open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דמדומי שחר

**דמדומי שחר: מחשבות על הדעות הקדומות שבמוסר** (בגרמנית: **Morgenröte. Gedanken über die moralischen Vorurteile**) הוא ספרו של הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה שיצא בשנת 1881. הספר מורכב מ-575 אפוריזמים המשתרעים על פני חמישה כרכים.

הספר תורגם לעברית על ידי ישראל אלדד, ויצא יחד עם הספר כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים בהוצאת שוקן בשנת 1968.

## תוכן הספר
בספר זה מקטין ניטשה את תפקידו של ההדוניזם כמניע ומדגיש את תפקידה של "תחושת הכח". ניטשה מקדיש חלק נכבד בספרו זה לביקורת על הנצרות ולחשיפת רקבון המוסר הקונבנציונלי של התרבות המערבית עם שקיעת הנצרות.

## היחס ליהודים
ניטשה מביע בספר ביקורת נוקבת כלפי הנצרות בגלל מושגי החטא שבה ותפיסותיה המוסריות. ביהדות וביהודים הוא רואה צדדים אחרים והוא בוחן אותם בצורה אוהדת.

כך למשל בספר השלישי (אפוריזם 205) הוא כותב פסקה ארוכה "על עם ישראל".

## לקריאה נוספת

* פרידריך ניטשה, **דמדומי שחר** [1881]; **[[כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים]]** [1874], ירושלים ות"א: הוצאת שוקן, מגרמנית ישראל אלדד, 1968.

### ספרות משנית
* דוד אוחנה, **מסדר הניהיליסטים**, מוסד ביאליק, ירושלים, 1994

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כתבי פרידריך ניטשה
קטגוריה:ספרי הוצאת שוקן
דיו לבא מן הדין להיות כנדון

**דיו לבא מן הדין להיות כנידון** (בקיצור: **"דיו"**) הוא כלל הגבלה על שימוש בכלל קל וחומר ללימוד. הכלל קובע כי אי אפשר ללמוד מהקל אל החמור כך שחלק מהתכונות הנלמדות יהפכו בחמור ליותר חמורות ממה שהן בקל, אלא הן יישארו באותה דרגת חומרה.

## הסבר הכלל
אחת מהמידות בהן התורה נדרשת, היא מידת 'קל וחומר', כאשר במקרה 'קל' נאמר דין מסוים, אזי במקרה שחמור ממנו הדין נותן שיהיה את אותו הדין. ועל כך נאמר הכלל 'דיו לבא מן הדין להיות כנידון', לומר: "דיו" (=די לי לנלמד) "מן הדין" (=מקל וחומר) - "להיות כנידון" (שיהיה כדין מי שלמד ממנו), ולפיכך אין לנו להחמיר בדין החמור יותר ממה שהחמרנו בדין הקל, ודי לנו במה שהחמרנו עליו מכח הקל וחומר.

## מקור
מקור לדין 'דיו' נלמד בתלמוד מדברי הקב"ה למשה: . לאחר שמרים מצטרעת, ה' אומר למשה שעליה ל'היסגר' מקל וחומר, שהרי אילו אביה היה יורק בפניה כדי לבזותה, הייתה מסתגרת שבעה ימים, אזי קל וחומר הוא שבמקרה שהשכינה הכלימה אותה, שתצטרך להיסגר שבועיים? והרי היא נסגרה שבעה ימים בלבד, מכאן שדיו לבא מן הדין להיות כנידון, ואין לנו להחמיר להסגירה יותר מאילו הכלימה אביה.

## שיטת רבי טרפון והמחלוקת
רבי טרפון סובר, שבמקרה שעל ידי שנדרוש את הכלל "דיו" - הקל וחומר יופרך, כלומר המשמעות היחידה שתהיה לקל וחומר תהיה רק אם לא נשתמש בכלל "דיו", לא נדרוש "דיו". הגמרא במסכת בבא קמא מסבירה שבמקרה של מרים, לא כתוב שתצטרך אפילו שבעה ימים, והקל וחומר יכול היה להוסיף לה שבועיים, ועל כך נאמר "דיו" ומוריד שבעה. אבל במקרה שבו הדין הנלמד בקל וחומר יעלם לגמרי, לא דורשים "דיו".

חכמים סוברים כי הפסוקים סותרים את שיטת רבי טרפון, כי כתוב שבעה כבר בלי הקל וחומר, , ולכן אם תדרוש "דיו" הקל וחומר יופרך ולמרות זאת דורשים בפסוק "דיו", וזו קושיה לרבי טרפון. רבי טרפון עונה על כך שהפסוק נועד ללמד שבאמת תיסגר רק שבעה ימים ולא שבועיים.

חכמים טוענים שיש עוד פסוק, , ולכן תשובתו של רבי טרפון אינה כלום. רבי טרפון עונה על כך כי הפסוק השני בא ללמד שבכל מקום דורשים "דיו", ולא רק כאן משום כבודו של משה, שהרי מרים הייתה אחותו ואין זה כבודו שתיסגר שבועיים.

הגמרא מביאה את המחלוקת הזו כדי להסביר את המשנה בבבא קמא שבה מדובר על שור המזיק, ומחלוקת התנאים היא האם ישלם נזק שלם ברשות הניזק או רק חצי נזק.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* פרשת השבוע לאור י"ג מידות הדרש , באתר אוניברסיטת בר-אילן
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מידות שהתורה נדרשת בהן
יעקב רותם

**יעקב רותם** (25 בנובמבר 1912 – 10 בנובמבר 2004) היה רופא ילדים ישראלי, מחברם של כמה ספרים ברפואה, עורך עיתון "הרפואה" בשנים 1984–1999 וממניחי יסודות רפואת הילדים החדשה בישראל.

## קורות חייו
רותם נולד ב-25 בנובמבר 1912 תחת השם **יעקב דויטש** בעיירה טורקה שבגליציה המערבית, אז שטח האימפריה האוסטרו-הונגרית וברבות הימים פולין ואוקראינה. את לימודיו התיכוניים עשה בעיר המחוז לבוב, ואת לימודי הרפואה בצ'כוסלובקיה.
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד כרופא בבית החולים הדסה כשבמקביל שימש כשומר מטעם "ההגנה" בקמפוס של הר הצופים.
שנה מאוחר יותר היה בין העולים לקרקע ליישוב נגבה.
בשנת 1940 החל עבודתו בבית החולים בעפולה תחת הדרכתו של פרופ' אריך נסאו. בשנת 1943 נתמנה רופא מחוזי ליישובי העמק.

בשנת 1950 נתמנה מנהל מחלקת הילדים בבית החולים בפרדס כץ.
כעבור שנתיים נתמנה מנהל מחלקת הילדים בבית החולים תל השומר, משרה בה החזיק 28 שנים.

רותם כתב כ-300 מאמרים, מספר ספרי רפואה, ערכים באנציקלופדיות והיה עורך עיתון "הרפואה" במשך 15 שנה.

חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1975, פרס איינהורן (1983), פרס קורצ'אק ויקיר העיר תל אביב.

רותם נפטר בסוף שנת 2004.

## פרסומיו

* אנציקלופדיה רפואית למשפחה, עורך ראשי - יעקב רותם, תל אביב, רביבים, 1981

* מילון רפואי חדש, מאת יוסף אבן-אודם, ויעקב רותם, ירושלים, ראובן מס, 1967.

* רותם, יעקב ,ספר האם; מדריך לתקופת ההריון ולטפול בילד הרך, מ. ניומן, 1953.

* גידול בנים (עפ פרופסור א. נסאו), מדריך כללי לאם. ספרית הפועלים, 344 עמודים. 3 הוצאות.1955

## קישורים חיצוניים
* 
* יהודה שינפלד: פרופסור יעקב רותם (דויטש) 1912-10 בנובמבר 2004 . הרפואה כרך 143 חוב י"ב דצמבר 2004

## הערות שוליים

קטגוריה:רופאי ילדים ישראלים
קטגוריה:רופאי ילדים יהודים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:זוכי פרס סולד
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:זוכי פרס איינהורן
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1999
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
שוקולד מריר

**שוקולד מריר** הוא שמו הנפוץ של סוג שוקולד, הנמכר ללא תוספת חלב או עם כמות מועטה של חלב. לרוב יכיל השוקולד המריר אחוז גבוה יחסית של מוצקי קקאו לעומת שוקולד חלב או שוקולדים אחרים. בדרך כלל, אחוז מוצקי הקקאו יהיה למעלה מ-35%, וישנן חפיסות שוקולד המכילות 70 אחוזי מוצקי קקאו ואף יותר.

הכינוי "מריר" הוא על שם המרירות המסוימת שניתנת לו על ידי האלקלואידים הרבים הנמצאים בקקאו. שוקולד מריר ניתך בטמפרטורת הגוף - 37 מעלות צלזיוס, ולפיכך מאוחסן בטמפרטורה נמוכה מזו.

## מחקרים
מחקרים שונים מעלים כי היות שבשוקולד המריר יש כמות גבוהה של פלבנואידים שונים, אכילת שוקולד מריר בכמות קטנה בכל יום עוזרת לשמירה על לחץ דם בריא.

מחקר בין השנים 1996-2000 בקרב 2291 נשים בהריון, הראה כי אכילת שוקולד מריר הורידה בהיקף נרחב את היקף מקרי רעלת היריון בקרב הנשים. הסיבה לכך, נטען, היא כמות התאוברומין בשוקולד.

