום העונה קיים יאנבסקי משא ומתן עם בית"ר ירושלים, אך זו לא הסכימה לדרישותיו הכספיות. יאנבסקי עזב את ישראל ועבר לאמן ביוון עד ל-1977. בסיום עונת 1979/1980 בליגה הלאומית אומנה מכבי יפו על ידי שמואל פרלמן וניצלה במחזור האחרון מירידה לליגה השנייה בזכות הפרש שערים. בראשית עונת 1980/1981 בליגה הלאומית פיטרה הנהלת יפו את פרלמן ובמקומו נקרא יאנבסקי לאימון הקבוצה. עונת 1980/1981 הייתה עונתה הטובה ביותר של מכבי יפו בשנות ה-80 של המאה ה-20 ובסיומה התברגה במקום השלישי בטבלה, ארבע נקודות פחות מהאלופה הפועל תל אביב. בהמשך, שב יאנבסקי ליוגוסלביה ואימן את קבוצת נעוריו וארדאר סקופיה.

## הישגים
### כשחקן
;פרטיזן בלגרד
* אליפות יוגוסלביה: 1946–1947
* מחזיקת הגביע היוגוסלבי: 1947

### כמאמן
;וארדאר סקופיה
* אלופת הנוער של יוגוסלביה: 1949

## קישורים חיצוניים

* פרופיל המאמן, באתר besoccer.com
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים יוגוסלבים
קטגוריה:כדורגלנים מקדונים
קטגוריה:חלוצי כדורגל יוגוסלבים
קטגוריה:חלוצי כדורגל מקדונים
קטגוריה:מאמני כדורגל יוגוסלבים
קטגוריה:מאמני כדורגל מקדונים
קטגוריה:מאמני בשיקטש
קטגוריה:מאמני פאוק סלוניקי (כדורגל)
קטגוריה:כדורגלני וארדאר סקופיה
קטגוריה:כדורגלני פרטיזן בלגרד
קטגוריה:מאמני מכבי שעריים
קטגוריה:מאמני שמשון תל אביב
קטגוריה:מאמני מכבי יפו
קטגוריה:ילידי 1920
הגן הלאומי (טהראן)

**הגן הלאומי** (בפרסית: **میدان مشق**; בתעתיק לעברית מפרסית: **באק-י מלי**) או שער משרד החוץ הוא מתחם היסטורי וממשלתי בטהראן שבאיראן.

בעבר נקרא מידאן-י משק (בעברית: כיכר המצעד), המתחם שימש בעבר מטווח ירי צבאי בתקופת הקג'אר. לאחר מכן הוא הפך לפארק ציבורי לתקופה קצרה, ובסופו של דבר נבנו סביבו משרדים ממשלתיים חשובים ומוזיאונים.

במתחם נמצאים בניין מספר 9 של משרד החוץ (לשעבר "בית המשטרה"), האוניברסיטה לאמנות (לשעבר "בית הקוזקים"), המוזיאון הלאומי מאלכ, מוזיאון הדואר והתקשורת והמוזיאון הלאומי.

## היסטוריה
השדה נבנה לראשונה כמטווח ירי, בתקופת שלטונה של השושלת הקאג'ארית. הוא שימש לחיל המצב הצבאי, והקוזאקים תרגלו בו מצעד צבאי. המקום התפתח בתקופת שלטונו של נאסר א-דין שאה קאג'אר, עם בניין חדש בשם "בית הקוזקים", שלאחר מכן עבר שינוי בתקופת שלטונו של מוזפר א-דין שאה קאג'אר.

תחת שלטונו של רזא שאה פהלווי משושלת פהלווי, המקום הפך לתקופה קצרה לפארק ציבורי, והשער המפורסם של המתחם נבנה על ידי מירזה מהדי חאן שאגגי לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן נבנו סביב המתחם מבנים ממשלתיים חשובים, כמו: "בית המשטרה" (או "בית שהרבני") שנבנה עבור שהרבני , ארגון האחראי על שמירת הביטחון בעיר.

## גלריה

קובץ:Bagh-e_Melli.jpg|הגן הלאומי בשנות ה-60
File:پاییز_و_سردر_باغ_ملی.jpg|השטח מול השער
קובץ:Meydan_Mashgh_Tehran.jpg|האוניברסיטה לאמנות בטהראן (לשעבר "בית הקוזקים")
קובץ:Gazzaghkhaneh_Tehran.jpg|חלק מהמתחם של "בית הקוזקים" לשעבר
קובץ:Ministry_of_Foreign_Affairs_building_in_Tehran.jpg|משרד החוץ (לשעבר "בית המשטרה")
קובץ:Compounds_of_the_Foreign_Ministry_of_Iran_in_Tehran.jpg|מתחמי משרד החוץ
קובץ:Ministry_of_MFA_Iran.JPG|משרד ה-MFA איראן
קובץ:National_Garden_gates.jpg|שערי הגן הלאומי


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טהראן: מבנים
אגם פונטצ'רטריין

**אגם פונטצ'רטריין** הוא אגם הממוקם בדרום מזרח לואיזיאנה בארצות הברית. הוא משתרע על שטח של כ-1,600 קילומטרים רבועים עם עומק ממוצע של כ-4 מטרים. צורתו אובלית ומידותיו הם כ-64 קילומטר ממערב למזרח ו-39 קילומטר מדרום לצפון.

את האגם חוצה הגשר הרציף הארוך ביותר בעולם על פני המים ששמו Pontchartrain Causeway גם קו מתח חשמלי גבוה חוצה את האגם. המגדלים שלו ניצבים על בסיסים יצוקים באגם, וניתן להשתמש באורכו של קו המתח כדי להדגים חזותית את עקמומיות כדור הארץ.

אגם פונטצ'רטריין נקרא על שמו של לואי דה-פונטשרטריין  שנשא בתפקידים בכירים ביותר בממשלו של מלך צרפת לואי ה-14 שעל שמו נקראה המושבה לואיזיאנה הצרפתית.

אגם פונטצ'רטריין נשפך, באמצעות מצר ריגולֶץ  ומעבר שף מֶנְטֶר  אל אגם בּוֹיְן , ומשם למפרץ מקסיקו. הוא מקבל מים מתוקים מ-6 נהרות ו-2 ביצות. זהו אחד משטחי הביצה הגדולים ביותר לאורך חוף המפרץ של צפון אמריקה, והוא כולל יותר מ-125,000 דונם של ביצות.

לאגם תפקיד חשוב ושלילי בהחמרת השיטפונות שנגרמים לערים הסמוכות לו, כתוצאה מסופות ההוריקן שמגיעות ממפרץ מקסיקו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לואיזיאנה: גאוגרפיה
המרכז לחקר השואה ומיעוטים דתיים

**המרכז לחקר השואה ומיעוטים דתיים** (בנורווגית: **Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter**) הוא מכון מחקר נורווגי המאורגן כקרן עצמאית ומסונף לאוניברסיטת אוסלו.

