open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סנטיאגו דה קאלי

**סנטיאגו דה קאלי** (בספרדית: **Santiago de Cali**), הנקראת בקיצור **קאלי**, היא העיר הראשית ובירת מחוז ואיה דל קאוקה במערב קולומביה, באזור הידוע גם כאזור הפסיפי.

קאלי, העיר השלישית בגודלה בקולומביה, מונה כ 2.07 מיליון נפש. העיר נוסדה ב-1536, והיא נחשבת לאחת מהערים העתיקות ביותר ביבשת אמריקה. היא מהווה מרכז כלכלי ותעשייתי לדרום מערב קולומביה.

העיר נקראת על שם השליח הנוצרי יעקב בן זבדי (סנטיאגו), והתוספת קאלי מקורה כנראה בשמו של שבט אינדיאני מקומי, או משפת הקצ'ואה, שהייתה שפתם של אינדיאנים ששירתו את מייסד העיר, סבסטיאן דה בלאלקסאר.

## היסטוריה
הקונקיסטאדור סבסטיאן דה בלאלקסאר (de Belalcázar) הגיע ליבשת אמריקה במסגרת מסעו השלישי של קולומבוס, ב-1498, וב-1532 הצטרף לכוחותיו של פרנסיסקו פיסארו שעסקו בכיבוש פרו. מאוחר יותר נפרד דה בלאלקסאר מפיסארו, וייסד את העיר ב-1536.

ב-1810, לאחר מאות שנות שלטון ספרדי, פרצה בעיר מרידה, והתושבים הכריזו על עצמאות והינתקות מהשלטון המרכזי. ב-1811 כרתה העיר ברית הגנה עם הערים השכנות נגד הספרדים. ב-1815 שלח מלך ספרד פרננדו השביעי כוח צבאי בראשות Pablo Morillo, והעיר חזרה למרות הכתר הספרדי. ב-1819 ניצחו כוחות המורדים בקולומביה בראשות סימון בוליבאר בקרב בויאקה, וב-1822 הגיע בוליבאר עם כוחותיו לקאלי והעיר שוחררה סופית מהכיבוש הספרדי.

## גאוגרפיה ואקלים
ימין|ממוזער|250px|מיקומה של קאלי
קאלי שוכנת בעמק, בגובה של כ-1,000 מטר מעל פני הים, ממערב לנהר קאוקה, כ-100 קילומטרים מזרחית לחוף האוקיינוס השקט. העיר גובלת במערבה ברכס הרים גבוה. האקלים בעיר הוא טרופי-ממוזג, עם טמפרטורה ממוצעת של כ-24 מעלות, ללא הבדלים של ממש בין עונות השנה. משקעים יורדים במשך כל השנה, אך בעיקר באפריל-מאי ובאוקטובר-נובמבר.

## העיר כיום
קאלי מתאפיינת בשנים האחרונות (2006–2007) בצמיחה כלכלית מהירה, כתוצאה ממיקומה הגאוגרפי באזור הפסיפי וקרבתה לנמלי קולומביה. בעיר יש מרכז פיננסי שוקק ותעשייה משגשגת והיא מהווה מרכז אוניברסיטאי אזורי ויעד תיירותי.

עם זאת רמת הפשיעה בעיר גבוהה, וב-2006 נמנו בעיר 1540 מעשי רצח. העיר ידועה גם בשל "קרטל הקוקאין של קאלי", שמרכזו שכן בה. על פי המגזין השבועי המשפיע ביותר בקולומביה, "Semana", ישנם למעלה מ-1,700 מתנקשים העובדים עבור קבוצות שונות, הפועלים ברחבי העיר. בפברואר 2012 פרסמה מחלקת המדינה של ארצות הברית אזהרת מסע בנוגע לקאלי, והזהירה מפני עלייה חדה בפשיעה ובפעולות טרור. במהלך שנת 2012 חלה ירידה במקרי הרצח, עם 24 מקרים פחות מאשר בתקופה המקבילה אשתקד, 294 פצועים פחות (ירידה של 8%) ו-152 פריצות לבתי מגורים פחות (ירידה של 17%) לעומת התקופה המקבילה של 2011. ניכרת גם הגברת הפיקוח הטכנולוגי בעיר, בין היתר באמצעות התקנת 254 מצלמות אבטחה ברחבי העיר.

אחד ממועדוני הכדורגל של העיר, אמריקה קאלי, נחשב לאחד מהמובילים בדרום אמריקה, אך שמו נקשר בעבר לקרטל הסמים.

## ערים תאומות

* 

## ראו גם
* אמריקה קאלי
* דפורטיבו קאלי

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מחוזות קולומביה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
אלדר

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים תאופורים
בית הכנסת הגדול של טרגו מורש

**בית הכנסת הגדול של טרגו מורש** (רומנית: **Templul Mare din Târgu Mureş**, "הטמפל הגדול של טרגו מורש", הונגרית: **Iskola utcai zsinagóga**, "בית הכנסת מרחוב בית הספר") הוקם על ידי קהילת הסטטוס קוו בעיר טרגו מורש שבטרנסילבניה.
## היסטוריה
בית הכנסת נבנה בשנים 1899–1900, ברחוב "בית הספר" (מכאן כינויו ההונגרי), כיום אַאוּרל פילימון 23, בטרגו מוּרש, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. המבנה תוכנן על ידי האדריכל היהודי-וינאי יעקב גרטנר (Gartner Jacob). בעת חנוכת בית הכנסת, בשנת 1900, עמדו בראש הקהילה היו"ר אדאלברט בורגר (Burger Adalbert) וסגנו, מנדל פרקש (Farkas Mendel). הרב הראשי היה ד"ר וילהלם יואכים (Wilhelm Joachim) ולצדו הרב שמואל מרקוס (Sámuel Márkusz).

בבית הכנסת יש 552 מקומות ישיבה, 314 באולם ו-238 בעזרת הנשים שבקומה השנייה.

## קישורים חיצוניים

* על בית הכנסת הגדול באתר עיריית טרגו מורש  
* הסטטיסטיקה של היהודים במחוז מורש 

טרגו מורש
קטגוריה:קהילות הסטטוס קוו אנטה
איאן אנדרסון

**איאן סקוט אנדרסון** (באנגלית: **Ian Scott Anderson**, נולד ב-10 באוגוסט 1947) הוא זמר, משורר ורב נגן סקוטי, מנהיג להקת ג'ת'רו טאל.

## שנותיו המוקדמות
שמאל|ממוזער|250px|בהופעה באיטליה
אנדרסון נולד בעיר אדינבורו ושם למד בבית הספר היסודי. בשנת 1959 עבר עם משפחתו לעיר בלקפול שבצפון-מערב אנגליה.

## קריירה מוזיקלית
בשנת 1963 ייסד להקת בלוז שנקראה " The Blades" עם חבריו לבית הספר ברימור ברלו (תופים), ג'ון אוונס (קלידים), ג'פרי האמונד (גיטרה בס) ומייקל סטפנס (גיטרה). איאן אנדרסון היה הזמר ונגן המפוחית.

בשנת 1965 שם הלהקה שונה ל " John Evan Smash" והלהקה כללה מספר נגנים רב יותר. כעבור כשנתיים הלהקה התפרקה ואנדרסון עבר לעיר לוטון, שם פגש את המתופף קליב באנקר ואת הגיטריסט מיק אברהמס. יחד עם גלן כרוניק, בסיסט שהכיר דרך ג'ון אוונס, הקימו את להקת "ג'ת'רו טאל".
בשלב זה, נטש אנדרסון את רצונו לנגן גיטרה חשמלית, בעיקר כי חשב שלעולם לא יהיה "מוצלח כמו אריק קלפטון", כפי שאמר בעצמו. הוא החליף את הגיטרה החשמלית בחליל צד, ואחרי מספר שבועות החל לנגן בו רוק ובלוז. כשהוקלט האלבום "This Was" אנדרסון ניגן בחליל רק מספר חודשים. בהמשך הקריירה הוא המשיך לנגן בגיטרה אקוסטית, סקסופון, מנדולינה, בוזוקי, קלידים ועוד כלים רבים.

למרות שהקליט מספר פרויקטים תחת שמו והופיע כאורח עם אמנים אחרים, אנדרסון נודע בעיקר כמנהיג ג'טרו טאל כ-40 שנה.

כחלילן אנדרסון הוא אוטודידקט, וסגנונו הושפע רבות מחלילן וסקסופוניסט הג'אז רולנד קירק. בשנת 2003 הקליט אנדרסון יצירה בשם "Griminelli's Lament" כמחווה לידידו החלילן האיטלקי אנדריאה גרימינלי. אנדרסון ידוע כמנגן בחליל כאשר הוא עומד על רגל אחת.

הוא הקליט מספר שירים בהם הוא מנגן את כל הכלים, המוקדם שבהם הוא "Locomotive Breath", כאשר לא הצליח להעביר רעיונותיו מילולית לשאר הלהקה. (הוא עשה זאת גם בשיר "Another Christmas Song" מ-88' ועוד)
אנדרסון משלב במוזיקה שלו סגנונות רבים כגון פולק, בלוז, ג'אז ורוק. מילות השירים שלו לרוב מורכבות, מתובלות בהומור וביקורת על חוקי החברה והדת ("Thick as a Brick", "Hymn 43"). בשנות התשעים והאלפיים הוא משלב בשיריו תמונות מחיי היום יום ("Old Black Cat", "Rocks on the Road").