מחקרים מאוחרים יותר הראו שאין תועלת בריאותית משמעותית מאכילת שוקולד מריר, ומנגד יש בו כמות גדולה של סוכר, שאינו טוב לבריאות.

## קישורים חיצוניים

* 
*איילת וינשטיין, שוקולד מריר- התחליף המתוק לתפריט שלכם, במדור "תזונה וספורט" באתר של EatWell הפורטל לתזונה בריאה

## הערות שוליים

קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:סוגי שוקולד
Synizesis

**Synizesis** הוא מצב בו מחשיבים רצף של שתי תנועות בשורה כהברה אחת (שאינו דיפתונג), למשל באיליאדה, שורה ראשונה,

  -  - |◡ ◡  -| ◡◡-   |-   -  |◡ ◡-|◡  ◡ -|
 μῆνιν ἄειδε θεὰ Πηλ  ηϊάδ**ε͡ω** Ἀχιλῆ ος
 על הכעס, שרי מוזה, של אכילוס בן פלס

## ראו גם
* הקסמטר דקטילי (dactylic hexameter)
* היאטוס (hiatus)
* Correption 

קטגוריה:פרוזודיה
ז'אן-בטיסט בנאר דה לה ארפ

250px|ממוזער|שמאל|מפת לואיזיאנה שצייר בנאר דה לה ארפ
**ז'אן-בטיסט בנאר דה לה ארפ** (בצרפתית: **Jean-Baptiste Bénard de la Harpe**; 4 בפברואר 1683, סן-מלו - 26 בספטמבר 1765) היה מגלה ארצות צרפתי, שהתפרסם בזכות גילוי מה שעתיד להיות מאוחר יותר ליטל רוק בארקנסו. הוא היה האירופאי הראשון שהגיע למה שעתיד להיות מאוחר יותר אוקלהומה.

לה ארפ, התיישב במהלך שנת 1718 לחופי הנהר האדום, והקים תחנת מסחר עם התושבים המקומיים. הוא עזב ב-11 באוגוסט 1719, מלווה ב-9 אנשים (שניים מתוכם אינדיאניים מקומיים ששימשו כמורי דרך) ו-22 סוסים, ועלה במעלה הנהר. לאחר 23 ימי צעידה וחציית הרי האוצ'יטה, הוא נפגש עם מקומיים וסחר עימם. כיום מוערך כי מיקום ההתיישבות הוא כ-21 קילומטר דרומית מטלסה, אוקלהומה על הגדה המערבית של נהר הארקנסו.

מסעו של לה ארפ חשוב בידיעות הרבות שהוא אסף על אורח החיים האינדיאני בתקופה והקשר הראשוני בין האדם האירופאי לשבטים באזור. כמו כן לה ארפ רשם מידע רב על האזור בו סייר.

בשנת 1722, לה ארפ חצה את נהר הארקנסו ובדרכו ראה שני סלעים גדולים על גדות הנהר. הסלע הקטן יותר, על גדת הנהר הדרומית כונה "הסלע הקטן" (בצרפתית: "*La Petite Roche*"), והגדול יותר בגדה הצפונית, כונה "הסלע הגדול" ("*La Grande Roche*"). הוא הקים במקום תחנת מסחר, שסחרה עם תושבים אינדיאנים באזור. הוא המשיך בחקר האזור, עד לטווח של כ-110 קילומטרים.

לה ארפ שב לצרפת בשנת 1723 ומעולם לא חזר לאמריקה עד למותו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מגלי ארצות צרפתים
קטגוריה:ילידי 1683
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1765
אוטו מולדן

פרופסור **אוטו מולדן** (גרמנית: Otto Molden; 13 במרץ 1918 - 15 ביוני 2002) היה פובליציסט וסופר אוסטרי. אמו הייתה פאולה מולדן ואביו היה ד"ר ארנסט מולדן, ממייסדי העיתון האוסטרי היומי "*[[Die Presse]]*" .
## חייו
מולדן נולד מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ועם פריצתה של זו השנייה היה ממקימי תנועת ההתנגדות האוסטרית לנאצים - ה-05. במהלך המלחמה שיתף פעולה עם המשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית. לאחר המלחמה למד באוניברסיטת וינה, ונושא הדוקטורט שלו היה תנועות ההתנגדות האוסטריות לנאצים.

בשנת 1945 הקים את 'סמינר הקיץ הבינלאומי של אגודת המכללות האוסטרית' יחד עם סיימון מוזר, שהפך לפורום האירופי אלפבך, למטרת קידום אחדות אירופה, ושימש כנשיא הפורום שנים רבות. המטרה העיקרית של מולדן הייתה תהליך האיחוד האירופי, אותו רצה לקדם על ידי הקמת המפלגה הפדרליסטית האירופית, או הפדרליסט האירופי הבינלאומי, בשנת 1960. כיום משתתפים בפורום מדי שנה אלפי אנשים.

מולדן נפטר בשנת 2002 בפאפוס שבקפריסין.

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים אוסטרים
קטגוריה:היסטוריונים אוסטרים
קטגוריה:פובליציסטים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-2002
פאולה מולדן

**פאולה מולדן** (בגרמנית: **Paula Molden**, ידועה גם בשם הנעורים שלה: **Paula Preradović**; 12 באוקטובר 1887 - 25 במאי 1951) הייתה משוררת וסופרת אוסטרית, התפרסמה בזכות כתיבת המנון אוסטריה.

## ביוגרפיה
מולדן נולדה בווינה ב-12 באוקטובר 1887. שנתיים מאוחר יותר, משפחתה עברה לפולה, איסטריה. מאוחר יותר עברה לקופנהגן, ואז שוב לווינה. היא נישאה לעיתונאי ד"ר ארנסט מולדן, ונולדו להם שני בנים: אוטו מולדן - מחבר ופעיל פוליטי, ופריץ מולדן - עיתונאי ודיפלומט.

מולדן נפטרה ב-25 במאי 1951, ונקברה בבית הקברות המרכזי בווינה.

מולדן הייתה נכדתו של איש הצבא, המשורר והפוליטיקאי הקרואטי פטר פרארדוביץ'.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה

קטגוריה:משוררות אוסטריות
קטגוריה:סופרות אוסטריות
קטגוריה:ילידות 1887
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1887
קטגוריה:נפטרות ב-1951
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1951
הום סטייג'ינג

**הום סטייג'ינג** (באנגלית: **Home Staging**) היא דרך להעלות את ערך הדירה בעזרת השקעה מינימלית וכך לאפשר את מכירתה בזמן הקצר ביותר ובסכום מקסימלי. כיום התחום מפותח מאוד במדינות צפון אמריקה ובחלק גדול ממדינות מערב אירופה. האחוז הממוצע של המשתמשים בהום סטייג'ינג במדינות אלו נע בין 50% ל-60% מאוכלוסיית מוכרי הבתים. חברות אשר המתמחות בתחום ההום סטייג'ינג מספקות את שירותיהן הן ישירות למוכרי הנכסים והן לחברות תיווך הנדל"ן המקומיות.

גם בישראל החל תחום ההום סטייג'ינג לקבל תאוצה בשנים האחרונות, והמודעות לערך המוסף שלו עבור מוכרי הנכסים עלתה משמעותית במהלך 2012 בזכות תוכניות הטלוויזיה השונות בתחום עיצוב פנים והום סטיילינג.

הום סטייג'ינג הוא נישה בתוך התחום הרחב של עיצוב פנים, אשר מיועדת לבעלי דירות שלא מצליחים למכרן בתקופת זמן מוגדרת או בסכום הרצוי. המומחיות של מעצבי הום סטייג'ינג היא לכוון את בעלי הבית ליתרונות של נכסם, ולהציג דרכים שיעזרו להבליט יתרונות אלו בעיני הקונים הפוטנציאלים; ובמקביל לזהות את החולשות של הנכס ולנטרל אותן בעיני אותם הקונים. כמו כן, בשונה ממעצב פנים שמטרתו לקלוע לטעם האישי של בעלי הבית; מטרתו של מעצב ההום סטייג'ינג היא לקלוע לטעם של קהל קונים כמה שיותר מגוון, ולהתאים את העיצוב של הבית למכירה למכנה המשותף הרחב ביותר של הקונים הפוטנציאלים באזור הרלוונטי. העלויות הן נמוכות יחסית לשירותים של מעצב פנים, כיוון שלרוב אין שום סיבה לבצע אדריכלות פנים מורכבת או שיפוצים יקרים כדי להשביח את הנכס לטובת מכירה – ברוב המקרים השקעה כזאת לא תצדיק את עצמה.

הרושם הראשוני אצל כל אדם נוצר במהלך ה-10 השניות הראשונות. מסיבה זאת הום סטייג'ינג משלבת בתוכה דרכים ליצור את ההרגשה הנכונה אצל קונה פוטנציאלי בזמן הביקור בבית. בעזרתה הבית יראה גדול יותר, מואר יותר, נקי יותר, חם יותר, ומעורר אצל קונים פוטנציאלים רצון להישאר בו ולרכוש אותו. התאמת הבית למכירה לקונה ממוצע, דומה לאפקט שנותנת בובת ראווה בחנות בגדים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מקרקעין
קטגוריה:מגורים ודיור
קטגוריה:שיווק
ג'יימי קמפבל באוור

**ג'יימס מטקאלף "ג'יימי" קמפבל באוור** (באנגלית: **James Metcalfe "Jamie" Campbell Bower**; נולד ב-22 בנובמבר 1988) הוא שחקן, זמר ודוגמן אנגלי. באוור ידוע בעיקר מתפקידיו בסרט "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט" של טים ברטון, בסדרת סרטי "דמדומים" ובסדרת הטלוויזיה "דברים מוזרים".