## היסטוריה
המרכז הוקם בשנת 2001. בשנת 2006 הוא עבר מקמפוס אוניברסיטת אוסלו לווילה גרנדה, ביתו לשעבר של וידקון קוויזלינג.

ההקדש של המרכז נתרם על ידי ממשלת נורווגיה בהוראת הקהילה היהודית של נורווגיה כחלק מההחזר שניתן להם בגין החרמת רכושם כשנורווגיה נכבשה במהלך מלחמת העולם השנייה.

המרכז הוקם בחסות אוניברסיטת אוסלו ויש לו משימה כפולה:
# חינוך הציבור על השואה, במיוחד בהקשר הנורווגי. בפירוט בכל הקשור לפעולות שבוצעו כנגד ליהודים: שלילת זכויות, רדיפה, מעצרים, כליאה, החרמה וגירוש למחנות מחוץ לנורווגיה, במיוחד לאושוויץ. המוסד מתמקד גם במחקרים על אנטישמיות בנורווגיה ומחוצה לה בעבר, בהווה ובעתיד.
# לימודים ומחקר על מיעוטים אתניים ודתיים בעולם ובמיוחד בנורווגיה.

לשם כך מציע המרכז חומרים חינוכיים, תוכניות חינוכיות, תערוכות, מוזיאון ואוספי ספרייה. המכון משתף פעולה עם אוניברסיטת אוסלו, יד ושם והמוזיאון היהודי בטרונדהיים.

ב-23 בינואר 2008 הודיע המרכז כי חפץ בעל חשיבות מסוימת נגנב ממוזיאון המרכז ב-23 בנובמבר 2007 או לפני כן. המוזיאון נסגר זמנית לאחר מכן כדי לשפר את מערכת האבטחה.

## קישורים חיצוניים

*  

## הערות שוליים

קטגוריה:שואת יהודי נורווגיה
קטגוריה:אירופה: מוזיאונים להנצחת השואה
קטגוריה:אוסלו: מבנים
פרויקט להחזרת אזרחות גרמנית

**הפרויקט להחזרת אזרחות גרמנית** הוא פרויקט שהוקם בארצות הברית בשנת 2006, ומעודד צאצאי גרמנים שנשללה מהם אזרחותם על ידי גרמניה הנאצית לקבל בחזרה אזרחות גרמנית מבלי לאבד את האזרחות של מדינתם הנוכחית. בשנת 2019 עבר הארגון מארצות הברית לממלכה המאוחדת ונקרא "שיקום אזרחות גרמנית בע"מ (GCR)".

בשנת 2010, 815 מועמדים מארצות הברית ביקשו החזרת אזרחות. במקביל, מספר הפונים מישראל ירד מ-3,505 איש בשנת 2003 ל-1,459 בשנת 2010.

## שלילת אזרחות מיחידים
בשנות קיומה של גרמניה הנאצית (1933–1945) נשללה אזרחותם של גרמנים רבים. רוב מאבדי האזרחות היו יהודים, אך גם אחרים איבדו את אזרחותם, ובהם קומוניסטים, סוציאליסטים, חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, סרבני מצפון, עדי יהוה וקווייקרים. רבים איבדו את אזרחותם עם העברת הצו האחד-עשר לחוק אזרחות הרייך ב-25 בנובמבר 1941. צו זה שלל מיהודים את יתרת זכויותיהם, וקבע שיהודים המתגוררים מחוץ לגרמניה אינם עוד אזרחים. שלילת אזרחותם של הצוענים הייתה חלקית ביותר, לאור אורח חייהם הנוודי והלא מסודר.

ממשלת גרמניה פרסמה רשימת יהודים שאזרחותם בוטלה: "אינדקס השמות של יהודים שאזרחותם הגרמנית בוטלה על ידי המשטר הנאצי 1935–1944". הרשומות נגישות דרך אתר האינטרנט Ancestry.com. רשימות נוספות זמינות למחקר במרכז המסמכים של ברלין. יש גם רשימות של יהודים שברחו מגרמניה לצרפת או לווינה, ואחר כך לספרד. הרשימות מתבססות על חוקי נירנברג שפירטו בדיוק מי נחשב יהודי, ללא הזכויות של אזרחות גרמנית. החוקים הגדירו ערבוב של "דם יהודי" עם "דם ארי" והפכו אנשים עם שלושה רבעים של מוצא יהודי (שלושה סבים וסבתות) ליהודים. אנשים עם חצי או רבע של מוצא יהודי הוגדרו בדרך כלל כמישלינג (חצי גזע) בדרגה ראשונה או שנייה. התארים תלויים גם בתאריך הלידה, תאריך וקיום הנישואים בין ההורים וקיום אורח חיים יהודי.

שלילת אזרחות חלה במיוחד על כל אלה ממוצא יהודי מלא או יהודי-נוצרי. תושבי גרמניה הנאצית יכלו להגיש בקשה לתעודת ייחוס ארי אם יוכלו להוכיח "דם גרמני" ובכך נחשבו ל"אריים". התעודה הייתה הכרחית לעבודה במגזר הציבורי ובהמשך אף כדי ללמוד בבית ספר או להינשא. משנת 1938 נאלצו גברים יהודים להוסיף את השם "ישראל" לשמותיהם, ונשים נאלצו להוסיף את השם "שרה".

## דרכים משפטיות לתביעת האזרחות
עד 1949, כל אזרח גרמני שהפך לאזרח מדינה אחרת לפני 25 בנובמבר 1941, היה מאבד את אזרחותו הגרמנית לפי סעיף 25 לחוק האזרחות הגרמנית. זאת בכך שלכאורה אזרחים אלו ויתרו על אזרחותם לטובת לאזרחות אחרת. עם זאת, לאור קבלת חוק היסוד ב-1949, למי שהיגר בגלל הנאציזם וקיבל אזרחות חדשה, יש זכות לחדש את האזרחות הגרמנית. זכות זו מועברת אף לצאצאים.

החוק אינו מחייב את המהגרים לוותר על אזרחותם הנוכחית.

## ראו גם
* ועידת ואנזה
* מישלינג
* מחאת רוזנשטראסה

## הערות שוליים

קטגוריה:השואה
קטגוריה:גרמניה: חוק ומשפט
קטגוריה:אזרחות
תערוכת הכלבים

**תערוכת הכלבים** (באנגלית: **Society Dog Show**) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1939 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures. בסרט, שביים ביל רוברטס, מככבים מיקי מאוס ופלוטו כשלצידם מופיעה פיפי, כלבה פקינז המשמשת כמושא אהבתו של פלוטו. זהו הסרט הקצר ה-104 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והראשון באותה השנה.