## חייו האישיים
אנדרסון נישא לצלמת ג'ני פרנקס ב-1970 והם התגרשו ב-1974. הוא נישא לשונה לירויד ב-1976. לזוג שני ילדים. ג'יימס, מוזיקאי בעצמו, וגייל, העובדת בתעשיית הסרטים ונשואה לשחקן אנדרו לינקולן. אנדרסון חלה בפקקת ורידים עמוקה והיה פעיל למען הגברת המודעות למחלה. אנדרסון מתאר עצמו מבחינה דתית כ"היכן שהוא בין דאיסט ופאנתאיסט".

## פעילות עסקית
מעבר לעיסוקיו המוזיקליים אנדרסון הוא איש עסקים מצליח, ובעל חוות דגי סלמון, וחברה לשיווקם הנמצאת באחוזתושבאי סקאי. שווים הוערך בכ-10.7 מיליון ליש"ט כאשר נמכרו חלקים ממנה לגורמים חיצוניים בסוף שנות התשעים. כרגע הוא מחזיק מספר חברות שדווחו כבעלות רווח של כ-1.8 מיליון ליש"ט.

## אלבומי סולו
* 1983 - Walk into Light
* 1995 - Divinities: Twelve Dances with God
* 2000 - The Secret Language of Birds
* 2003 - Rupi's Dance
* 2005 - Ian Anderson Plays the Orchestral Jethro Tull
* 2012 - Thick as a Brick 2
*2014 - Homo Erraticus

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:ג'ת'רו טאל
קטגוריה:גיטריסטים בריטים
קטגוריה:זמרים בריטים
קטגוריה:מוזיקאים סקוטים
קטגוריה:חברים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:רב-נגנים
קטגוריה:אמני אנג'ל רקורדס
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1947
בהר נגוס יסחק

**[[תוארי אצולה אתיופיים|בהר נגוס]] יסחק** (נפטר ב-1578) היה מושל ממלכת בהר מדיר שבאימפריה האתיופית מאמצע המאה ה-16 ועד מותו. תמיכתו בקיסר אתיופיה במהלך הפלישה של אחמד גראן, כאשר מספר רב של אריסטוקרטים העבירו את תמיכתם לאחמד גראן, הייתה מכרעת למניעת כיבוש האימפריה האתיופית.

## חייו
יסחק מוזכר לראשונה  עם הגעת הצי הפורטוגזי למאסאווה בשנת 1541. כאשר כריסטובאו דה גאמה נכנס עם 400 רובאיו לשטחו. בהר נגוס יסחק סיפק להם מידע על הארץ, מחנות וכ-500 חיילים. ב-1543 יסחק השתתף לצד גלאוודיוס  בקרב ווינה דגה שבמהלכו אחמאד גראן נהרג וצבאו התפזר סופית.

בשנת 1557 החלה מלחמת טורקיה-אתיופיה כאשר הגנרל העות'מאני אזדאמיר פאשה עבר מבסיסו שבג'דה וכבש את מאסוואה, ארקיקו ודברואה בירת המחוז, וכונן את מחוז חבש העות'מאני, יסחק הוביל את האיכרים כנגד הפולשים, הביסם ושחרר את בירתו.

לאחר מותו של גלאוודיוס ב-1559, עלה לכס הקיסרות אחיו מינאס. יסחק לא היה ביחסים טובים עם הקיסר מינאס וב-1560 מרד נגדו. בהתחלה המרד הצליח ויסחק כבש את אזור תיגראי, אך לבסוף הצליחו כוחות הקיסר לגרש את צבאו של יסחק מטיגראי. יסחק פנה אל העות'מאנים והבטיח לתת להם את הערים דאברווה, מאסאווה, ארקיקו וכל השטח שבין הערים האלו בתמורה לעזרה צבאית. העות'מאנים הסכימו ויסחק החל לנוע דרומה אל עבר תיגראי ואל יתר המחוזות הצפוניים האחרים של אתיופיה, כוחותיהם של שני הצדדים נלחמו שוב ב-1562, אך ללא הכרעה.

בנו ויורשו של מינאס, סרצה דנגל שהומלך לקיסר אתיופיה ב-1563, היה ביחסים טובים עם יסחק, אך לאחר מספר שנים יסחק מרד שוב בעזרת העות'מאנים וסולטן הרר מוחמד מנסור הרביעי. הכוחות תקפו את הצבא האתיופי ב-1578, אך למרות איחוד כוחותיהם, הפסידו המלכים לכוחות הקיסר האתיופי ויסחק נהרג בקרב.

פאנקהסט מסכים עם ג'יימס ברוס שמעמדו של הבהר נגוס: "התדרדר בגלל הבגידה של יסחק. ובתקופה שלאחריו השליט שמעבר לנהר הטקזה לא הורשה להישתמש בסנדאק (דגל),  ובנאגארית (תופי הכרזת מלחמה), ולא השתתף בפגישות אלא אם הוזמן לכך במיוחד על ידי הקיסר". זה כשלעצמו יכול להתפרש שבעצם הממלכה היא כבר לא חלק מהקיסרות האתיופית.

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי 1500
קטגוריה:פוליטיקאים אתיופים
קטגוריה:תקופת השפל האתיופית
קטגוריה:נפטרים ב-1578
ז'אק סנטיני

**ז'אק סנטיני** (בצרפתית: **Jacques Santini**; נולד ב-25 באפריל 1952) הוא שחקן ומאמן כדורגל צרפתי לשעבר. 

## קריירה
סנטיני, יליד דלה, שיחק בסנט אטיין במהלך שנות ה-70, כאשר העפיל יחד עם קבוצתו לגמר גביע אירופה לאלופות 1976. לאחר מכן שיחק בקבוצת מונפלייה, והוא סיים את הקריירה שלו כשחקן פעיל בקבוצת ליסייה בשנת 1985.

כאשר שיחק בליסייה, סנטיני החל לעבוד גם כמאמן הקבוצה. משם התקדם בכדורגל הצרפתי - סנטיני אימן בטולוז, ליל, סנט אטיין, וסושו. אחרי אימון סושו, התמנה לתפקיד המנהל הטכני בקבוצת אולימפיק ליון ב-1997, ויחד ז'אן מישל אולס וברנרד לאקומב, הם הפכו את המועדון לבכיר ביותר בצרפת ללא עוררין. הוא קיבל את משרת האימון הראשית בליון, בשנת 2000, ובעונתו הראשונה כמאמן זכה עם הקבוצה בגביע הליגה הצרפתית. בעונתו השנייה כמאמן, זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הצרפתית.

ב-2002, סנטיני החליף את רוג'ר למר כמאמן הנבחרת הצרפתית. הוא התפטר מתפקידו עוד לפני טורניר יורו 2004, בו הודחה צרפת על ידי נבחרת יוון ברבע הגמר.

בשנת 2004 התמנה סנטיני למאמן טוטנהאם הוטספר, אך התפטר כבר לאחר 13 משחקים בטענה של בעיות אישיות. הקבוצה האחרונה שאותה אימן הייתה אוסר, בעונת 2005-2006. הוא פוטר מהקבוצה לאחר שלא הצליח להוביל אותה למפעלים האירופיים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קשרי כדורגל צרפתים
קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:מאמני ליל
קטגוריה:כדורגלני סנט אטיין
קטגוריה:כדורגלני מונפלייה
קטגוריה:מאמני כדורגל צרפתים
קטגוריה:מאמני נבחרת צרפת בכדורגל
קטגוריה:מאמני טולוז
קטגוריה:מאמני סנט אטיין
קטגוריה:מאמני אולימפיק ליון
קטגוריה:מאמני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:מאמני אוסר
קטגוריה:מאמני יורו 2004
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1952
דרך ארץ (אלבום)

**דרך ארץ** הוא אלבום הסולו הרביעי של גידי גוב, שיצא בשנת 1987.

## רקע

לאחר שבמהלך תחילת שנות ה-80 התמחה גוב ברוק רך וכן בשירי ילדים, הסתמן באלבום זה שינוי כיוון מוזיקלי - טקסטים מכוונים לבוגרים יחד עם צליל רוקיסטי כבד ומחוספס. האלבום, שיצא בתקופה פוליטית טעונה על רקע האינתיפאדה הראשונה ומלחמת לבנון הראשונה, השתלב באלבומי מחאה נוספים של התקופה כדוגמת "לונדון" של חוה אלברשטיין ו"אחרינו המבול" של נורית גלרון.

יהודה פוליקר הלחין את רוב השירים, ובכלל זה הלהיט הגדול - "שלל שרב" למילותיו של מאיר אריאל. לואי להב הפיק את האלבום ובדרך כלל נהוג ליחס לגישה התובענית של להב את הצרידות בקול של גוב, אם כי להב עצמו טוען שהצרידות נבעה מעייפות של גוב שהופיע בבקרים בפסטיגל והקליט את האלבום בערבים.
נוסף על העיבודים המוזיקליים המחוספסים כלל האלבום טקסטים מחאתיים כגון "פרח" ו"דרך ארץ" שהיו שונים משירי האהבה הליריים של גוב עד כה. את הטקסטים באלבום כתבו המשורר והזמר מאיר אריאל, הפזמונאית צרויה להב והפזמונאי עלי מוהר, היחיד ששיתף פעולה עם גוב קודם לכן. כמו כן כלל האלבום שיר אחד מאת המשורר מאיר ויזלטיר. זהו האלבום היחיד של גוב בו לא משתתף בדרך כלשהי אף אחד מחבריו ללהקת כוורת.

האלבום זכה להצלחה גדולה, נמכר ביותר מ-50,000 עותקים ובכך הפך לאלבום הנמכר ביותר של גוב עד אז. בעקבות ההצלחה יצא גוב לסיבוב הופעות, אשר הוקלט כאלבום נוסף - "דרך ארץ - ההופעה". בהופעות היה אחראי רמי קלינשטיין על העיבודים ואף שר מספר שירים.

