open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
חימנה ברון

**חימנה פרס גווארה** (בספרדית: **Jimena Pérez Guevara**; נולדה ב-24 במאי 1987; בואנוס איירס, ארגנטינה) הפועלת בשם הבמה **חימנה ברון**, היא שחקנית וזמרת ארגנטינאית, הידועה בתפקידה אספרנסה "הופי" באוור בטלנובלה "כמעט מלאכים".

בשנת 2019, הוציאה את להיטה "La Cobra", שזכה להצלחה רבה באמריקה הלטינית. באותה השנה הוציאה את אלבומה השני, La Cobra.

## קריירה בטלוויזיה
החלה את הקריירה שלה ב-1998, בהיותה ילדה, בסרט "המגדלור", בו שיחקה בתפקיד אניטה.

בשנים 1998–1999 שיחקה בתפקיד משני בשתי עונותיה של הטלנובלה "Gasoleros" בתפקיד לולי.

בשנת 2000 שיחקה כאורחת בטלנובלה הארגנטינאית "חם" בתפקיד מלנה.

בשנת 2001 שיחקה בטלנובלה "האח של הילדים שלי" בתפקיד אניטה קמפוס.

בשנים 2002–2003 שיחקה בטלנובלה "הם אוהבים".

בשנים 2004–2005 שיחקה בטלנובלה "הרובלנים" בתפקיד מריה רודלן גונזלס.

בשנת 2006 שיחקה בטלנובלה "אתה החיים שלי" בתפקיד מריה ויקטוריה לופז.

בשנת 2008 שיחקה בטלנובלה "מתוך אהבה אלייך" בתפקיד מריה קומפנסון מולינארי.

בשנים 2009–2010 שיחקה בעונות 3–4 בטלנובלה המצליחה של כריס מורנה "כמעט מלאכים" בתפקיד אספרנסה באוור.

בשנת 2011 שיחקה בסדרה "Los Únicos" ("היחידים") בתפקיד מריה פאולה "פולי" סאיד. בשנת 2011 השתתפה בעונה השביעית של הגרסה הארגנטינאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" והייתה למודחת ה-18. בשנת 2018 התמודדה שוב בתוכנית בעונה ה-13 שלה והיא זכתה במקום השני.

בשנים 2012–2013 שיחקה בטלנובלה "אתה הגבר שלי" בתפקיד רוזה מונטס.

בשנים 2015–2016 שיחקה בטלנובלה "אספרנסה".

בשנת 2016 שיחקה למשך כמה פרקים בטלנובלה "לחנך את נינה" בתפקיד בלן.

בשנת 2017 שיחקה בסדרה הקומית "אני רוצה לחיות לצידך" בתפקיד פלורנסיה.

בשנת 2019, זכתה בפרס ה-EMA הראשון שלה, בקטגוריית "המופע הדרום אמריקאי-לטיני הטוב ביותר".

בשנת 2021 החלה לשמש כשופטת בעונה ה-15 של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בגרסתה הארגנטינאית, לאחר שברון השתתפה בעבר מתמודדת בתוכנית.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* 2017: *[[La Tonta]]*
* 2019: *[[La Cobra (אלבום)|La Cobra]]*

## קריירה בקולנוע
*המגדלור (1998) - אניטה
*Heyprosima (2017) - דולורס "לולה" קיפריוטה
*אל פוטרו: לא ניתן לעצירה (2018) - מריקסה באלי

### קריירה בטלוויזיה

### השתתפות בתוכניות מציאות

### הופעות תיאטרון

## חיים אישיים
בת זוגו לשעבר של הכדורגלן הארגנטינאי דניאל אוסבלדו, איתו עברה לגור באיטליה, שם שיחק.

ב-2014 נולד בנם. ב-2015 יחד שבו לארגנטינה, שם עבר לשחק.

בסוף שנת 2015 נפרדו. בתחילת שנת 2020 חזרו הזוג וכעת הם גרים ביחד בארגנטינה עם בנם המשותף ״מומו״.

בצדמבר פורסם כי היא בהריון שני

חימנה ברון היא אחותו של השחקן פדריקו ברון.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ארגנטינאיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ארגנטינאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות ארגנטינאיות
קטגוריה:זמרות-יוצרות ארגנטינאיות
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים
קטגוריה:שופטות תוכניות מציאות
קטגוריה:ארגנטינאיות שנולדו ב-1987
קטגוריה:שחקניות טלוויזיה ארגנטינאיות
ראש העיר קסטרברידג' (סדרה, 1978)

**ראש העיר קסטרברידג**' (באנגלית: **The Mayor of Casterbridge**) היא מיני-סדרה בריטית משנת 1978, עיבוד לרומן באותו שם מאת תומאס הרדי. התסריט נכתב בידי דניס פוטר, ובתפקידים הראשיים הופיעו אלן בייטס בתפקיד מייקל הנצ'רד, ואנה מאסי בתפקיד לוסטה. הסדרה בת שבעה החלקים מביאה את סיפורו של מייקל הנצ'רד נווד עני, המוכר את אשתו ברגע של שכרות, עלייתו עד למעמד ראש העיר קסטרברידג' ונפילתו.

הסדרה שודרה בישראל בשנת 1979 בערוץ הראשון.

## תקציר עלילה
מייקל וסוזן הנצ'רד מגיעים ליריד בחיפוש אחר עבודה ומקום מגורים. ברגע של שכרות הוא מוכר את אשתו ובתו התינוקת למלח בשם ניוסון. 18 שנה אחר כך סוזן ובתה אליזבת-ג'יין מגיעות לקסטרברידג' ומגלות שהנצ'רד הוא ראש העיר. הנצ'רד מאמין שאליזבת-ג'יין היא בתו ובניסיון לכפר על מעשיו הוא נושא לאישה את סוזן.
לעיר מגיע צעיר בשם דונלד פארפריי ועד מהרה הופך להיות יד ימינו של הנצ'רד.

הנצ'רד מקנא בפרפריי, הן בשל ידידותו עם אליזבת-ג'יין והן בשל הפופולריות שלו. פארפריי מפוטר ומקים עסק מתחרה לזה של הנצ'רד. מצבה הבריאותי של סוזן מדרדר, והיא מתה.

כשנודע להנצ'רד שאליזבת-ג'יין אינה בתו, הוא משנה את יחסו אליה. היא עוזבת את ביתו ומתגוררת בביתה של לוסטה טמפלמן, כבת לוויה. לוסטה היא אהובתו לשעבר של הנצ'רד, שכמעט נשאה לו, אך הוא נשא לאישה את סוזן. אחרי מותה של סוזן הנצ'רד מחזר שוב אחרי לוסטה, אבל היא נמשכת אל פארפריי. עסקיו של הנצ'רד הולכים מדחי אל דחי ואילו עסקיו של פארפריי משגשגים.

הנצ'רד מוכרז כפושט רגל. הוא מפר את נדר ההינזרות משתייה שגזר על עצמו ומתחיל לשתות לשכרה. פארפריי שהיה לראש העיר במקומו מקבל אותו לעבודה אצלו כשכיר. לוסטה, אהובתו לשעבר של הנצ'רד ואשתו בהווה של פארפריי, חוששת שהנצ'רד יתן את מכתבי האהבה שלה לבעלה. הוא נענה לבקשתה ומחזיר לה את המכתבים שברשותו, בלי לדעת שאחדים מהם נגנבו ממנו.

הנצ'רד מנסה למשוך את פארפריי לתגרה, אך כשנופלת לידו ההזדמנות הוא אינו מסוגל להורגו. מכתבי לוסטה מגיעים לידי תושבי המקום והם מארגנים תהלוכה עם בובות בדמותה ובדמות הנצ'רד. לוסטה רואה את הבובות ומתה מבהלה. הנצ'רד ואליזבת-ג'יין מתפייסים, ואז מופיע ניוסון שמתברר שהוא בחיים ושואל על בתו. הנצ'רד אומר לאביה שהיא מתה.

ניוסון מגיע לקסטרברידג' ומגלה כי אליזבת-ג'יין לא מתה. הנצ'רד יוצא לגלות לחפש עבודה. הוא חוזר כדי להיות נוכח ביום החתונה של אליזבת-ג'יין, ומביא לכלה מתנה - ציפור בכלוב. אך היא אינה מוכנה לסלוח לו על ניסיונו למנוע את פגישתה עם אביה. ברגע של חרטה היא יוצאת לחפש אותו, אך מאחרת את המועד, הנצ'רד כבר מת בבקתה נידחת.