## ביוגרפיה
קמפבל באוור נולד בלונדון, אנגליה. אמו, אן אליזבת רוזברי, היא מנהלת מוזיקלית, ואביו, דייוויד באוור, עובד בחברת גיבסון. באוור הוא צאצא מצד אימו של סר ג'ון קמפבל, שהיה סגן המושל של סנט וינסנט והגרנדינים. הוא למד בבית ספר עצמאי בהמפשייר, ובצעירותו היה חבר בלהקת תיאטרון המוזיקה הלאומי לנוער ובתיאטרון הנוער הלאומי של אנגליה. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כאשר ידידה שלו, השחקנית לורה מישל קלי, המליצה עליו לסוכן שלה.

## קריירה
בשנת 2007 לוהק באוור לדמותו של אנתוני הופ, מלח צעיר שמנסה להתיידד עם הספר סוויני טוד מבלי לדעת שהוא רוצח, בסרט סוויני טוד. לאחר מכן, בשנת 2008, באוור הופיע בסרטים "רוקנרולה" בתור רוקיסט צעיר, וב"החורף בזמן מלחמה" בתור ג'ק.

בשנים 2009–2012 הופיע באוור ב**סאגת דמדומים** בתור קאיוס, המנהיג השלישי והכי האכזרי שבוולטורי. בשנת 2010, הופיע באוור בסרט "לונדון בולווארד" בתפקיד משני; ובסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1" בתור גלרט גרינדלוולד, קוסם אכזרי שהיה לפרק זמן קצר ידידו של דמבלדור.

בשנת 2011 השתתף באוור בסרט "אנונימי" שעסק בשאלה מי כתב את המחזות של שייקספיר בתפקיד אוקספורד הצעיר. בשנת 2012 השתתף בקליפ של להקת פלורנס אנד דה משין לשיר "Never Let Me Go".

בשנת 2013 כיכב בסרט "בני הנפילים: עיר של עצמות" המבוסס על סדרת ספרי הפנטזיה "בני הנפילים" מאת קסנדרה קלייר. באוור גילם את ג'ייס, צייד צללים יפה תואר שחובר לקליירי על מנת לפתור את עברה המסתורי. בסוף אותה שנה הוא הצטרף לצוות הדוגמנים של בית האופנה "ברברי".

ביוני 2015 החל באוור לשחק את ג'ו במחזמר "שחקי אותה כמו בקהאם" בתיאטרון הוסט אנד; המחזמר אשר מבוסס על הסרט באותו שם משנת 2002, היה מועמד לחמישה פרסי אוליבייה ביניהם למחזמר החדש הטוב ביותר. באותה שנה החל לדבב את סקיף בסדרת ההנפשה "תומס הקטר וחברים".

בשנת 2021 לוהק לדמותו של וקנה בעונתה הרביעית של הסדרה "דברים מוזרים", שעלתה לשידור בשנת 2022.

### קריירה מוזיקלית
בנוסף למשחק, בשנת 2015 הוא הקים את להקת הפאנק רוק (Punk rock) "COUNTERFEIT"; בה היה סולן וגיטריסט. הלהקה התפרקה ב-2020.

אלבומם הראשון של הלהקה "Together We Are Stronger" יצא בשנת 2017. לפני כן הם הוציאו שלושה מיני-אלבומים.

## חיים אישיים
בפברואר 2010, החל באוור לצאת עם השחקנית בוני רייט, אותה פגש על הסט של "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1". באפריל 2011, הם אישרו את אירוסיהם. ב-30 ביוני 2012, פורסם כי הם ביטלו את אירוסיהם. בשנת 2012 החל באוור לצאת עם השחקנית לילי קולינס, שותפתו לסרט "בני הנפילים: עיר של עצמות". כעבור מספר חודשים השניים נפרדו.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:דוגמנים אנגלים
קטגוריה:מוזיקאים אנגלים
קטגוריה:זמרים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1988
בית הקברות המרכזי בווינה

**[[בית קברות|בית הקברות]] המרכזי ב[[וינה|ווינה]]** (בגרמנית: **Wiener Zentralfriedhof** או **Zentralfriedhof**), הוא אחד מבתי הקברות הגדולים בעולם, והחשוב מבין 50 בתי הקברות שבווינה שבאוסטריה.

## היסטוריה
בית הקברות תוכנן עבור העיר, אז בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית, בשנת 1863, מתוך הבנה שבתי-הקברות שבעיר לא יספיקו עבור אוכלוסייתה הגדלה.

בית הקברות נפתח ב-1 בנובמבר 1874, יום כל הקדושים. פתיחת בית הקברות עוררה התנגדות בקרב האוכלוסייה הקתולית שבעיר, עקב אי הסכמת הנהגת העיר לפתיחה קתולית לבית הקברות, יחד עם הקצאת סכום כסף להקמת פינה יהודית בבית הקברות. הנקבר הראשון בבית הקברות, היה יהודי: יעקב זלצר, שקברו קיים עד היום בסמיכות למבנה התחזוקה בבית הקברות.

מבחינת שטחו, 2.4 קילומטרים רבועים, בית הקברות הוא השני בגודלו באירופה (לאחר בית הקברות אולסדורף בהמבורג). הוא בית הקברות בעל מספר הנקברים הגבוה ביותר באירופה (למעלה מ-3.3 מיליון קברים), ונקברים בו מדי יום כ-25 אנשים נוספים. בגלל גודלו הגדול של בית הקברות, ישנה אמרה וינאית על בית הקברות: "מחצית מגודלה של ציריך - ופי שניים יותר כיף" ("!Halb so groß wie Zürich - aber doppelt so lustig ist der Wiener Zentralfriedhof"). למעשה, מספר הנקברים בבית הקברות גדול פי שניים ממספר תושבי וינה עצמה.

הכנסייה במרכז בית הקברות נקראת על שמו של קארלו בורומאו, אבל ידועה יותר ככנסיית קארל לואגר, בגלל קברו המונומנטלי הסמוך.

## בית הקברות היהודי
ממוזער|שמאל|250px|חלקות קבר בחלק היהודי של בית הקברות, ספטמבר 2011

בבית הקברות יש שתי חלקות יהודיות, ישנה וחדשה. במהלך ליל הבדולח נהרסו קברים רבים, אך כ-60,000 מתוכם עדיין קיימים.
[שמאל|ממוזער|250x250 פיקסלים|ה[אוהל (קבר)|אוהל על קברו של הרב יוסף ענגיל בבית הקברות המרכזי בווינה (בצד ימין), לצד האוהל של האדמו"ר מסקאליה, הרב ברוך פנחס רבינוביץ]]
בין הקברים המפורסמים, המוזוליאום של משפחת רוטשילד והאוהל של הרב יוסף ענגיל, והרב ברוך פנחס מסקאלא. בין השאר, קבורים שם גם:

ב-29 ביוני 2012 חוללו 43 קברים, ככל הנראה התקפה ממניעים אנטישמים.

בתחילת אוקטובר 2020 הכריז שר התרבות האוסטרי ורנר קלוגר (ממפלגת הירוקים) בשם הממשלה הפדרלית האוסטרית על הקצאה של 600 אלף יורו לשיקום בית העלמין היהודי, 200 אלף יורו בכל שנה בשלוש השנים הקרובות.

## גישה ותחבורה
ישנה תחבורה ציבורית לבית הקברות, על ידי רכבת קלה בקו 6 הוותיק, המהווה המשך לשירות הכרכרות שהיה מהעיר אל בית הקברות. גם הרכבת הקלה (S-Bahn) עוצרת בבית הקברות, סמוך לחלק היהודי שבו. רכבת U3 התחתית (U-Bahn) איננה עוצרת בבית הקברות, אך תחנת זימרינג (Simmering) ושם עולים בקו 6 שיש תחנה גם בשער 1 ואז ממשיך לשער 4 ממוקמת לא הרחק מבית הקברות עצמו.

## אישים מפורסמים
בבית הקברות קבורים אישים מפורסמים רבים ובהם:

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
מרכזי
פיטר אופנהיימר

**פיטר אופנהיימר** (באנגלית: **Peter Oppenheimer**) הוא נשיא בכיר בחברת אפל ומנהל הכספים הראשי. כמנהל הכספים הראשי, אופנהיימר מפקח, מבקר, מבצע את קשרי המשקיעים, מפקח על מס, מערכות מידע, ביקורת פנימית, מתקנים, פיתוח ארגוני ופונקציות משאבי אנוש. הוא מדווח ישירות למנכ"ל החברה טים קוק ומכהן כחבר בוועד המנהל של החברה.

## השכלה ותעסוקה
פיטר אופנהיימר קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה פוליטכניק סטייט (California Polytechnic State University), השוכנת בעיר סאן לואיס אוביספו (San Luis Obispo) שבקליפורניה, בעסקי חקלאות, וכן תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת סנטה קלרה. את שני התארים קיבל בהצטיינות. אופנהיימר הוא חבר באחוות "אלפא גמא רו".