## רשימת שירים

## משתתפי האלבום
* משה לוי - אורגן האמונד, סינטיסייזרים, מעבד
* אוהד אינגר - גיטרה בס
* ז'אן פול זימבריס - תופים, מעבד
* לואי להב - עיבודים והפקה מוזיקלית
* ארז נץ - גיטרות, מעבד

## קרדיטים
* הוקלט באולפני "טריטון" - דצמבר 1986-ינואר 1987.
* צילום - אבי גנור.
* עיצוב עטיפה - פיליפ בולקיה, רוני קורץ.

## קישורים חיצוניים

* מילות שירי האלבום באתר שירונט
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי גידי גוב
קטגוריה:אלבומי פלטינה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
יעקב גלר

**יעקב גלר** (29 בנובמבר 1930, כסלו תרצ"א; וסלוי, רומניה - 23 בינואר 2022; פתח תקווה), היה היסטוריון שחיבר ספרים בנושאים יהודיים בעברית וברומנית.

גלר נולד לאליעזר גלר ולאיטה (יהודית) לבית הלוי. הוא נישא לדבורה, בתו של הרב יצחק כהן, ואב לארבעה ילדים.

## לימודיו ועבודתו
יעקב גלר נולד ב-וסלוי, רומניה ב-1930. ראשית לימודיו היה בתלמוד תורה. במקביל למד עברית בבית הספר הקהילתי "עשה-טוב" וכבר בגיל 10 דיבר בשפה העברית ובגיל 17 היה בעצמו מורה לעברית בבית הספר המקומי (במקביל ללימודיו התיכוניים). בסיום לימודיו התיכוניים ולאחר שעמד בבחינות הבגרות, למד טרימסטר אחד בפוליטכניקה של יאשי וב-22 במרץ 1951 עלה לישראל, למעברת נהריה.

על סמך ידיעותיו בעברית התמנה כמורה לעברית בבית הספר הדתי בעכו ולאחר מכן בנהריה. בהמשך, ב-1954, היה למורה חייל שניהל בית ספר דתי, תחילה במטולה ולאחר מכן, ב-1956, בשלומי. ב-1960 עבר לפתח תקווה וניהל במשך שמונה שנים את בית הספר הממלכתי דתי בשכונת מחנה יהודה. במקביל למד באוניברסיטת בר-אילן, החל מ-1964, תולדות עם ישראל, ספרות עברית ולימודי תעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים, לימודים שסיים בהצלחה ב-1969. הוא המשיך בלימודי תואר שני בתולדות עם ישראל וסיים אותם ב-1970.

במקביל, החל מ-1969, עבד כמורה בבית ספר תיכון ולאחר סיום לימודיו לתואר שני התחיל לימודים לתואר שלישי באוניברסיטת תל אביב. לצורך לימודיו נסע ב-1973 לרומניה, שם ערך מחקר היסטורי בארכיונים שונים. וב-1982 קיבל את התואר דוקטור.

גלר לימד תולדות עם ישראל, החל מ-1974, בשלוחה האוניברסיטאית בטבריה, במכללת בית ברל ובמחלקה ללימודי יסוד של אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2002 יצא גלר לגמלאות.

בשנת 2020 עוטר בתואר יקיר העיר פתח תקווה.

נפטר ב-23 בינואר 2022.

## ספריו
* **מפתח לשאלות ותשובות מאת ר' [[אליהו מזרחי]] ור' אליהו ן' חיים**, אוניברסיטת בר-אילן תשל"ו.
* **היהודים הספרדים ברומניה**, תל אביב, אוניברסיטת תל אביב והמרכז לשילוב מורשת יהדות המזרח במשרד החינוך והתרבות, תשמ"ג.
* **צמיחתה ושקיעתה של קהילה, היהודים האשכנזים והספרדים ברומניה (1919-1941)**, תל אביב, מורשת תשמ"ה.
* **הרבנות ברומניה במאה העשרים**, אוניברסיטת בר-אילן, תש"ס.
* **ה[[מלבי"ם]] - מאבקו בהשכלה וברפורמה**. אורות יהדות המגרב, לוד, תש"ס.
* **העמידה הרוחנית של יהודי רומניה בתקופת השואה (1940-1944)**, אורות יהדות המגרב, לוד תשס"ג.
:תורגם לרומנית:
:Rezistenţa spirituală a Evreilor Români în timpul Holocaustului, Hasefer, Bucureşti 2004. 
* **חכמי רומניה וזיקתם לא"י**, פתח תקווה, תשע"ה
* **וואסלוי - "עיר ואם בישראל", תולדות יהודי העיר, העיירות והכפרים שבמחוז**, תשע"ח

## ממאמריו
* 

## קישורים חיצוניים
* בלוג של ד"ר יעקב גלר
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: מדעי היהדות
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:יקירי פתח תקווה
מדליית רובלינג

**מדליית רובלינג** (באנגלית: Roebling Medal) הוא הפרס היוקרתי ביותר של החברה המינרלוגית של אמריקה (Mineralogical Society of America), וניתן עבור הצטיינות מדעית כפי שבאה לידי ביטוי בעיקר על ידי פרסומים מדעיים של מחקר מקורי בולט במינרלוגיה. כללי הפרס מדגישים את נושא המחקר המקורי. כך למשל לא יינתן הפרס בשל הצטיינות בהוראה או במנהל הקשורים למינרלוגיה. הפרס אינו מוגבל לאזרחי ארצות הברית בלבד, ואיננו מוגבל בגיל.

ההחלטה על חלוקת המדליה התקבלה ב-1929, עשר שנים לאחר הקמת החברה המינרלוגית של אמריקה, אבל רק ב-1937, משנאסף סכום מספיק, החלה חלוקה סדירה של הפרס. הפרס כולל מדליה מוזהבת וחברות לכל החיים בחברה המינרלוגית של אמריקה.

הפרס קרוי על שמו של הקולונל וושינגטון אוגוסטוס רובלינג (Washington Augustus Roebling 1926-1837) שהיה מהנדס, בונה גשרים, אספן מינרלים ועמית בולט של החברה המינרלוגית של אמריקה.

## זוכים בולטים

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:פרסים מדעיים
*
חצוצרת השמע

**חצוצרת השמע** (TA: Tuba auditiva; Tuba auditoria; מכונה גם **צינור השמע**, **תעלת השמע** או **תעלת אוסטכיוס**, על שם ברתולומאו אאוסטקיו) היא צינור באוזן המחבר בין האוזן התיכונה אל הלוע, ומאפשר כניסה של אוויר לתוך האוזן ויציאה ממנה. הודות לפתח זה, לחץ האוויר באוזן התיכונה נשמר ברמה של הלחץ הסביבתי, ומאפשר תפקוד תקין של האוזן התיכונה. במהלך טיסה, צלילה או נסיעה בכבישים תלולים עשויים בני אדם לחוש "סתימה" באוזניים, עקב שינויי הלחץ על עור התוף, שאינם משתקפים מייד באוזן התיכונה. פיהוק או בליעה מסייעים לפתיחה של חצוצרת השמע ולהשוואת הלחצים בין האוזן התיכונה והסביבה החיצונית ומאפשרים לעור התוף לחזור למצבו התקין.

## קישורים חיצוניים

*

קטגוריה:אוזן
ג'לזון

מחנה **גַ'לַז֫וֹן** (בערבית: **مخيّم الجلزون**, תעתיק מדויק: מח'יּם אלג'לזון) הוא מחנה פליטים פלסטינים, בשטח הרשות הפלסטינית, בנפת רמאללה - אל-בירה, כחמישה ק"מ צפונית לעיר רמאללה, כקילומטר מדרום לג'יפנה, בגובה ממוצע של כ-775 מ' מעל פני הים.

על פי הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה במחנה היו בשנת 2012 כ-8,900 תושבים.

## מקור השם
ג'לזון הוא שם של וואדי ושל מעיין, שלידם הוקם המחנה. מקור השם ופירושו אינן ידועים.

## היסטוריה
המחנה הוקם ב-1949 כ-7 ק"מ מצפון לרמאללה על אם הדרך רמאללה–שכם (בתוואי הקדום של דרך ההר). המחנה הוקם על 253 דונם של אדמת טרשים בצלע הר שאונר"א שכרה מממלכת ירדן. רוב תושבי המחנה ששוכנו בו בעת הקמתו היו פליטים מ-36 כפרים בסביבת לוד ורמלה. בשלוש השנים הראשונות גרו תושבי המחנה באוהלים ולאחר מכן עברו לבתים בנויים.

ב-1977 הוקמה, כקילומטר וחצי מדרום מזרח למחנה - ההתנחלות בית אל.

מחנה ג'לזון היה אחד ממחנות הפליטים הפעילים ביותר באינתיפאדה, החל מדצמבר 1987. תושבי המחנה היו מעורבים במקרים רבים של יידוי אבנים על מכוניות ישראליות בכביש, וכן בעימותים אלימים רבים עם מתנחלים מהסביבה וכוחות צה"ל.

בשנה הראשונה של האינתיפאדה נרצחו במחנה מספר פלסטינים בחשד לשיתוף פעולה עם ישראל. שלושה עשר בתים במחנה נהרסו על ידי שלטונות ישראל בשנה הראשונה של האינתיפאדה. בינואר 1988 עצרו השלטונות את כל חברי הוועד העממי שתאם את פעולות האינתיפאדה בג'לזון, אולם תוך כמה ימים קם ועד אחר תחתיו.