## עלילה
מיקי מאוס נכנס עם פלוטו לתערוכת כלבים ראוותנית. השניים מגיעים לשם במכונית עץ מאולתרת. בזמן שמיקי מטפח את מראהו של פלוטו, האחרון מוצף באושר כשהוא מניח את מבטו על פיפי הפקינזית. כאשר פלוטו נקרא לדוכן השופטים, מיקי גורר אותו לשם במהירות. דברים לא נראים טוב עבור מיקי ופלוטו לאחר שהוא תוקף את השופט (עקב גסות רוח שלו כלפי פלוטו), וכתוצאה מכך השניים מסולקים החוצה.

למשמע הכלבים פעלולנים העולים לבמה להופיע, מיקי מחליט להכניס מחדש את פלוטו לתערוכת הכלבים בתור כלב פעלולים, אך פלוטו אינו מרוצה מהרעיון. כאשר הצלם מצלם את כלבי הפעלולנים, אבקת הפלאש של המצלמה מציתה המסך, גורמת לשריפה לפרוץ בבניין. פיפי נתקעת מתחת למעמד מיקרופון שנפל. כשמיקי עומד לחזור פנימה עם פלוטו ככלב הסקטים, קהל של אנשים וכלבים עובר על פניהם ונמלט החוצה. פלוטו שומע את פיפי ובאומץ רב נכנס פנימה, עדיין עם הגלגיליות שלו, ובעוד מיקי מנסה לעקוב אחריו דרכו נחסמת עקב פסולת שנפלה מהשריפה. לאחר דרך מפרכת ומסוכנת להגיע אל פיפי, פלוטו מצליח להציל אותה רגע לפני שהיא נופלת לתוך הלהבות. הזוג בורח מהבניין הבוער דרך החלון ונוחת על צינור ניקוז שמתקפל מטה כמו קפיץ ומשגר אותם החוצה לרחוב. מיקי והשאר מתאספים סביב פלוטו והשופט אף מעניק לו מדליה כאשר כל הקהל מריע לו, מברך אותו כגיבור. לאחר מכן פלוטו משתמש באוזן שלו כדי למשוך את פיפי מאחורי המדליה, ככל הנראה בכדי לחלוק איתה נשיקה.

## דמויות ומדבבים
* מיקי מאוס – וולט דיסני
* פלוטו – לי מילר
* שופט – בילי בלטשר
* פיפי הפקינזית – ג'ון פורי
* פותח המכוניות – ג'ון מקליש
* מגוון קולות – ג'יי. דונלד וילסון

הסרט הופץ בישראל בדיבוב עברי, כשעל מלאכת הדיבוב הייתה אחראית שפרירה זכאי.

## טריוויה
* הסרט בולט בכך שזו הייתה הופעתו האחרונה של מיקי בעיצובו הישן יותר שהיה קיים כעשר שנים מאז "בית האופרי" משנת 1929.
* זוהי ההופעה הראשונה של פלוטו כשהוא עם קולר ירוק במקום אדום.
* מאוחר יותר הייתה רצועת קומיקס המבוססת על סרט זה מאת פלויד גוטפרדסון, אם כי רצועת הקומיקס הוצגה בצורה שונה לגמרי מהסרט המצויר.
* ייתכן שהסרט שימש השראה ל"תצוגת כלבים", הפרק ה-11 מהעונה הראשונה של "מיקי מאוס" (2013).

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מיקי מאוס
קטגוריה:סרטים קצרים של דיסני
מבצע סדן

**מבצע סדן** (באנגלית: **Operation Anvil**) היה מבצע צבאי בריטי במהלך מרד המאו מאו בקניה ומטרתו הייתה להעביר חשודים מקרב תנועת המאו מאו מניירובי למחנות מעצר ולשמורות. המבצע החל ב-24 באפריל 1954 וארך כחודש, בסופו נשלחו 20 אלף איש למחנות מעצר ו-30 אלף גורשו לשמורות.

## רקע
ממוזער|ג'ורג' ארסקין (במרכז) משקיף על פעולות בריטיות נגד מאו מאו. ארסקין היה בעל תפקיד מפתח בהוצאה לפועל של מבצע סדן.
בתחילת שנות ה-50 החלה תסיסה לאומית בקניה שהייתה עד אז מושבה בריטית. ב-1952 החלו פעולות גרילה נגד לבנים ומקומיים מטעם מחתרת המאו מאו. ב-20 באוקטובר הוכרז במושבה מצב חירום והצבא הבריטי החל בפעולות לדיכוי המרד, אולם בחודשים הראשונים, עקב בעיות משמעת, מודיעין ואסטרטגיה לקויה לא הושגה הצלחה משמעותית. תקיפת תחנות משטרה וטבח בכפר לארי שהתרחשו במרץ 1953 הביאו להסלמה חריפה. פעולות של המורדים החלו להתרחש גם בניירובי, בה הייתה אוכלוסייה גדולה של הקיקויו שהיוו חלק גדול מהמאו מאו.

ביוני הגיע לאפריקה ג'ורג' ארסקין במטרה לפקד על הכוחות הבריטיים. הוא החל לבצע רפורמות בצבא והוציא מתקפות נגד המאו מאו. בינואר 1954 נעצר ורוחיו איטוטה, מנהיג מקרב המורדים, שמסר בחקירתו מידע מודיעיני יקר.

## תכנון המבצע
ארסקין רצה להעביר ממקומם את כל אנשי הקיקויו, האמבו והמרו מניירובי, אך הממשלה הבריטית דחתה כוונה זו בשל הפגיעה בתושבים ובכלכלה. במקום זאת, תוכנן מבצע שהתבסס על פעולות בריטיות בארץ ישראל בימי המנדט. כהקדמה למבצע, הועברו תקנות שהתירו גירוש ומעצר של אנשים מהעיר לצורך בדיקת הקשר שלהם למאו מאו. לצורך הפעולה הזו הקצו הבריטים ארבעה גדודים. בשבועות שקדמו למבצע נפוצו שמועות בדבר סגר אפשרי בניירובי, וחלק מהמורדים הצליחו לעבור לפאתי העיר, שם לא נלכדו.

## המבצע
ב-24 באפריל 1954 בשעה 4:30 בבוקר פתחו הכוחות הבריטיים במבצע סדן וחסמו את כל הכניסות והיציאות מניירובי. במהלך הסריקות, מודיעים עם ברדסים זיהו חשודים והסגירו אותם לבריטים. בתוך 48 שעות נעצרו 206 חשודים. בשבועות אחר כך נעצרו ותושאלו 50 אלף תושבים. למרות המאמצים הבריטיים, מספר רב של מורדים הצליחו להימלט. המבצע הסתיים ב-26 במאי.