## צוות השחקנים
* אלן בייטס - מייקל הנצ'רד
* ג'נט מאו - אליזבת-ג'יין
* ג'ק גאלוויי - דונלד פארפריי 
* אנה מאסי - לוסטה טמפלמן / פארפריי 
* אן סטאליברס - סוזן הנצ'רד
* ריצ'רד אוונס - ריצ'רד ניוסון
* רונלד לייסי - ג'ושוע ג'ופ 
* פיטר בורק - אייבל ויטל
* אוויס באנייג' - גברת גודאינף

## הפקה
הסדרה צולמה בקורפה קאסל  שבמחוז דורסט באנגליה, ובמחוז דבון.

## קישורים חיצוניים

* פיטר ו. אלינגהם, העיבוד הטלוויזיוני מ-1978 של דניס פוטר לרומן "ראש העיר קסטרברידג'" מאת תומאס הרדי באתר The Victorian Web 
* "ראש העיר קסטרברידג'" באתר BFI Screenonline

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים לפי ספרי תומאס הרדי
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-1970
קטגוריה:סדרות דרמה בריטיות
קמרה לוסידה

שמאל|ממוזער|250px|שימוש בקמרה לוסידה לאיור אובייקט על דף
**קמרה לוסידה** (בלטינית: **Camera lucida** - **לִשְכָּה מּואֶֶרת**) היא מכשיר אופטי, שיוצר סופראימפוזיציה בין הדמות הנצפית למשטח עליו האמן מצייר. האמן רואה את הדמות והציור בו זמנית ומאפשר בכך להעתיק את הדמות בצורה מדויקת למשטח עליו הוא מצייר. לאחר המצאת המצלמה השימוש בקמרה לוסידה פחת אך עדיין ניתן למצוא שימוש לקמרה לוסידה בעיקר בשילוב עם מיקרוסקופים כאשר נדרש איור מדעי מדויק לאובייקט הנצפה.

## ראו גם
*קמרה אובסקורה
*חדר חושך

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מכשירים אופטיים
טרוביל

**טרוביל** או **טרוביל-סור-מר** (בצרפתית: **Trouville-sur-Mer**) היא קומונה הנמצאת בנורמנדי שבצפון צרפת.

## היסטוריה
[ממוזער|ימין|200px|[קלוד מונה, "מלון הרוש נואר" על הטיילת בטרוביל (1870)]]
טרוביל הופיעה לראשונה ברבע הראשון של המאה ה-13 תחת השם *Torouvilla*. בעת הזו, טרוביל הייתה נמל דייגים צנוע מאוד על תעלת למאנש. 

במחצית של המאה ה-19, טרוביל הפכה ליעד תיירותי בזכות אנשי הרוח הצרפתיים שהתאהבו במקום, בהם הציירים שארל מוזן, קלוד מונה ואז'ן בודן (אחת מיצירותיו המתארת את טרוביל נמצאת במוזיאון תל אביב לאמנות), והסופרים אלכסנדר דיומא האב, גוסטב פלובר ו מרסל פרוסט.

בשל מרחקה הקצר מפריז, טרוביל הפכה ליעד אופנתי של הבורגנות הפריזאית ועד מהרה קיבלה את הכינוי "מלכת החופים" (*Reine des plages*). 

כדי לענות לביקוש הגדל של התיירים, הוקם בטרוביל קו ימי של הסעת נוסעים מלה הבר לטרוביל ב-1847 (רכבות מגיעות מפריז ללה הבר). כמו כן, הוקמו מלונות מפוארים ( מונה צייר אחד מהם: *Hôtel des Roches Noires*) וטיילת עשויה מעץ שהשתמרה עד היום ("*Les Planches*"). 

ב-1863 נוצר קו רכבת ישיר בין פריז לטרוביל ונבנתה תחנת רכבת חדשה. 

בסוף המאה ה-19 דוביל השכנה התחילה להתפתח ולהחליף אט אט את מקומה של טרוביל כיעד האופנתי.

## טרוביל היום
למרות עלייתה של דוביל והפיכתה ליעד האלגנטי בנורמנדי, טרוביל נשארת עיר תיירותית ונתפסת גם כ"אותנטית" יותר מדוביל הבורגנית. 

התיירות נשארת עד היום מקור ההכנסה המרכזי של טרוביל עם 14 בתי מלון, עשרות מסעדות, אתר קמפינג של 200 מקומות, מרכז של טלסוטרפיה, ואפילו קזינו. 

בנוסף, טרוביל מארחת מדי שנה פסטיבל קולנוע המוקדש לסרטים קצרים (Festival Off-Courts).

בשנת 1972 ב"וילה מונטבלו" שנבנתה בשנת 1864 בסגנון בל אפוק נפתח מוזיאון בו מוצגות בין היתר יצירות של אמנים קשורים עם העיר כמו אז'ן בודן ורמון סבינק וגם של סלבדור דאלי.

## ראו גם
* אז'ן בודן
*גוסטב פלובר
*קלוד מונה

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:נורמנדי תחתית: ערים
קטגוריה:צרפת: ערי חוף
דולורס או'רירדן

**דולורס מארי איילין או'רירדן** (באנגלית: **Dolores Mary Eileen O'Riordan**)  (6 בספטמבר 1971 - 15 בינואר 2018) הייתה זמרת-יוצרת וגיטריסטית אירית וסולנית להקת הרוק הקרנבריז. או'רירדן הובילה את הקרנבריז להצלחה עולמית במשך 13 שנים, עד להפסקה ב-2003 והאיחוד ב-2009. או'רירדן פצחה בקריירת סולו ושחררה שני אלבומים ב-2007 ו-2009.

או'רירדן בלטה בשל שירת ה-lilting  שלה והמבטא הלימריקי הכבד שלה. היא שימשה כשופטת בתוכנית הטלוויזיה The Voice of Ireland בערוץ הטלוויזיה Raidió Teilifís Éireann בין השנים 2013–2014. או'רירדן הייתה גם חברה בלהקת Jetlag.

## בצעירותה
דולורס או'רירדן נולדה וגדלה בבאליבריקן שבלימריק, אירלנד. להוריה, טרנס ואיילין או'רירדן, שבעה ילדים ודולורס הייתה הצעירה שבהם.

## קריירה
### הקרנבריז

ב-1990 השתתפה במבחן בד ללהקת "The Cranberry Saw Us" (שם הלהקה שונה אחר כך ל-"The Cranberries") והתקבלה. הלהקה הוציאה כחמישה אלבומים כשאו'רירדן משמשת כסולנית, קלידנית גיטריסטית ואף כתבה את רוב שירי הלהקה.

### קריירת סולו
או'רירדן הוציאה שני אלבומי סולו וערכה שיתופי פעולה רבים עם זמרים ברחבי העולם. כמו כן היא ביצעה הופעה קצרה בסרט "קליק" בכיכובו של אדם סנדלר כזמרת חתונות ששרה את השיר Linger.

ב-2008 זכתה או'רירדן בפרס EBBA.

### Jetlag
באפריל 2014 הצטרפה להרכב Jetlag, עמם הקליטה חומרים חדשים.

## חיים אישיים
או'רירדן נישאה למנהל של להקת דוראן דוראן דון ברטון ולהם שלושה ילדים. הזוג נפרד בשנת 2014 לאחר 20 שנות נישואין. בשנת 2006 פורסם כי או'רירדן היא אחת מ-10 הנשים העשירות ביותר באירלנד.

בהמשך נודע כי או'רירדן סבלה בילדותה מהתעללות מינית מאחד האנשים הקרובים אליה במשך ארבע שנים ברציפות.

במהלך חייה סבלה או'רירדן מדיכאונות רבים, אנורקסיה, אלכוהוליזם ואף ניסתה להתאבד באמצעות כדורים מספר פעמים.