בסוף שנת 1988 חיו במחנה כ-5,600 תושבים. ב-2016 כ-10,000 תושבים.

במסגרת הסכמי אוסלו נקבע כי מחנה ג'לזון ייכלל ב"שטח B", היינו שליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית אך שליטה ביטחונית ישראלית. ב-1997 התקין צה"ל גדר סביב המחנה, במטרה לצמצם את החיכוך בין תושביו לבין התנועה שבכביש. עם זאת, בעקבות פתיחת הכביש העוקף שחיבר את גבע בנימין לוואדי חרמייה דרך עפרה, הידלדלה התנועה הישראלית בכביש שליד ג'לזון. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה נחסם הכביש לגמרי לתנועת ישראלים.

## תנאי המחיה
בתי המחנה מחוברים למים זורמים וחשמל, אולם לא כל הבתים מחוברים למערכת ביוב מרכזית. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 נוצרה מתיחות בין תושבי מחנה ג'לזון לתושבי כפר שכן על רקע חיבור ביוב של תושבי המחנה לזה של הכפר. מחנה ג'לזון מנוהל ברובו בידי אונר"א, בסיוע כספים ממדינות תומכות. אונר"א מפעילה במחנה שני בתי ספר, האחד לבנים והשני לבנות אשר ביחד משרתים 2,045 תלמידים, נכון לסוף 2007. בית הספר לבנות פועל בשתי משמרות. במחנה שלושה מסגדים.
ימין|ממוזער|תלמידות בג'לזון, 2018

סקר שנערך בשנת 2006 העלה כי רוב מכריע של התושבים חי בבתים בבעלות המשפחה ורק 3% גרים בשכירות. גודל דירה ממוצעת 94 מ"ר, ורוב הדירות (כ-78.5%) הן בנות 3 חדרים או יותר, ל-90% מהמשפחות שירותים בתוך הבית.

צפיפות המגורים גבוהה: ב-61% מהבתים גרו 3 עד 5 תושבים בחדר וב-16.5% נמצאה צפיפות של יותר מ-5 תושבים לחדר. איכות המבנים ירודה: רטיבות בקירות נצפתה ב-72.5% מהבתים, עובש בכ-50% ונזילות ב-37%. רק כ-40% מהבתים חשופים לאור שמש וב-29% האוורור אינו מספיק. נמצא מתאם מובהק בין צפיפות המגורים (נפשות לחדר) במחנה וליקויי המבנים לשכיחות מחלות דרכי הנשימה באוכלוסייה.

## קישורים חיצוניים

* מחנה הפליטים ג'לזון באתר אונר"א

## הערות שוליים

קטגוריה:מחנות פליטים פלסטיניים ביהודה ושומרון
קטגוריה:נפת רמאללה ואל-בירה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
שוברא אל-ח'ימה

**שוברא אל-ח'ימה** (בערבית: **شبرا الخيمة**, בערבית מצרית: **شبرا الخيمه**, תעתיק מדויק: **שברא אלח'ימה**) היא העיר הגדולה במחוז אל-קליוביה והעיר הרביעית בגודלה במצרים. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.276 מיליון בני אדם.

שוברא אל-ח'ימה שוכנת צפונית לקהיר, על גדתו המזרחית של נהר הנילוס, וסמוך לכביש המהיר לאלכסנדריה, והיא נחשבת לפרוור תעשייתי של בירת מצרים, ולחלק מקהיר רבתי. העיר נחשבת לוותיקה בין הפרוורים התעשייתיים של קהיר (הערים עשרה ברמדאן, מדינת א-סאדאת ועיר השישה באוקטובר נוסדו בשנות ה-70 של המאה ה-20).

את העיר ייסד בשנת 1832 שליט מצרים מוחמד עלי, שבניית ארמונו באזור, על גדת הנילוס, בתכנון אדריכלים טורקים וארמנים, הסתיימה ב-1822. ב-1808 יזם עלי את סלילת דרך שוברא, המקשרת עד ימינו בין קהיר לשוברא אל-ח'ימה עלי יזם בין היתר הקמת מפעלי זכוכית וכותנה מצרית בעיר. בשנים האחרונות בוצע שיפוץ מקיף בארמונו של מוחמד עלי, בהשקעה של 50 מיליון לירות מצריות, וחלק ממנו הפך למוזיאון.

ב היא נחשבה לרובע יוקרתי יחסית של קהיר, אך הגירה מסיבית מהאזורים הכפריים והקמת שכונות למעמד הבינוני במאה העשרים הפכו אותה לעיר צפופה, שמרבית שכונותיה נחשבות לשכונות עוני. האוכלוסייה צמחה במהירות מ-39,000 נפש ב-1947, לכ-100,000 ב-1960 וליותר ממיליון תושבים כיום. אוכלוסיית העיר מועסקת בחלקה במפעלי תעשייה בעיר, המתמקדים בטקסטיל, קרמיקה, זכוכית וכותנה. בשל ריבוי מפעלי התעשייה, האוויר בעיר נחשב למזוהם.

בשוברא אל-ח'ימא שוכן המכון הפוליטכני של קהיר.

## קישורים חיצוניים

* כתבה על ארמונו של מוחמד עלי
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים: ערים
קטגוריה:קהיר: גאוגרפיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1832
אסטוניה (מעבורת)

**"אסטוניה"** הייתה מעבורת נוסעים אסטונית מסוג גל-נוע (RORO) אשר נבנתה בעיר פפנבורג שבגרמניה בשנת 1979 עבור חברת הספנות הפינית "ויקינג ליין" ("Viking Line"), קיבלה את השם "ויקינג סלי" ("Viking Sally") והייתה אמורה לשוט בין הערים טורקו, מרייהאמן וסטוקהולם.

בליל 28 בספטמבר 1994, בדרכה מטאלין לסטוקהולם, טבעה המעבורת במימי הים הבלטי. באסון נספו 852 איש מתוך 1049 נוסעי המעבורת והיה זה האסון הימי הקטלני ביותר של אונייה באירופה והשלישי בחומרתו של אונייה אירופאית ברחבי העולם (אחרי טביעת הטיטאניק (1,514 חללים) וטביעת "קיסרית אירלנד"  (1,012 חללים)).

## חקירת סיבות האסון
ועדת החקירה הבינלאומית קבעה שהאסון, בו נספו 852 איש, רובם אזרחי שוודיה ואסטוניה, קרה עקב הפתיחה הפתאומית של השער, שדרכו הרכבים והמשאיות נכנסים למעבורת, וזה בגלל הליקויים בתכנון האוניה. עד הטרגדיה עם המעבורת האסטונית תקלה זאת הייתה אופיינית לאוניות מסוג גל-נוע (*Ro-Ro*) ורק במקרה זה הסתיים בטרגדיה של מעבורת אחת בלבד ולא יותר, למרות שהיו תקלות דומות גם בספינות אחרות. בעקבות אסון המעבורת "אסטוניה" שופרה הקונסטרוקציה של האוניות מסוג גל-נוע, שהיו בשלבי התכנון או/ו הבניה וגם כן, חוזקו מנגנוני סגירת השער בכל האוניות הקיימות מסוג זה.

סרט דוקומנטרי שוודי שיצא לאור בשנת 2020 חושף כי נמצאו ממצאים לחור בצד האונייה אשר מחזק תאוריות לכך שהמעבורת התנגשה בכלי תת-ימי. לאחר פרסום הסרט נשמעו קולות חדשים לפתיחת חקירה חדשה בנוגע לממצא זה.

## הנצחת זכר הנספים
לזכר הנספים באסון המעבורת הוקמו אנדרטאות בטאלין, בסמוך לשער הימי של העיר העתיקה, בסטוקהולם ובוורו.


 קובץ:MS Estonia Memorial Galarkyrkogarden Stockholm.jpg|האנדרטה לזכר נספי "אסטוניה" בסטוקהולם
 קובץ:Voru Estonia mälestusmärk Katariina kirik.JPG|האנדרטה לזכר הנספים באסון המעבורת "אסטוניה", ליד כנסיית קתרינה הלותרנית בוורו
 קובץ:Estonia Gedenktafel Tallinn.jpg|האנדרטה בטאלין


## סרטים וספרות
* "הדבר, שלא היה אמור לקרות: סיפור על אסון המעבורת אסטוניה" Kent Härstedt, Olion, 1996. (הספר יצא לאור באסטונית, שוודית ופינית)
* "הספר, שכתיבתו לא הושלמה" (mayday Estonia III) Andi Meister; BNS, 1997. (הספר יצא לאור באסטונית, שוודית ובפינית)

## ראו גם
* טביעת המעבורת MV דונה פאז
* אסון המעבורת בבלגיה (1987)

## קישורים חיצוניים
* '''טביעת האסטוניה נגרמה מקריסת החרטום ולא מפיצוץ''', רויטרס, 16 דצמבר 2025.

קטגוריה:ספינות טרופות
קטגוריה:אסונות מעבורת
קטגוריה:טביעת אוניות בים הבלטי
קטגוריה:1994
קטגוריה:אסטוניה: תחבורה
קטגוריה:שוודיה: תחבורה
קטגוריה:אסטוניה: היסטוריה
קטגוריה:שוודיה: היסטוריה
קטגוריה:אירופה: אסונות ימיים
ליברפול (מונטווידאו)

**ליברפול פוטבול קלוב**, או בפשטות "**ליברפול**", הוא מועדון כדורגל אורוגוואי מהעיר מונטווידאו, בירת אורוגוואי. הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה באורוגוואי בעונת 1919. ישנה מחלוקת עד היום באשר לסיבה לשם המיוחד של הקבוצה. גרסה אחת טוענת כי הקבוצה נקראה על שם העיר ליברפול באנגליה לאחר שהוקמה הקבוצה על ידי סטודנטים לגאוגרפיה שעשו עבודה על קו החוף של בריטניה והתאהבו בשם של עיר זו במהלך לימודיהם. גרסה שנייה טוענת כי הוחלט להקים את הקבוצה על שם אחד המקומות בעולם ולכן לקחו גלובוס מסתובב, סובבו אותו ונעצו את האצבע בו, וזו נחתה על מיקומה של העיר ליברפול. בעונת 2005/06 שונו המדים של משחקי החוץ לצבע אדום, כמו ליברפול הבריטית. הקבוצה משחקת נכון להיום באצטדיון אסטדיו בלברדה, שהיה בעבר בבעלותה של קבוצת מונטווידאו וונדררס.

הקבוצה מעולם לא זכתה בתואר כלשהו, הן בליגה המקומית והן במשחקי הגביע, ונודעת כיום באורוגוואי כ"הקבוצה הגדולה היחידה ללא אף תואר" עד שנת 2023 בזכתה בליגה.

## שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
*  גוסטבו פואנטס
*   לואיס דה אגוסטיני
*  ארמנדו דלי ואלדס
*   סבסטיאן סוריה
*  חואן מנואל דיאס
*  כריסטיאן גונסאלס
*  חורחה פוסילה
*  דייגו אגירה
*  קרלוס אנדרס סאנצ'ס

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אורוגוואיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1915
קטגוריה:מונטווידאו: מועדוני כדורגל
מחוזות אוקראינה

מבחינה מנהלית מחולקת אוקראינה ל-24 מחוזות הנקראים אובלסט (область).

## רשימת המחוזות
לצד המחוזות בטבלה מופיעים גם קייב וסבסטופול – שתי ערים הנהנות ממעמד מיוחד המקביל לרמת המחוז. בדומה לכך, בטבלה מצוינת גם הרפובליקה האוטונומית של קרים שאף היא מקבילה לרמת המחוז. לאחר פרוץ העימות בין רוסיה לאוקראינה בשנת 2014 איבדה אוקראינה את השליטה על קרים וסבסטופול, כמו גם על חלקים מהמחוזות דונצק ולוהנסק. עם זאת, אוקראינה עודנה רואה את האזורים האלו כאזורים מנהליים אוקראינים.

## מפה

## ראו גם
* מחוזות משנה של אוקראינה
* ערים באוקראינה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אוקראינה: חלוקה מנהלית
אוקראינה
רמפלה ג'וניורס

**רמפלה ג'וניורס פוטבול קלוב**, או בקיצור "**רמפלה ג'וניורס**" הוא מועדון כדורגל אורוגוואיי מהעיר מונטווידאו, בירת אורוגוואי. בעונת 1927 זכתה הקבוצה באליפות אורוגוואי, בתקופה בה עוד הייתה הליגה חובבנית. בעבר נקראה הקבוצה "השלישית" לאחר שהייתה הכי גדולה בתקופתה אחרי פניארול ונסיונל, שתי הגדולות של הכדורגל באורוגוואי.

צבעי הקבוצה, אדום וירוק, נלקחו, כך טוענת הסברה, מצבעי דגל איטליה שהיה מונף על אונייה שעגנה במונטווידאו. הקבוצה עברה מספר פעמים משכונה אחת לאחרת בעיר, עד הגיעה לשכונת ויז'ה דל סרו - מקום מושבה כיום.

לאורך השנים הייתה יריבתה הגדולה ביותר של רמפלה קבוצת סרו, וזהו הדרבי השני בגודלו באורוגוואי, אחרי הדרבי בין פניארול ונסיונל, שתי הגדולות של הכדורגל באורוגוואי.

האוהדת הכי מפורסמת של הקבוצה היא נטליה אוריירו.

## תארים
*אלופת אורוגוואי: 1927 (בתקופה החובבנית)
*סגונדה דיביסיון אורוגוואז'ה 1944, 1980, 1992

## שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
*  אנריקה בז'סטררו
*  מרסלו אוטרו
*  גררדו מוראלס
*  אנטוניו אלסאמנדי
*  חוסה באטיסטה
*  חואן ראמון קאראסקו
*  ווילמר קבררה
*  חורחה פוסטי
*  פקונדו מארטינז
*   אלחנדרו רובן
*  אנחל לברונה
*  בטו

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אורוגוואיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1914
קטגוריה:מונטווידאו: מועדוני כדורגל
תעלת השמע

**תעלת השמע** או **תעלת האוזן** (בלטינית **external acoustic meatus** או בקיצור **EAM**) היא מבואה הנמשכת מתחילת האוזן החיצונית ומגיעה עד האוזן התיכונה. אורכה של תעלת השמע באדם מהאפרכסת עד לעור התוף הוא באזור ה-20–30 מ"מ, וקוטרה הוא כ-7 מ"מ.

## מבנה
תעלת השמע בנויה כצינור באורך 20–30 מ"מ אשר נחלק לשניים חלק חיצוני וחלק פנימי. החלק החיצוני הוא בגדול של שליש מהתעלה עשוי מסחוס ויש בו זקיקי שיער, בלוטות חלב ושעוות האוזן. החלק הפנימי הוא בגודל של שתי שליש מהתעלה והוא גרמי, כלומר עשוי רקמת עצם.

בתעלה ממוקמות בלוטות צרומן.

## גלריית תמונות

קובץ:Gray907.png
קובץ:Ear-anatomy-text-small.png


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אוזן
קטגוריה:שמיעה
פרמונה

**פרמונה** (**Fremona**) הייתה עיירה בצפון אתיופיה במחוז תיגראי. במאות השש-עשרה ושבע-עשרה שימשה העיירה בסיס למיסיון הקתולי באתיופיה, אך היא ננטשה במרוצת המאה השמונה עשרה.

במקור נקראה העיר **מיגוֹגה** (בתיגרינית "מיי גוּגה" הם "מים גועשים") על שם שני הנחלים ההרריים הזורמים דרך היישוב. הקיסר מינאס הגלה לשם את המיסיונרים הקתולים שהגיעו לחצרו ואלה כינו את העיירה על שם הקדוש פרומנטיוס, שהמיר את דתו של הקיסר אזנה לנצרות במאה הרביעית לספירה. הבישוף היישועי אנדרי דה אוביידו (Andre da Oviedo) שעמד בראשם הגיע לאתיופיה בשנת 1557, מונה לפטריארך של אתיופיה ב-20 בדצמבר 1562 ונפטר בפרמונה בשנת 1577. קברו הפך מקום תפילה למאמינים המקומיים בקתוליות.

כשביקר המיסיונר הישועי מנואל דה אלמיידה לפרמונה בשנת 1624, הוא מצא כי נוספו לה "שבע או שמונה מצודות עם חומות חיצוניות גבוהות ושתי חצרות, האחת מחברת את הבתים ובה מכל אבן, ובאחרת כנסייה יפה הבנויה מאבן ומגיר". הוא מוסיף כי לאור המחסור בנשק חם באתיופיה דאז, "עם עשרים או שלושים מוסקטים ותותח קטן המתופעלים בידי צאצאי הפורטוגזים, [זה] נחשב באתיופיה למקום ייחודי ובלתי חדיר."

בשנת 1632 עלה לשלטון הקיסר פאסיל, החרים את אדמות היישועים וריכז אותם בפרמונה. כששמע הקיסר שמומבסה מופגזת על ידי הפורטוגזים, חשד הקיסר כי הפטריארך הקתולי אפונסו מנדש (Alfonso Méndez) עמד מאחורי המהלך. הוא ניצל זאת לגירוש יתרת היישועים מאדמת אתיופיה בשנת 1633. המיסיונר ג'רונימו לובו (Jerónimo Lobo) טען כי בעת הגירוש חיו בפרמונה כארבע מאות איש.

דיווח מס משנת 1697 מזכיר את פרמונה בשמה המקורי, מיגוגה. אולם בביקוריו של האגיפטולוג הבריטי הנרי סולט בעשור הראשון של המאה התשע-עשרה דיווח הלה כי איש לא זיהה את שם העיירה. החוקר ברנרד לינדהל זיהה את פרמונה עם היישוב המודרני אנדייט נברש (Endiet Nebersh), במרחק כעשרה קילומטרים מהעיירה עדווה שבנפת תיגראי המרכזית, סמוך לגבולה הצפוני הנוכחי של אתיופיה.
 
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:תקופת השפל האתיופית
קטגוריה:אתיופיה: יישובים
דאנוביו

**מועדון הכדורגל דאנוביו** (בספרדית: **Danubio Fútbol Club**) הוא מועדון כדורגל אורוגוואי מהעיר מונטווידאו, בירת אורוגוואי. נכון לעונת 2025 הקבוצה משחקת בליגת העל האורוגוואית.

## היסטוריה
ב-1 במרץ 1932 נוסד מועדון הכדורגל דאנוביו על ידי שני אחים ילידי בולגריה, מיגל וחואן לאזארו, ביחד עם עוד בחורים מבית הספר "רפובליקה דה ניקרגואה" במונטווידאו. שמו של המועדון ניתן לו על שם הנהר דנובה העובר בבולגריה.

מהקבוצה יצאו חלק מהשחקנים הגדולים בתולדות הכדורגל באורוגוואי בפרט ובדרום אמריקה בכלל, כגון אלבארו רקובה, רובן סוסה, מרסלו זלאייטה ורובן אוליביירה. גם שחקנים כגון נרי קאסטייו ודייגו פורלאן החלו את הקריירה שלהם בקבוצה.

הקבוצה זכתה באליפותה השלישית בעונת 2006/07 לאחר שגברה פעמיים על פניארול, הן באפרטורה והן בקלאוסורה. בסיום עונת 2013/14 היא זכתה באליפות הרביעית.

הקבוצה שיחה מספר פעמים בגביע ליברטדורס ובשנת 1989 הגיע לחצי הגמר.

## תארים
***[[ליגת העל האורוגוואית|אלופת אורוגוואי]]:** (4) 1988, 2004, 2007, 2014 
***[[ליגת המשנה האורוגוואית|סגונדה דיביסיון אורוגוואז'ה]]:** (3) (1947, 1960 ו-1970).

## שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה
*  נרי קאסטייו
*  ריצ'רד נונייס
*  אלבארו רקובה
*  רובן סוסה
*  מרסלו זלאייטה
*  רובן אוליביירה
*  דייגו פורלאן
*  אדינסון קבאני
*  כריסטיאן סטואני
*  חוסה מריה חימנס

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אורוגוואיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1932
קטגוריה:מונטווידאו: מועדוני כדורגל
גיירמו דל טורו

**גיירמו דל טורו גומס** (באנגלית: **Guillermo del Toro Gómez**, נולד ב-9 באוקטובר 1964) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע מקסיקני זוכה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א, פרס גויה ופרס נבולה. דל טורו הוא אחד משלושת במאי הקולנוע הידועים כ'שלושת האמיגוז' (יחד עם אלפונסו קוארון ואלחנדרו גונסלס איניאריטו).

## ביוגרפיה
גיירמו דל טורו נולד וגדל בגוודלחרה שבמקסיקו. הוא גדל לצד סבתו, שהייתה קתולית אדוקה, והשפיעה על עולמו הערכי והאמנותי. את דרכו בתחום הקולנוע החל בגיל שמונה, אז יצר את סרטו הקצר הראשון, Dona Lupe.

לאורך שנות נעוריו גילה עניין מיוחד באפקטים מיוחדים, ובמהלך שמונה שנים צבר ניסיון כמאפר. בגיל 21 ייסד את חברת האפקטים "נקרופיה", ובמקביל סייע בהקמת פסטיבל הסרטים המקומי בגוודלחרה.

בשנת 1998 נחטף אביו, אירוע שטלטל את חייו והוביל להחלטתו לעבור ממקסיקו ולהשתקע מחוץ לגבולות המדינה. דל טורו מתגורר כיום בווסטלייק וילג' שבקליפורניה, יחד עם רעייתו לורנזה ובנותיהם מריאנה ומריסה.

## קריירה
דל טורו ביים סרטים מז'אנרים שונים, החל מעיבודים קולנועיים לגיבורי על של חוברות קומיקס (הלבוי, הלבוי 2: צבא הזהב, בלייד 2), לסרטי פנטזיה היסטורית (המבוך של פאן), מדע בדיוני (פסיפיק רים) וסרטי אימה ("קרונוס", "מימיק", "ילדים של אף אחד", "קרימזון פיק"). בנוסף, ביים פתיח של הסימפסונס לאחד מפרקי ליל כל הקדושים.

באפריל 2008 נודע כי דל טורו יביים עיבוד קולנועי כפול לספרו של ג'. ר. ר. טולקין, "ההוביט", כאשר פיטר ג'קסון (הבמאי של טרילוגיית סרטי שר הטבעות) ישמש כמפיק בפועל. השניים עבדו זה לצד זה, אולם במאי 2010 דל טורו פרש מן הפרויקט. בנוסף, דווח שדל טורו יביים ארבעה סרטים עבור אולפני יוניברסל: פרנקנשטיין, המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד, עיבוד מחודש לבית מטבחיים 5 ו"דרוד", עיבוד לנובלה של הסופר דן סימונס. דל טורו ציין, כי פרנקנשטיין יהיה "טרגדיה מילטונית" הנאמנה לרוח המקור .

בשנת 2016 יצאה לאור ב־Netflix הסדרה 'ציידי הטרולים' שאת התסריט שלה כתב דל טורו, וזכתה להצלחה רבה, עם שלוש עונות, סדרת ספין אוף וסרט מסכם.

ב-2018 זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על בימוי הסרט "צורת המים", שעבורו אף זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.

בשנת 2020 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "המכשפות" של הבמאי רוברט זמקיס.

סרטו "סמטת הסיוטים", עיבוד לרומן באותו שם מאת לינסי ויליאם גרשם, יצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בדצמבר 2021.

ב-2023 זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר עבור הסרט "גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו".

בינואר 2024 החל לצלם את סרטו "פרנקנשטיין" שיצא לנטפליקס בשנת 2025.

## פילמוגרפיה

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע מקסיקנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע מקסיקנים
קטגוריה:מפיקי קולנוע מקסיקנים
קטגוריה:סופרים ויוצרים זוכי פרס נבולה
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: במאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הבימוי הטוב
קטגוריה:מקסיקנים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:מקסיקנים ממוצא ספרדי
קטגוריה:זוכי פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לבמאי הטוב ביותר
קטגוריה:מקסיקנים שנולדו ב-1964
דאנבאלו מולמאטיוס

**דאנבאלו מולמאטיוס** (באנגלית: **Dunvallo Molmutius**; בוולשית: **Dyfnwal Moelmud**; 380 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".

אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.

על פי ג'פרי, הוא היה בנו של קלוטן, מלך קורנוול, והיה הראשון שהצליח להשיב סדר לממלכה בעקבות מלחמת האזרחים שהחלה בין פורקס הראשון לבין אחיו פרקס.

דאנבאלו הביס את פינר (Pinner) מלך לואגריה בקרב. לאחר תבוסה זו חברו נגדו ראדאוקוס (Rudaucus) מלך קאמבריה וסטאטריוס (Staterius) מלך אלבה ופלשו לארצו: לאחר קרב שהסתיים בתיקו, לבש דאנבאלו ו-600 מאנשיו את מדי חיילי הצבאות שיצאו נגדו ובהסוואה זו חדר למחנה אויביו והרג את שני המלכים.

בעקבות ניצחונו הכריז דאנבאלו על עצמו כמלך בריטניה וחוקק חוקים שנקראו חוקי מולמאטין על שמו.

דאנבאלו שלט 40 שנה בממלכה ולאחר מותו נקבר במקדש השלום בטרינוואנטום (לימים לונדון). לאחר מותו החלה מלחמת אזרחים בין שני בניו - בלינוס וברניוס.

## קישורים חיצוניים
* תיארוך מלכי בריטניה האגדיים

קטגוריה:בריטניה: מלכים אגדיים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5
ארתור האצ'ינס

**ארתור האצ'ינס** (אנגלית: **Arthur Hutchins**; 15 בספטמבר 1890–1948) היה כדורגלן אנגלי.

## קריירה
האצ'ינס נולד בעיירה בישופס ולת'אם שבהמפשייר, ובתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה שיחק עבור המועדון החובבני קרוידון קומון.  בזמן המלחמה הוא השתתף כשחקן אורח בכ-100 משחקים של ארסנל, ולאחר חידוש המשחקים הרשמיים ב-1919 הוא חתם על חוזה קבוע במועדון, שקודם בחזרה לליגה הראשונה של הפוטבול ליג. האצ'ינס ערך את הופעת הבכורה במשחק מול סנדרלנד ב-13 בספטמבר, והיה למגן השמאלי הקבוע במהלך עונת 1919/1920, לאחר שתפס את מקומו של פרנק ברדשו שעבר לעמדת החלוץ השני.

האצ'ינס המשיך להופיע בהרכב ארסנל בקביעות גם בעונת 1920/1921 ובעונת 1921/1922, והחמיץ רק שלושה וחמישה משחקי ליגה בהתאמה. אולם, הוא השתתף בעשרה משחקים בלבד בעונת 1922/1923, ולאחר מכן איבד את מקומו בהרכב לאנדי קנדי. הוא לא הצליח לזכות במקומו בהרכב בחזרה, וביולי 1923 עבר לצ'רלטון אתלטיק. הוא השתתף ב-108 משחקים במדי ארסנל, והבקיע שער אחד.

הוא שיחק בצ'רלטון (אז בליגה השלישית הדרומית) במשך שלוש עונות, וב-1926 פרש מכדורגל.

## לקריאה נוספת
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

קטגוריה:מגני כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני צ'רלטון את'לטיק
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1890
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1948
מוזיאון המחתרת ההולנדית

**מוזיאון המחתרת ההולנדית** (בהולנדית: **Verzeetsmuseum**) שבאמסטרדם הוא מוזיאון היסטורי המספר את סיפורו של העם ההולנדי בזמן מלחמת העולם השנייה, מ-14 במאי 1940 עד 5 במאי 1945.

במוזיאון מבקרים כ-15,000 ילדים מדי שנה.

## תולדות מוזיאון המחתרת

המוזיאון נוסד ב-1984 ועבר למיקומו הנוכחי בבית פלנסיוס (Gebouw Plancius) ב-1999. ב-2013 הורחב ונוסף לו מוזיאון ילדים מיוחד Verzetsmuseum Junior.

## ראו גם

* המחתרת ההולנדית
*גרהרד בדריאן
*כריס לבו

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המוזיאון 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמסטרדם: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים להיסטוריה
קטגוריה:המחתרת ההולנדית
קטגוריה:הולנד במלחמת העולם השנייה
אונס ליווה הר אופ סולדר

**מוזיאון אמסטלקרינג** הוא בית ברובע התעלות באמסטרדם, הולנד, בלב רובע החלונות האדומים, המחביא בתוכו כנסייה משנת 1661, שבה נאלצו הקתולים לערוך את טקסיהם בחשאי. הכנסייה נקראת "אדוננו אשר בעליית הגג" (בהולנדית: **Onze-Lieve-Heer-op-Zolder**). בית התעלות היה שייך לקתולי יאן הרטמן (Hartman). 

המקום נפתח כמוזיאון ב-1888, ומאז הוא לא מקיים פעילות כנסייתית. הוא המוזיאון השני הוותיק באמסטרדם (אחרי רייקסמוזיאום), ומבקרים בו כיום כ-85,000 איש בשנה.

במוזיאון ניתן לצפות גם בבית עצמו כשהוא מרוהט כשם שהיה במאה ה-18.

## קישורים חיצוניים

* 

ממוזער|200 פיקסלים|ימין|פנים הכנסייה

קטגוריה:אמסטרדם: מוזיאונים
קטגוריה:הולנד: אתרי מורשת לאומית
בלינוס

**בלינוס הגדול** (באנגלית: **Belinus the Great**) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".

אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.

על פי ג'פרי, בלינוס היה בנו של דאנבאלו מולמאטיוס ואחיו של ברניוס. ככל הנראה מקור שמו בשם האל הברטוני בלנוס.

## עלייתו לשלטון
לאחר מות אביו, דאנבאלו, פרצה מלחמת אזרחים בינו לבין אחיו ברניוס, ואף אח לא גבר על משנהו. לבסוף הוסכם על פשרה לפיה תחולק הממלכה - בלינוס ימלוך בדרומה וברניוס ימלוך בצפונה.

חמש שנים לאחר שהושגה הפשרה נשא ברניוס לאישה את בתו של מלך נורווגיה בלי הסכמתו של בלינוס. בלינוס פלש לנורת'מברלנד לשם הגיעה באניה אשתו לעתיד של ברניוס, וכלא אותה ואת אביה. בתגובה, פלש ברניוס לממלכת אלבה ודרש השבת אדמותיו ושחרור אשתו.

הצבאות נלחמו ביער קאלאטריום (Calaterium) ולבסוף הביס בלינוס את ברניוס, שנמלט לגאליה. בלינוס שב בראש צבא מגאליה אולם אימם שכנעה את הבנים לחתום על הסכם שלום ולשוב ולחלק את הממלכה ביניהם.

## הפלישה לגאליה ולאיטליה
בעקבות הסכם השלום איחדו האחים את צבאותיהם, פלשו לגאליה וכבשו אותה, ולאחר מכן יצאו בראש צבא אשר שילב בתוכו כוחות גאליים לאיטליה במטרה לכבוש את רומא. בהגיעם לרומא פגשו את הקונסולים הרומים גאביאס (Gabias) ופורסנה (Porsenna) אשר שילמו להם מס וחתמו עמם על הסכם שלום. בלינוס וברניוס קיבלו את המס ויצאו עם צבאם לעבר גרמאניה. בצאת צבאם צפונה הפרה רומא את הברית ותקפה אותם. ברניוס גילה את המזימה ותקף את הצבא הרומאי בהפתעה וניצח בקרב. בלינוס וברניוס שבו לרומא וצרו עליה ולבסוף פרצו את חומות העיר ובזזו אותה.

לאחר כיבוש רומא וביזתה שב בלינוס לבריטניה, וברניוס נשאר לשלוט ברומא. בלינוס ייסד את העיר קארלאון שעל הנהר אסק.

לאחר מות בלינוס עלה לשלטון בנו גארגויט בארבטרוק.

## ראיות היסטוריות
אף שלמרבית האירועים המתוארים בספרו של ג'פרי אין עדות היסטורית נוספת, ישנם תיאורים על כיבוש העיר רומא ב-18 ביולי בשנת 390 לפנה"ס על ידי כוחות ברטונים שבראשם מצביא בשם ברנוס (Brennus).

## קישורים חיצוניים

* תיארוך מלכי בריטניה האגדיים

קטגוריה:בריטניה: מלכים אגדיים
אריח

[ממוזער|אריחי [אבן ירושלמית מסותתת בחצר סביב באר בסמוך לשכונת בתי ברוידא בירושלים]]
**אריח** או **מרצפת** הוא לוח אבן המיוצר מחומרים עמידים כגון קרמיקה, חרס, אבן, צפחה, חרסינה וזכוכית, ומשמש לחיפוי רצפות וקירות, וכן חפצים כגון המשטח העליון של שולחנות.

## סוגים

סוגים נפוצים של אריחים:
* **[[טרצו|טֱרַצוֹ]]** (הידוע יותר בכינוי **בָּלַטָה**) – אריחי ריצוף משוייפים העשויים מבטון לבן וחצץ (אגרגט). אריחים שבהם האגרגטים (חלק החצץ) הם זעירים מכונים אריחי שומשום. תהליך ייצור הטרצו כולל יציקת תערובת בטון לבן וחצץ על אריח בסיס אשר עשוי בדרך כלל מיציקת בטון. לאחר ההתקשות עובר האריח לשיוף חלקו העליון ובכך לחשיפת מרקם אבני החצץ. השימוש באבנים מיועד לחזק את המרצפת ולהקנות לה את המראה הייחודי שלה.
* **[[אריח קרמיקה]]** – מיוצר בתהליך תעשייתי אוטומטי הכולל ייצור של בסיס אריח אשר עשוי חרס על ידי דחיסתו (לפעמים בלחץ גבוה מאוד של 120–145 אטמוספירות) ציפויו בחומרי זיגוג וצבע וחימומו בתנור (שלב המכונה שרפה). חלק מאריחי הקרמיקה עוברים תהליך שרפה כפול, האחד כשהאריח אינו מזוגג והשני לאחר ציפויו בחומר זיגוג.
* **[[אריח קרמיקה|אריח קרמיקה מזוגג]]** – סוג מיוחד של אריח קרמיקה, המתאפיין בעמידות גבוהה יותר ומשווק תחת השם גרניט פורצלן. אריח זה עשוי חרסינה (פורצלן), ומשמש לריצוף ולחיפוי קירות פנימי וחיצוני במבנים. בשל עמידותו היחסית, מגוון העיצובים שלו, ומחירו הסביר ביחס לחומרים כמו אבן טבעית ושיש, פורצלן הוא כיום החומר הנפוץ בישראל לריצוף וחיפוי. בשפת הדיבור, כאשר מדברים על אריחי קרמיקה, מדברים בדרך כלל על אריחי קרמיקה שאינם אריחי פורצלן.
***[[אריח מלט]]** – אריחים צבעוניים, שלעיתים קרובות מעוטרים בדוגמאות גאומטריות.  היו נפוצים מסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20, ובתקופה זו נעשה בהם שימוש נרחב באירופה ובאמריקה, וגם בישראל. אריחי מלט אינם נשרפים בתנור כמו אריחי קרמיקה אלא מיוצרים בטכניקה של יציקה, כבישה וייבוש.

## גלריה

Iznik2.jpg|אריחי קרמיקה בקבר דוד המלך בהר ציון
PortoTrainStation2.jpg|קיר אריחי קרמיקה בתחנת הרכבת בפורטו (פורטוגל)
Kunst-am-campus.jpg|אריחי תמרורים באוניברסיטת ברמן , ברמן, ברמן
בארשבע.JPG|חצר מרוצפת באריח מלט בבית מגורים בבאר שבע העתיקה
Patternfloor22.jpg|דוגמת אריחי מלט ברוממה
Patternfloor33.jpg|דוגמת אריחים בקטמון
רצפה עם אריחים מצויירים בחדר צפון מערבי בקומת הקרקע במבנה המרכזי בחוות שפון.JPG|רצפת אריחים מצויירים בחוות שפון


## ראו גם
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
מוזיאון ואן לון

**מוזיאון ואן לון** (בהולנדית: **Museum Van Loon**) הוא בית תעלות משנת 1672 באזור גרכטנגורדל שבאמסטרדם, הולנד.
הדייר הראשון בו היה הצייר פרדיננד בול, תלמידו של רמברנדט, ורק במאה ה-19 עברה אליו משפחת ואן לון. בני המשפחה מילאו תפקידים נכבדים בהולנד ובאמסטרדם, כגון ראשי עיר, גבירות המלכה והנהלת חברת הודו המזרחית ההולנדית.

המוזיאון מארח תערוכות מתחלפות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמסטרדם: מוזיאונים
אייקון איי 5

**אייקון איי 5** (ICON A5) הוא מטוס ספורט קל המיוצר החל משנת 2013. 

זהו מטוס אמפיבי. למטוס כנפיים מתקפלות, המאפשרות לאחסנו בקלות במוסך ולגרור אותו באמצעות מכונית. במטוס יש מקום לטייס ולנוסע אחד. 

בשנת 2015 החברה הודיע שבידיה כ-1200 הזמנות והיא מתכננת לייצר 500 מטוסים כל שנה. נכון לשנת 2019 רק 100 מטוסים נמסרו ללקוחות. בשנת 2019, בעקבות מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין השקעות בחברה הוקטנו והיא פיטרה חלק משמעותי של העובדים.

בשנת 2017 מטוס נחת בתחום הפארק הלאומי ביסקיין וטבע. בסך הכול עד היום התרחשו חמש תאונות עם המטוסים.

המטוס מפותח בשיתוף פעולה בין קירק הוקינס, טייס אף 16 לבין סטין סטראנד, מעצב סקייטבורד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* מפרט המטוס באתר היצרן 

## הערות שוליים

קטגוריה:מטוסים קלים
גארגויט בארבטרוק

**גארגויט בארבטרוק** (באנגלית: **Gurguit Barbtruc**; בוולשית: **Gwrgant Farfdrwch**; נפטר בשנת 369 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".

אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.

על פי ג'פרי, נחשב גארגויט למיסדה של ממלכת אירלנד.

ג'פרי מספר כי גארגויט היה בנו של בלינוס מלך בריטניה, ועלה לשלטון לאחר מות אביו. תקופת מלכותו הייתה שלווה אולם כאשר מלך דנמרק סירב לשלם לגארגויט את המיסים, פלש גארגויט לדנמרק, הרג את המלך וגבה את המס.

ג'פרי מספר כי בשובו לבריטניה פגש פליטים שכונו באסקלנסים (Basclenses) שבראשם פארתולואים (Partholoim), אשר הוגלו מספרד וחיפשו מקום יישוב. גארגויט סירב לאפשר להם להתיישב בבריטניה, אולם העניק להם את האי הסמוך אירלנד שהיה בלתי מיושב עד אותה עת.

גארגויט מלך כחמש שנים עד מותו בשנת 369 לפנה"ס ונקבר בעיר קארלאון שנוסדה על ידי אביו. לאחר מותו עלה לשלטון גויתלין בנו.

## קישורים חיצוניים
* גניאולוגיה של פורקס הראשון

קטגוריה:בריטניה: מלכים אגדיים
מוזיאון קוברה

**מוזיאון קוברה לאמנות מודרנית** (בהולנדית: **Cobra Museum voor Moderne Kunst**) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית, הנמצא באמסטלפיין, הולנד.

המוזיאון הוקם ב-1995. מקור שמו הוא משילוב שמות שלוש הערים מהן הגיעו מקימי המוזיאון - קופנהגן, בריסל ואמסטרדם. במוזיאון מוצגות תמונות של התנועה האמנותית קוברה, של ציירים בסגנון אוונגרדי. התנועה פעלה בשנים 1948–1951, וסימנה את ראשית הציור ההולנדי המודרני.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הולנד: מוזיאונים לאמנות
קוברה
קטגוריה:1995 בהולנד
מועצה אזורית מרכז הגליל

**מועצה אזורית מרכז הגליל** הייתה מועצה אזורית באזור הגליל המערבי.

המועצה הוקמה בשנת 1968 והייתה המועצה האזורית הדרוזית היחידה. היא כללה את היישובים יאנוח, ג'ת, כסרא וסמיע, ומאוחר יותר גם את אזור התעשייה מגדל תפן.

בשנת 1990 פורקה המועצה האזורית, ויישוביה התפצלו לשתי מועצות מקומיות: כסרא-סמיע ויאנוח-ג'ת, וכן  למועצה מקומית תעשייתית מגדל תפן.

שטח השיפוט שלה חולק בין המועצות אזוריות משגב ומעלה יוסף.

## ראשי המועצה
* כאמל פאלח (1981 - 1985)
* מוחמד חסון סעיד (1985 - 1986)
* האני סייף (1986 - 1987)
* סלמאן מדאח (1987)
* ג'אליב פאלח (1987 - 1988)
* מועצה ממונה בראשות ג'אק לארדו.

מרכז הגליל
ג'ו טונר

**ג'וזף סמואל טונר** (באנגלית: **Joseph Samuel Toner**; 30 במרץ 1894 - נובמבר 1954) היה כדורגלן צפון אירי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי.

## ביוגרפיה
טונר נולד בקאסלוולאן שבמחוז דאון, והחל את הקריירה שלו בבלפסט יונייטד. באוגוסט 1919 הוא הצטרף לארסנל, וערך את הופעת הבכורה במשחק מול אברטון ב-11 באוקטובר. הוא שיחק באופן לא סדיר בשתי עונותיו הראשונות, ולבסוף החל להתבלט בעונת 1921/1922. הופעת הבכורה שלו בנבחרת צפון אירלנד הייתה בתיקו 1 - 1 בבלפסט מול נבחרת ויילס ב-4 באפריל 1922. הופעתו השנייה הייתה גם כן מול ויילס, ונערכה במשחק שהתנהל ברקסהאם.

בעונת 1922/1923 ובזו שלאחריה השתתף טונר בשמונה משחקים בלבד, בעיקר בגלל התחרות העזה עם ג'ימי פטרסון וסמסון היידן על המקום בהרכב. הוא חזר להרכב בעונת 1924/1925, אך הודח ממנו לאחר הפסד ביתי להאדרספילד טאון בתוצאה 0 - 5. הוא השתתף בארבעה משחקי נבחרת נוספים כשהיה בארסנל, אך בינואר 1926 עזב לסנט ג'ונסטון לאחר שהרברט צ'פמן, המאמן החדש של ארסנל, החליט כי הוא לא זקוק לו. הוא השתתף במאה משחקים בדיוק (89 בליגה ו-11 בגביע ה-FA), והבקיע במשחקי הליגה שישה שערים.

הוא השתתף בארבעה משחקי נבחרת נוספים כשהיה בסנט ג'ונסטון, כולל מול נבחרת אנגליה ונבחרת סקוטלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית של 1927. הוא נאלץ לפרוש לאחר שסבל משבר ברגלו, ולאחר מכן חזר לצפון אירלנד והחל לאמן במועדון הכדורגל קולריין, כאשר פעם אחת הוא עלה כשחקן מחליף.

טונר ייצג את המחוז שבו נולד בענף ההרלינג, והשתתף במשחקי כדורגל גאלי מטעם המועדון המקומי של קאסלוולאן.

## לקריאה נוספת
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים צפון אירים
קטגוריה:קשרי כדורגל צפון אירים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צפון אירלנד
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1894
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1954
ארנסט ויליאמסון

**ארנסט קלארק ויליאמסון** (באנגלית: **Ernest Clarke Williamson**; 24 במאי 1890 - 30 באפריל 1964) היה שוער כדורגל אנגלי.

ויליאמסון נולד בכפר מרטון שבמחוז דרהאם, והחל את הקריירה שלו במועדונים מקומיים לפני שעבר ללונדון ב-1913 והצטרף לקרוידון קומון. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בגדודי השירות של הצבא המלכותי, והשתתף כשחקן אורח במספר מועדונים כולל למעלה מ-120 משחקים עבור ארסנל. לאחר תום המלחמה הוא חתם בארסנל באופן רשמי. בעונת 1919/1920 הוא חלק את אפודת השוער עם סטיבן דאן, אך בעונה שלאחר מכן (1920/1921) הפך לשוער הראשון והשתתף ב-42 משחקים. בעונה שלאחר מכן הוא החמיץ משחק אחד בלבד.

יכולתו במדי ארסנל משכה את תשומת לבם של בוחרי השחקנים לנבחרת אנגליה, והוא היה לשחקן הראשון של ארסנל בתקופה שלאחר המלחמה שזומן לנבחרת. הוא השתתף בשני משחקי החוץ מול נבחרת שוודיה ב-21 במאי וב-24 במאי 1923. אולם, הקריירה שלו בארסנל התקרבה לקיצה; לאחר שספג 14 שערים בחמישה משחקי ליגה בעונת 1922/1923 הוא הודח מההרכב לטובת דאן, ומאוחר יותר לטובת ג'וק רובסון. ביוני 1923 הוא עבר לנוריץ' סיטי בהעברה חופשית. הוא השתתף ב-113 משחקים רשמיים במדי ארסנל, בנוסף למשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה.

הוא פרש מכדורגל ב-1925, לאחר ששיחק במועדון מהליגה השלישית הדרומית במשך שתי עונות.

## לקריאה נוספת
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שוערי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני נוריץ' סיטי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1890
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1964
אמסטלפיין

**אמסטלפיין** (בהולנדית: **Amstelveen**) היא עיר במחוז צפון הולנד, השוכנת מדרום לעיר אמסטרדם ובסמוך לה. אוכלוסייתה מונה 78 אלף תושבים. שם העיר נטבע בשל נהר אמסטל שלצידו היא שוכנת.
מדובר בעיר שינה בעיקר בשל היותה סמוכה לאמסטרדם.
בעיר מספר אתרים ידועים, כגון מוזיאון קוברה לאומנות מודרנית, יער אמסטרדם, פארק אמסטל, וכן טחנות רוח ובהן טחנה על גדות האמסטל אותה הנציח הצייר הנודע רמברנדט בציוריו. כן פועלים בעיר רכבת קלה מוזיאונית, המקושרת למוזיאון הטראם שבדרום אמסטרדם, ובתי מלאכה לגבינות וקבקבים הולנדים, המשמשים גם כמרכזי מבקרים ותיירים.

במרכז העיר, המכונה סטאטפליין, פועלים שני קניונים גדולים, בית קולנוע, וספרייה הכוללת גם ספרים בעברית. ברחבה הגדולה מתקיים מדי שבוע שוק גדול, שנחשב לאחד השווקים הידועים בהולנד. כמו כן, בעיר נמצא בית הספר הבינלאומי של אמסטרדם.

קווי התחבורה הציבורית המרכזיים בעיר (קו טראם מס' 5 וקו 25), מגיעים גם למרכז אמסטרדם.
סמוך לעיר נמצא שדה התעופה סכיפהול.

באמסטלפיין קהילה גדולה של מהגרים מיפן, וכן מהודו ומבריטניה. כן קיימת בה קהילה של יהודים וישראלים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:הולנד: ערים
קטגוריה:צפון הולנד