לפני שהצטרף לחברת אפל, אופנהיימר עסק כשש שנים בייעוץ טכנולוגי למידע עם קופרס וליברנד (כיום חברת "PricewaterhouseCoopers"), שם ניהל ענייני פיננסיה, התקשרויות עם לקוחות בענפי הביטוח, תקשורת, תעבורה ובנקאות. לאחר מכן הצטרף אופנהיימר לעיבוד הנתונים האוטומטי (ADP), שבו הוא היה סמנכ"ל כספים של חטיבת תביעות השירותים.

בשנת 1996, אופנהיימר הצטרף לחברת אפל כמבקר בשביל אמריקה. בשנת 1997, הוא הועלה לדרגת סגן נשיא ומבקר במכירות ברחבי העולם, ולאחר נהפך למבקר ארגוני.

בסוף ספטמבר 2014, צפוי אופנהיימר לפרוש לגמלאות מתפקידו באפל. עתיד להחליפו לוקה מאסטרי.

## קישורים חיצוניים
* פיטר אופנהיימר באתר חברת אפל

## הערות שוליים

קטגוריה:עובדי אפל
קטגוריה:סמנכ"לי כספים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
ארנסט מולדן

**ארנסט הרמן וילהלם מולדן** (בגרמנית: **Ernst Hermann Wilhelm Molden**; 30 במאי 1886, וינה – 11 באוגוסט 1953, וינה) היה עיתונאי והיסטוריון אוסטרי. עורך העיתון נויה פרייה פרסה בין השנים 1921 - 1939 וממייסדי העיתון האוסטרי היומי "די פרסה" ("*Die Presse*") ב-1946.

בוגר אוניברסיטת וינה למשפט, היסטוריה, וארכאולוגיה (1913) ולאחר מכן לימד כשנתיים באוניברסיטת בודפשט. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חזר לאוסטריה, שם כתב ספרים אודות פוליטיקה והיסטוריה. עם הזמן, החל בכתיבה עיתונאית, ובה עסק עד סוף ימיו.

אשתו הייתה פאולה מולדן, מחברת המנון אוסטריה. בנו פריץ מילא את מקומו בעריכת העיתון אחר מותו. מולדן נקבר בקבר כבוד ("*Ehrengrab*") בבית הקברות המרכזי בווינה.

## קישורים חיצוניים
* פרסומיו באתר הספרייה הלאומית הגרמנית (Deutsche Nationalbibliothek)
* ארנסט מולדן במהדורה המקוונת של הביוגרפיה הגרמנית החדשה

קטגוריה:עיתונאים אוסטרים
קטגוריה:היסטוריונים אוסטרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1886
קטגוריה:נפטרים ב-1953
יעל שוב

**יעל שוב** (נולדה ב-25 בינואר 1962) היא מבקרת קולנוע וסופרת ישראלית.

## ביוגרפיה
יעל שוב נולדה ברחובות וגדלה במושב גני עם. את דרכה בכתיבה על קולנוע החלה בעיתון "דבר", ומשם המשיכה ל"כל העיר" ול"הארץ". בשנת 1993 הגישה את פינת הקולנוע של "זהו זה!", ובמהלך שנות התשעים, עת למדה לתואר שני בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, שימשה ככתבת הקולנוע של "ידיעות אחרונות" בניו יורק וכתבה ביקורות למגזין הקולנוע הבריטי "טוטאל פילם".

מאז 2002 היא משמשת כמבקרת הקולנוע של טיים אאוט תל אביב. במקביל היא מרצה לקולנוע באוניברסיטה הפתוחה ומפרסמת מאמרים בכתב עת "סינמטק" בהוצאת סינמטק תל אביב.

בדצמבר 2015 שוב נבחרה ליו"ר פורום מבקרי הקולנוע בישראל.

שוב הייתה יועצת אמנותית בקרן הקולנוע הישראלי ושופטת מטעם FIPRESCI (האיגוד הבינלאומי של מבקרי קולנוע) בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים, בהם פסטיבל הסרטים של ונציה, פסטיבל לוקרנו, פסטיבל קרלובי וארי, רוטרדם, פאלם ספרינגס, סלוניקי, אנסי וטאלין.

## ספריה
* "נסיכת הגלידה", ירושלים, הוצאת כתר ספרים, 2011.
* "הקרוסלה של מיכל", הרצליה, ספרי ניב, 2020. ספר זה נכנס למצעד הספרים של משרד החינוך.

## חיים אישיים
שוב היא אחותם של עמוס שוב (1967–2015), שחקן ומנחה עבר בערוץ הילדים, מורן שוב ועודד שוב, ובתם של הסופרת והמשוררת שרה שוב והאגרונום ד"ר יוסף שוב.

## קישורים חיצוניים

* רשימת הטורים של יעל שוב, באתר Time Out תל אביב
* ביקורות של יעל שוב מלפני 2017, באתר Time Out תל אביב
* מאמרים באנגלית של יעל שוב, באתר של פיפרסקי
* ביקורות של יעל שוב, באתר Rotten Tomatoes

קטגוריה:מבקרות קולנוע ישראליות
קטגוריה:זהו זה! - מנחים, מגישי פינות ושחקנים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:בוגרות בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:פורום מבקרי הקולנוע בישראל
קטגוריה:סגל Time Out תל אביב
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל כל העיר
יעל
קטגוריה:גני עם: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1962
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
ויליאם היקס

**ויליאם היקס** (באנגלית: **William Hicks**; 1830 – 5 בנובמבר 1883) המוכר גם בשם **ויליאם פאשה**, היה קצין בצבא הודו הבריטית והצבא הבריטי.

## חייו
היקס התגייס לצבא הודו הבריטית בשנת 1849 כשהיה תחת שליטת חברת הודו המזרחית. הוא שירת בארמיית בומביי בין היתר במהלך המרד ההודי הגדול שהתחיל בשנת 1857, כאשר מספר שנים לאחר מכן צבא הודו אוחד עם הצבא הבריטי. בשנת 1861 הועלה היקס לדרגת קפטן ומספר שנים לאחר מכן שירת במשלחת לאבסיניה בתור ראש מטה חטיבה בדרגת מייג'ור.

לאחר שפרש מהצבא בשנת 1880, הוא נשלח לשרת את השלטון המצרי מטעם האימפריה הבריטית מיד לאחר המלחמה האנגלו-מצרית בשנת 1882 וחיזוק השליטה הבריטית. במצרים שימש היקס יועץ צבאי והוא קיבל את תואר הכבוד פאשה. בשנת 1883 נשלח היקס לח'רטום בסודאן כדי לעמוד בראש הכוח המצרי שם כנגד המורדים המהדיסטים שאיימו להשתלט על סודאן כולה.

מספר חודשים לאחר מכן נשלח היקס לעמוד בראש כוח מצרי קטן ולא מאורגן כדי להביס את כוחות המורדים באל-עובייד, בירת מחוז קורדופאן. היקס היה מודע לסיכויי ההצלחה הקלושים והוא ניסה ללא הועיל לשנות את תוכנית הפעולה, אך המצרים זילזלו ביכולות המורדים ולכן האמינו באופן מופרז ביכולות ההצלחה של הכוח המצרי. המשלחת יצאה ב-9 בספטמבר 1883 מחרטום עם 7,000 חיילי רגלים, 1,000 פרשים ו-2,000 אזרחים. ב-5 בנובמבר הגיעה המשלחת לאזור כ-50 קילומטרים דרומית לאל-עובייד והם נפלו למארב מתוכנן של כוחות המורדים. מלבד כ-300 בני אדם, כל חברי המשלחת כולל מפקדה ויליאם היקס והמטה שלו נהרגו במארב זה.

## ראו גם
* המלחמה המהדית

## קישורים חיצוניים

* ויליאם היקס באתר 'אנציקלופדיה 123'.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא בריטים במרד ההודי הגדול
קטגוריה:המלחמה המהדית: אישים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1830
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1883
וילהלם אדוארד ובר

**וילהלם אדוארד וֶבֶּר** (בגרמנית: **Wilhelm Eduard Weber**; 24 באוקטובר 1804 – 23 ביוני 1891) היה פיזיקאי גרמני, שהמציא יחד עם קרל פרידריך גאוס ב-1833 את הטלגרף האלקטרומגנטי. על שמו קרויה יחידת המידה ובר יחידת המידה לשטף מגנטי.

## ביוגרפיה
ובר נולד בוויטנברג. אביו, מיכאל ובר, היה מורה לתאולוגיה באוניברסיטה המקומית. אחיו היה ארנסט היינריך ובר, אף הוא מדען בעל שם.

לאחר קבלת התואר, התמנה לפרופסור באוניברסיטה, ומאוחר יותר, בהמלצת קרל פרידריך גאוס, התמנה לפרופסור באוניברסיטת גטינגן, בהיותו רק בן 27. הוא התפרסם בזכות שיעוריו המעניינים המלווים בניסוים פרקטיים, ובעידודו את תלמידיו להתנסות אף הם בניסויים המתוארים בשיעור.

ב-1833 המציא יחד עם קרל פרידריך גאוס את הטלגרף האלקטרו-מגנטי הראשון, שקישר בין מצפה הכוכבים אל מכון הפיזיקה בתוך אוניברסיטת גטינגן.

באוקטובר 1837 פוטר ובר מתפקידו באוניברסיטה על ידי ממשלת הנובר, כאחד משביעיית גטינגן (שבעה פרופסורים מהאוניברסיטה שמחו כנגד השינויים בחוקת ממלכת הנובר).
ובר יצא לטייל בעולם, וביקר בין השאר באנגליה. ב-1843 התקבל לתפקיד פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת לייפציג. ב-1849 חזר לתפקידו הקודם באוניברסיטת גטינגן. כמו כן היה מנהל מצפה הכוכבים באוניברסיטה. פרש מהוראה ב-1870.