ב-15 בינואר 2018 או'רירדן נמצאה מתה לבדה במלון בלונדון. מותה נגרם כתוצאה מטביעה באמבטיה, בעת שהייתה שיכורה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הרוגי טביעה
קטגוריה:זמרות איריות
קטגוריה:זמרות-יוצרות איריות
קטגוריה:זמרות רוק
קטגוריה:גיטריסטיות
קטגוריה:גיטריסטי רוק
קטגוריה:איריות שנולדו ב-1971
קטגוריה:נפטרות ב-2018
האופטימיסט הרציונלי

**האופטימיסט הרציונלי - למה המאה ה-21 תהיה טובה יותר?** (באנגלית: **The Rational Optimist**) הוא ספר מדע פופולרי משנת 2010 שנכתב על ידי הזואולוג האנגלי מאט רידלי. הספר מתמקד בעיקר ביתרונות של מסחר של סחורות ושירותים בין בני אדם. רידלי טוען כי תכונה זו, היא הגורם לשגשוג האנושי. בנוסף, הוא טוען כי ככל שקבוצות מתמחות במיוחד בתחום מסוים ישנו יותר מסחר ויותר שגשוג.
כמו כן, רידלי יוצא כנגד הסברה הרווחת בעולם המערבי כי העולם נמצא בשפל חסר תקדים בכל התחומים. רידלי מראה כי תוחלת החיים מעולם לא הייתה גבוהה יותר, האלימות והמלחמות בשפל גדול יותר והשגשוג הכלכלי רחב יותר בכל שכבות האוכלוסייה. 

רידלי קידם את רעיונותיו של ספרו בהרצאה בוועידת TED.

הספר קיבל ביקורות מצוינות ביניהן ביקורת של ביל גייטס אשר כתב ביקורת חיובית אך עם זאת טען כי בספר קיים ייצוג חסר לסיכוני אסון עולמיים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:ספרי 2010
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
מיכאיל לסין

[ממוזער|250px|שמאל|לסין (משמאל) עם ידידו, [נשיא רוסיה ולדימיר פוטין]]
**מיכאיל יורייביץ' לסין** (ברוסית: **Михаил Юрьевич Лесин**; 11 ביולי 1958 - 5 בנובמבר 2015) היה איש תקשורת ואישיות פוליטית רוסית, יועצו הקרוב של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. לסין נחשב למייסד סוכנות הידיעות הממלכתית הרוסית "Russia Today".

## ביוגרפיה
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הקים את חברת הפרסום "וידאו אינטרנשיונל" והיה לנשיאה. הוא היה שותף לקמפיין הבחירות לנשיאות רוסיה של הנשיא בוריס ילצין לקדנציה שנייה ב-1996 ושותף פעיל להסתרת מצבו הבריאותי של ילצין מציבור הבוחרים בשנות ה-90 הייתה וידאו אינטרנשיונל בבעלותו, הלקוחה היחידה של זמן מסך לפרסומות של ערוץ NTV, אז בבעלות ולדימיר גוסינסקי. בסוף שנות ה-90 נותקו היחסים בין שתי החברות.

בשנת 2000 לאחר מינויו הרשמי של ולדימיר פוטין לקדנציה הראשונה שלו כנשיא רוסיה, מינה את מיכאיל לסין מחדש לתפקיד שר העיתונות בממשלת קסיאנוב לאחר שכיהן כשר העיתונות והדפוס החל מממשלת סטפאשין וכיהן גם תחת ממשלת פוטין הראשונה. בפרשת גזפרום וסילוקו של גוסינסקי מהשליטה בערוץ NTV שימש לסין כמתווך לכאורה בין גוסינסקי לאנשי הקרמלין, אך לדברי גוסינסקי לסין הוא שאילץ אותו לקבל את תנאי הקרמלין. לדברי דייוויד הופמן  שחקר את מערכות היחסים בצמרת הפוליטית והתקשורתית במוסקבה בשנות פעילותם של אישים אלו, פעלו לסין וחברו אלפרד קוך בפרשה זו ממניעים של נקמה אישית על יחסו המתנשא של גוסינסקי אליהם, והובילו למינויו של ידידם בוריס ג'ורדן למנהל NTV לאחר הדחתו של יריבם. לסין שימש כיועץ לנשיא רוסיה לענייני תקשורת.

גופתו של לסין נמצאה ב-5 בנובמבר 2015 במלון בוושינגטון די. סי. ולמחרת דיווח ערוץ RT כי סיבת המוות הייתה התקף לב.

לסין הניח אחריו בת מנישואיו הראשונים ובן מנישואיו השניים. בתו קתרין ניהלה את הסניף האמריקאי של סוכנות RT. מילדיו אלו היה לסין סב לחמישה נכדים בעת מותו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים רוסים
קטגוריה:שרי ממשלת רוסיה
קטגוריה:רוסיה: תקשורת
קטגוריה:גזפרום: אישים
קטגוריה:יועצים לנשיא רוסיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1958
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2015
גאורג פוקס

**גאורג פוקס** (בגרמנית: **Georg Fuchs**; 25 בדצמבר 1856 – 30 בספטמבר 1939) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוסים ואחר כך על פלגת ארמייה בחזית המערבית.

## ביוגרפיה
### תחילת הקריירה
פוקס נולד ב-25 בדצמבר 1856 בדנציג שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1877 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1911 מונה למפקד חטיבה בפוזן, ובשנת 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-16.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פוקס מפקד הדיוויזיה ה-16, וכבש עימה את לוקסמבורג. לאחר מכן לחם פוקס עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. בסוף אוגוסט 1916 מונה פוקס למפקד קורפוס המילואים ה-10, ובאוקטובר מונה למפקד קורפוס המילואים ה-14. ב-5 במרץ 1917 מונה פוקס למפקד פלגת הארמייה C, ופיקד עליה עד ה-9 בנובמבר 1918. על הצלחתו בקרבות קיבל פוקס ב-22 באוגוסט 1917 את העיטור פור לה מריט.

לאחר הפסקת האש מונה פוקס לתפקיד בארמייה החמישית, ובאוקטובר 1919 פרש לביתו. ב-30 בספטמבר 1939 מת פוקס במינסטר, והוא בן 83 שנים.

## ראו גם
* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה: אישים
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1856
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
סמילישוק

**סמילישוק** (בליטאית: **Semeliškės**, סמלישקס; בפולנית: **Siemieliszki**, סיימיילישקי; ביידיש: **סעמעלישאק**) היא עיירה קטנה במחוז וילנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14, ובתחילת המאה ה-16 הוקמה בו כנסייה ראשונה.

## יהודי סמילישוק
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-60 משפחות יהודיות, ופעל בה בית ספר עברי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ב-1940, נאסרה בה הפעילות הציונית. בתקופה הסובייטית הגיעו ליישוב כ-200 בחורי ישיבת ברנוביץ' ששהתה עד אז בטרקאי הסמוכה ועברה עם צוות הישיבה לסמילישוק. ראש הישיבה, הרב אלחנן וסרמן עזב את סמילישוק 12 ימים לפני כניסת הנאצים לליטא בשל מידע שקיבל על כך שהסובייטים מחפשים אחריו. בעקבותיו עזב גם הרב ישראל יעקב ליובצ'נסקי. שניהם נהרגו מאוחר יותר. הרב דוד רפפורט שנשאר בסמילישוק, הוגלה לסיביר ונפטר שם בספטמבר 1941.

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בסוף יוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, ריכזו ליטאים לאומנים את יהודיה במתחם של הכנסייה המקומית, אשר הוסב לגטו. יהודי הגטו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה, ומעת לעת נרצחו חלקם בידי ליטאים מקומיים, בעידוד הכומר המקומי. עם הבאת יהודים נוספים מהסביבה לגטו, הגיע מספר יושביו ל-995 איש.

ב-6 באוקטובר 1941 רצחו הליטאים את כל יהודי הגטו שבעיירה ביער סמוך. לפי דו"ח יגר נרצחו במועד זה 962 יהודים, מהם: 213 גברים, 359 נשים ו-390 ילדים. 23 יהודים מהעיירה הצליחו להימלט מהאקציה, וחלקם נתפסו בידי הגרמנים והליטאים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: עיירות
קטגוריה:קהילות יהודיות בליטא
קטגוריה:גטאות בליטא
קטגוריה:מחוז וילנה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
מנפרד פון ריכטהופן (גנרל)

**מנפרד פון ריכטהופן** (בגרמנית **Manfred von Richthofen**; 24 במאי 1855 – 28 בנובמבר 1939) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוסים במלחמת העולם הראשונה.

