נביעות (יישוב)

**נביעות** היה מושב והתנחלות ישראלית ששכנה בצדו המזרחי של חצי האי סיני, בנואיבה, לחוף מפרץ אילת, כ-65 ק"מ מדרום לאילת וכ-150 ק"מ מצפון לאופירה. המושב נביעות נכלל בשטח מחוז מרחב שלמה, שטחו הגיע ל-2,500 דונם, והיה אחד מארבעת היישובים הישראלים שהוקמו לאורך מפרץ אילת.

## הקמה
סקר קרקע שבוצע במחצית השנייה של 1970 מצא שבאזור נואיבה יש כ-3,000 דונם המתאימים לחקלאות ושניתן להפיק מהנביעות באזור מיליון קוב מים לשנה. ההתעקשות על הקמת מושב במקום נבעה מההנחה שיהודים לא יסכימו לגור במקום כה מרוחק אלא אם תהיה קהילה של לפחות 60-80 אנשים.

בתחילת 1971, הוקמה נביעות ליד הכפר הבדואי נואיבה על ידי תנועת המושבים. היישוב יועד להתפרנס מחקלאות ימית, תיירות, שירותי דרך ושמירה על שמורת הטבע באזור. 11 מתיישבים ראשונים הגיעו למקום באמצע פברואר, אולם לאחר כשישה שבועות, בהם התקלקל ציוד רב ונוצרו סכסוכים בין המוסדות המיישבים והמתיישבים, עזבו התושבים עזבו את במקום.

ניסיון שני להקים את המושב התבצע באוגוסט 1971. המתיישבים התגוררו במחנה עבודה של סולל בונה שהוקם עבור העובדים שסללו את הכביש בין אילת לשארם א-שייח ופתחו במקום מזנון ותחנת דלק. קידוח של "החברה המאוחדת לקידוח" גילה במקום מים. בתחילת ינואר 1972 ציינו המתיישבים את היותם מושב שיתופי. עד אז, הוקם במקום חוף רחצה ועובדו 20 דונם גידולי חורף. כן הוחל בהסבת המבנים של מחנה העבודה לכפר נופש. באותו חודש חובר המושב לרשת הטלפון הישראלית. הקרן הקיימת חפרה ליד המושב תעלת ניקוז של מי שיטפונות, על מנת למנוע משיטפונות לפגוע במושב, אולם העבודות לא הושלמו ובנובמבר 1972 פרץ שיטפון אדיר את סוללת העפר שהגנה על גן הירק של המושב והרסו.

במאי 1973 עובדו במקום 80 דונם של ירקות שהודות להבשלה מוקדמת השיגו מחירים נאים. באפריל 1975 התגוררו במושב 20 משפחות. נבנו אז במושב 40 בתי קבע בתקווה להגעת עוד מתיישבים.

החקלאות במקום כללה ירקות: עגבניות, מלפפונים, פלפלים וחצילים, ופירות סובטרופיים: אננס, מנגו ופפאיה. כן גודלו במקום מלונים, שבגלל תנאי האקלים במקום יוצאו החל מינואר.

על פי דו"ח שהוכן עבור הסנאט של ארצות הברית ב-1977, נמנו במושב 150 תושבים.

## פינוי
בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979 רבץ איום של פינוי על המושב, ותושביו בחנו את האפשרות לעבור לאשקלון. לבסוף הגיעו מתיישבי נביעות להסכמה על העתקת המושב למפרץ אמנון, בחוף הצפוני של הכנרת, אולם רק חלק מהתושבים בחרו באופציה זאת. משרד האוצר טען שאין לו כסף להעתקה, אך ראש הממשלה מנחם בגין תמך בדרישת המתיישבים. ונמצא תקציב ראשוני להעתקת המושב, למרות שרק 20 משפחות מהמושב החליטו לעבור ליישוב החדש. היישוב חיפש משפחות נוספות ממפוני סיני שיצטרפו אליו בנקודה החדשה, ובהמשך הצטרפו אליו תושבים ממושב זהרון הסמוך. חברי היישוב שלא תמכו במעבר פתחו ביוזמה בינלאומית בקרב אמנים בעלי שם, שמטרתה להשאירם במקום מגורם. בין החותמים על העצומה שהפיצו היה דון מקליין.

עד תחילת 1987 קיבלו 95% ממתיישבי המושב פיצויים. בעקבות הפינוי, קיבלה כל אחת מ-36 המשפחות במושב פיצוי של כ-373,000 דולר.

היישוב המשיך לפעול ולהפעיל את כפר הנופש עד פינויו ב-1982. משקיעים שונים התעניינו בקניית נכסי המושב ואלו נמכרו לבסוף למצרים באמצעות המדינה. בתי היישוב מהווים היום חלק מהעיר נואיבה.

## לקריאה נוספת
* **נואיבה נביעות נואיבה**, חברי מושב נביעות, 1982
* ; 
* דרור איסמן,	**[https://beingalim.files.wordpress.com/2021/01/1982-4-beingalim-157.pdf נביעות 81 - רגע לפני הפינוי]**, 'בין גלים' 157, אפריל 1982, עמ' 31.

## ראו גם
* פסטיבל נביעות 1978

## הערות שוליים

קטגוריה:סיני: התנחלויות
*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1971
קטגוריה:מפרץ אילת