ב-1859 זכה במדליית קופלי "בזכות מחקריו בחשמל, מגנטיות ואקוסטיקה".

## עבודות נבחרות

* Weber, Wilhelm E. 1892-94. Wilhelm Weber's Werke. Berlin: J. Springer
* Weber, Wilhelm and Carl Friedrich Gauss, eds. 1837-1843. Resultate aus den Beobachtungen des Magnetischen Vereins. Göttingen, Leipzig


## ראו גם
* ציר זמן של המהפכה התעשייתית השנייה
* טלגרף

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:ממציאים גרמנים
קטגוריה:פיזיקאים גרמנים
קטגוריה:זוכי מדליית קופלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:אישים שעל שמם יחידות מידה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1804
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1891
שביעיית גטינגן

300px|ממוזער|שביעיית גטינגן - משמאל לימין שורה עליונה: ויליאם ויעקב גרים. שורה אמצעית: ויליאם אדוארד אלברכט, פרידריך כריסטוף דאלהמן, גיאורג גוטפריד גרווינוס. שורה תחתונה: ויליאם אדוארד ובר, היינריך היוולד
**שביעיית גטינגן** הייתה קבוצה של שבעה פרופסורים מאוניברסיטת גטינגן. בשנת 1837 הם מחו כנגד השינויים בחוקת ממלכת הנובר שביצע באותה עת ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר. הם סירבו להישבע למלך החדש, כנהוג. השביעייה הונהגה על ידי פרידריך כריסטוף דאלהמן. שאר חברי השביעייה היו: האחים וילהלם ויעקוב גרים (ידועים כ"האחים גרים"), המשפטן וילהלם אדוארד אלברכט, ההיסטוריון גיאורג גוטפריד גרווינוס, הפיזיקאי וילהלם אדוארד ובר והתאולוג והמזרחן היינריך אוולד.

## רקע
ממלכת הנובר הייתה באוּניה פרסונלית עם אנגליה, כאשר המלך ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת שימש גם כמלך הנובר. עם פטירתו ב-20 ביוני 1837, עלה אחיו ארנסט אוגוסט לכס השלטון בהנובר, ואחייניתם ויקטוריה עלתה לשלטון באנגליה. עם הכתרתו הכריז ארנסט אוגוסט כי הוא רואה את החוקה ההנוברית כבלתי מחייבת אותו, וכי הוא מתכנן לכתוב אותה מחדש (או לשכתבה) בהתאם לראות עיניו.

## המחאה
דאלהמן החתים את חבריו על מכתב המחאה, והוא הופץ ב-18 בנובמבר 1837 ברחבי גרמניה באלפי עותקים. המכתב עורר גלים ברחבי אירופה, והמלך נאלץ להתמודד עם המחאה. בעקבות פנייתו להנהלת האוניברסיטה, פוטרו שבעת המורים, ולאחים גרים אף ניתנו שלושה ימים כדי לעזוב את הממלכה.

התקשורת והציבור קיבלו את הצעד בצורה חריפה, והתמיכה בפרופסורים המפוטרים (שאף האוניברסיטה הגדירה את פיטורם כ"הפסד גדול לאוניברסיטה") הייתה מקיר אל קיר. ניתן לומר, כי הקמת רפובליקה ליברלית מאוחר יותר בגרמניה, נזקפת לזכות אותו צעד של מחאה על ידי המלומדים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גרמניה: היסטוריה
קטגוריה:מדענים גרמנים
קטגוריה:אוניברסיטת גטינגן
פודינג לבן

[ממוזער|ארוחת בוקר אירית, לצד ה[חביתה והנקניקייה ניתן לראות את הפודינג הלבן והפודינג השחור ("נקניק דם")]]
**פודינג לבן** הוא שמו של מאכל בשר הנפוץ באירלנד, סקוטלנד, צפון אומבריה, נובה סקוטיה וניופאונדלנד. המאכל דומה מאוד לנקניק דם, ועשוי מבשר חזיר, אך במקום דם הוא מכיל שבבי שיבולת שועל, לחם וחלקי בשר אחרים. הוא מוגש לרוב מבושל, או חתוך לחתיכות ומטוגן.

הפודינג הלבן הוא מרכיב נפוץ בארוחות הבוקר המסורתיות במטבחים בו הוא מוגש. הוא גם משמש כתחליף לדגים במנה המפורסמת פיש אנד צ'יפס בסקוטלנד.

אין קשר בין הפודינג הלבן ובין קינוח הפודינג.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:המטבח הסקוטי
קטגוריה:המטבח האירי
קטגוריה:מאכלי בשר חזיר
רוהרבאך

**רוהרבאך** (בגרמנית: **Rohrbach**) הייתה עיר הבירה של מחוז רוהרבאך במדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה.

העיר נוסדה בתחילת המאה ה-13, כעצירה למנוחה קודם חציית יער בוהמיה. העיר קיבלה חשיבות בשנת 1749 כשהפכה למקום המושב של מנהלת המחוז, כמו גם בית המשפט המחוזי והממשל המקומי מאוחר יותר.

כיום זו היא העיר היחידה במחוז.

העיר ממוקמת 21 ק"מ מזרחית מהגבול הגרמני, 10 ק"מ דרומית מהגבול הצ'כי ו-45 ק"מ מבירת המדינה לינץ.

במאי 2015 רוהרבאך מוזגה עם העיר הסמוכה לעיר רוהרבאך-ברג.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אוסטריה עילית: יישובים
לוח ירחי-שמשי

**לוח ירחי-שמשי** הוא לוח שנה שבו החודשים מבוססים על מופע הירח אבל אורך השנה, בממוצע, מבוסס על שנת החמה. דוגמאות לכך הן הלוח העברי, הלוח הבבלי, לוח השנה ההינדי, ולוח השנה הסיני.

הרעיון שעומד בבסיס לוחות אלו הוא להסתמך על מופעי הירח שברורים וגלויים לעין כל, לצורך קביעת מועדי החודש, אבל עם זאת להתאים את מחזור השנה לעונות השנה. עונות השנה נקבעות על פי סיבוב כדור הארץ סביב השמש היינו על פי שנת החמה. התאמה זו מושגת בדרך כלל על ידי עיבור השנה אחת לשלוש שנים או שנתיים, כדי להתאים את האורך הממוצע של שנה לאורכה של שנה טרופית.

## דוגמאות ללוח ירחי-שמשי
בנוסף ללוח השנה העברי הירחי-שמשי, ניתן למנות גם את לוח השנה השומרוני, יפני, טיבטי, בודהיסטי, הינדואיסטי, בורמזי, בנגלי, הסיני המסורתי, הווייטנאמי והמונגולי. כמו כן בעבר היו נהוגים לוחות ירחיים-שמשיים ביוון העתיקה ובבבל.

## הצורך בשנה מעוברת

אורך שנת החמה הוא 365 ימים בקירוב, לעומת זאת, אורך שנה בת 12 מחזורי ירח שאורכם כ-29.5 ימים בקירוב, הוא 354 ימים בקירוב. היינו שנה המבוססת על 12 חודשי ירח מסתיימת כ-11 יום מוקדם יותר בחלוף כל שנה. כך בכל 3 שנים נוצר פער של יותר מחודש, עם הזמן יאבד התיאום בין חודשי השנה המבוססת חודשי ירח לבין עונות השנה. כדי להחזיר את התיאום יש להוסיף, מדי פעם, חודש לשנה.

פתרון מעניין קיים בקרב הילידים בקולומביה הבריטית ובמקומות אחרים בצפון אמריקה, כשלוח השנה שלהם מכיל רק עשרה חודשים, ושאר ימי השנה אינם מוגדרים בחודשי ירח. כך למעשה, לוח השנה שלהם הוא רק ברובו ירחי-שמשי, ומיעוטו ירחי בלבד.

## ראו גם
* מחזור מטוני

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ירחי-שמשי
פטרוב

קטגוריה:שמות משפחה רוסיים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
קטגוריה:שמות משפחה בולגריים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם פטרוס
גילברט סטנפורד ורנם

**גילברט סטנפורד ורנם** (אנגלית: **Gilbert Sandford Vernam**; 3 באפריל 1890 - 7 בפברואר 1960), היה מהנדס במעבדות בל (שהפכו מאוחר יותר לחלק מחברת AT&T), שהמציא בשנת 1917 צופן זרם בינארי הקרוי על שמו.

מאוחר יותר הפך לעובד של חברת פוסטל טלגרף, ועם רכישת החברה על ידי ענקית התקשורת וסטרן יוניון, הפך לעובד בחברה. הוא עסק בתכנון ופיתוח מערכות אוטומטיות שונות עבור הטלגרף.

## ראו גם
*צופן ורנם

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ברוקלין: אישים
קטגוריה:ממציאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1890
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1960
סנטי קאסורלה

**סנטיאגו "סנטי" קאסורלה גונסאלס** (בספרדית: **Santiago Cazorla González**; נולד ב-13 בדצמבר 1984) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בריאל אוביידו. קאסורלה הוא אמבידקסטרי ולכן מסוגל לשחק בשני האגפים וכן בעמדת הקשר ההתקפי.

## קריירה
קאסורלה החל את דרכו במחלקת הנוער של ריאל אוביידו, וכשהיה בן 17 וחצי עבר לויאריאל, במדיה החל את הקריירה המקצוענית שלו. בשנת 2006 עבר לרקראטיבו ולבה, אך כעבור שנה ניצלה ויאריאל סעיף בחוזה שאיפשר לה לרכוש אותו חזרה, וקאסורלה חזר לקבוצת נעוריו, במדיה שיחק עד שנת 2011, ולאחר מכן שיחק עונה אחת במאלגה.

בקיץ 2012 חתם קאסורלה בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, מול סנדרלנד, נבחר לשחקן המצטיין במשחק. את שער הבכורה שלו במדי ארסנל כבש בניצחון 0-2 על ליברפול באצטדיון אנפילד. בעונתו הראשונה בקבוצה שותף קאסורלה בכל 38 משחקי הליגה, וכבש 12 שערים. בשנת 2013 דורג במקום העשירי ברשימת 50 הכדורגלנים הטובים באירופה. בעונת  כבש ארבעה שערים ב-31 הופעות בליגה, וזכה עם ארסנל בגביע האנגלי. בתחילת העונה שלאחר מכן זכה עם הקבוצה במגן הקהילה וכבש את השער הראשון במשחק. החל מאוקטובר 2016 סבל מפציעה קשה עבר בתקופה 8 ניתוחים ונעדר מאז מהמגרשים.

ב-21 במאי 2018 עזב קאסורלה את ארסנל.

ב-5 ביוני 2018 דווח כי קאסורלה שב להתאמן בויאריאל במטרה לחתום על חוזה לעונה אחת במהלכה ינסה להתאושש מפציעתו. נכון ליולי 2018, נכלל קאסורלה בסגל הקבוצה. בעונת 2018/2019 קאסורלה כבש שבעה שערים במדי ויאריאל. בעונת 2019/2020 קאסורלה רשם עונת שיא מבחינת כיבושים, עם 15 שערים בכל המסגרות, מתוכם 11 שערי ליגה.

ב-18 ביולי 2020 הודיעה ויאריאל על עזיבתו של קאסורלה בסוף העונה. ב-20 ביולי 2020 חתם קאסורלה בא-סאד מליגת העל הקטרית.

ב-16 באוגוסט 2023 חתם בריאל אוביידו. ב-21 ביוני 2025 העפיל עם הקבוצה לליגה הבכירה לראשונה מאז 2001 לאחר שניצחו בפלייאוף העלייה 1-3 (2-3 בסיכום) משחק בו כבש בפנדל.

### נבחרת ספרד
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ערך קאסורלה ב-31 במאי 2008, במשחק ידידות מול נבחרת פרו. קאסורלה זכה עם הנבחרת ביורו 2008 ויורו 2012, אך החמיץ את מונדיאל 2010 עקב פציעה. במונדיאל 2014, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים, שותף קאסורלה בשני משחקים. במוקדמות יורו 2020, בתאריך 15 בנובמבר 2019, כבש קאסורלה את שערו הראשון במדי נבחרת ספרד לאחר הפציעה במשחק מול נבחרת מלטה שהסתיים בתוצאה 7-0 לזכות הספרדים.

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן באתר הרשמי של ארסנל
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:קשרי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלני ויאריאל
קטגוריה:כדורגלני רקראטיבו ולבה
קטגוריה:כדורגלני מאלגה
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני א-סד
קטגוריה:כדורגלני ריאל אוביידו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2009
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2013
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:ספורטאים זרים בקטר
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1984
בית הכנסת הקראי בירושלים

[שמאל|ממוזער|250px|הרב הראשי [משה פירוז (משמאל) וסגן יו"ר המועצה העליונה, אלי אלטחן, בטקס חנוכת המוזיאון ב-2016]]
**בית הכנסת הקראי בירושלים** הוא בית כנסת יהודי-קראי השוכן ברחוב הקראים, מול בית הכנסת תפארת ישראל ברובע היהודי בירושלים. המבנה שוכן ב"חצר הקראים" שבה היו ממוקמים גם בור מים ומספר חדרי מגורים.

## היסטוריה
לפי המסורת המצויה בידי היהודים הקראים, בית הכנסת הוקם במאה ה-8, בידי ענן בן דוד הנשיא, לאחר שעלה לירושלים מבבל. חוקרים בני זמננו חולקים על מסורת זו, וסבורים לאור מאפייניו הפיזיים של המבנה כי הוא הוקם מאוחר יותר. חלקם סבורים כי הוא הוקם בראשית המאה ה-10, עת הגיעו ראשוני הקראים לירושלים, ואחרים סבורים כי הוקם עם חידוש הקהילה הקראית בירושלים לאחר כיבושה בידי צלאח א-דין ב-1187, במבנה מהתקופה הצלבנית.

במלחמת העצמאות נפגעה החצר ובית הכנסת נשדד אך לא נהרס, וקהילת היהודים הקראים ממצרים שילמה לערבי שהתגורר בעיר העתיקה תשלום קבוע עבור אחזקתו. לאחר מלחמת ששת הימים נבנתה החצר מחדש ובית הכנסת שוקם ב-1977 ונחנך מחדש בשנת 1981.

## המבנה
בית הכנסת שוכן מתחת לפני האדמה, ואור יום חודר אל אולם התפילה משני חלונות מכוסים בזכוכית הקבועים בתקרתו. לפי המסורת הקראית הותנתה בניית בית הכנסת בידי השליט המוסלמי בכך שלא יקבעו בו חלונות, כדי שקול התפילה לא ישמע מחוצה לו. תקרת בית הכנסת מקומרת והאולם נחלק על ידי שני עמודים מסיביים לשני חללים שבכל אחד מהם ארון קודש. הארון הדרומי מיועד לספרי תורה "רגילים", בעוד שבאחר שמור ספר תורה עתיק הכתוב על עור צבי, ואותו מוציאים המתפללים פעם אחת בלבד בשנה, בשמחת תורה. על קירות האולם חרוטות שש כתובות הקדשה עתיקות, מתוך 13 שנמצאו בו בשנת 1928 בידי האדריכל יעקב פינקרפלד.

## מרכז מורשת
ב-22 בנובמבר 2016 נחנך בצמוד לבית הכנסת "מרכז מורשת בני מקרא" המנציח את תולדות העדה הקראית, מנהגיה וזיקתה לירושלים. מרכז המורשת נבנה במשך כשלוש שנים על ידי הסטודיו לעיצוב "טוקאן" בסיוע כספי המדינה במטרה לשמר את מורשת הקראים בעיר.

מרכז המורשת בנוי בחללי תצוגה הבנויים זה על גבי זה והמעבר ביניהם הוא דרך גרמי מדרגות קטנים עד לפתחו של בית הכנסת, שהוא שיאו של הביקור במקום. עיצוב מרכז המורשת באופן זה מדגיש את עומקו של בית הכנסת שהוא למעשה "קבור" מתחת לאדמה. על קירות חדר המדרגות רשומים פסוקי מקרא ובחלל נשמעת הקלטה של הפסוקים בטעמים הקראיים. חללי התצוגה כוללים חפצים, מסמכים, סרטונים והקלטות המספרים את סיפורה של העדה הקראית בארץ ובעולם. בקומה העליונה מקורן סרט קצר על אודות העדה ומנהגיה.

## גלריית תמונות ממרכז המורשת

Karaite_synagogue_in_Jerusalem_26.jpg
Karaite_synagogue_in_Jerusalem_3.jpg
Karaite_synagogue_in_Jerusalem_6.jpg
Karaite_synagogue_in_Jerusalem_9.jpg
Karaite_synagogue_in_Jerusalem_10.jpg
Karaite_synagogue_in_Jerusalem_15.jpg
Karaite_synagogue_in_Jerusalem_17.jpg
Karaite_synagogue_in_Jerusalem_19.jpg
Karaite_synagogue_in_Jerusalem_1.jpg
Karaite_synagogue_in_Jerusalem_23.jpg


## הווה
כיום בית הכנסת הקראי פעיל בחגים, במועדים ובחלק משבתות השנה.

מרכז המורשת פעיל בכל ימות השנה, למעט שבתות ומועדים.

## ראו גם

* בית הכנסת הקראי ברמלה

## קישורים חיצוניים

*אודות בית הכנסת הקראי בירושלים
*המקום באתר הקהילה הקראית
*
*אתר מרכז המורשת 

## הערות שוליים

הקראי (ירושלים)
ירושלים
קטגוריה:אבלי ציון
דרעי

**דֶרעי** הוא שם משפחה הנפוץ בקרב יהודים שחיו בעמק הדרעא שבמרוקו.
צבי גלי

**צבי גלי** (גולדשטיין) (1921 – ינואר 1962) היה צייר ואמן קרמיקה ישראלי, עסק גם ברסטורציה של פסיפסים וקרמיקה.

## ביוגרפיה
צבי גלי נולד בשנת 1921 בחיפה. אביו היה רוקח ובעל בית מרקחת וצייר חובב, אצלו החל ללמוד ציור לראשונה. בראשית שנות הארבעים למד הדפס אצל הרמן שטרוק. בשנת 1942 התגייס לצבא הבריטי ושירת בחיל ההנדסה. גם בעת שירותי הצבאי לא הפסיק לצייר. על גבי גב של תמונה שהוא שלח להוריו כתב שהוא ממשיך לצייר וכי אין דבר היכול להפריע לו מעבודתו זו. בסיום מלחמת העולם השנייה נרשם ללימודי אמנות באיטליה באקדמיה לאמנות בפירנצה, שם למד ציור פרסקו יצירת פסיפסים רסטורציה של פסיפסים וקרמיקה, וזכה בכמה פרסים בתחום הקרמיקה. בפירנצה גם הכיר את אשתו הגרמניה אורסולה. בשנת 1948 חזר לארץ והשתתף במלחמת העצמאות.

לאחר המלחמה נסע לצרפת ולמד אמנות באקדמיה לאמנות בפריז. בשנת 1954 התחתן עם אשתו בקפריסין וחזר לישראל והתיישב במוצא עילית, שם בנה כבשן קרמי. בנו, קרל, נולד במוצא בשנה זו. במחצית שנות החמישים יצר ציורים עבור מבני חברת אל על בניו יורק, עבור "וילה שרובר" בירושלים ועבור האוניות "תיאודור הרצל" ו-"ירושלים". בשנת 1958 הציג תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בפברואר 1959 פרסם גלי בכתב העת "אופקים" את המאמר "אמנות ציורי הקיר וראשיתה בישראל". שימש גם כמנהל "המוזיאון לאמנות עתיקה" בחיפה. בשנת 1961 חלה במחלה ממארת ונפטר בקאסל שבגרמניה, אליה נסע לטיפולים שם גם נקבר. בשנת 1962 הוצגו עבודותיו בתערוכה קבוצתית בביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. ביולי 1962 לאחר מותו החליטה עיריית חיפה להעניק לו את פרס הרמן שטרוק על תמונתו "אדרת הנביא" שהוצגה במוזיאון לאמנות חדשה בחיפה.

על אף שהקריירה האמנותית של גלי הייתה קצרה, ניתן להבחין בהתפתחות מציור בדרגות שונות של סגנון גאומטרי בהשפעת הקוביזם אל הפשטה גוברת. בעבודותיו המוקדמות הופיעו דמוית אדם, פעמים רבות בתוך נושאים תנ"כיים, ונופים. ב"קוממיות" (1949), לדוגמה, יצר תיאור סצנת קרב ובה דמויות אדם אנונימיות ובעלי חיים המעוצבים בסגנון קוביסטי רך ובצבעים מונוכרומטיים. עבודות הקרמיקה שיצר הציגו דמויות אדם מסוגננות ומעוטרות בעלות אופי פרימיטיביסטי. תבליטי הקיר המאוחרים שיצר נושאים אופי מופשט, בצבעי לבן ואפור.

## השכלה
* 1940–1942 – תחריט וחיתוך עץ אצל הרמן שטרוק, חיפה
* 1945–1948 – אקדמיה לאמנות, רומא, איטליה; לימודים בפירנצה, איטליה; לימודי קרמיקה בסיינה, איטליה
* 1952–1953 – אקדמיה לאמנות, פריז, צרפת.

## תערוכות יחיד
*1954 - טרקלין לאמנות, חיפה
*1954 - בית האמנים, ירושלים
*1956 - המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה - תערוכת תמונות שמן וטמפרה
*1956 - בית האמנים, ירושלים
*1958 - המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק, ארצות הברית
*1961 - המוזיאון לאמנות חדישה, חיפה
*1981 - תערוכה רטרוספקטיבית, גלריה דבל, ירושלים.

## גלריית תמונות

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* ציור "הקדר" של צבי גלי משנת 1954, בגלריה "תירוש", שמן על קנווס, 106 על 57 ס"מ
מפרי עטו:
* תערוכת שץ במוזיאון תל אביב, 1 בינואר 1954
* 
* ביקור באטלייה של בצלאל שץ, 12 במרץ 1954
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:זוכי פרס הרמן שטרוק
קטגוריה:רסטורציה (אמנות)
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מוצא עילית: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1962
הרפואה

**הרפואה** הוא כתב עת מדעי בתחום הרפואה, היוצא לאור מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל אחת לחודש מאז שנת 1924. כתב העת מפרסם מאמרים פרי עטם של רופאים וחוקרים בישראל, הכוללים נושאים עדכניים וחדשות בתחומי הרפואה השונים, מהארץ ומהעולם.
## היסטוריה
הגיליון הראשון של "הרפואה "ראה אור באפריל 1920 (ניסן, תר"פ). לאחר הופעת הגיליון הראשון הופסקה מסיבה בלתי ברורה הופעתו למשך 4 שנים והיא חודשה באפריל 1924 (ניסן, תרפ"ד). לפני הופעתו של עיתון "הרפואה" הוציאה "האגודה המדיצינית העברית בארץ-ישראל" עיתון שנקרא בשם "זיכרונות דברים של האגודה המדיצינית העברית בארץ ישראל". הגיליון הראשון הודפס בספטמבר 1912. הופעת העיתון נקטעה בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה
כתב-העת "הרפואה" עשה דרך ארוכה מאז היווסדו, בשנת 1922, בידי ד"ר יוסף צבי שטיין, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בזמנו. ב-1924 עברה העריכה לידי פרופ' יעקב דולז'נסקי, שהיה הכירורג הראשי של בית החולים ביקור חולים בירושלים. אחרי מותו, ב-1928 חזרה המערכת לתל אביב והעורך היה ד"ר דוד אריה פרידמן, רופא עיניים מתל אביב שהיה גם סופר, מבקר, בלשן ועורך. אחרי מותו ב-1957, נבחר רופא הילדים פרופ' שמעון רוזנבאום לעורך ראשי וד"ר ישראל סום לסגנו. לאחר מותו של פרופ' רוזנבאום ב-1968 עברה העריכה לידי ד"ר ישראל סום, שכיהן בתפקידו זה עד למותו, ב-1984. אחרי מותו של סום נבחר לעורך ד"ר יעקב רותם.

חבר מערכת בולט היה ד"ר יהודה לייב רוקח שהיה חבר מערכת "הרפואה" במשך כ-28 שנה, בנוסף למאמרים רבים שפרסם, פרסם ב"הרפואה" כ-1,500 סיכומים מהספרות הרפואית העולמית שפורסמו בין השנים 1950-1920

## שנים מאוחרות
העורך הנוכחי של כתב העת הוא פרופ' יהודה שינפלד, עורך המשנה הוא פרופ' שוקי שמר וסגן העורך פרופ' גד קרן.

מאז הופעתה של הרפואה בצורת דו-שבועון בימי מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, היא הודפסה על נייר עיתון. ממאי 1967 הפורמט שונה, והרפואה הוגשה לקוראים מודפסת על נייר נטול עץ..

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כתבי עת מדעיים
קטגוריה:כתבי עת מקוונים ישראליים
קטגוריה:ההסתדרות הרפואית בישראל
קטגוריה:ישראל: בריאות ורפואה
קטגוריה:כתבי עת רפואיים
תותח דובדבן

[ממוזער|שחזור של תותח הדובדבן אשר מוצב ב[טרויאן]]
**תותח דובדבן** (בבולגרית: **черешово топче**) הוא תותח העשוי מעץ הדובדבן, ששימש את המתקוממים הבולגרים במרד אפריל כנגד השלטון העות'מאני. מכיוון שהמתקוממים סבלו ממחסור בציוד ובחימוש, הם נאלצו לייצר תותחים מעץ, ולא ממתכת כנהוג, ששימשו אותם במהלך ההתקפות כנגד השלטון. סך הכל נבנו 52 תותחים שכאלה במהלך המרד.

התותח הפך לסמל ההתקוממות, אף על פי שבפועל השימוש בו היה מוגבל והשפעתו על שדה הקרב אפסית. מוזיאונים ומבנים מסורתיים נוהגים להציג בכניסה למבנה העתק של התותח.

קטגוריה:בולגריה: היסטוריה צבאית
קטגוריה:תותחים
קטגוריה:העץ בשירות האדם
תותח עץ

**תותח עץ** הוא תותח שקנהו עשוי מעץ במקום ממתכת כמקובל. לרוב התותח חוזק באמצעות חבלים או רצועות מתכת, כדי שלא יתפרק במהלך הפיצוץ.

תותחי העץ נוצרו לרוב בגין חיסרון במתכות, או חוסר יכולת לעבד את המתכת ולעצבה לצורת התותח הנדרשת. במקום זאת, השתמשו יצרני התותח בצורת העץ הצינורית ממילא, כדי להופכו לקנה תותח. בגלל חולשת החומר, שימשו תותחי העץ בכל פעם רק למספר יריות מועט, ופעמים אף באופן חד-פעמי. התחמושת עבור תותח עץ יכולה להיות מגוונת, הן מחתיכות עץ, קרמיקה או אף מתכת.

תותחי עץ שימשו במספר קרבות: אורנגזב, קיסר האימפריה המוגולית, השתמש מספר פעמים בקרבות ברמת דקאן בתותחי עץ, בגלל חסרון מתכת והיכולת לעבדה לתותחים.

## תותח דובדבן

במהלך מרד אפריל השתמשו המורדים הבולגרים נגד הצבא העות'מאני בתותח דובדבן שהיה עשוי מעץ דובדבן. התותח הפך לאחד מסמלי המרד.

[ממוזער|תותחי עץ ששימשו במהלך [מלחמת בושין - מוזיאון העיר סנדאי]]
במהלך הקרבות בווייטנאם נגד הכיבוש הצרפתי, השתמשו הלוחמים הווייטנאמים בתותחי עץ, בגלל חוסר יכולתם לעבד את המתכת לצורת התותח הנדרשת. גם במלחמת בושין היה שימוש מועט בתותחי עץ, מצד כוחות הקואליציה הצפונית.