## ביוגרפיה
### תחילת הקריירה
פון ריכטהופן נולד ב-24 במאי 1855 בבארצדורף שהשתייכה לממלכת פרוסיה, למשפחת האצולה פון ריכטהופן, והיה דודו של מנפרד פון ריכטהופן, הטייס ואלוף ההפלות. ב-1874 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1913 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים של המשמר, ובשנת 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-6.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון ריכטהופן למפקד קורפוס הפרשים ה-1, שפעל יחד עם הארמייה השלישית בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות, ובקרב הראשון על המארן. ב-6 בנובמבר 1914 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, כחלק מהארמייה התשיעית, ונטל חלק חשוב יחד עם קורפוס המילואים ה-25 בקרב לודז'. ב-23 בספטמבר 1916 מונה פון ריכטהופן למפקד קורפוס המילואים ה-38, וב-18 בנובמבר מונה למפקד קורפוס המילואים ה-25. ב-8 במרץ 1917 מונה פון ריכטהופן למפקד הקורפוס ה-53, ובינואר 1918 מונה לסגן מפקד חיל המשמר בברלין. על הצלחתו בקרבות קיבל פון ריכטהופן ב-18 בינואר 1918 את העיטור פור לה מריט.

ב-10 בנובמבר 1918 פרש פון ריכטהופן לביתו, בעקבות אירועי המהפכה הגרמנית.

פון ריכטהופן אימץ את אחיינו וולפרם פון ריכטהופן, כדי לשמור על אחוזתו בנחלות המשפחה. ב-28 בנובמבר 1939 מת פון ריכטהופן באחוזתו בבארצדורף, והוא בן 84 שנים.

## ראו גם
* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה: אישים
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1855
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
עורק בית הברך

ממוזער|עורק בית הברך במבט אחורי על הרגל
**עוֹרֵק בֵּית הַבֶּרֶךְ** (TA: arteria poplitea) הוא עורק ברגל, באזור הברך, הממשיך את עורק הירך לאחר מעברו במבקע המתוויכים. העורק נע בגומץ הברך ומסתיים בגבולו התחתון של שריר בית הברך, שם הוא מתפצל לעורק השוקה הקדמי ולעורק השוקה האחורי.

## אנטומיה
### מהלך
העורק, שהוא המבנה הקדמי ביותר בגומץ בית הברך, נע בסמוך לקופסית מפרק הברך בעוברו בגומץ הבין-עליי. חמישה סעיפים לברך מספקים דם לקופסית המפרק ולרצועות. עורקים אלה – עורק הברך העליון הצדי, עורק הברך העליון התיכון, עורק הברך האמצעי, עורק הברך התחתון הצדי ועורק הברך התחתון התיכון – משתתפים ביצירת רשת השקה סביב הברך.

### סעיפים
ענפי עורק בית הברך הם:
* העורק השוקתי הקדמי
* העורק השוקתי האחורי
* עורקי הסובך
* עורק הברך העליון התיכון
* עורק הברך העליון הצדי
* עורק הברך האמצעי
* עורק הברך התחתון הצדי
* עורק הברך התחתון התיכון

ענפים לשרירים מעורק בית הברך מספקים דם לשרירי מיתר הברך, שריר הסובך, שריר הסוליה ושריר כף הרגל. לענפים העליונים השקות חשובות קלינית עם סופיהם של עורק הירך העמוק ועורקי העכוז.

### מבנים סמוכים
מלפנים לעורק בית הברך נמצאים עצם הירך, מפרק הברך ושריר בית הברך. מאחוריו נמצאים וריד בית הברך, עצב השוקה, חיתולית ועור.

## היבטים קליניים
### דופק
מאחר שעורק בית הברך עמוק, ייתכן קושי במישוש דופק בעורק זה. המישוש של דופק בעורק מבוצע על פי רוב בעת שהנבדק שוכב פרקדן, תוך כיפוף הברך על מנת להרפות את החיתולית בבית הברך ואת שרירי מיתר הירך. פעימות הדופק נמושות בצורה הטובה ביותר בחלק התחתון של הגומץ, על פני עצם השוקה. היחלשות או אובדן של דופק זה עלולים להעיד על חסימה של עורק הירך.

### מפרצת
מפרצת בעורק בית הברך גורמת לרוב לבצקת וכאב בגומץ הברך. ניתן להבחין בין המפרצת לגושים אחרים באזור באמצעות פעימות הדופק שבמפרצת ובאמצעות אוושות שניתן לשמוע אותן במסכת. מאחר שהעורק נמצא עמוק לעצב השוקה, המפרצת יכולה למתוח את העצב או ללחוץ על כלי הדם המספקים אותו. הכאב מלחץ כזה על העצב הוא לרוב מוקרן אל העור העוטף את ההיבט התיכון של השוק, הקרסול וכף הרגל.

### דימום
מאחר שהעורק נמצא סמוך לחלק הברכי של עצם הירך ולקופסית המפרק, שברים בירך המרוחקת או פריקה של המפרק עלולים לקרוע את העורק ולגרום לדימום. יתרה מזאת, בשל קרבתם של העורק והווריד, ובשל תחימתם לגומץ הברך, פגיעה משולבת של העורק והווריד עלולה לגרום לפיסטולה ביניהם. כישלון בזיהוי מצבים אלה ובטיפול מהיר בהם עלול להוביל לאובדן הרגל. אם יש הכרח בקשירה של עורק הירך, דם יכול לעבור את החסימה דרך ההשקות בברך ולהגיע אל העורק לאחר מקום הקשירה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עורקי הגפיים התחתונות
סקידל

**סקידל** (בבלארוסית: **Скідзель**, סקידזייל; בפולנית: **Skidel**) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
סקידל נזכרת לראשונה במאה ה-15, ובמאה ה-17 הפכה למרכז מסחרי לסביבתה. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי סקידל
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,100 יהודים, כ-80% מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל הבונד.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נערך ביהודי העיירה פוגרום, לאחר שהואשמו בסיוע לסובייטים. עם כיבוש האזור בידי הצבא האדום בסוף ספטמבר 1939, נאסרה הפעילות הציבורית היהודית ביישוב.

ב-23 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר שהופגזה באופן קשה. מיד לאחר מכן הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בצפיפות רבה בגטו שהוקם בה.

ב-2 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו הקשישים והחולים בבתיהם, וכ-2,330 יהודים הועברו למחנה המעבר הקשה קלבסין, ממנו שולחו בנובמבר 1942 למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ.

## רבני העיירה
* רבי יצחק כ"ץ, תלמיד רבי אריה ליב אפשטיין
* רבי שלום שכנא ילין סופר ובעל מגיה מסקידל
**בנו הרב אריה ליב ילין (בכתיב היידי: **יעֶלין**) רב ליטאי, רבה של בילסק. נודע על שם ספרו **"יפה עיניים"**.
* רבי אלכסנדר סנדר אפשטיין
* רבי חיים אלעזר - מו"צ בסקידל, מתלמידי רבי חיים מוולוז'ין בעל נפש החיים
* רבי אברהם שמואל, מחבר "עמודי אש" - רב בסקידל ובאיישישוק (נפטר תרכ"ט)
* רבי יחזקאל חפץ, מחבר "מלאכת חרש" (תרל"ז)
* רבי זאב וולף וויסאקיר (תרל"ח - תר"ן)
* רבי משה צבי וולוברינסקי (? - תרס"א) - חתן הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין
* רבי אברהם ב"ר יונה הירשוביץ (גירשאוויץ)
* רבי מאיר נחום וישובסקי
* רבי צבי הירש אורליאנסקי
* רבי שבתי שמואלי נולד בסקידל ועשה עליה לישראל והיה 60 שנה מזכיר ישיבת מרכז הרב יחד עם הרב אברהם חיים צ'צ'יק
* הרב ברנשטיין סבה של המורה הגדולה רבקה נביס אשת רבי זליג נביס הנקרא רבי יהושע זליג הלוי נביס

## לקריאה נוספת
* רחל גרוסבאום-פסטרנק, "סקידל", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), **[[פנקס הקהילות]]: (4) פולין**, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 512–515.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז גרודנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:פרעות ופוגרומים בשואה
ספיזישוק

**ספיזישוק** (בליטאית: **Zapyškis**, זפישקיס; בפולנית: **Sapieżyszki**, ספייז'ישקי) היא עיירה קטנה במחוז קובנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
העיירה נקראה על שם משפחת האצולה הפולנית סאפייהה (Sapieha), אשר בנתה במקום כנסייה. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום פרוסיה.

## יהודי ספיזישוק
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-300 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לרבות סניף של מכבי ובית ספר עברי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940 נאסרה פעילות זו.

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בסוף יוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, החלו הליטאים המקומיים לבצע מעשי שוד והתעללות ביהודי היישוב. באוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, ונרצחו בידי שוטרים ליטאים 40 גברים יהודים.