## אחרית דבר
המבצע היווה נקודת מפנה ביחס הבריטי למאו מאו, ולאחריה נותרו המורדים מבודדים בהרי ניאודרווה וקיריניאגה, ללא גישה לאספקה ולסיוע. בשבועות אחר כך נותרה פעילות המאו מאו בניירובי מינורית, אם כי חלק מהמורדים הצליחו שוב להתבסס בפאתיה, והבריטים החזיקו כוח גדול בעיר. הם ערכו סריקות במחוזות השונים ועקבו אחר התנועה לניירובי וממנה עד אוקטובר.

במהלך המבצע גורשה מניירובי רוב האוכלוסייה המובטלת והנודדת. בחודשים שלאחר המבצע טיפל ביהמ"ש לנוער ב-2,700 אסירים, לעומת 558 בתשעת החודשים שקדמו לכך.

בנוסף, הבריטים פיתחו מערכת לסיווג אסירים. בעלי ציון "לבן" הורשו לשוב לניירובי או לשמורות, וקיבלו אותו מי ששירתו בצבא הבריטי או בממשל הקולוניאלי, ובהדרגה אחרים קיבלו אותו. ציון "אפור" ניתן למי שנחשדו כתומכים פסיביים אשר אין ראיות מספיקות להרשיעם. ציון "שחור" ניתן למי שזוהו על ידי המודיעים או מי שהוגדרו כטרוריסטים שעלולים להיות אלימים. מיעוטם הועמדו לדין, ורובם עברו דרך מחנות עבודה עד שהורשו לגור בשמורות.

## קישורים חיצוניים
*
*
* 
* 
* 
* 
*Operation Anvil newsreel report

## הערות שוליים

קטגוריה:קניה: היסטוריה
קטגוריה:מרידות
קטגוריה:התנגדות לאימפריה הבריטית
קטגוריה:מזרח אפריקה הבריטית
קטגוריה:1954
קטגוריה:1954 בממלכה המאוחדת
בתי הקברות היהודיים באסואירה

**בתי הקברות היהודיים באסואירה** היו בתי הקברות של הקהילה היהודית בעיר אסואירה שבמרוקו. בתי הקברות ממוקמים לחוף האוקיינוס באסואירה. הישן שבהם שימש מקום קבורה עד שלהי המאה ה-19, השני והגדול שבהם ממוקם מולו ושימש מקום קבורה מעת שחדל הראשון מלשמש לכך. במקום קבורים רבנים מפורסמים, מהם רבי אברהם רפאל קורייאט, רבי חיים פינטו ורבנים נוספים צאצאיו.

## רקע: הקהילה היהודית באסואירה
העיר אסואירה הוקמה על ידי מולאי עבדאללה בשנת 1764. מהרה הפכה לעיר סחר מקומית ובינלאומית שמשכה אליה יהודים רבים. במהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית במקום והייתה לאחת מהקהילות הגדולות במרוקו. הרובע היהודי, המלאח, המכסה אומנם כ-10% משטח העיר, אך הוא אכלס בתקופות השיא כ-40% מאוכלוסייתה. קהילה זו מהוה עדות לתפקיד המשמעותי של יהודים בפיתוחה של עיר נמל מהגדולות במרוקו. כיום נותרו באסואירה קומץ יהודים. במקום פעלו רבנים חשובים ומהם: רבי אברהם רפאל קורייאט, ממשפחת רבנים נכבדת בתטואן שהיה רבה הראשון של העיר, רבי חיים פינטו שהיה דיין והתפרסם כצדיק, ורבים אחרים.

## בתי הקברות היהודיים
הישן מבין שני בתי הקברות של אסואירה ממוקם לחוף האוקיינוס האטלנטי והיה מקום לקבורה עד שלהי המאה ה-19. צמיחתה המהירה של האוכלוסייה היהודית בעיר הביאה את הקמתו של בית העלמין החדש בשנת 1892 (ראו תמונה של שלט ההנצחה), הממוקם אל מול הישן. חלק ניכר מן המצבות בבית העלמין החדש נחקקו על ידי רבי דוד אלקיים, משורר ופייטן ידוע שהיה רב-אמן ופעל גם סתת וחרט של מצבות. לפי בדיקה שעשו חוקרים שתמללו את מצבות, בבית הקברות הישן מצויים כ-500 מצבות ובבית הקברות החדש כ-3500 מצבות. קבורים רבנים מפורסמים, מהם: רבי אברהם רפאל קורייאט, רבי חיים פינטו (בבית הקברות הישן, ראו תמונה), ורבי חיים פינטו השני (בבית הקברות החדש, ראו תמונה), רבי יהודה הדאן פינטו - בנו של רבי חיים, רבי דוד לוסקי ורבים אחרים.

## גלריה

## ראו גם
* צלאת אל קהל

## לקריאה נוספת
* אשר כנפו, "מבט על מרוקו הספרדית וגם על דמנאת ועל בית-העלמין במוגדור" בתוך: **אות ברית קודש**, כרך 29, 2010.

## קישורים חיצוניים

* מוגדור, באתר International Jewish Cemetery Project 
* Essaouira-Mogador Cemetery, באתר Find a Grave 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות אסואירה
אסואירה
אסואירה
דרור לבן-כתר

**דרור לבן-כתר** (שם מדעי: *Zonotrichia leucophrys*) הוא מין של ציפור שיר אמריקאית בעלת תפוצה רחבה בין אלסקה למרכז מקסיקו וחלק מהאוכלוסיות הצפוניות החיות בטונדרה וצפון הרי הרוקי נודדות בחורף דרומה. לעיתים נדירות פרטים תועים הגיעו עד לאירופה. למרות שהיא מכונה דרור היא למעשה שייכת למשפחת הפסרליים ובעבר לגבתוניים.

## מאפיינים
הדרור מגיע לאורך של 15 עד 16 סנטימטרים, למשקל 25 עד 28 גרם בקירוב ובעל מוטת כנפיים של 21 עד 24 סנטימטרים. הוא בעל גוף אפור או אפרפר עם פסים שחורים-לבנים לאורך ראשם והמצח הגדול לבן והוא בעל נוצות חומות-לבנות לסירוגין על הכנפיים והזנב. המקור חרוטי וצבעו צהוב עד ורדרד ומתחתיו סינר לבן.

הדרור הוא אוכל זרעים במהותו והוא ניזון הן על הקרקע והן על צמחייה נמוכה מזרעים וגרגרים שונים אך גם יצוד חרקים בהינתן אפשרות מוצלחת. בחורפים הם מחפשים מזון יחדיו. ציפור זו מקננת על שיחים או על הקרקע ומטילה שלוש עד חמש ביצים כחולות או אפורות.