## תותח עץ למטרות הטעיה
פעמים שימש תותח עץ, לא כדי לירות בו בפועל במהלך הקרב, אלא כדי ליצור מצג שוא כביכול ברשות הכוחות הלוחמים תותחים. במקרים כאלו, השתדלו ליצור רושם שהתותח עשוי ממתכת ולא מעץ, כדי לחזק את הרושם שהתותח אכן פעיל.

מקרים שכאלו קרו בין השאר במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, אז כונו תותחים אלו בשם "תותח קווייקרי", על שם התנועה הדתית אגודת הידידים, הידועה גם בכינוי "קווייקרים", הדוגלים באי-אלימות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תותחים
קטגוריה:העץ בשירות האדם
ארנון סגל

**ארנון סגל** (נולד בג' בתמוז ה'תש"ם, 17 ביוני 1980) הוא עיתונאי, סופר ואיש חינוך, משמש ככתב ב"מקור ראשון" ובעלון השבת "עולם קטן". פעיל לעליית יהודים להר הבית.

## ביוגרפיה
סגל גדל בהתנחלות עפרה, בנם הבכור של דבורה (דבי) והעיתונאי חגי סגל, ואחיו של העיתונאי עמית סגל. למד בישיבת מקור חיים, אחר כך בישיבת ההסדר בעתניאל דרכה התגייס לגולני. לאחר השירות הפעיל עבר ללמוד בישיבת תקוע.

סגל הוא בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת הרצוג.

הוא החל את פעילותו העיתונאית בקיץ ה'תשס"ח (2008), בשבועון "עולם קטן", שבו הוא כותב עד היום.

בכסלו ה'תשע"ב החל לעבוד ב"מקור ראשון", בו הוא מפרסם דף שבועי בשם 'דף הבית' בענייני הר הבית והמקדש.

סגל היה חבר במטה ארגוני המקדש עד תמוז ה'תשע"ו, ומצדד בהקמת בית המקדש וחידוש הקרבנות בימינו. הוא הדריך את עליית העיתונאים הדתיים להר הבית וחשף לראשונה (בעזרת יהודה עציון) את הנחת הפיגומים בידי הוואקף על אבן השתיה.

בשבט ה'תשע"ד (2014) הפיץ הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית כרוז בצירוף תמונתו של סגל הקורא למוסלמים למנוע את כניסתו להר.

בה'תש"פ (2020) הוציא את ספרו "הבית – העבר, ההווה והעתיד של המקום הקדוש בעולם".

ב-2022 פרסם מאמר בו הוא קורא לכינון מלוכה בישראל.

בה'תשפ"ב (2022) התמודד בבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, והגיע למקום השמיני בפריימריז והתשיעי בסך הכל. הוא הוצב במקום ה-20 ברשימה המשותפת למפלגת הציונות הדתית, עוצמה יהודית ומפלגת נעם שקיבלה 14 מנדטים ולא נבחר לכנסת.

לאחר טבח שבעה באוקטובר פרסם בעלון "עולם קטן" תוכנית לכיבוש רצועת עזה והקמת התנחלויות שיחצצו בין מוקדי ההתיישבות הפלסטינית בה.

## חיים אישיים
נשוי למעיין ואב לשמונה. מתגורר בירושלים.

בשנת ה'תשפ"ג, 2023, תרם כליה בתנאי שהכליה תושתל בגופו של יהודי, בחירה שסוקרה רבות בתקשורת.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* אריאל הורוביץ, "פגישה לאין קאץ' " עם ארנון סגל, רדיו מרכז העיר, 1 בדצמבר 2016
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית הרצוג
קטגוריה:בוגרי ישיבת תקוע
קטגוריה:סגל מקור ראשון
קטגוריה:פעילי הר הבית ובית המקדש
קטגוריה:בוגרי ישיבת מקור חיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת עתניאל
ארנון
קטגוריה:עפרה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
משה לוגסי

**משה (מושיקו) לוגסי** (נולד ב-4 בפברואר 1991) הוא כדורגלן עבר ישראלי המשחק בעמדת הקשר.

## קריירה
לוגסי החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי קריית גת, ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת 2010/2011 ערך את משחק הבכורה שלו בבוגרים, ובעונה שלאחר מכן השתתף עם מכבי תל אביב בשלב הבתים של הליגה האירופית, ואף כבש בהפסד 3-2 לבשיקטש. בעונת 2012/2013 כבש שער ניצחון בדקה ה-99 של משחק החוץ נגד בני יהודה באצטדיון בלומפילד בבעיטה אלכסונית מ-25 מטר לחיבורי השער, והביא לקבוצתו 3 נקודות יקרות להמשך מאבק האליפות. בסוף העונה נבחר שער זה לשער העונה.

בעונת 2013/2014 התקשה לוגסי לתפוס מקום בסגל הקבוצה, וב-7 בינואר 2014 הושאל לבית"ר ירושלים עד לסוף העונה, עם אופציית רכישה במקביל להארכת חוזהו במכבי תל אביב בשנתיים נוספות. בתום אותה העונה חזר לוגסי לסגל מכבי תל אביב, אך ב-22 בספטמבר 2014 הושאל למכבי פתח תקווה, במדיה ערך עד תום העונה 17 הופעות בליגה, בהן כבש שער אחד. ב-12 ביולי 2015 הושאל למכבי נתניה, ובמדיה ערך 22 הופעות אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.

לקראת עונת 2016/2017 חתם לוגסי בקבוצת הפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל.

ב-17 באוקטובר 2018 לוגסי חתם בהפועל רמת גן.

## תארים
;מכבי תל אביב
* אליפות: 2012/2013

## סטטיסטיקה
מעודכן ל-

## קישורים חיצוניים

* פרופיל, באתר מכבי תל אביב
* יניב טוכמן, , באתר nrg מעריב, 11 ביוני 2011

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשקלון
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:קריית גת: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1991
אנצאר (סודאן)

[200px|ממוזער|שומר בית בבית הח'ליף ב[אומדורמאן בלבוש טיפוסי לאנצאר מאמניו של המהדי. צולם ב-1936.]]
ה**אנצאר** (בערבית: **أنصار**; 'תומכים') הם קבוצה פוליטית ותנועת אסלאם סופית סלפית פונדמנטליסטית  בסודאן.

מקורות התנועה הם בנאמניו ותומכיו של המהדי מוחמד אחמד אשר שלטו בסודאן בין השנים 1881–1899 ונלחמו באתיופיה, איטליה ובעיקר במצרים תחת השליטה האימפריה הבריטית. המהדי הראשון אחמד נפטר בשנת 1885 ומחליפו עבדאללה אל טאשי נהרג בקרב אומדיוויקרט בשנת 1899 כאשר נפלה סודאן המהדיסטית לידי מצרים ובריטניה ודוכא המרד. תחת השלטון הבריטי הח'ליף השני סייד עבד אל-רחמן אל-מהדי, בנו של המהדי אחמד, זכה לעצמאות פוליטית מסוימת ונחשב למנהיג מתון של תנועת האנצאר.

אל-מהדי הוביל את התנועה בתור האימאם שלה לאורך התקופה הקולוניאלית של סודאן תחת השלטון האנגלו-מצרי ומספר שנים אחרי שקיבלה עצמאות בשנת 1956. לאחר מותו של אל-מהדי צאצאיו המשיכו להוביל את התנועה ואת התנועה הפוליטית שהקימו 'תנועת עומה', נכדו צאדק אל-מהדי אף שימש ראש ממשלת סודאן פעמיים בראש תנועת עומה והיה ראש הממשלה האחרון של הרפובליקה לפני ההפיכה הצבאית.

## ראו גם
* המלחמה המהדית
* אנצאר

קטגוריה:סודאן: היסטוריה
קטגוריה:המלחמה המהדית
קטגוריה:תנועות אסלאמיות
קטגוריה:סופיות
ג'ייקוב רופרט

**ג'ייקוב (ג'ק) רופרט ג'וניור** (באנגלית: **.Jacob Ruppert, Jr**; 5 באוגוסט 1867 – 13 בינואר 1939) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי. הוא היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעל קבוצת הבייסבול "ניו יורק יאנקיז" ומי שבנה את היאנקי סטדיום בניו יורק.

## חייו
בגיל 21 התגייס אל המשמר הלאומי של ארצות הברית, וקיבל דרגת קולונל. לאחר מכן נבחר לארבע תקופות רצופות כנציג מדינת ניו יורק בבית הנבחרים. ב-1915 רכש את קבוצת הבייסבול "ניו יורק יאנקיז", אותה החזיק ברשותו עד מותו.

את תחילת הונו עשה מעסק בישול הבירה המשפחתי, שבו כיהן במספר תפקידים עד שנהיה סגן הנשיא ומנכ"ל המבשלה.

בשנת 1898 נבחר לראשונה לבית הנבחרים כנציג המפלגה הדמוקרטית עבור המחוז ה-15 במדינת ניו יורק (דרום ומערב הברונקס). הוא החזיק בתפקיד עד שנת 1907.

רופרט התגורר על גבי האי סאות' ברד'ר שבאיסט ריבר במנהטן, והיה האחרון שהתגורר על האי.
רופרט סבל מפלביטיס, ומת ב-13 בינואר 1939.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת ניו יורק
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:ניו יורק יאנקיז
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1867
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1939