ב-4 בספטמבר 1941 נרצחו על גדת נהר נימן הסמוך היהודים שנותרו בגטו שביישוב. לפי דו"ח יגר נרצחו במועד זה 47 גברים, 118 נשים ו-13 ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:מחוז קובנה
סקלבמייז'

**סקלבמייז**' (בפולנית: ) היא עיירה במחוז קזימייז'ה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1217, ובאמצע אותה מאה נהרסה בידי הטטרים. בשנת 1342 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר אושרו בידי המלך ולדיסלב השני יגיילו בשנת 1427.

באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה בידי גייסות האימפריה השוודית, ולאחר מכן בידי הקוזקים וההונגרים. בשנת 1869 נטלו הרוסים את זכויות העיר מהיישוב, בעקבות מרד ינואר, ואלה הושבו לו בשנת 1927.

## יהודי סקלבמייז'
יהודים התיישבו בעיירה מסוף המאה ה-19, עם ביטול האיסור על ישיבת יהודים בה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-400 יהודים, כרבע מתושביה, ופעל בה סניף של ההסתדרות הציונית.

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, גויסו יהודיה לעבודות כפייה, רכושם הוחרם והוטלו עליהם תשלומי כופר וחובת ענידת טלאי צהוב, שהומר בהמשך בסרט זרוע.

בספטמבר 1940 רוכזו יהודי העיירה וכאלף יהודים שגורשו מקרקוב בגטו שהוקם ביישוב. ב-29 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס ושוטרים גרמנים ופולנים, והעבירו את כל יושביו למחנה המעבר סלומניקי עם אלפי יהודים נוספים מאזור מייחוב. לאחר המתנה בת מספר ימים תחת כיפת השמיים, נערכה ביהודי המקום סלקציה. קשישים נרצחו במקום, צעירים שולחו למחנות עבודה, וכל יתר היהודים שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* סקלבמייז' באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 

קטגוריה:שוויינטוקז'יסקיה: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
סקרישב

**סקרישב** (בפולנית: **Skaryszew**) היא עיירה במחוז ראדום שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
סקרישב נזכרת מהמאה ה-12, ובשנת 1354 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך פשיטת האימפריה השוודית על פולין באמצע המאה ה-17 נגרם הרס רב ליישוב.

זכויות העיר ניטלו מהיישוב בידי הרוסים בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ואלה הושבו לו בשנת 1922 בידי הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי סקרישב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-18, ועד ראשית המאה ה-20 לא התקיימה בה קהילה יהודית עצמאית, הגם שפעלו בה בית כנסת ובית עלמין. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-850 יהודים, כמחצית תושביה, ופעלה בה אגודה ציונית.

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939 הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן גיוס לעבודות כפייה. בהמשך הגיעו לעיירה פליטים יהודים מהסביבה. באפריל 1942 רוכזו כ-1,800 יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה.

ב-18 באוגוסט 1942 הועברו כל יהודי גטו סקרישב לגטו שידלובייץ, ומשם שולחו כעבור כחודש למחנה ההשמדה טרבלינקה.

## קישורים חיצוניים

* סקרישב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 

קטגוריה:מזוביה: יישובים
קטגוריה:מזוביה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
רקוויאם (פון סופה)

**הרקוויאם של פון סופה** ברה מינור היא יצירה מוזיקלית פרי עטו של המלחין האוסטרי פרנץ פון סופה לטקסט הרקוויאם הקתולי. הרקוויאם של פון סופה הוא אחת מן היצירות החשובות ביותר של פון סופה, אך כמרבית יצירותיו של המלחין, למעט מספר אוברטורות, היא לא מושמעת רבות.

## היסטוריה
פרנץ פון סופה היה ידוע בעיקר בהלחנותיו לאופרה, אולם הוא רצה לקחת חלק גם בהלחנת מוזיקה דתית. את הרקוויאם שלו סיים להלחין בשנת 1855 לזכר חברו, במאי ומנהל התיאטרון פרנץ פוקורוני שהיה פטרון של פון סופה וסייע לו בכסף וקשרים; הרקוויאם הולחן ובוצע חמש שנים לאחר מותו של פוקורוני. נוסף להקדשה זו, הוסיף פון סופה לפרטיטורת הרקוויאם הקדשה לאפיפיור באותה עת, פיוס התשיעי שהיה בחיים באותו הזמן. הקדשה נוספת זאת לדמות כה מרכזית מעידה על יומרתו של פון סופה, שהיה מלחין צעיר יחסית באותה התקופה.

הרקוויאם בוצע לראשונה בכנסיית הפיאריסטים בווינה, ב־22 בנובמבר 1855, יום השנה לפטירתו של פוקורוני. בכורת הרקוויאם הייתה הצלחה, אולם כבר זמן קצר לאחר הבכורה התפרסמו ביקורות שליליות על הרקוויאם והוא ירד מהבמות. הביצוע האחרון של היצירה עד לזמננו היה בשנת 1901 ולאחר מכן אבדה הפרטיטורה של היצירה. הפרטיטורה נמצאה בשנת 1988 בספריית וינה, ומאז הרקוויאם מבוצע מדי פעם וזכה אף לכמה הקלטות.

## היצירה
### מוזיקה ומבנה
הרקוויאם הולחן בסגנון איטלקי שנחשב למיושן בעת הלחנתו. השימוש בסגנון זה היה אחד הדברים שבגינם זכה רקוויאם זה לביקורות קשות. סגנון הרקוויאם עליז יחסית ולא דרמטי ומפחיד כרקוויאמים אחרים שהולחנו באותה התקופה כרקוויאם של ברליוז ושל ורדי. גם הרכב היצירה צנוע יחסית. מבחינות אלו הרקוויאם מזכיר דווקא הלחנות מהתקופה הקלאסית, בעיקר הרקוויאם של אנטוניו סליירי.

ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-75 דקות.

### הרכב
ביצוע היצירה דורש ארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), מקהלה בת ארבעה קולות המונה לפחות 64 זמרים (פון סופה מציע אפשרות להכפיל את מספר הזמרים במקהלה), ותזמורת הכוללת:
* **[[כלי קשת]]** - 24 כינורות, 8 ויולות, 6 צ'לי ו-6 קונטרבסים.
* **[[כלי נשיפה מעץ]]** - 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים ו-2 בסונים.
* **[[כלי נשיפה ממתכת]]** - 4 קרנות, 2 חצוצרות ו-2 טרומבונים.
* **[[כלי הקשה]]** - מערכת של שלושה תופי טימפני.

### סדר הפרקים
* *Requiem aeternam & Kyrie eleison*
* *Dies irae:*
** Dies irae
** Tuba mirum
** Rex tremendae
** Recordare
** Confutatis
** Lacrimosa
* *Domine Jesu Christe*
* *Hostias*
* *Sanctus*
* *Benedictus*
* *Agnus Dei*

## קישורים חיצוניים

* מידע בסיסי על הרקוויאם של פון סופה.
* ביקורת על היצירה וביצוע מסוים שלה, מאת מיכאל קוקסון.
* ביקורת על היצירה וביצוע מסוים שלה, מאת ג'רי דובינס.

פון סופה
אריך פון גינדל

**אריך פון גינדל** (בגרמנית: **Erich von Gündell**; 13 באפריל 1854 – 23 בדצמבר 1924) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוסים ואחר כך על פלגת ארמייה בחזית המערבית.

## ביוגרפיה
### תחילת הקריירה
פון גינדל נולד ב-13 באפריל 1854 בגוסלאר שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1910 מונה למפקד הדיוויזיה ה-20, ובשנת 1913 פרש לביתו.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון גינדל למפקד קורפוס המילואים ה-5, שהיה חלק מהארמייה החמישית בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. בפברואר 1916 לחם פון גינדל עם הקורפוס שבפיקודו בקרב ורדן, ועל הצלחתו בקרבות קיבל פון גינדל ב-28 באוגוסט 1916 את העיטור פור לה מריט. ב-3 בספטמבר 1916 מונה פון גינדל למפקד פלגת הארמייה B, ופיקד עליה עד סוף המלחמה.

ב-23 בדצמבר 1918 פרש פון גינדל לביתו, וב-23 בדצמבר 1924 מת בגטינגן, והוא בן 70.

## ראו גם
* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה: אישים
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1854
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1924
לה פמיליה (סדרת טלוויזיה)

**לה פמיליה** (בספרדית: **La Familia** - "המשפחה") היא קומדיית מצבים ישראלית ששודרה בעבר בערוץ עשר החל מנובמבר 2015, והחל מיוני 2019 משודרת בערוץ 13. משודרת גם בערוץ זום החל משנת 2020 בערוץ ההומור של שידורי קשת, המשדר ב-HOT וב-yes.