מחקר מציג שהדרור יכול לישון במהלך הנדידה בגלים קצרים ייחודיים (USWS) .

הציפור אינה מצויה בסכנה, אך נפגעת מפעילות האדם, בעיקר מהפרעה להתנהגות הרבייה שלה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1772
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן ריינהולד פורסטר
קטגוריה:פסרליים
קטגוריה:ארצות הברית: עופות
קטגוריה:קנדה: עופות
מרסל לאבה

**מרסל ארנסט לאבה** (בצרפתית:**Marcel Ernest Labbé**; 4 בדצמבר 1870 – 29 במאי 1939 ) היה רופא פנימי צרפתי, יליד ברטאן, שהתמחה בעיקר בסוכרת ובמחלות מטבוליות אחרות, בהמטולוגיה, עבד בעיקר בבתי החולים לה פיטייה וקושן בפריז, וכיהן בפרופסור לקליניקה רפואית באוניברסיטת פריז. ב-1922 תיאר יחד עם ז'ול טינל וארנסט דומר את הגידול פאוכרומוציטומה.

## ביוגרפיה
### ילדות וצעירות
מרסל לאבה נולד ב-1870 בעיר לה האבר שבנורמנדיה בצרפת. אביו היה החל מ-1871 מורה תיכון בעיר נאנט שבברטניה. לאבה למד בעצמו מאוחר יותר בתיכון ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת נאנט וראה בנאנט את מולדתו.

### הקריירה המקצועית והאקדמית
לאבה השתלם בבתי החולים של נאנט ועבד לאבה כמדריך לאנטומיה בבית הספר לרפואה בנאנט. בהמשך ב-1897 הצטיין בהתמחות בבתי החולים של פריז. היה למדריך לסמיולוגיה (תורת האבחון הרפואי) בבית החולים לאנק בקליניקה של הפרופסור לנדוזי. ב-1898 סיים בהצטיינות את התואר דוקטור לרפואה עם עבודה על בלוטות הלימפה בזיהומים החריפים
מאוחר יותר התמנה לפרופסור בפקולטה לרפואה ובקולז' הרופאים ועבד בבית החולים לה פיטייה ואחר כך בית החולים קושן, שניהם בפריז.

מוריו הראשונים בפריז היו דבאב ולנדוזי. מחקריו הראשונים עסקו בזיהומי הסטפילוקוק,
הכימיה של מיץ הקיבה, זיהום השושנה של הילוד, מערכת הלימפה, הדם, הבלוטות האנדוקריניות ושנים רבות בהמשך הקדיש לחקר הסכרת, המחלות המטבוליות והתזונה לרבות השמנת היתר והתת-משקל.
לאבה הקים בבית החולים לה פיטייה מרכז לסכרת ובמסגרתו ארגן ביקורי בית של תזונאיות בבתי המטופלים העניים לצורך המאבק בסכרת. לאבה נמנה עם מקדמי הטיפול על ידי דיאטה בסוכרת והתזונה הרציונלית.
יחד עם אחיו אנרי השתתף המחקר של לנדוזי על תזונת הפועלים והפקידים.
בימי מלחמת העולם הראשונה ארגן את החיסון נגד טיפוס הבטן (חוק לאבה משנת 1914) ועבד כרופא ראשי בבית החולים למחלות זיהומיות בטיו בהרי הווז'.

### חייו הפרטיים
מרסל לאבה היה נשוי והיו לו ילדים.
אחיו, **אנרי-אמיל לאבה** (21 באוגוסט 1874 - 1942) היה כימאי ואחר כך ביוכימאי ומומחה ברפואת מעבדה, כיהן גם הוא כפרופסור בפקולטה לרפואה בפריז. מרסל ואנרי שיתפו ביניהם פעולה במחקרים רבים. בזמנו הפנוי היה לאבה, בין היתר, צייר חובב.
בנוסף עמד בראש איגוד הברטונים של פריז.

## פרסים ואותות הוקרה
*1926 חבר באקדמיה לרפואה של צרפת - במחלקה לפתולוגיה רפואית

## תגליות
### מחלות ותסמונות הנושאות את שמו
כיום השמות האלה אינם בשימוש.
***תסמונת לאבה** - התסמונת הפארא-בזדובי - תסמונת עצבית אוטונומית ומטבולית המופיע ב"שלב הנוירוהורמוני" ההתחלתי של ההירפתירואידיזם, מתאפיין בתסמינים של היפרסימפתוטוניה, הפרעות וזומוטוריות ונפשיות.
*התסמונת הנוירוצירולקטורית לאבה - סוג של הפרעת חרדה

## ספרים
בשותפות:
*1904 - Traité d'hématologie (ספר מקיף להמטולוגיה) יחד עם פרנאן בזנסון
*Glandes endocrines. Maladies de la nutrition
(בלוטות אנדוקריניות. מחלות התזונה) (בעריכתו ושל א. סזארי, יחד עם א. עזרד ואחרים)
*1927 - Métabolisme de l'eau : œdèmes -- diurèse -- les thérapeutiques hydriques
(המטבוליזם של המים:בצקות - הטלת השתן - טיפולים במים) (יחד עם P.L.Violle)
*1928 - Acidose et alcalose : physiologie - pathologie - thérapeutique
( עם Floride Nepveux) - (חמצת ובססת:פיזולוגיה - פתולוגיה טיפול)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאים פנימיים צרפתים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פריז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1870
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1939
נברן שדה קצר-זנב

**נברן שדה קצר-זנב** (שם מדעי: *Microtus agrestis*) הוא מין נברן ממשפחת האוגריים החי לאורכה של אירופה ומזרח אסיה בין חופי האוקיינוס האטלנטי לימת באיקל. הוא תואר בידי קארולוס לינאוס ב-1761.

## מאפיינים
הנברן מגיע לאורך של 8 עד 13 ס"מ והוא בעל זנב קצר באורך של 3 עד 4 ס"מ, ממנו קיבל את שמו. משלקו כ-20 עד 50 גרם בקירוב כשאין הבדל גדול בין הזוויגים. צבע פרוותו אפור-חום והוא בעל שפמות ארוכים ואוזניים קצרות. הוא משמיע שריקות חלשות ונמוכות.

תפוצתו היא בחורשות, בתות, ביצות וגדות נהרות לאורך אזורים צפוניים עד לנורווגיה, שוודיה ופינלנד ומזרחה עד סיביר וכן באזורים ממוזגים לאורך מרבית אירופה, למעט דרומה ובאסיה מדרים עד צפון-מערב סין.

הנברן הוא אוכל צמחים הניזון מעשבים, פקעות, פרחים ונבטים ולעיתים גם מזחלי חרקים. הנקבות ממליטות עד שבע פעמים בכל שנה לעיתים קרובות בין האביב לקיץ, ובכל אחת בממוצע נולדים 4 עד 6 גורים, הנגמלים לאחר כ-14 יום.

מכרסם זה נפוץ מאוד ונחשב למזיק לחקלאות, אף שהוא כמעט ולא נראה על פני השטח. הוא עצמו משמש כמזון מועדף לתנשמת מצויה ועוד ינשופים וכן לבזים, סמוריים שונים, שועלים ונחשים, אך לאלה יש השפעה מועטה מאוד על כמותם. נברנים מצליחים להתבסס באזורים מסוימים עד להתפרצות מגפה, המצמצמת את מספרם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:אוגריים
קטגוריה:גרמניה: יונקים
קטגוריה:אוקראינה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1761
בית סוהר בדר

**בית סוהר בדר** (בערבית: **سجن بدر**) הוא בית סוהר בעיר  שבפאתי קהיר שבמצרים, שנפתח בשנת 2021, למטרות כליאה ושיקום.

בית סוהר שהוצג במצרים כחדשני וכחלק מרפורמה שאמורה לשקף את "מידת ההתקדמות והמודרניזציה" של מערכת הכליאה המצרית, ובמקביל להשקת הנוסח החדש של "אסטרטגיית זכויות האדם הלאומית" במצרים. עם זאת, בית הסוהר ספג מארגוני זכויות אדם ביקורת רבה על זכויות האסירים בפועל.

אסירים רבים הועברו לכלא מכלא טורה, בית סוהר ישן יותר הנמצא באזור. בית הסוהר מכיל גם אסירים המוכרים לציבור הרחב, ביניהם מנהיגי האחים המוסלמים שהוצעו מחוץ לחוק, ופעילים פוליטיים אחרים.

## הטענות לפגיעה בזכויות האדם של אסירים
קרובי משפחה של אסירים וארגוני זכויות אדם סיפרו לכלי תקשורת מערביים על מקרים בהם הכלא מנע מאסירים טיפול רפואי או מזון ראוי, שהאמצעים והציוד שעומדים לרשות האסירים שהועברו לבדר דלים לעומת אלו שעמדו לרשותם בבתי הסוהר הקודמים שלהם וכן שהיכולת של משפחותיהם של האסירים להיות איתם בקשר נפגעה מאוד. במקרים מסוימים אף העידו משפחות שלא יכלו לבקר את האסירים במשך כל תקופת שהותם בבדר, ושבית הסוהר לא מאפשר החלפת מכתבים בין האסירים לבני משפחותיהן, או העברת חבילות עם מצרכים בסיסיים כמו תרופות ומזון מבני המשפחה. על פי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל אף נמנעת כניסה של עורכי הדין של האסירים לבית הסוהר. בדיווח אחר סיפר אסיר לשעבר לגרדיאן על עינויים שמבצעים הסוהרים באסירים בכלא. ארגוני זכויות אדם שניסו להעריך את מצבם של האסירים בפועל דיווחו לכלי תקשורת מערביים כי קשה מאוד לקבל מידע אמין על המתרחש בבדר, אך לצד זאת מייחסים כמה מהארגונים ארבעה מקרי מוות של אסירים לתנאי הכליאה הירודים ולרשלנות רפואית, ביניהם אסיר ששבת רעב במחאה על תנאי הכליאה. בהדלפות שבכל זאת הוצעו לתקשורת מהאסירים עצמם, טענו האסירים כי מי שמוחה נגד תנאי הכליאה, או מגיש בקשה לשיפור תנאים, סופג עונשים קשים והתעללויות. חוסיין ביומי, האחראי מטעם אמנסטי אינטרנשיונל לבירור מצב זכויות האדם במצרים ולוב, העריך כי רשויות מצרים פוגעות בזכויותיהם של האסירים באופן מכוון בגלל זהותם והרקע הפוליטי שלהם. כחלק מההתמודדות עם הביקורת, מספר פעמים הזמינה מצרים עיתונאים מערביים לסיור בבית הסוהר, אולם לא השיבה לשאלות מכלי התקשורת וארגוני זכויות אדם. אגנס קלמרד, מזכ"לית אמנסטי אינטרנשיונל, אמרה כי על פי הראיות שאסף הארגון, הסיורים לעיתונאים בבתי הסוהר והמידע שמפיצים השלטונות אודות הכלא, אינם אלא יחסי ציבור שנועדו לטשטש את מצבם העגום של האסירים.

ארגוני זכויות אדם סיפרו כי לפי המידע שבידם אסירים רבים מוחזקים לאורך זמן בכלא כעצורים זמניים לפני משפט, מבלי שבית המשפט האריך באופן רשמי את שהותם בכלא, כלומר, באופן המנוגד לחוק המצרי. אמנסטי אינטרנשיונל דיווחו על מקרה שבו לטענתם אדם נעצר רק מכיוון שאביו היה חבר במפלגת האחים המוסלמים. הארגון העולמי נגד עינויים  העריך את מספרם של אסירים אלו בכלמעלה מ־900. בנוסף, על פי הארגון, ישנם בכלא אסירים שמקבלים תנאים טובים יותר, ואחרים שבאופן שרירותי נמנעים מהם תנאי מחיה בסיסיים.

AFTE, ארגון זכויות אדם ממצרים, הגיש תלונה משפטית נגד בית הסוהר בעקבות תקרית שבה העיד אסיר כי סוהר אחז במפשעתו באלימות במהלך חיפוש. גם תלונה זו טרם טופלה בידי ברשויות.

## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים: מבנים
קטגוריה:אפריקה: בתי סוהר
טריסטן ווקצ'ביץ'

**טריסטן טסאליקיס ווקצ'ביץ**' (בסרבית: **Тристан Чаликис Вукчевић**; נולד ב-11 במרץ 2003) הוא כדורסלן סרבי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בוושינגטון ויזארדס מליגת ה-NBA.

## קריירה
אביו, דושאן ווקצ'ביץ', הוא כדורסלן עבר, וטריסטן נולד באיטליה, בעת שאביו שיחק במונטפסקי סיינה. אמו, ג'ייד, היא אשת עסקים שוודית־יוונית ודוגמנית בגדי ים לשעבר. ווקצ'ביץ' מחזיק בדרכון סרבי, שוודי ויווני, וזכאי לייצג גם את נבחרות בוסניה והרצגובינה, איטליה וספרד.

ווקצ'ביץ' גדל באיטליה, שם שיחק אביו עד לפרישתו ב-2012, ואז שבה המשפחה לאתונה וטריסטן החל לשחק במחלקת הנוער של אולימפיאקוס. בשנת 2018 הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד, ושנה לאחר מכן החל לשחק בקבוצת המילואים הבוגרת של המועדון, ואף התאמן עם הקבוצה הבכירה. ב-2 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק קדם־עונה נגד ריאל בטיס, וקלע 8 נקודות בניצחון קבוצתו 68–66. ב-11 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה המקצוענית הראשונה שלו בניצחון קבוצתו 90–65 על גראן קנריה, ובמהלך המשחק קלע 2 נקודות והוסיף 2 ריבאונדים ב-4 דקות משחק.

ב-27 בינואר 2022 חתם בפרטיזן בלגרד הסרבית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים סרבים
קטגוריה:כדורסלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורסלני פרטיזן בלגרד
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-2003
יואן מקונדו

**יואן מקונדו** (בצרפתית: **Yoan Makoundou**; נולד ב-9 באוגוסט 2000) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד במונקו.

## קריירה
מקונדו החל לשחק כדורסל במועדונים מקומיים, וב-2017 הצטרף למחלקת הנוער של שולה באסקט, וזכה עם קבוצת הנוער בשתי אליפויות רצופות, ב-2018 וב-2019. לאחר שהתאמן עם הקבוצה הבכירה, ב-10 ביולי 2020 חתם על חוזהו המקצועני הראשון, חוזה לשלוש שנים בקבוצה הבכירה. ב-20 בינואר 2021 קלע 20 נקודות והוסיף 8 ריבאונדים בהפסד 71–89 להפועל חולון בליגת האלופות. לאחר שהעמיד בטורניר ממוצעים של 10.4 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק, זכה בתואר השחקן הצעיר הטוב ביותר בליגת האלופות לעונת 2020/2021. ב-23 ביולי 2022 חתם על חוזה לארבע עונות במונקו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים צרפתים
קטגוריה:כדורסלני שולה באסקט
קטגוריה:כדורסלני מונקו
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-2000
אהרן בוטבול

הרב **אהרן בוטבול** (כ"ב אדר ב' ה'תרכ"ז, 29 במרץ 1867 – ה' תשרי ה'תש"ז, 30 בספטמבר 1946) היה דרשן, פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של פאס באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20.

## קורותיו
נולד בפאס לאביו רבי אברהם, ולמד אצל חכמי עירו. נשא את רבקה סירירו. כבר בשנת תר"ס נמנה עם חכמי העיר. שימש כחזן בבית הכנסת 'צלא דלחכם' של רבי אליהו הצרפתי. בשנת תרצ"ג ערך חוברת פזמונים שנהגו לומר בבית כנסת זה  היה עשיר, ובעקבות כך קיבל פניות מחכמי מרוקו לעזרה כספית בהדפסת ספרים וצדקה. נמנה עם דרשני העיר. כמו כן היה אחד מרבני הישיבה בפאס, ואחד מתלמידיו הוא רבי יצחק סיסו.

בט"ו בשבט תרע"ט התמנה לדיין שלישי בפאס בבית הדין בראשות רבי וידאל הצרפתי ורבי מתתיה סירירו. בהמשך כיהן בבית הדין בראשות הרב שלמה אבן דנאן והרב מתתיה סירירו, אותו החשיב לרבו. היה אחראי על סידור הגיטין, מקצוע אותו לימד לורבי יוסף בן נאיים. בנוסף, היה ידוע כמומחה בהלכות שחיטה וטריפות.

בשנת תרצ"ט לאחר פטירת רבי מתתיה סירירו, מילא את מקום אב בית הדין של פאס לימים מועטים, עד בואו של רבי משה בן סמחון, שאז שב לכהן כדיין. בשנת תש"א יצא רבי משה בן סמחון לגמלאות, ורבי משה אבן דנאן החליפו בתפקיד אב בית הדין. רבי אהרן המשיך לשבת בבית דינו של רבי משה אבן דנאן לצד ידידו רבי ידידיה מונסונייגו.

בסיוון תש"ד, לאחר פטירתו של רבי משה אבן דנאן, התמנה הרב אהרן בוטבול לתפקיד אב בית הדין ורבה של פאס. בתפקידו עמד בקשרי מכתבים עם רבנים נוספים, כדוגמת רבי יוסף משאש, רבי יוסף בירדוגו ורבי אבא אלבאז. בתפקיד זה כיהן עד כסלו תש"ו, עת יצא לגמלאות. הרב חיים דוד סירירו החליפו בתפקיד.

נפטר ונקבר בפאס בה' תשרי ה'תש"ז.

### משפחתו
לרב בוטבול שמונה ילדים, שבעה מתוכם נולדו לו מאשתו השלישית. גיסו הוא הרב מתתיה סירירו - אב בית הדין של פאס.

## חיבוריו
* **מזכרת הגיטין -** בכ"י, חלקים ממנה נעתקו בספר 'יבין לאחריתו' על ידי רבי יוסף בן נאיים.
* **פסקי דין -** בכתבי יד.

## לקריאה נוספת
* מאמרו של הרב נתנאל אביטל, **'תולדות רבי אהרן בוטבול**', אור המערב חלק כ' עמודים לה-מב.

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:פאס: רבנים
קטגוריה:אבות בתי דין
מערכת הפצצה במסלול כבידתי חלקי

שמאל|ממוזער|400px|תיאור מסלול המערכת
**מערכת הפצצה במסלול כבידתי חלקי** הייתה מערכת טילים שפותחה בברית המועצות שניצלה מסלול לווייני נמוך להגעה ליעד. מכיוון שטיל לא היה משלים סיבוב שלם סביב כדור הארץ היה קושי להבחין ביעד לאחר שיגור הטיל.

פיתוח מערכות מסוג זה החל בברית המועצות בשנות ה-60 של המאה ה-20. סרגיי קורוליוב פיתח מערכת על בסיס טיל תלת-שלבי עם ראש נפץ בודד. המערכת הוצגה לניקיטה חרושצ'וב. לפי הערכת המפתחים מערכות מכ"ם היו יכולים לגלות את היעד כ-2 דקות לפני הפגיעה.

משרד תכנון של ולדימיר צ'לומיי הציע תכנון על בסיס טילים מדגם UR-200 ו-UR-500. פיתוח על בסיס UR-200 קיבל אישור להמשך התכנון. אמנם לאחר נפילת ניקיטה חרושצ'וב שהיה מיודד עם צ'לומיי פרויקט איבד את תמיכת השלטונות. על בסיס UR-500 בהמשך פותח משגר לוויינים וחלליות מדגם פרוטון.

משרד תכנון בראשות מיכאיל יאנגל פיתח מערכת על בסיס טיל R-36. בשנת 1965 סוכם להמשיך לתכנון מפורט וייצור. במהלך שנת 1965 כני שיגור בקוסמודרום בייקונור עברו הסבה למערכת חדשה. ב-16 בדצמבר 1965 בוצע שיגור ראשון. בנובמבר 1968 המערכת הוכרזה כמבצעית ו-18 כני שיגור היו בפעולה. עד לשנת 1971 בוצעו 24 ניסויים שיגור לכיוון חצי האי קמצ'טקה.

על בסיס מערכת זו בהמשך פותח משגר לוויינים וחלליות מדגם ציקלון.

לדעת ראשי צבא ברית המועצות למערכת היו יתרונות לעומת טיל בליסטי. הגעה לשטח ארצות הברית הייתה מכיוונים שונים וזמן התרעה היה קצר. לעומת זאת היקף חומר נפץ היה קטן משמעותי ודיוק היה לא גבוה.

ארצות הברית בדקה שימוש במערכת זו אך הוחלט שאין לה יתרון משמעותי לעומת מערכות אחרות שבידי צבא ארצות הברית.

בשנת 1979 בהתאם להסכם סאל"ט מערכות אלו היה אסורות. בשנת 1983 המערכת יצאה משימוש.

קיימת השערה שסין מפתחת מערכת דומה

## רשימת שיגורים לניסוי המערכת
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור

## קישורים חיצוניים

* תיאור המערכת
* היסטוריית פיתוח 
* נתונים על השיגורים
* נתונים כלליים
## הערות שוליים

קטגוריה:אמצעי לחימה סובייטיים
קטגוריה:טילים רוסיים וסובייטיים
יחיאל כלב

**יחיאל כלב** (27 במאי 1923 – 16 בינואר 1948) היה רץ למרחקים ארוכים ארץ-ישראלי. בתחילת שנות ה-40 היה לרץ הישראלי הטוב בארץ ישראל, וכן היה כדורסלן בהפועל ירושלים. נהרג במלחמת העצמאות בשיירת הל"ה לגוש עציון.

## ביוגרפיה
כלב נולד בצנעא, בירת תימן, בנם של רומיה ומנחם. בהיותו תינוק בן שנה עלה עם משפחתו לישראל. המשפחה התיישבה בירושלים. עד גיל 8 למד ב"חדר תימני" ובגיל 9 עבר לבית ספר יסודי לבנים. בגיל 12 הצטרף ל"משמר הבריאות". בצעירותו התאמן בריצה ושיחק כדורסל בקבוצת הפועל ירושלים. הוא השתתף בתחרויות רבות והתפרסם בארץ כ"אלוף הריצה הארצי". הוא למד לבגרות בקורס ערב. הוא עבד בבניין ועזר בפרנסת המשפחה. בשנת 1940 הצטרף למשטרת היישובים העבריים.

באליפות הפועל שנערכה בירושלים בסוף יוני 1940 הוא זכה במדליית זהב בריצת 1000 מטר בתוצאה של 2:53.6 דקות.

בתחרות שנערכה ב-1941 קבע בריצת 1000 מטר שיא הפועל לנוער, שיא שהחזיק שנים רבות.

במרוץ האביב שנערך באפריל 1942 הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 17:54.4 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ארץ ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בהשתתפות אנשי צבא מאוסטרליה, אנגליה, דרום אפריקה, יוון וניו זילנד, וכן עובדי משטרת המנדט ואתלטים ממצרים הוא זכה במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 17:05.3 דקות, אחרי סליסבורי בסטרט (16:24 דקות) ודאו ממשטרת ארץ ישראל (16:52 דקות).

### מחלקת הל"ה ומותו
עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס והשתתף כמקלען בקרבות רבים בסביבות ירושלים. הוא נאסר כשבוע על ידי הבריטים ושוחרר מבית הסוהר בעזרת ההגנה. ימים מעטים לאחר מכן נמנה עם אנשי מחלקת הל"ה, לוחמי פלמ"ח וחי"ש שנשלחו כתגבורת לגוש עציון לאחר ההתקפה הגדולה על הגוש ב-14 בינואר 1948. הלוחמים יצאו לדרכם מהרטוב בליל 15–16 בינואר והם עמוסים בנשק, תחמושת וציוד, אך בשל שעת היציאה המאוחרת וקשיי הדרך לא הצליחו להגיע לגוש. עם שחר התגלתה המחלקה על-ידי כפריים באזור הכפרים בית נטיף, ג'בע וצוריף, שהזעיקו את ערביי הסביבה למקום ואלה כיתרו את המחלקה. הלוחמים התארגנו על אחת הגבעות ("גבעת הקרב" כיום) ולחמו בהמוני הערבים עד שנהרגו כולם בקרב ביום ה' בשבט תש"ח (16 בינואר 1948).

הוא נקבר בכפר עציון. בכ"ה בחשוון תש"י (17 בנובמבר 1949) הועבר, עם חללי גוש עציון, לקבר-אחים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.

## הנצחה
לאחר מותו נערכו תחרויות ספורט לזכרו. בדצמבר 1948 נערך מרוץ קטמון על שם יחיאל כלב, באוגוסט 1949 נערך טורניר גביע ירושלים בכדורסל לנוער על שם יחיאל כלב ובמאי 1950 הוענק על ידי מ.ס ירושלים גביע על שמו במסגרת תחרויות הפועל לנוער.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתלטים ארץ-ישראלים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:חללי ההגנה במלחמת העצמאות
קטגוריה:חללי מחלקת הל"ה
קטגוריה:ספורטאים שנפלו במערכות ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1948
ג'ט הווארד

**ג'ט הווארד** (באנגלית: **Jett Howard**; נולד ב-14 בספטמבר 2003) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד, בקבוצת אורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA.

## קריירה
הווארד הוא בנו של כדורסלן העבר ומאמן הכדורסל ג'וואן הווארד. הוא גדל בפלורידה, בעת שאביו שיחק ואימן במיאמי היט, ושיחק כדורסל בתיכונים מקומיים. לאחר שקיבל הצעות ממספר אוניברסיטאות, בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מישיגן. למרות שאביו הוא מאמן הקבוצה, עבר הווארד בהצלחה תהליך מיון רגיל. במשחקו הראשון בקבוצה, ב-7 בנובמבר 2022, קלע 21 נקודות בניצחון קבוצתו 75–56 על פרדו פורט ויין. ב-12 בינואר 2023 קלע שיא קריירה של 34 נקודות בהפסד קבוצתו בהארכה 84–93 לאיווה. בתום עונה אחת, הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אורלנדו מג'יק
קטגוריה:שיקגו: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2003