## רקע
הסדרה מגוללת את סיפורה של משפחה ישראלית ממוצעת ממודיעין. בעל ואישה אשר מתמודדים עם שלל סיטואציות משפחתיות מוכרות ומצחיקות: הקושי בגידול הבנות המתבגרות, הקשיים עם הבן הצעיר המוזר, התינוק שנולד זה עתה, משבר גיל 40 של האב, והשחיקה במערכת היחסים בין ההורים. בכל פרק נפגשים בני הזוג אצל מטפל משפחתי, שעוזר להם להתגבר על הבעיות. דרך שיחתם עם הפסיכולוג רואים מה באמת קורה בהתנהלות היומיומית של משפחת גרנות.

## דמויות
### משפחת גרנות
***חגית "חגה" גרנות** (רותם אבוהב) – אם המשפחה, עורכת דין במקצועה, אוהבת לחזק את הקשר עם בעלה, תמיד רוצה לדעת מה אומרים עליה. מנסה "לצאת" בסדר בכל עניין. שונאת את יגאל. מכונה חגה על ידי רמי.
***רמי גרנות** (מריאנו אידלמן) – אב המשפחה, ילדותי ורגיש מאוד. חבר של יגאל.
***מיקה גרנות** (שירה נאור) – נערה מתבגרת, בת 18, מתמידה בלימודים, אחותה התאומה של ליבת וגדולה ממנה בחצי שעה, שונה מאחותה ליבת. הבת האהובה על חגית ורמי.
***ליבת גרנות** (ניב סולטן) – נערה מתבגרת, בת 18, אחותה התאומה של מיקה, מוצגת כשיטחית ושונה מאחותה מיקה.
***יואב גרנות** (יונתן גוטליב) – הבן השלישי, בן 12, ילד קצת מוזר שגורר אחריו ילדים ומסתבך, לא טוב בלימודים.
***הראל גרנות** – בן הזקונים, בן 3.
***מיכאלה גרנות** (חנה לסלאו) (עונה 1) - אימו של רמי, חגית מאוד מתעבת אותה. בעונה השנייה נודע שהיא נפטרה.
***יערה** (שרלין חזיזה) - אחותו של רמי, קמצנית.

### דמויות נוספות
***ד"ר מיכאל** (נורמן עיסא) – המטפל הזוגי של חגית ורמי. רושם כל דבר שהם אומרים בהקשבה חלקית ולא מנקה את הכוסות שלו אף פעם.
***יגאל** (יניב ביטון) – חבר של רמי, חגית לא אוהבת אותו. מייעץ לרמי בכל מיני סיטואציות לרוב על מצב הזוגיות עם חגית. בעלה של נורית. וולגרי, גס ולא חכם במיוחד. נוהג להתפרץ לדירתם של חגית ורמי ללא דפיקה בדלת.
***נורית** (שיפי אלוני) – אשתו של יגאל, חברה טובה של חגית. מדברת עם חגית בסוף כל פרק, לוקחת ממנה מוצרים מהמקרר ופוגשת פליטי ריאליטי אלמוניים בעבודות מזדמנות.
***אסנת אלקיים** (מיקי קם) (עונה 2) – אמהּ של חגית.
***אורי** (שי אידלסון) - גיסו של רמי.
***אמיר** (משה אשכנזי) ו**ענת** (קארין סרויה) - זוג החברים המוצלח של חגית ורמי.

## סקירת הסדרה
הסדרה עלתה לשידור ב-7 בנובמבר 2015, שפרק הבכורה זכה למדורג של 12.3%. העונה השנייה צולמה בסתיו 2016 ועלתה לשידור ב-18 בפברואר 2017. העונה השלישית צולמה בסוף 2017 ועלתה ב-15 ביוני 2019.

פורמט הסדרה נמכר ל-7 מדינות ובינן, הודו, איטליה, קנדה וצרפת.

## קישורים חיצוניים
* 

**ביקורות:**
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קומדיות מצבים ישראליות
קטגוריה:קומדיות משפחתיות ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2015
קטגוריה:ערוץ עשר: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על משפחות
סובוליבקה

**סובוליבקה** (באוקראינית: **Соболівка**; בפולנית: **Sobolówka**, סובולובקה; ברוסית: **Соболевка**, סובולבקה) הוא כפר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

בשנת 1897 נמנו בכפר 1,121 יהודים. במהלך התקופה הסובייטית הצטמצמה האוכלוסייה היהודית ביישוב, והגיעה ערב מלחמת העולם השנייה לכ-400 איש. בתקופה זו פעלו בכפר מועצת יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.

ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ובספטמבר שלאחר מכן רוכזו כל יהודיו בגטו שהוקם בו, בו הועסקו בעבודות כפייה.

באפריל 1942 שולחו כמאה יהודים מהגטו שבכפר למחנה עבודה, וב-27 במאי 1942 נרצחו 382 היהודים שנותרו בגטו.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1629
סרנאקי

**סרנאקי** (בפולנית: **Sarnaki**) הוא כפר במחוז לושיצה שבפרובינציית מזוביה בפולין, בסמוך לגבול בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1430, ובשנת 1754 הוענקו לו זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בעקבות מרד ינואר, בשנת 1869. חיבור הכפר לקו מסילת הברזל בסוף המאה ה-19 הביא להתפתחותו הכלכלית.

## יהודי סרנאקי
[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה לזכר יהודי סרנאקי שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-18, ומהמאה ה-19 היוו רוב בקרב תושביו. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-2,000 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל, שרבים מאנשיה היו חסידים. בכפר פעל גם בית ספר עברי. ב-21 בספטמבר 1939 נכנס למקום הצבא האדום, כעבור שבוע נסוגו הסובייטים מזרחה בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב והגרמנים נכנסו לעיירה. רבים מיהודי העיירה עזבו מזרחה עם הצבא האדום. בבתיהם הנטושים שוכנו פליטים פולנים.

עם כניסת הגרמנים ליישוב, גייסו אלו את יהודיו לעבודות כפייה, וביצעו מעשי התעללות ורצח בקרב הקהילה. בשנת 1940 הובאו ליישוב כ-1,000 יהודים שגורשו מיישובי הסביבה.

בספטמבר 1941 רוכזו כ-1,180 היהודים שנותרו בכפר בגטו שהוקם בו. במאי 1942 שולחו כולם לגטאות לושיצה ומורדי, מהם גורשו באוגוסט 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה.

כ-70 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בגטו שביישוב לביצוע עבודות כפייה נרצחו ב-21 ביולי 1942. מספר צעירים יהודים מהכפר שהצליחו להימלט ליערות הסביבה לפני האקציה נרצחו בידי פרטיזנים פולנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* סרנאקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 

קטגוריה:מזוביה: יישובים
קטגוריה:מזוביה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
האשים ת'אביט

**האשים ת'אביט** (באנגלית: **Hasheem Thabeet**; נולד ב-16 בפברואר 1987) הוא כדורסלן טנזני המשחק בעמדת הסנטר. ת'אביט שיחק באוניברסיטת קונטיקט לפני שנבחר במקום השני בדראפט של עונת 2009 והפך לשחקן הראשון מטנזניה שמשחק בליגה.

לאחר קריירה קצרה ב-NBA עבר בין קבוצות רבות, מרביתן ביפן, סין וטאיוון.

## ראשית חייו
ת'אביט גדל בטנזניה והחל לשחק כדורסל רק בגיל 15, לאחר שבילדותו שיחק בעיקר כדורגל. שיחק במשך שלוש עונות באוניברסיטת קונטיקט, בהן קלע בממוצע 8.4 נקודות, הוריד 7.2 ריבאונדים וחסם 4.1 פעמים במשחק. זכה פעמיים בתואר "שחקן ההגנה של השנה" (עונת 2007/08 ו-2008/09) ובתואר שחקן העונה בביג-איסט (2008/09). באפריל 2009 הודיע כי הוא מוותר על השנה האחרונה באוניברסיטה ומצטרף לדראפט. בדראפט עצמו נבחר במקום השני על ידי קבוצת ממפיס גריזליס, מיד אחרי בלייק גריפין ולפני ג'יימס הארדן.

## קריירה מקצוענית
ת'אביט הוחתם על ידי ממפיס גריזליס ושיחק בשורותיה 50 משחקים, אך ב-25 בפברואר החליטה הקבוצה להעבירו לדקוטה ויזארדס מליגת הפיתוח. בכך הפך ת'אביט לבחירה הגבוהה ביותר בדראפט שנשלחת לליגת הפיתוח. שבועיים מאוחר יותר החזירה ממפיס את השחקן לשורותיה.

ב-24 בפברואר 2010 העבירה ממפיס את ת'אביט בטרייד ליוסטון רוקטס תמורת שיין באטייה. הוא הספיק לשחק שני משחקים בקבוצה לפני שנשלח לריו גראנדה ואלי וייפרס מליגת הפיתוח.

בעונת 2011/12 שיחק רק חמישה משחקים במדי הרוקטס וב-15 במרץ הועבר בטרייד יחד עם ג'וני פלין ובחירת דראפט לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת מרקוס קמבי. בפורטלנד שותף ב-15 משחקים, בהם מיעט לקבל דקות משחק (ממוצע של 7.7 דקות למשחק) ובסיום העונה שוחרר מהקבוצה וחתם באוקלהומה סיטי ת'אנדר.

במהלך העונה הראשונה הפך ת'אביט לחלק כמעט קבוע מהרוטציה של השחקנים, כאשר שותף ב-66 משחקים. ב-26 בנובמבר 2012 קלע 13 נקודות והוריד 10 ריבאונדים במהלך הניצחון 69 – 114 על שרלוט בובקאטס – הדאבל-דאבל הראשון בקריירה המקצוענית שלו. בעונת 2013/14, עם הגעתו לקבוצה של סטיבן אדמס, מיעט לשחק ושותף רק ב-23 משחקים, רובם בחצי השני של העונה. בפלייאוף שותף בשני משחקים, בהם שיחק רק קצת יותר מ-7 דקות במשותף, ולא סיפק שום נתון סטטיסטי, למעט 4 עבירות שביצע.

לקראת עונת 2014/15 שלחה אוקלהומה את ת'אביט לפילדלפיה 76 תמורת בחירת דראפט בסיבוב השני. 4 ימים מאוחר יותר שוחרר מהקבוצה. ב-25 בספטמבר 2014 הוחתם על ידי דטרויט פיסטונס, אך ב-20 באוקטובר שוחרר מהקבוצה. ב-1 בנובמבר 2014 הוחתם בקבוצת גרנד ראפידס דרייב מליגת הפיתוח, ובמהלך העונה שיחק ב-49 משחקים, בהם השיג ממוצעים של 8.6 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק.

## קישורים חיצוניים

* האשים ת'אביט-נתוני מכללות באתר sports-reference.com
* האשים ת'אביט-נתוני שחקן בליגת הפיתוח  באתר ה-D-League

## הערות שוליים

קטגוריה:ספורטאים טנזנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת קונטיקט
קטגוריה:כדורסלני פורטלנד טרייל בלייזרס
קטגוריה:כדורסלני יוסטון רוקטס
קטגוריה:כדורסלני ממפיס גריזליס
קטגוריה:כדורסלני אוקלהומה סיטי ת'אנדר
קטגוריה:כדורסלני גרנד ראפידס דרייב
קטגוריה:כדורסלני ריו גראנדה ואלי וייפרס
קטגוריה:בחירות דראפט של ממפיס גריזליס
קטגוריה:סנטרים (כדורסל)
קטגוריה:ילידי 1987
סובייניה יז'יורי

**סובייניה יז'יורי** (בפולנית: **Sobienie-Jeziory**) הוא כפר במחוז אוטבוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
היישוב נזכר מהמאה ה-13 ככפר בבעלות בישופים, ועד חיבורו בשנת 1879 למסילת הרכבת בקו לובלין-ורשה היה יישוב דל. מסוף המאה ה-19 נודע היישוב בשל ירידי הסוסים השבועיים שנערכו בו.

## יהודי סובייניה יז'יורי
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,400 יהודים, כשלושה רבעים מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.

בסוף ספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ובד בבד הגיעו אליו אלפי פליטים יהודים ממערב פולין, עד שמספריו יהודיו הגיע לכ-3,680 איש.

בשנת 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, ממנו נלקחו מדי יום מאות יהודים לעבודות כפייה, חלקן במחנה עבודה בכפר וילגה הסמוך. בשל רעב ומגפות מתו רבים מיושבי הגטו, וכן הוצאו להורג יהודים שניסו להבריח אליו מזון.

בספטמבר 1942 הובאו לגטו שביישוב יהודים נוספים מהסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-8,000 איש. ב-27 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו אנשי ס"ס ושוטרים גרמנים, ושילחו את כל יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר מכן, שרפו הגרמנים את בתי הגטו ואת בית הכנסת המקומי.

## קישורים חיצוניים

* סובייניה יז'יורי באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מזוביה: יישובים
קטגוריה:מזוביה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
סוויסלוץ'

**סוויסלוץ**' (בבלארוסית: , סוויסלץ'; בפולנית: **Świsłocz**, שוויסלוץ'; ברוסית: **Свислочь**; ביידיש: **סיסלעוויטש**) היא עיירת מחוז במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בסמוך לגבול פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1256, ובאמצע המאה ה-14 נכבשה בידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1523 הוענקו ליישוב זכויות עיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי סוויסלוץ' (סיסלביץ')
[שמאל|ממוזער|250px|[אנדרטה לזכר יהודי סוויסלוץ' שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, ובתקופה זו הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים ממערב פולין.

ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, כבשו הגרמנים את העיירה, והחלו במעשי התעללות ורצח ביהודיה, בסיוע האוכלוסייה המקומית. בו ביום גם חויבו יהודי העיירה בענידת טלאי צהוב.

ביולי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו חוו מעשי שוד והתעללות, ונלקחו לעבודות כפייה. ב-2 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול. כ-300 יהודים בעיקר מבוגרים וילדים נלקחו במשאיות ליער וישניק הסמוך, המבוגרים נורו בבורות ירי והילדים נקברו עמם חיים. בין המוצאים להורג היה רבה האחרון של העיירה, הרב חיים יעקב מישקינסקי. כ-3,000 היהודים הנותרים הועברו למחנה ריכוז ליד וולקוביסק, בו מתו רבים מהם. כעבור מספר שבועות שולחו מהמחנה למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ.

### רבני העיירה
כמה מרבני העיירה התפרסמו:
* הרב יחזקאל קצינאלפוגין (הנכד), כיהן בסוויסלוץ' בסביבות 1810
* הרב מאיר יונה ברנצקי - מהדיר ספר העיטור
* הרב יוסף רוזין - רב ברוסיה הלבנה ובארצות הברית, כיהן כראש אגודת הרבנים של צפון אמריקה
* הרב מרדכי דב איידלברג - מתלמידי החפץ חיים, מחבר "דובב שפתי ישנים", רבן של ערים רבות, נספה בשואה
* הרב חיים יעקב מישקינסקי - רבה האחרון של העיירה
*הרב צבי הירש אורליאנסקי מגיד ודרשן

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז גרודנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
סוחדניוב

**סוחדניוב** (בפולנית: ) היא עיירה במחוז סקרז'יסקו-קמיינה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

## תולדות היישוב
סוחדניוב נוסדה בתחילת המאה ה-13 בידי מתיישבים גרמנים, ומשך מאות שנים ישיבת יהודים בה נאסרה, בשל היותה יישוב כנסייתי.

במאה ה-18 הפכה העיירה למרכז תעשייתי בתחום הברזל והפלדה. בשנת 1863 נטלו תושבי העיירה חלק פעיל במרד ינואר.

## יהודי סוחדניוב
יהודים התיישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-19, עם ביטול ההגבלות על מגוריהם בה. הרב הראשון של הקהילה היה שמחה טייטלבוים, ובין השנים 1872 ל-1912 כיהן בה הרב אלימלך יעקב יצחק רבינוביץ', מצאצאי הרבי מפשיסחא.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל.

ב-7 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיה לעבודות כפייה, וחייבו אותם בענידת טלאי צהוב. בפברואר 1941 הובאו לעיירה כ-2,000 יהודים שגורשו מפלוצק.

ביוני 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור שהוקם במרכזה, אליו הועברו גם אלפי יהודים נוספים מהסביבה, וממנו נלקחו יהודים לעבודות במחנות עבודה סמוכים.

ב-22 בספטמבר 1942 לפנות בוקר, יום כיפור תש"ג, פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ופולנים, וביצעו בו  אקציה. כ-200 יהודים שולחו למחנה עבודה, וכ-4,500 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא דחוסים למחנה ההשמדה טרבלינקה.

כ-30 יהודים מכ-5,000 יהודי גטו סוחדניוב שרדו את השואה במקומות מסתור.

## קישורים חיצוניים

* 
* סוחדניוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 

קטגוריה:שוויינטוקז'יסקיה: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בפולין
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
מפרץ מיקאווה

**מפרץ מיקאווה **(ביפנית: **三河湾**) הוא מפרץ בחופו הדרומי של האי הונשו ביפן. המפרץ שוכן מדרום למחוז אאיצ'י ומוקף ממערב על ידי חצי האי צ'יטה וממזרח ודרום על ידי חצי האי אצומי. שטחו של המפרץ כ-604 קמ"ר. מימיו הרדודים של המפרץ נתונים לבעיה של זיהום.

המפרץ מחובר למפרץ איסה הגדול ממנו.

## איים
* שינוג'ימה (篠島)
* הימאקהג'ימה (日間賀島)
* סאקושימה (佐久島)
* טאקהשימה (愛知県)
* קאג'ישימה (梶島)
* בוצו
* מיקאווה הגדול
* מיקאווה הקטן

## קישורים חיצוניים

מיקאווה
קטגוריה:צ'ובו
סולובקיבצי

**סולובקיבצי** (באוקראינית: **Солобківці**; בפולנית: **Sołodkowce**, סולודקובצה; ברוסית: **Солобковцы**, סולובקובצי) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

העיירה נזכרת מהמאה ה-16, והייתה נתונה להתקפות תכופות מצד הטטרים. מסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.

## יהודי סולובקיבצי
בראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,307 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כחמישית מתושביה, ובתקופה הסובייטית התקיים בסמוך לעיירה קולחוז יהודי, ופעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.

ב-9 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו שהוקם בה. בסתיו 1942 נרצחו בין 700 ל-800 היהודים שנותרו בגטו זה ביער סמוך בידי שוטרים אוקראינים וגרמנים.

## קישורים חיצוניים

* 
* סולובקיבצי באתר JewishGen
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
מפרץ טויאמה

**מִפְרַץ טוֹיָאמָה** (ביפנית: **富山湾**) הוא מפרץ בחופו המערבי של האי הונשו ביפן. המפרץ, אשר מהווה חלק מים יפן ותחום בשטחם של מחוזות טויאמה ואישיקווה, הוא השלישי בשטחו ביפן.

המפרץ מנקז אליו מספר נהרות, ובהם נהר קורובה, נהר ג'וגנג'י, נהר ג'ינזו ונהר שו. עומקו המרבי הוא יותר מ-1,200 מ'.

המפרץ ידוע במיראז'ים הנראים באופק בחודשי החורף, וכן בהיותו אתר ההשרצה של אחד ממיני דיונוני גחלילית.

## קישורים חיצוניים

טויאמה
קטגוריה:צ'ובו
התנועה הליברלית החדשה

**התנועה הליברלית החדשה** (בראשי תיבות: תל"ח) היא ארגון התנדבותי הפועל לפי הצהרתו לקידום הליברליזם בישראל. התל"ח הוקמה בשנת 2011, על ידי מוטי היינריך (בעל אתר "קו ישר" שמציג מודל חלופי לתפקודה של מדינת ישראל המבוסס על כלכלה חופשית), ירון לרמן, אמיר וייטמן (עיתונאי), ד"ר אבי נוב (עורך דין), בועז ארד (דובר התנועה הליברלית החדשה, היה עמית מחקר ודובר במכון ירושלים לחקר שווקים, מוציא לאור ועורך כתב העת "אנכי" המוקדש לפילוסופיה של איין ראנד ומייסד "הבלוג הירוק - הפורום לרציונליות סביבתית"). בעקבות מחאת האוהלים בכוונה להשמיע קול מנוגד לאמירות הסוציאליסטיות של מנהיגי המחאה.

התנועה הליברלית החדשה דוגלת בעקרונות האינדיבידואליזם והליברליזם הקלאסי הנותנות דגש לחירויות הפרט.

במישור הרעיוני התל"ח מקיימת הרצאות ועימותים בנושאים ליברליים, באופן ישיר או באמצעות תאי הסטודנטים של התנועה, בהשתתפות אישי ציבור (בהם עומר מואב, דניאל האנן, משה פייגלין, ירון ברוק, ישראל כ"ץ, יואב קיש ואחרים).

במישור הציבורי עורכת התל"ח תקופתית הפגנות, לעיתים בשיתוף עם תנועות כגון "חופש לכולנו", העמותה לקידום תרבות הנשק וסטודנטים למען חירות. בנוסף, חברי התנועה הופיעו בטלוויזיה וברדיו וכמו כן לתנועה פעילות שוטפת ברשתות החברתיות.

נציגי התנועה מופיעים מעת לעת בפני ועדות הכנסת השונות, בהן ועדת החינוך, ועדת הכלכלה ועדת שקד והוועדה לבחינת "חוק הספרים". התל"ח סייעה בהקמת השדולה לצבא מקצועי והשדולה הליברלית בכנסת.

התל"ח אינה עוסקת בנושאים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני ואינה מעורבת בפוליטיקה מפלגתית, אף כי כמה מפעילי התנועה רצו בבחירות 2013 במסגרת עלה ירוק - הרשימה הליברלית וחברים בתנועה יזמו פעילויות התפקדות למפלגות שונות, בהן הליכוד ומרצ. אחת לשנה עורכת התל"ח את "כנס החירות הישראלי" במתכונת יום עיון ובו הרצאות בראי הליברליזם בתחומי הכלכלה וזכויות האדם. התל"ח מפעילה פורום רעיוני מבוסס מלגות המפרסם מדי שנה עשרות מאמרים בעיתונים ואתרי חדשות מובילים.

בדצמבר 2011 הגישה התנועה עתירה לבג"ץ כנגד מועצת הדבש.

בשנת 2018, התנועה החלה ללוות את רפי דיין במאבקו אל מול המועצה לענף הלול, מאבק אשר הגיע לפתחו של בג"ץ באמצעות עתירה שהוגשה על ידי דיין כנגד מועצת הלול.

## ראו גם
* הליברלים בליכוד

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* אתר האינטרנט של התנועה הליברלית החדשה
* קבוצת הדיונים הפתוחה של התנועה הליברלית החדשה בפייסבוק
* אתר מידה: מאמרי התנועה הליברלית החדשה
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגונים
קטגוריה:ליברליזם בישראל
סוקולקה

**סוקולקה** (בפולנית: **Sokółka**) היא עיירת מחוז בפרובינציית פודלסיה שבפולין, בסמוך לגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

## תולדות היישוב
בשנת 1609 הוענקו לסוקולקה זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום שלטון פרוסיה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

## יהודי סוקולקה
ממוזער|בית הקברות היהודי בסוקולקה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, קרוב למחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, וכן פעלו בה בית ספר עברי וישיבה.

רבה של סוקולקה באותם ימים היה הרב יצחק הלוי שוסטר, כיהן בה משנת תרס"ח (1908) ועד שנספה יחד עם הקהילה במרץ 1942 בשואה. 

בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב הועברה העיירה לשליטה סובייטית, ובתקופה זו הגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין. בתקופה הסובייטית נאסרה הפעילות הציבורית היהודית בעיירה.

ב-24 ביוני 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי שוד ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה הגבלות תנועה, והם חויבו בענידת טלאי צהוב. מעת לעת חטפו הגרמנים יהודים מהעיירה לעבודות כפייה מפרכות, בהן חלקם מתו.

בסתיו 1941 רוכזו יהודי העיירה בצפיפות רבה גטו מגודר שהוקם בה, אשר מעת לעת הוצאו בו להורג יהודים. במרץ 1942 נעצר ונרצח רב הקהילה, יצחק הלוי שוסטר.

ב-5 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה, בה שולחו רוב יושביו למחנה המעבר הקשה קלבסין שליד הורדנה, אשר ממנו שולחו כעבור כחודש וחצי למחנה ההשמדה טרבלינקה.

כ-400 יהודים שהושארו בגטו שבעיירה, וכן יהודים נוספים מהסביבה שהובאו לגטו, שולחו ב-23 בפברואר 1943 לאושוויץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:פודלסיה: יישובים
קטגוריה:פודלסיה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין