open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סמל קולורדו

**סמל מדינת קולורדו** או **חותם מדינת קולורדו** (באנגלית: **Seal of the State of Colorado**) מבוסס על סמל הטריטוריה שקדמה למדינה - סמל שאומץ על ידי האספה הטריטוריאלית הראשונה ב-6 בנובמבר 1861.

## היסטוריה
ההבדל בין הסמל שנבחר לטריטוריה לבין הסמל המדינתי הוא הוספת המילים "מדינת קולורדו" והוספת שנת הכניסה לאיחוד - "1876".

ב-15 במרץ 1877 אישר בית המחוקקים הראשון של המדינה את הסמל.

לא ברור מי עיצב את סמל הטריטוריה שהפך לסמל המדינתי, אולם סבורים שהיה זה לואיס לדיארד וולד, מזכיר הטריטוריה שמונה על ידי נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן שעיצב את הסמל, ויש הסוברים כי גם מושל הטריטוריה ויליאם גילפין עזר בעיצוב הסמל, מאחר שאלמנטים מסמלי משפחת גילפין ומשפחת וולד מצויים בסמל הטריטוריה.

## תיאור הסמל
בהתאם לחוק המדינה, נקבע כי קוטר סמל המדינה הוא 2.5 אינצ'ים.
בראש החותם מצויה "עין ההשגחה" בתוך משולש, וסביבו קרני אור, הלקוח מסמל ארצות הברית.
מתחת לעין מוצג פסקס, קבוצת ענפים מאוגדים יחד וגרזן קרב, סמל שלטוני שמקורו ברומא העתיקה. הענפים מסמלים את החוזק של הקבוצה שאין ביחיד והגרזן מסמל סמכות ומנהיגות. הפסקס עטוף בסרט בצבעי כחול, אדום ולבן, צבעי הדגל, ועליו המילים "Union and Constitution" - איחוד וחוקה.
מתחתיו ישנו שלט אצולה עליו מצוירים שלושה הרים על רקע אדום המסמלים את הרי הרוקי שנמצאים בתחומה של קולורדו. פסגות ההרים מכוסות שלג ומעליהן עננים. בחלקו התחתון של המגן מצוירים כלי העבודה של הכורה - מקוש ופטיש על רקע מוזהב.
מתחת למגן מופיע המוטו בלטינית: "Nil Sine Numine" - "אין דבר מבלי האל" והשנה 1876 - שנת הצטרפות המדינה לארצות הברית.

## קישורים חיצוניים
* ההיסטוריה של הסמל - באתר ממשלת מדינת קולורדו

קטגוריה:קולורדו: סמלים
קולורדו
ימים של אהבה

**ימים של אהבה** הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים ב-2005, אשר מבוסס על הסרט "כוכב נולד",  ובוים, נכתב והופק על ידי מנחם גולן, עם מאיה בוסקילה, ניר לוי ומורן אטיאס בתפקידים הראשיים.

## עלילה
מרגלית דהאן (מאיה בוסקילה) היא בחורה פשוטה מאשדוד, העובדת כמלצרית במסעדה של אביה יוסף (יוסף שילוח) עם חלום להצליח בתחום השירה. הכול משתנה בערב אחרי ההופעה של הזמר המצליח דודו בן דוד (ניר לוי) בעיר המגורים של מרגלית, דוד מגיע לפאב בו מרגלית נוהגת לשיר. דודו מגלה אצל מרגלית פוטנציאל אדיר ומבטיח לה להפוך אותה לכוכבת גדולה. הבוקר שבא אחרי היה הפעם שונה, במקום ללכת לעבודה מרגלית נוסעת עם דודו להופעתו בבית שאן, הוא מעלה אותה לבמה לשיר - והקהל אוהב אותה. במהרה הם מתאהבים ומתחתנים בקפריסין, אבל אביה של מרגלית רוצה לעשות לה חתונה יהודית בסגנון מרוקאי אצלו במסעדה. הקריירה המוזיקלית של מרגלית עולה בניגוד לקריירה של דודו, השוקעת עמו כתוצאה משימוש בסמים ובאלכוהול. בעקבות הסמים והאלכוהול נקלעים יחסי הזוג הטרי למשבר, ובאותו הזמן מרגלית נכנסת להיריון.

בסוף הסרט לאחר שדודו בגד במרגלית, והיא חוזרת לבית אביה, דודו עולה על אופנוע כשהוא בהשפעת סמים, מאבד את השליטה ומוצא את מותו בתאונה קטלנית.

## ביקורות
הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע, וכונה סרט בורקס מודרני, אך זכה להצלחה מסחרית לאחר שנרכש להפצה בין-לאומית.

## בתרבות

* בתוכנית ארץ נהדרת הוצג בשנת 2006 מערכון הלועג לסרט ולבמאי, מנחם גולן, שהוצג כרודף בצע המחפש רק הצלחה כלכלית וחוסך בכל דרך אפשרית, כולל שימוש בקטעים מסרטים אחרים שצילם וצילום סצנות בחוף בתוך חדר מדרגות.

* באחד מפרקי הסדרה "הפיג'מות" אילן סיפר שהלך לראות את הסרט בגלל מאיה בוסקילה והיה שם תור עצום.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי מנחם גולן
קטגוריה:סרטים מוזיקליים ישראליים
קטגוריה:אשדוד בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2005
את (כלי)

200px|ממוזער|שני אתי שפיכה.
[300px|ממוזער|מילוי [מריצה באמצעות את חפירה. בתמונה נראה שאת החפירה משמש גם לשפיכה.]]
**אֵת** הוא כלי עבודה ידני המשמש בחקלאות, בבניין ובעבודות אחרות. תפקידו של האת לעזור בחפירה באדמה ובהעברת אדמה או כל חומר אחר מהקרקע.

## סוגי אתים
ישנם שני סוגי אתים:
***את חפירה** (spade) - משמש לחפירה באדמה. הראש, בדרך כלל ממתכת, מסתיים בקו עגול ומעוגל לרוחבו. הידית, לרוב מעץ, קצרה, ובסופה היא בצורת האות D.
***את שפיכה** (shovel) - משמש להעברת אדמה, חצץ או כל חומר מוצק אחר בתפזורת. הראש, בדרך כלל ממתכת, בצורת מלבנית ובהתאם לכך הוא מסתיים בקו ישר. הידית, לרוב מעץ, ארוכה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלים חקלאיים
קטגוריה:גינון: כלים ואביזרים
קטגוריה:חפירות
סמל רוד איילנד

**סמל מדינת רוד איילנד**, או בשמו המלא "**[[חותם]] מדינת רוד איילנד ו[[מטע]]י [[פרובידנס]]**" (באנגלית: **The Seal of the State of Rhode Island and Providence Plantations**) מציג במרכזו עוגן ימי בצבע זהב על רקע כחול. מתחת לעוגן כתובה המילה "תקווה" (Hope). על המעגל החיצוני של הסמל מופיעה הכתובת: "חותם מדינת רוד איילנד ומטעי פרובידנס 1636".

## היסטוריה
### התקופה הקולוניאלית
מושבת רוד איילנד הוקמה בשנת 1636 על ידי קבוצת פליטים שהונהגו על ידי רוג'ר ויליאמס , כומר נוצרי, ואן הצ'ינסון, אשר הגיעו לאזור כבריחה מרדיפה דתית ביבשת אירופה ומסצ'וסטס הסמוכה. הפליטים קבעו את העוגן כסמלה של המושבה. ההשראה לבחירת העוגן היא ככל הנראה הפסוק מהברית החדשה:

גם המילה "תקווה", שהוספה לראש הסמל מעל העוגן בשנת 1644 אחרי שויליאמס קיבל זכות רשמית ליישב את האזור על ידי מלך אנגליה, מקורה מפסוק זה. החל משנה זו, הסמל אומץ על ידי כל ממשלה ברוד איילנד בצורות שונות תוך שמירה על העקרונות המרכזיים במבנהו - העוגן הזהוב, הרקע הכחול, המוטו "תקווה" והכיתוב המקיף את הסמל.

### סמל האצולה של מדינת רוד איילנד
200px|ממוזער|שמאל|סמל האצולה של מדינת רוד איילנד
בשנת 1881 אימצה האספה הכללית של מדינת רוד איילנד סמל אצולה למדינה, בנוסף לחותם ולדגל הקיימים של המדינה. סמל האצולה נכנס לתוקפו ב-1 בפברואר 1882. סמל האצולה משמש כסמל המדינה בגרסאותיו השונות, בסמל ודגל מושל המדינה ובסמלו של סגן מושל המדינה.


Flag of the Governor of Rhode Island.svg|סמל האצולה בדגל מושל מדינת רוד איילנד
Seal of the Governor of Rhode Island.svg|סמל מושל רוד איילנד
Seal of the Lieutenant Governor of Rhode Island.svg|סמל סגן מושל רוד איילנד 
Rhode Island state coat of arms (illustrated, 1876).jpg|גרסה מצוירת של סמל האצולה (1876)


## גרסאות קודמות ושימושים נוספים

Rhode Island Seal 1853.jpg|גרסת הסמל שהייתה בשימוש ב-1853
Rhode Island Historical Society Seal 1852.jpg|סמל חברת ההיסטוריה של רוד איילנד בשנת 1852
Rhode Island National Guard Seal.png|סמל המשמר הלאומי של רוד איילנד


## ראו גם

* דגל רוד איילנד

קטגוריה:רוד איילנד: סמלים
רוד איילנד
דגל קולורדו

**[[דגל]] [[מדינות ארצות הברית|מדינת]] [[קולורדו]]** (באנגלית:** Flag of Colorado**) מורכב משלושה פסים אופקיים בעלי רוחב שווה. הפסים העליון והתחתון כחולים, והאמצעי לבן. על הפסים מופיעה האות האנגלית "C" בצבע אדום שבמרכזה עיגול בצבע זהב.

## משמעות הסמל
הצבע הכחול שבדגל בא לסמל את השמיים, העיגול המוזהב מסמל את השמש, הלבן - את השלג בפסגות ההרים במדינה, והאדום - את צבע הקרקע והסלעים במדינה.

## היסטוריה
הדגל עוצב על ידי אנדרו קרלייל ג'ונסון בשנת 1911. בית המחוקקים של המדינה אימץ את הדגל רשמית כדגל המדינה ב-5 ביוני באותה שנה. בית המחוקקים, בהחלטתו, לא ציין את גודל האות "C" ואת הגוון המדויק של הצבעים, ועל כן נוצרו מספר גרסאות של הסמל בגוונים שונים ובגדלים שונים של האות.
ב-28 בפברואר 1929 החליטה האספה הכללית של בית המחוקקים כי הצבעים אדום וכחול יהיו בדיוק באותו גוון של צבעים אלה בדגל ארצות הברית.
ב-31 במרץ 1964 החליט בית המחוקקים כי קוטר המעגל המוזהב יהיה בדיוק כרוחב הפס האמצעי של הסמל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קולורדו
קטגוריה:קולורדו: סמלים
קולורדו
יוסף הרמלין

**יוסף הַרְמְלִין** (19 באפריל 1922 – 12 בספטמבר 1994) היה ראש שירות הביטחון הכללי (שב"כ) בשנים 1964–1974 ובשנים 1986–1988, ושגריר ישראל באיראן ובדרום אפריקה.

## תחילת חייו
הרמלין נולד ב-19 באפריל 1922 בווינה שבאוסטריה והיה חבר בתנועת הנוער המכבי הצעיר ובאגודת הכח וינה. הוא עלה לארץ ישראל ב-17 באפריל 1939 במסגרת עליית הנוער, חצי שנה לאחר ליל הבדולח. היה חניך כפר הנוער בן שמן וחבר בגרעין גורדוניה מעפילים שהקים את קיבוץ נוה ים.

## קריירה
הרמלין הצטרף לארגון ההגנה וסיים קורס מפקדי כיתות. ב-1942 התנדב לצבא הבריטי ושירת בשורותיו במשך חמש שנים. עם שובו לארץ ישראל גויס שוב להגנה על ידי חיים לסקוב ועסק בהדרכה והכשרה צבאית. במלחמת העצמאות השתתף במבצע נחשון ופיקד על הפלוגה המסייעת של גדוד 58 בחטיבת גבעתי.

בפברואר 1949 גויס הרמלין לשב"כ על ידי איסר הראל. הוא התקדם בשירות, מונה לסגן ראש השב"כ ב-1960, ועמד בראשו בשנים 1964–1974. לאחר פרישתו היה שגריר ישראל באיראן (1978–1979), אך לא הספיק להגיש את כתב האמנתו לפני סגירת שגרירות ישראל בטהראן בעקבות המהפכה האיראנית. בשנים 1979–1981 שימש כשגריר ישראל בדרום אפריקה. כמו כן כיהן כממונה על ביקורת מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה.

עם התפטרותו של אברהם שלום מראשות השב"כ, בעקבות פרשת קו 300, נקרא הרמלין לעמוד בשנית בראש הארגון, בשנים 1986–1988. לאחר פרישתו מהשב"כ עבד בעיריית ירושלים כממונה על קליטת עלייה בעיר.

שימש כיו"ר חברת תשתיות נפט ואנרגיה.

## משפחה ומורשת
מאשתו הראשונה נולדו לו שתי בנות. אשתו השנייה, שרה (שריקה) גרבר, אחותו של השחקן יוסי גרבר, הייתה יקירת תל אביב ואלמנתו של סא"ל , שנהרג יחד עם אלוף אסף שמחוני בהתרסקות מטוס.

הרמלין אימץ את בנם של שריקה ואשר, אלון, ששינה את שם משפחתו להרמלין. אלון הרמלין הוא פרופסור לביולוגיה במכון ויצמן למדע, ומכהן נכון ל-2023 כסגן נשיא המכון למנהל וכספים. רעייתו של אלון, מיכל, היא בתו של אברהם ארנן.

לזכרו של יוסף הרמלין הוקמה קרן מלגות לאנשי שב"כ. בניין ההנהלה של חברת תשתיות נפט ואנרגיה בהרצליה קרוי על שמו.

## ראו גם
*חילוץ הישראלים מאיראן (1979)

## לקריאה נוספת
* אפרים לפיד, **לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי מבט מבפנים**, ידיעות ספרים, 2017.
## קישורים חיצוניים

* יוסף הרמלין באתר השב"כ
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ראשי השב"כ
קטגוריה:סגני ראש השב"כ
קטגוריה:שגרירי ישראל באיראן
קטגוריה:שגרירי ישראל בדרום אפריקה
קטגוריה:עובדי משרד מבקר המדינה
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער בן שמן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
יזהר ארנון

**יזהר ארנון** (12 במרץ 1927 – 15 בספטמבר 2005) היה סופר ועיתונאי ישראלי.

## ביוגרפיה
נולד ב-1927 בתל אביב למיכאל רבינוביץ' וללאה (לבית גרבורג), שאלה היו נישואיה השניים וארנון היה בנה היחיד מנישואים אלה. סבו מצד אביו היה הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ. 

לפני קום המדינה היה פעיל באצ"ל, וכינויו היה "ארנון" שאותו אימץ לימים כשם משפחתו. ב-1946 נעצר על ידי משטרת המנדט הבריטי עם פעילי אצ"ל נוספים.

עבד כעורך וכעיתונאי במשך כ-40 שנה בעיתונים ידיעות אחרונות, מעריב, האומה, למרחב, עולם הקולנוע ואחרים, ובמהלך מלחמת ששת הימים הוצב ביחידת דובר צה"ל בבית העיתונאים. בין היתר שימש ככתב ספורט ב"חדשות ספורט וטוטו", עיתון שהופק בחסות ועבור הטוטו בישראל. נודע בדעותיו הימניות שאותן הביע במאמרי דעה רבים שכתב, ופרסם מאמרים בכתב העת "בארץ ישראל", שפורסם בתמיכת הליכוד.

במהלך דיון על הצהרות אש"ף ועמדת ישראל שנערך בכנסת בשנת 1989 התייחס רובי ריבלין למאמר דעה בשם "שטיפת מוח" שפרסם ארנון.

## ספריו
### ספרות מקור
* **ערפל בצוק יעלים** (הוצאת ירון גולן, 1991)
***פרשת זיסקינד** (הוצאת מעריב, 1993)

### תרגומים
***מסעות התייר הצעיר בארצות הברית** מאת: אליזבט ייטס (הוצאת ש. פרידמן, מאי 1956)
***דם ואש ועשן** מאת ד. ר. ניוטן (דפוס מבורך, 1965)
***המלחמה,** מאת אורי דן וישעיהו בן-פורת (ספרית מעריב, 1972)
***אירלאנד** מאת ג'ו מקארתי ועורכי טיים-לייף (הוצאת מעריב, 1973)

## חיים אישיים
ארנון התגורר מרבית חייו ברמת גן. היה נשוי מאז 1952 לבלהה לבית בנימיני (נולדה בשם בלהה קולוטילין), שנפטרה חודשים ספורים לפניו. היה אב לשתי בנות ובן וסב ל-7 נכדים.

אחיו למחצה היו פעילי האצ"ל אליהו כ"ץ (עלי) אביאל כ"ץ (רמידור) וקלמן "קמי" כץ, אביו של קצין ההנדסה הראשי תת-אלוף אבישי כץ.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סגל למרחב
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
רדיו לב המדינה

**רדיו לב המדינה** היא תחנת רדיו אזורית, אשר שידוריה נקלטים בשפלת יהודה מתוקף הזיכיון שניתן לה, וכמו כן גם בחלק מאזור הדרום. מאז הקמתה, משדרת התחנה מראשון לציון.

## היסטוריה
המכרז להפעלת רדיו אזורי באזור שפלת יהודה פורסם על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בתחילת 1996; ובמכרז זכתה חברת "רדיו אף.אם השפלה". בעלי החברה היו רו"ח שלמה נס, שכיהן גם כיו"ר דירקטוריון התחנה; האחים משה ויגאל גינדי; חברת אריאל וימאזור; אחים לוינסון מהנדסים; הקבלנים אחים נתנאל ואיש העסקים בני שמיר. התחנה שידרה תחילה מאולפן שהוקם בתוך קניון הזהב בראשון לציון שנמצא בבעלות משה ויגאל גינדי

התדר שעליו משדרת התחנה מיום הקמתה הוא 91fm באזור הזיכיון. עם הקמתה הוחלט שהיא תשדר בעיקר מוזיקה ישראלית מזרחית. גדעון לב-ארי ושוש עטרי הגיעו אל התחנה לאחר שפרשו מקול ישראל והחלו לשדר בה. נוסף עליהם, שידרו בה עם הקמתה, בין היתר: מרגלית צנעני, אביבה אבידן, דפנה דקל, אביהו מדינה, חופני כהן, איתן מסורי, גברי מזור, ודודו אלהרר. התחנה החלה לשדר בפברואר 1997.

התחנה לא הצליחה מבחינה כלכלית ובתחילת 2001 הייתה על סף סגירה, בין השאר פיטרה את השדרנית שוש עטרי שהגישה תוכנית יומית בת שעתיים. את התחנה רכש באותה עת דוד בן בסט, הבעלים של תחנת הרדיו האזורית "רדיוס 100FM". בעקבות שינוי הבעלות, עזבו שדרנים רבים והתחנה עברה למבנה "בית ריחני" ברחוב משה לוי הסמוך לקניון הזהב. לאחר שינוי הבעלות, החלה התחנה לשדר גם בתדר 93.3fm באזור אשדוד והסביבה. בנוסף החלה לשדר בתדר נוסף, 89.1fm, תחנת רדיו המשדרת בשפה הרוסית, "פירוויה רדיו"; באישור הרשות השנייה אך ללא מכרז, שהייתה אמורה לשדר לתושבי אשדוד בלבד.

בקיץ 2002 החליטה מועצת הרשות השנייה להאריך בארבע שנים את זיכיון התחנה ללא מכרז, יחד עם שאר 13 תחנות הרדיו האזוריות.

במהלך השנים התחנה הציבה משדרים שהגדילו את שטח הקליטה שלה, וגם הגבירה את עוצמת השידורים לתחנת הבת "פירוויה רדיו" מעבר למותר. בנוסף הציבה משדרים בראש העין באופן שאפשר לה להגדיל את טווח הקליטה מעבר לאזור הזיכיון, ב-2011 הורה לה משרד התקשורת לא לשדר מעבר לאזור הזיכיון שלה.

לקראת פרסום מכרז חדש להפעלת תחנות רדיו אזורי, לאחר שתקופת הזיכיון המקורית שלהן של 12 שנה הסתיימה, רכש איש העסקים שאול אלוביץ את השליטה בתחנה וגדי סוקניק מונה ליו"ר מועצת המנהלים שלה, אך עזב לאחר שנתיים שבמהלכם זכתה במכרז שוב.

מאז 2009 שוכנים אולפני התחנה בבית "לזרוב 33" בעיר.

בספטמבר 2010 מכר שאול אלוביץ' את חלקו בתחנה חזרה לדוד בן בסט, שהפך שוב לבעל המניות היחיד בתחנה.

ב-2014 היועצת המשפטית של הרשות השנייה המליצה לסגור את תחנת הבת "פירוויה רדיו", שהפכה לתחנת רדיו ארצית ללא מכרז. בן בסט הפעיל לחצים כבדים למנוע את הסגירה, יזם שינוי בחוק, שאושר במרץ 2016.

## קישורים חיצוניים
* 
## הערות שוליים

לב המדינה
לב המדינה
קטגוריה:ראשון לציון: תקשורת
שוגון (ספר)

**שוגון** (אנגלית: Shōgun) הוא הספר הראשון בסאגה האסיאתית של ג'יימס קלאוול. עלילת הספר מתרחשת ביפן בשנת 1600, ומתארת את עלייתו של טוקוגאווה איאיאסו לכס השוגון. הסיפור מסופר מנקודת מבטו של ימאי אנגלי, אשר דמותו מבוססת בחופשיות על מעלליו של ויליאם אדמס.

הסיפור עובד למיני סדרת טלוויזיה, סרט קולנוע, מחזמר בברודוויי ומשחקי מחשב.

## עלילה

ג'ון בלאקת׳ורן (המקבל מהיפנים את הכינוי אנג'ין, נווט, מאחר שהם לא יכלו לבטא את שמו) הבריטי, נווט והקפטן בפועל של ספינת הסחר ההולנדית אראסמוס, נקלע לחוף יפן כאשר ספינתו התרסקה. הוא נכנס לשירות טורנגה, מצביא פיאודלי רב עוצמה השולט במישור הקאנטו (קוונטו, כיום באזור טוקיו), ומתאהב במריקו, יפנית אשר המירה דתה לנצרות אשר קרועה בין דתה לבין תרבותה, אשר לא מקבלת את הנצרות.

על אף קבלת פנים עוינת, בלאקתורן לומד לאיטו את היפנים ואת תרבותם, ומשתלב כיועץ לטורנגה. נקודת מפנה בעלילה היא ניסיונו של בלאקתורן לבצע ספוקו (התאבדות טקסית). גם היפנים לומדים לכבד את ה"ברברי" ולבסוף הוא זוכה למעמד של סמוראי ומקבל את התואר "האטאמוטו" ("נושא דגל").

מטרותיו של בלקת'ורן הן לצבור הון למען הכתר האנגלי ולחזור לביתו בלונדון. הוא מאמין שהדרך להשיג את מטרות אלו היא על ידי השתלטות על ה"ספינה השחורה", ספינה שיוצאת פעם בשנה עמוסה אוצרות לסין – היפנים השתמשו בפורטוגלים בתור מתווכים לסחר במשי. הפורטוגלים היו אויביהם המושבעים של הבריטים באותה תקופה בהיסטוריה והדרך להשתלטות על הספינה השחורה רצופה סכנות – עליו להשתמש בעורמה אותה למד מהיפנים כדי להשיג מטרות אלו.

## דמויות מפתח

הדמויות בשוגון מבוססות על הדמויות ההיסטוריות הבאות:
*גורודה: אודה נובונאגה
*"טאיקו" נאקאמורה: טויוטומי הידיושי
*טורנגה: טוקוגאווה איאיאסו
*בלאקתורן: ויליאם אדמס
*יאמון: טויוטומי הידיורי
*סודרה: טוקוגאווה הידטאדה
*אישידו: אישידה מיטסונארי
*מריקו: הוסוקאווה גראשה
*האב מרטין אלוויטו: ג'ואו רודריגז
*האב קרלו דל'אקווה - אלסנדרו ואליניאנו

שמה של הספינה אראסמוס ככל הנראה נלקח משמה המקורי של הספינה דה ליפד, הספינה ההולנדית שנווטה בידי ויליאם אדמס אשר הגיע לחופי יפן בשנת 1600. אראסמוס האמיתית שינתה את שמה כדי להתאים עם שמות ארבע הספינות האחרות במשלחת שעזבה את הולנד בשנת 1598.

## אזכורים נוספים
שוגון הוא הראשון בסדרת ספרים שקלאוול כתב על אסיה (אך לא הראשון שכתב קלאוול בסדרה). ניתן למצוא אזכורים נוספים לדמויות משוגון בספרי ההמשך: טאי פאן, גאי ג'ין ובית האצילים.

## טלוויזיה
בשנת 1980 עלתה לשידור מיני-סדרה בשם "שוגון", אשר אורכה היה תשע שעות והיא שודרה במשך חמישה לילות. בסדרה כיכבו בין השאר ריצ'רד צ'מברלין, טושירו מיפונה, יוקו שימדה, וג'ון ריס דייוויס. 

ב-2024 עלה עיבוד נוסף לסדרת טלוויזיה בת 10 פרקים לשירות דיסני+.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:ספרי ג'יימס קלאוול
קטגוריה:ספרי 1975
קטגוריה:ספרים שעובדו לבמה
קטגוריה:ספרות ימית
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
Works

**Works** (**עבודות**) הוא אלבום אוסף של להקת פינק פלויד, שיצא ב-1983 על ידי הלייבל האמריקאי שהיו חתומים בו (Capitol Records), על מנת להתחרות באלבום שהוציאו דאז, *[[The Final Cut]]*.

העניין העיקרי באלבום עבור מעריצי הלהקה היה הקטע *Embryo*, שהופיע במקור בינואר 1970 באלבום מארז נדיר בהשתתפות אמנים נבחרים, על מנת לקדם את הלייבל האנגלי שבו הייתה חתומה הלהקה ("*[[Harvest Records]]*"). גם הקטעים *[[Brain Damage]]* ו-*[[Eclipse (שיר)|Eclipse]]* נכללו בגרסאות ייחודיות שלהן באלבום - כנראה בהקלטה תלת-ממדית מקלטות המקור של הגרסה הקוואדרפונית של *[[The Dark Side of The Moon]]*.

בשונה מאלבומים אחרים של הלהקה, האלבום Works לא הומר לגרסת תקליטור, אך הועלה להורדה מהגרסה האמריקאית של חנות המוזיקה "iTunes".

## רשימת הקטעים
**בסוגריים - האלבום המקורי של השיר.**



## קישורים חיצוניים

Works
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קפיטול רקורדס
מסיבת גן

ממוזער|הקלטה של התוכנית "מסיבת גן" בנושא חינוך ונימוסין, בארכיון הטלוויזיה הישראלית
**מסיבת גן** היא תוכנית טלוויזיה לילדים ששודרה בערוץ הראשון מ-1989 ועד 1995, בהנחיית ירון לונדון שהנחה את התוכנית מ-1989 עד 1993, ומ-1994- 1995 בהנחיית רבקה מיכאלי. 

בתוכנית שוחחו לונדון ומיכאלי עם ילדים על נושאים שונים, לצד שירים בביצוע הילדים וקטעי משחק מתאימים לנושא התוכנית. לתוכנית הופקו 100 פרקים.

שיר הפתיחה, "מסיבת גן", נכתב על ידי רוני ערן, הולחן על ידי גילה חסיד והושר על ידי חסיד, דודו זר ורינה שסקין. כל קטעי השירה בתוכנית הולחנו על ידי גילה חסיד, שלמה גרוניך ואריאל זילבר.

יוצר התוכנית, שאף שימש כמפיק ועורך בפועל הוא מיכאל כהן אלורו.

התוכנית הייתה ייחודית בהשוואה לתוכניות אחרות המיועדות לגיל הרך בישראל, בכך שהיא צולמה מול קהל חי.

בשנת 2010 התכנית שבה לתוכנית אחת שבה ירון ראיין ילדים של עובדים זרים שהיו מועמדים לגירוש, וכמו כן ג'וליאן שב למסגרת האתנחתא הקומית. התכנית הייתה יוזמה של שלושה סטודנטים מ"סמינר הקיבוצים".

## פורמט
בתחילת כל תוכנית היה מערכון עם השחקן הקבוע או האורחים, לאחריו היו המנחים מגיעים ומזמינים את שלושת הילדים המשתתפים ומשוחחים עמם. נוסח הזמנת הילדים הקבוע של ירון לונדון, "אני רוצה להזמין לכאן את שלושת בני-שיחי", הפך למשפט קליט, ובאחת התוכניות קרא המנחה מכתב מילדה ששאלה "מדוע בכל תוכנית ירון מזמין את שלושת הנסיכים". 

בסוף כל תוכנית הילדים המשתתפים קיבלו מדליות מצוות התוכנית, אלא אם כן הדיון עוד לא נגמר וצריך להמשיך אותו במסיבה הבאה.

## משתתפים
* קובי אסף - שיחק את קלומזו בפרקים הראשונים של התוכנית. לאחר מספר פרקים הודיע לירון שהוא עוזב, וג'וליאן שישב בקהל התנדב להחליפו.
* נטע אורן - הפעילה את רגינה, בובה אשר הופיעה בעונה הראשונה של התוכנית, ב-1989
* ג'וליאן שגרן – החליף את קלומזו ושיחק בשנים 1989–1991 ובשנים 1994- 1995 את הילד השובב שאוהב לעשות הכול ברוח ילדות, והיה גם מחלק המדליות.
* מיקי קם – החליפה את שגרן בשנת 1992 בתפקיד האתנחתא הקומית, ושיחקה את התאומות איה ויויו.
* דורי בן זאב – החליף את שגרן בשנת 1992 כמחלק המדליות, ואף כאתנחתא הקומית בחלק מהפרקים. 
* בובוש – החליף את מיקי קם ודורי בן זאב בשנת 1993 בתפקיד הגנן ומחלק המדליות.
* דני שגב – שיחק בתפקידי אורח בשנים 1989–1991 ובתפקיד קבוע ביחד עם שגרן בשנים 1994- 1995.
* יוסף המספר – הנחה פינה קבועה בין השנים 1989–1991 בה סיפר סיפורי עמים מכל העולם.

## קישורים חיצוניים

* הזום המלא עם כוכבי מסיבת גן: ירון לונדון, ג'וליאן שגרן, יוסף המספר, מיכאל כהן־אלורו, באתר יוטיוב
 
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 1989
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:כאן חינוכית: תוכניות וסדרות
קטגוריה:רבקה מיכאלי
רחוב ליליינבלום

250px|ממוזער|שמאל|רחוב לילנבלום, 1913
שמאל|ממוזער|250px|בניין בנק ישראל
**רחוב ליליינבלום** בתל אביב הוא מראשוני הרחובות בעיר זו, והוא קרוי על שמו של משה לייב ליליינבלום.
## מבנה
תחילתו ברחוב פינס בשכונת נווה צדק, והוא נמשך מזרחה עד רחוב אלנבי. בקצהו, שבשכונת נווה צדק, הוקם בשנת 1913 "ראינוע עדן", בית הראינוע הראשון של תל אביב, שהפך לימים לבית קולנוע ופעל עד שנת 1974. מול הראינוע הוקם קיוסק לשירותם של באי הראינוע. בחלקו המערבי של הרחוב נמצא גם בית הספר "תחכמוני", שהוחלף לאחר-מכן לבית ספר "אולפנית בני עקיבא תל אביב".

בהמשכו של הרחוב נמצאים משרדי הנהלות של בנקים, כחלק ממתחם הבנקאות שכולל גם את רחוב יהודה הלוי ורחוב הרצל הסמוכים. ברחוב נמצאים משרדי הנהלה של בנק לאומי ובנק דיסקונט, ובעבר נמצאו בו ההנהלות של בנק המזרחי והבנק למסחר. בפינת הרחובות ליליינבלום והרצל ניצב אחד מחמשת הבתים הראשונים שנבנו בתל אביב, ביתו של יחזקאל דנין (סוכובולסקי).

בפינת הרחובות ליליינבלום ונחלת בנימין נמצא סניפו הראשי של בנק ישראל בתל אביב, שנבנה בשנת 1937 (שימש בשנים 1937–1944 את בנק אשראי). במקום בו נמצא בניין זה שכנו בעבר שני בניינים שנבנו לאחר מלחמת העולם הראשונה על ידי שלמה פיינגולד: בית הדואר והטלגרף וביתו הפרטי של פיינגולד.

בפינת הרחובות לילינבלום והרצל נמצא "בית שיף" שבו שכן מוזיאון הרצלילינבלום להיסטוריה של הבנקאות בתל אביב עד סגירתו ב-2019.

בתקופה שבה נאסרה על תושבי ישראל החזקה של מטבע זר היה רחוב ליליינבלום, בחלקו שבין רחוב הרצל לרחוב אלנבי, מרכז פעילותם של חלפני כספים, שהחליפו באופן בלתי חוקי, אך גלוי למדי, מטבע ישראלי בדולרים, ולהפך. באותה תקופה צמד המילים **רחוב ליליינבלום** הפך לכינוי נפוץ לשוק השחור במטבע זר. שערו של "הדולר השחור", שנקבע על ידי חלפנים אלה, ובפרט הפער בינו ובין השער הרשמי של הדולר, היווה מדד למצב המשק. כאשר הפער היה גדול מדי, היה נציג של בנק ישראל מגדיל בסתר את ההיצע של הדולר השחור.

בליליינבלום 9 שוכן בניין שהיה פעם מלון אלקונין-צנטרל, בית המלון הראשון בעיר שהוקם ב-1913 ואירח מנהיגים ואישים חשובים רבים. המקום פעל כמלון עד שנות ה-40 והוסב לאחר מכן לבית דירות. בשנות ה-70 ננטש המבנה ומאז הוא סובל מהזנחה רבה על אף שהוגדר כמבנה לשימור.

במספר 27 שכן ביתו הדו-קומתי של ד"ר יהודה לייב פוחובסקי בו שכן בית היולדות הראשון בתל אביב, בית חולים גלעד.

בשנות העשרים של המאה העשרים הקים ד"ר יוסף צבי שטיין מרפאה שהייתה מיועדת לחולים מעוטי יכולת. את המרפאה השנייה הקים ברחוב שבזי.

עיריית תל אביב הציבה שלוש לוחיות זיכרון ברחוב:
*ליליינבלום 41 - הפיקוד העליון של ההגנה.
*ליליינבום 11 - לוחית זיכרון ללוחם האצ"ל  שנהרג בפיצוץ במפעל תחמושת של האצ"ל שהיה בבניין ב-6 באוגוסט 1939.
*ליליינבלום 7 - בית הספר תחכמוני שהיה מקום לאימוני ההגנה.

## גלריה

Misamagidovich.jpg|בית הכנסת "קול יהודה" בתכנון האדריכל יהודה מגידוביץ
Kiosk 2.jpg|הקיוסק השני שנבנה בתל אביב
Kiosk in tel aviv.jpg|הקיוסק המחודש ברחוב לילינבלום בתל אביב
File:Memorial plaque to the Hagana supreme command in Tel Aviv.JPG|ליליינבלום 41
File:Irgun (Etzel) memorial plaque in Lilienblum st., Tel Aviv.JPG|ליליינבלום 11
File:Memorial plaque of the Hagana in Tachkemoni school in Tel Aviv.JPG|ליליינבלום 7


## קישורים חיצוניים

* 
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הכנסת קול יהודה ברחוב לילינבלום, באתר 'חלון אחורי', 12 באוקטובר 2019

## הערות שוליים

ליליינבלום
טוני קרטיס

**טוני קרטיס** (באנגלית: **Tony Curtis**; 3 ביוני 1925 – 29 בספטמבר 2010) היה שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.

## ביוגרפיה
### ילדותו
טוני קרטיס נולד ברובע הברונקס ניו יורק בשם ברנרד שוורץ. הוריו, עמנואל שוורץ יליד אופאי והלן קליין ילידת מיכלובצה , היגרו מהונגריה לארצות הברית בשנות ה-20. ילדותו לא עברה עליו על מי מנוחות: אמו נהגה להכותו ואחיו הצעיר ג'וליוס נהרג בתאונת דרכים כשטוני היה בן 12. קרטיס עצמו עזב את בית הספר והתגייס למארינס במלחמת העולם השנייה.

## קריירת משחק
קרטיס החל את הקריירה שלו בתיאטרון באמצע שנות ה-40, והוא הופיע בשורה של הצגות בתפקידים שונים בהם בהצגות "נער הזהב" ו-"12 לילות". החל משנת 1949, החל את הקריירה הקולנועית שלו והשתתף במבחר סרטים קלאסיים כמו "ספרטקוס" – לצידו של קירק דאגלס, "החונק מבוסטון", "הנועזים", "ריחה המתוק של ההצלחה" ו"טרפז" לצדו של ברט לנקסטר. פרסומו הרב הגיע בשנת 1959 כשהשתתף בסרט הקומי "חמים וטעים" לצד ג'ק למון ומרילין מונרו. בספר אוטוביוגרפי שהוציא לאור ב-2009 כתב קרטיס כי במהלך הצילומים של "חמים וטעים", ניהל עם מונרו (שהייתה נשואה אז לארתור מילר) רומן, שהסתיים בהריון לא צפוי ובהפלה טבעית. קרטיס כתב שהוא ומונרו התוודו בפני מילר על הרומן ביניהם - ושזה הגיב בדרישה ממנו "לסיים את הצילומים ולהסתלק מחייהם". עוד כתב, שמילר טען שנועץ ברופא של מונרו, שאמר לו שאין סיכוי שההריון היה מקרטיס.

בשנת 1958 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "הנועזים".

בשנת 1962 שיחק בסרט: "טאראס בולבה" לצידו של יול ברינר. ב-1964 שיחק ב"סקס והנערה הרווקה לצידה של נטלי ווד.

השתתף בלמעלה מ-100 סרטים. כמו כן השתתף בסדרת הטלוויזיה "המשכנעים" (The Persuaders) יחד עם רוג'ר מור. בשנת 1980 פתח בקריירה נוספת והחל לצייר.

קרטיס היה נשוי שש פעמים. אשתו הראשונה והמפורסמת הייתה ג'נט לי, איתה שיחק בסרט "הודיני". היה נשוי לה 11 שנים ונולדו להם שתי בנות, השחקניות קלי וג'יימי לי קרטיס. אחר כך היה נשוי לשחקנית כריסטינה קאופמן.

נפטר מהתקף לב ב-29 בספטמבר 2010, בגיל 85, לאחר שסבל במשך תקופה ארוכה ממחלות לב וריאה.

## פילמוגרפיה חלקית
*קריס קרוס (1949)
*הודיני (1953)
*ג'וני דארק (1954)
*המסכה הסגולה (1955)
*טרפז (1956)
*הנועזים (1958)
*חמים וטעים (1959)
*מבצע תחתונית (1959)
*ספרטקוס (1960)
*טאראס בולבה (1962)
*צרור של צרות (1962)
*קפטן ניומן (1963)
*פריז התוססת (1964)
*סקס והנערה הרווקה (1964)
*בואינג בואינג (1965)
* המירוץ הגדול (1965)
* החונק מבוסטון (1968)
*המשימה מונטה קרלו (1974)
*פיקדון קטן (1980)
*איש הלובסטר ממאדים (1989)
*בני האלמוות (1995)
*משחק האלופים (1999)
*דייוויד ופטימה (2008)

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* אלי לאון וסוכנויות הידיעות, טוני קרטיס: מותה של עוד אגדת מסך הוליוודית, ישראל היום, 1 באוקטובר 2010
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:הברונקס: אישים
קטגוריה:בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-הונגרי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
יורם הרועה

**יורם הרועה** (נולד בי"ט בשבט תרצ"ג, 15 בפברואר 1933) הוא מבכירי התשבצאים בישראל, מפרסם תשבצי היגיון מאז 1956, בין השאר בעיתון "הארץ".

## קורות חייו
יורם הרועה נולד בתל יוסף, לחוה וגרשון הרועה (הפנר). אביו היה איש גדוד העבודה, רועה הפרות והרפתן של תל יוסף. הרועה גדל בקריית חיים, וב-1950 עבר לירושלים, ומאז הוא מתגורר בה.

עבד ככלכלן במשרד האוצר, בעיקר בלשכת הממונה על הכנסות המדינה. בין השאר נמנה עם הצוות המקצועי שסייע בידי ועדת בן שחר. בשנת 1956 פרסם את תשבץ ההיגיון הראשון בשפה העברית ברבעון "שרות" של עובדי שרותי המיסים והמשיך לפרסם שם תשבצי היגיון במשך שמונה שנים.

ב-1980 החל לפרסם תשבצי היגיון בעיתון "הארץ" והוא מתמיד בכך. תשבצי ההיגיון שלו מתפרסמים גם בירחון "ניקוי ראש ענק", שבו הוא מפרסם גם תשבץ רגיל. פרסם תשבצים גם ב"דבר השבוע", "כותרת ראשית", "פוליטיקה", "מכביתון" ובשבועון "הקיבוץ" ("תשבץ שכל", הממשיך להתפרסם באינטרנט). באתר זמרשת מופיעים שלל ביצועים שלו לשירים עבריים ישנים. 

הרועה מתנדב בחברה להגנת הטבע בירושלים.

## קישורים חיצוניים

* 
* תשבץ היגיון "שכל" לרגל היובל
* יורם הרועה - קטעי ראיון, באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:תשבצאים ישראלים
קטגוריה:מחברי תשבצי היגיון ישראלים
קטגוריה:עובדי משרד האוצר
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
20 הלהיטים

"**20 הלהיטים**" הוא שם האוסף היחיד של להקת גזוז, אשר יצא בשנת 1990, וכלל שירים משני אלבומיה של הלהקה. עד היום זהו התיעוד היחיד של הלהקה שקיים בפורמט דיגיטלי, שכן אלבומיה המקוריים של "גזוז" לא הוסבו למהדורות קומפקט-דיסק. במהדורה הראשונה של האוסף הופיעו כל שירי אלבומה הראשון של הלהקה ותשעה מתוך שלושה עשר שירי אלבומה השני. למהדורה השנייה של האוסף שיצאה ב-2002 צורף דיסק בונוס המכיל שישה קטעים: שלושה מתוך ארבעת השירים החסרים מהאלבום השני ("מנגו א לה רמפה" האינסטרומנטלי נותר בחסרונו) ושלושה שלא נכללו בשני אלבומי הלהקה: "ערב טוב" ו"סוף הרשימה" שהוקלטו בהופעה חיה בהיכל התרבות ב-1979 ו"סיפור לבנה" שהוקלט באולפן באותה שנה. לכל המילים, הלחנים והעיבודים באלבום אחראי דני סנדרסון.

## רשימת הקטעים
### תקליטור 1

### תקליטור 2

## קישורים חיצוניים

* 20 הלהיטים - הדיסק המלא באתר הספרייה הלאומית

קטגוריה:אלבומי גזוז
קטגוריה:אלבומי אוסף בעברית
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני טריטון
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
דגל מיין

**[[דגל]] [[מדינות ארצות הברית|מדינת]] [[מיין]]** הוא דגל כחול במרכזו מופיע סמל המדינה. סמל המדינה כולל שלט אצולה שעליו מצויר אייל קורא שרוע תחת עץ אורן. חקלאי וימאי, המייצגים את ענפי הכלכלה המסורתיים של המדינה, מחזיקים את המגן ומעליו נמצא כוכב הצפון. מתחת למגן רשום מוטו המדינה "Dirigo" - בלטינית: "אני מוביל".

הואיל ואין לסמל המדינה צבעים רשמיים קובעים, ייתכנו הבדלים גם בין בגווני הדגלים. עם זאת, נקבע שהצבע הכחול המהווה רקע לסמל יהא אותו גוון שמופיע בדגל ארצות הברית. על פי התיאור הרשמי של הדגל, צריכה להיות סביבו מעטפת של משי צהוב, ועל מוט הדגל צריך להיות חבל עשוי משי לבן וכחול, אולם תוספות אלה נדירות ביותר.

## היסטוריה
בדגל המקורי של המדינה היה במרכז הדגל עץ אורן ירוק, המסמל את ניו אינגלנד ומעליו כוכב הצפון, על רקע כחול.
הדגל הנוכחי אושר על ידי בית המחוקקים של המדינה ב-23 בפברואר 1909.

## דגל הצי
מיין היא אחת משתי מדינות בארצות הברית שיש להן דגל צי נפרד (השנייה היא מסצ'וסטס). דגל הצי מכיל את הסמל הנוכחי וכן סמל ישן יותר הכולל שדה לבן ובו עץ אורן ירוק, וכן עוגן שסביבו שם המדינה "מיין" (MAINE - באותיות גדולות) ומוטו המדינה.

## קישורים חיצוניים

*
* 

מיין
מיין
קטגוריה:מיין: סמלים
מיין
בלאקפילד

**בלאקפילד** (באנגלית: **Blackfield**) הוא הרכב רוק ישראלי-אנגלי שנוצר בעקבות שיתוף פעולה בין מייסד וסולן להקת פורקיופיין טרי (Porcupine Tree) סטיבן וילסון האנגלי והזמר הישראלי אביב גפן.

## היסטוריה
גפן, כמעריץ של להקת פורקיופיין טרי הזמין את הלהקה להופיע בישראל בשנת 2000, ובין גפן וסולן הלהקה נוצרה חברות שהובילה להקלטות משותפות שצמחו בסופו של דבר ליצירת תקליט משותף של השניים. התקליט יצא בישראל ובאירופה בשנת 2004, ובארצות הברית בשנת 2005. האלבום הגיע למכירות של למעלה ממאה אלף תקליטים בכל רחבי העולם.

לבד משמונה שירים מקוריים באלבום, חידש ההרכב שלושה שירים של אביב גפן שתורגמו לאנגלית בידי וילסון - "Cloudy Now" (מבוסס על "עכשיו מעונן" מתוך "עכשיו מעונן"), "Scars" (מבוסס על "צלקות" מתוך "יומן מסע") ו"Glow" (שניבא את יציאת "זוהרים" באלבום "עם הזמן") . בנוסף באלבום השני בלאקפילד החליטו לחדש עוד מספר שירים שנכתבו במקור על ידי גפן לאלבומיו בעברית כמו "סוף העולם" (מתוך "ירח מלא"), "מגפה" ו"אלפי אנשים" (מתוך אלבומו האחרון של גפן "עם הזמן")

האלבום השני של הלהקה יצא לאור ברחבי אירופה וישראל ב-12 בפברואר 2007 כשהסינגל הראשון ממנו "Once" פורסם בעמוד של בלאקפילד באתר MySpace כמו גם תקציר של האלבום המתקרב. "בלאקפילד II" יצא תחת חברת התקליטים היוקרתית "Atlantic Warner"

ב-28 במרץ 2011 יצא לאור אלבומה השלישי של הלהקה, Welcome to My DNA.

ב-26 באוגוסט 2013 יצא לאור אלבומה הרביעי של הלהקה, Blackfield IV. באלבום זה וילסון המשיך את הקו של האלבום הקודם, ובו הוא הפחית את פעילותו באלבום ובלהקה. את כל השירים באלבום כתב והלחין גפן, כאשר וילסון תרם את קולו בשיר אחד.

ב-10 בפברואר 2017, יצא לאור אלבומה החמישי של הלהקה, Blackfield V.

ב-24 ביולי 2020, לאחר חתימתם בחברת וורנר מיוזיק גרופ, הוציאו את הסינגל הראשון מתוך אלבומם השישי, "Summer's Gone".

ב-4 בדצמבר 2020, יצא לאור אלבומה השישי של הלהקה, For the Music.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* Blackfield - פברואר 2004
* Blackfield II - פברואר 2007
* Welcome to My DNA - מרץ 2011
* Blackfield IV - אוגוסט 2013
* Blackfield V - פברואר 2017
* For the Music - 2020

### סינגלים
* Hello - נובמבר 2003
* Pain - דצמבר 2003
* Blackfield - מרץ 2004
* Cloudy Now - מאי 2004
* Once - ינואר 2007
* Miss U - מרץ 2007

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות רוק מתקדם ישראליות
קטגוריה:להקות רוק אלטרנטיבי ישראליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2001
קטגוריה:אביב גפן
כיכר אנטין

**כיכר אֶנטין** היא רחבה הנמצאת בסמוך לשער 7 של אוניברסיטת תל אביב, ושקרויה על שם זוג הנדבנים היהודים האמריקאים סאלי ולסטר אנטין (Entin).
## מבנה
הכיכר נמצאת בצידה המערבי של האוניברסיטה, ונבנתה על שטח האוניברסיטה אך מחוץ לגדר המקיפה אותה, וזאת על מנת לקשר בין האוניברסיטה לסביבתה וליצור אזור משותף שבו יוכל הציבור להשתתף בפעילות. הכיכר והמבנים שלצידה תוכננו על ידי האדריכל משה עצמון. הרחבה נמצאת ברחוב חיים לבנון, במקום המפגש שלו עם קצהו המזרחי של רחוב איינשטיין, ברמת אביב.

בשונה ממרבית שעריה של האוניברסיטה, המאפשרים כניסה ויציאה ברגל וברכב, שער 7 מאפשר כניסה ויציאה רגלית בלבד, לאחר מעבר בכיכר. שער זה הוא הכניסה הקרובה ביותר לבניין רקנאטי (של הפקולטה לניהול), והוא מהווה כניסה נוחה גם לבניין בית הספר למוזיקה, לבניין גילמן (של הפקולטה למדעי הרוח), לבניין מקסיקו (של הפקולטה לאמנות), ולבניין הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי.

הרעיון של כיכר אנטין להפגיש בין העיר לבין האוניברסיטה מתממש בייעודה להכיל פעילויות תרבות וחברה. היא מכילה טרסות מושבים לצפייה, רחבות לפעילויות שונות, קולונדה מוצללת למעבר הולכי הרגל, וקוביות בטון לנואמי רחוב. המרצפות מעוטרות בציטטות מהגותם ומחקרם של גדולי החוקרים בעולם ואנשי רוח רבים, בהם אריסטו, חיים נחמן ביאליק, אייזק ניוטון ואחרים. הרעיון של המפגש בין התרבות הממוסדת לבין תרבות הרחוב, שבוצע בהצלחה מרובה במוזיאון פומפידו שבפריז, קיבל כאן פרפרזה מוקטנת במפגש שבין הגלריה לאמנות, האקדמיה למוזיקה, והרחבה שלצידם.

הכיכר נחנכה במאי 1992. באותה עת נולד לסאלי וללסטר אנטין נין ראשון. בצידה הדרום-מערבי של הכיכר ניטע עץ זית על שמו של הנין - ג'רד אנטין לנר.
פרס רכטר לאדריכלות הוענק ב-1992 לאדריכל על תכנון הכיכר.

בצידה הצפוני של הכיכר קיימת חזית מסחרית. הכניסה לחנויות אלה אינה כרוכה בכניסה לאוניברסיטה. לבניין מיטשל של אגודת הסטודנטים ולגלריה לאמנות האוניברסיטאית הסמוכה אליו, הנמצאים אף הם בשולי הרחבה, ניתן להגיע רק לאחר כניסה בשערי האוניברסיטה.

אוניברסיטת תל אביב אינה מאפשרת פעילות פוליטית בתחומה, ועל כן פעילות שכזו וכן הפגנות של סטודנטים נעשות בכיכר (אף שגם לצורך זה נדרש אישור האוניברסיטה כי הכיכר נמצאת בשטחה). במהלך מאבק הסטודנטים להורדת שכר הלימוד ב-1998 הוקם בכיכר אוהל מחאה, בו נערכו 'שיעורים' אלטרנטיביים ומפגשים עם אנשי רוח.

## גלריה

Antin1.jpg|כיכר אנטין - מבט מלמעלה


## קישורים חיצוניים

* מרצפות כיכר אנטין באתר מכסי ביוב (ואחרים) האולטימטיבי 

קטגוריה:קמפוס אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:רמת אביב
אנטין
קטגוריה:רחוב חיים לבנון
סמל מיין

**[[סמל]] [[מדינות ארצות הברית|מדינת]] [[מיין]]** אומץ על ידי בית המחוקקים של המדינה ביוני 1820.
במרכז סמל המדינה איור בסגנון 'הראלדי' (שלט אצולה) שעליו מצויר אייל קורא רובץ תחת עץ אורן בשדה הגובל בנהר וביער, סמל לטבע המאפיין את המדינה.

משני צדי המגן ישנו חקלאי המחזיק בידו חרמש, ומלח הנשען על עוגן. שני אלה מסמלים את ענפי הכלכלה המסורתיים העיקריים של המדינה.

מעל האיור הראשי, ומתחת לפנטגון שבמרכזו כוכב מחומש המסמל את כוכב הצפון, מופיע מוטו המדינה: "Dirigo" (בלטינית: "אני מוביל").

מתחת לשלט מופיע שם המדינה "מיין", שמקורו אינו ברור: יש הסבורים שמדובר בשם של אזור בצרפת, ואחרים מציעים שזהו איות מיושן של המלה 'ראשי' (אדמה ראשית, יבשת).

בשנת 1919 קבע בית המחוקקים של מיין כי אין לשנות את סמל המדינה.

## ראו גם

* דגל מיין

קטגוריה:מיין: סמלים
מיין
קטגוריה:צמחים בתרבות
קטגוריה:איילים בתרבות
וינגרט

230px|ממוזער|הכנת רוטב וינגרט
[שמאל|ממוזער|230px|רוטב וינגרט על סלט [תפוח אדמה|תפוחי אדמה]]
**וִינֶגְרֵט** (צורת הקטנה של המילה vinaigre, חומץ בצרפתית) או **תחמיץ** הוא רוטב המשמש בעיקר לסלט ירקות. הרוטב עשוי בדרך כלל מתחליב של חומץ (לעיתים מיץ לימון) עם שמן בתוספת תבלינים.

המתכון הקלאסי מכיל כמות של חומץ כדוגמת חומץ בלסמי, מיץ לימון, חומץ תפוחים וכדומה, וכמות הגדולה ממנה פי 3 של שמן. במרבית המקרים משתמשים בחרדל כחומר מתחלב (אמולסיפייר) העוזר לרוטב לקבל את מרקמו.

כיום קיימים בשוק המזון רוטבי וינגרט הנמכרים מוכנים בצנצנת או אריזה לחיצה.

## קישורים חיצוניים

* אביב הגיע - ויניגרט בא - הסבר ושלושה מתכונים, באתר "אכול ושאטו"
* ויניגרט סיידר, מגזין את

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רטבים
קטגוריה:המטבח הצרפתי: רטבים
ילדותי השניה (אלבום)

"**ילדותי השניה**" הוא האלבום השמיני של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1985.

על אף הכישלון שנחל האלבום בקרב קהל המאזינים והמבקרים, הניב האלבום שני להיטים: "ילדותי השניה" ו"שיר עם נקי", שזכה לקליפ מקורי ששודר בתוכנית הטלוויזיה "סיבה למסיבה", ובו צולם כספי כשהוא שר את השיר במקלחת. את התמונות על גבי עטיפת האלבום צילמה מיכל היימן.

ביצירת האלבום השתתפו מוזיקאים רבים, ביניהם: חיים רומנו, ז'אן פול זימבריס, אלון הלל, רמי לוין, חיים קחטן, קובי כהן, אבי מזרחי וגלעד אפלבאום.

בשנת 1995 יצאה מהדורת התקליטור לאלבום ב"סדרת התפוז", של חברת אן אם סי. גרסה זו כללה את השיר "קנאה" למילותיו של דני רובס, שיר בונוס שהוקלט יחד עם שאר שירי האלבום, אך הושמט בעריכה הסופית.

## השירים באלבום

בתקליט ויניל המקורי: צד א': שירים 1–6, צד ב': שירים 7–11

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי מתי כספי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מתי כספי
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
אבה גינדין

**אַבֶּה גִינְדִין** (נולד ב-24 בדצמבר 1945) הוא כדורגלן עבר פיני-ישראלי ששיחק בקבוצת הפועל חיפה ובמועדון מכבי הלסינקי החובבני בפינלנד. בימיו ככדורגלן בליגה הבכירה בישראל שובש שמו על ידי עיתוני הספורט ונכתב **אבא גינדין**.

## קורות חיים
גינדין עלה לישראל מהלסינקי שבפינלנד כשהיה בן 18, על מנת להשתתף בחתונת אחותו, שהתגוררה בקיבוץ עין השופט. בפינלנד עסק בעיקר בהוקי קרח, ואמנם שיחק כדורגל, אך כחובבן, במועדון מכבי הלסינקי כחלוץ.

גינדין היה אלוף ישראל בקרב עשר. יש הטוענים שהיה האתלט הטוב בארץ באותן שנים, ומהירותו הייתה מחזה נדיר. לאחר צירופו להפועל חיפה הוסב מתפקיד החלוץ לתפקיד המגן הימני והיה אחד המובילים בארץ בעמדה זו. גינדין שיחק בהפועל חיפה 11 עונות, החל מעונת  ועד ל-. גינדין הצטיין בקבוצה והתפרסם בזכות יכולתו בבעיטות חופשיות ובעיטות ממרחק. בעונת 1971/1972 זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל. הצלחתו הובילה אף לזימונו לנבחרת ישראל, שבמדיה הופיע שש פעמים בשנת 1973 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1974.

לאחר פרישתו התגורר בעמק בית שאן ועסק בחקלאות ובאימון הפועל אפיקים והפועל בית שאן. לאחר מכן עבר להתגורר בירושלים ולאמן במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. עד סוף העשור הראשון של המאה ה-21 השתתף במרוצי אופניים שנערכו בישראל, ואף זכה באליפות ישראל בשנים 2006–2008 ברציפות בקבוצת הגיל שלו.

בספר "ספורט 5" הקדיש לו העיתונאי עופר שלח, אוהד הפועל חיפה ותיק, כתבה שכותרתה "אבא שלי", ובה הוא מגלה את הערצתו להפועל חיפה של אז בכלל, ולגינדין בפרט.

## תארים

;הפועל חיפה
* גביע המדינה: 1965/1966, 1973/1974

;תארים אישיים
* כדורגלן העונה בישראל: 1971/1972

## קישורים חיצוניים

* 
* עמרי נחמיאס, המסע המופלא של אבה גינדין , באתר ynet, 3 בספטמבר 2009
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספורטאים יהודים פינים
קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל בית שאן
קטגוריה:אלופי ישראל באתלטיקה
קטגוריה:מתחרים ישראלים בקרב עשר
קטגוריה:ישראלים ילידי פינלנד
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ספורטאים רב תחומיים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
פחות אבל כואב

**פחות אבל כואב** הוא אלבומו השלישי של יהודה פוליקר כסולן. האלבום כלל תשעה שירים, בהם שני שירים אינסטרומנטליים ("טרנס אוריינט" ו"סיפור זמנים עברו"), ושלושה מחודשים (את "דברים שרציתי לומר" שר שנה קודם דני בסן, ואת השירים "יורם" ו"פרח" שר שלוש שנים קודם לכן גידי גוב). האלבום הצליח מאוד ונמכר ביותר מ-140,000 עותקים. השיר "דברים שרציתי לומר" הפך ללהיט גדול לאחר החידוש של פוליקר.

באלבום זה לראשונה בקריירה פוליקר לא שיתף פעולה עם יעקב גלעד. במקומו, היו מעורבים בכתיבה פזמונאים מגוונים, כמו יהונתן גפן ("פחות אבל כואב"), יהודה עמיחי ("לילה טוב לכי לישון"), אסתר שמיר ("היום את צוחקת"), ועוד. פוליקר עצמו היה אחראי לכל הלחנים והעיבודים. פוליקר גם כתב טקסט לראשונה ("הצל ואני").

למצעד הפזמונים השנתי של שנת תשנ"א הגיעו שני שירים מן האלבום: "פחות אבל כואב" למקום השביעי, ו"הצל ואני" למקום השישה-עשר. בקטגוריית זמר השנה הגיע פוליקר למקום השני.

השיר "פחות אבל כואב" הולחן 10 שנים לפני כן בידי נורית הירש והוקלט על ידי עדנה לב בצורה שונה במקצת - בלשון נקבה ובגוף ראשון רבים, והופיע באלבומה "עדנה לב" משנת 1980.

## שותפים באלבום
ביצירת האלבום השתתפו:
*יהודה פוליקר - גיטרות חשמלית ואקוסטית, בוזוקי, קלידים, גיטרה בס, כלי הקשה, שירה
*חיים רומנו - גיטרה חשמלית, בוזוקי
*שפי ישי - קלידים, אקורדיאון
*טל הרצברג - גיטרה בס
*גלעד עצמון - מפוחית
*ניר צידקיהו - תופים
*בועז ברמן - כלי הקשה
*יהודית תמיר - קולות
*טכנאי הקלטה ראשיים: יועד נבו, מרק רוטוול, גיא יפה
*מיקס: גיא יפה, יעקב מורנו
*עוזרי טכנאי הקלטה באולפני "טריטון": אייל דפנא, גילי בראון, אמיר טל, הודי בן ארי, אמיר קרטס
*עוזר טכנאי ב"המון אולפני הקלטה": עדי פלטינוב

## רשימת השירים באלבום
# פחות אבל כואב (מילים: יהונתן גפן)
# לילה טוב, לכי לישון (מילים: יהודה עמיחי)
# הצל ואני (מילים: יהודה פוליקר)
# טרנס אוריינט
# דברים שרציתי לומר (מילים: יעקב רוטבליט)
# סיפור זמנים עברו
# היום את צוחקת (מילים: אסתר שמיר)
# פרח (מילים: צרויה להב)
# יורם (מילים: עלי מוהר)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי יהודה פוליקר
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
Pussy Cats

**Pussy Cats** הוא שמו של אלבום מוזיקה מאת הארי נילסון וג'ון לנון. ביצירת האלבום השתתפו מוזיקאים רבים, בהם רינגו סטאר, קית' מון, קלאוס פורמן וקן אשר.

## השירים באלבום



## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
א. ת. זונלייטנר

ממוזער|קברו של טלוצ'הוז'-זונלייטנר
**אָלוֹאִיס תֵאוֹדוֹר זוֹנְלַיְטְנֶר** (בגרמנית: **Alois Theodor Sonnleitner**; 25 באפריל 1869 - 2 ביוני 1939) היה שם העט של הסופר והמחנך הגרמני ממוצא בוהמי **אָלוֹאִיס טְלוּצְ'הוֹז**' (בצ'כית: **Alois Tlučhoř**).
## ביוגרפיה
טלוצ'הוז' נולד בדאשיצה שליד פרדוביצה שבבוהמיה למשפחת איכרים בוהמיינים. את שנות לימודיו עשה כחניך במנזר בנדיקטיני בעיר מלק שעל נהר הדנובה. בווינה למד בלשנות וחינוך והמשיך בהשתלמות לתואר דוקטור. לפרנסתו עבד בבית ספר אזרחי בווינה, כמורה ואחר כמנהל.

לצד כתיבתו הפדגוגית והסוציאליסטית, פרסם טלוצ'הוז' גם שירים ומעשיות. לפרסום בינלאומי זכה תחת שם העט א. ת. זונלייטנר, בטרילוגיה שלו "ילדי המערות". הטרילוגיה, שנועדה לילדים ולנוער, כוללת את הספרים: "ילדי המערות בעמק הנעלם", שיצא לאור ב-1918, "ילדי המערות בבניין הקורות", שיצא שנה לאחר מכן, ו"ילדי המערות בבניין האבנים", שיצא ב-1920.

טלוצ'הוז' מת בפרכטולדסדורף, ליד וינה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1869
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
חסינטו בנאבנטה

**חסינטו בנאבנטה** (בספרדית: **Jacinto Benavente Martínez**; 12 באוגוסט 1866 – 14 ביולי 1954) נחשב למחזאי הגדול ביותר של ספרד במאה ה-20, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1922.

## ביוגרפיה
בנאבנטה היה בן יחיד לאב שהיה רופא נודע (פסל לזכרו הוצב באחד מגני מדריד). בנאבנטה למד משפטים, אך לאחר מות אביו בשנת 1885, החליט להקדיש את חייו לספרות. הוא ערך מסעות, כמנהל קרקס וכשחקן וביקר ברוסיה, צרפת, גרמניה ואנגליה. בשנת 1913 התקבל לאקדמיה הספרדית. הוא אהב ילדים וייסד תיאטרון ילדים ונוער. את כל הפרסים שקיבל במהלך חייו, תרם לקרן להגשת ארוחת בוקר לתלמידים.

בשנים 1908–1912 כתב בעיתון **אל אימפרסיאל**. מאמריו קובצו לאחר מכן בחמישה כרכים. בנאבנטה ערך כתב עת בשם **חיי הספרות** ונתן בו דריסת רגל לסופרים צעירים.

בשנת 1920 מונה למנהל התיאטרון הספרדי הלאומי. בנאבנטה ניסה להיבחר לפרלמנט הספרדי, אך ללא הצלחה. הוא לא נישא מעולם, ומחקר חייו עולה כי היה הומוסקסואל.

בשנת 1922 הוענק לו פרס נובל לספרות על "החייאת המסורת המפוארת של הדרמה הספרדית". לאחר מכן ארגן להקת תיאטרון וערך איתה סיורים בצפון ודרום אמריקה. הממשלה הספרדית (בתקופתו של פרנקו) העניקה לו אותות כבוד לרוב.

## יצירתו
בנאבנטה כתב מעל 170 מחזות ואפילו בגיל 87 חיבר חמישה מחזות חדשים בשנה אחת. השקפת עולמו הייתה פסימית והוא הצטיין בשנינות מרירה. הוא הושפע ממולייר. בשנת 1892 פרסם מחזות רומנטיים, בהם ניכרת השפעתו של שייקספיר. וכעבור שנה פרסם ספר שירים.
המחזה הראשון שהוצג בהצלחה, נכתב על ידו בגיל 28, בשנת 1896. ביצירתו יש ארבע קבוצות עיקריות:
* סאטירות חברתיות כדוגמת **אנשים ידועים** (1896)
* מחזות אלגוריים כדוגמת **משחק האינטרסים** (1907)
* מחזות פסיכולוגיים כדוגמת **הגברת באהבה** (1908)
* מחזות לילדים כדוגמת **הנסיך שלמד הכול מתוך ספרים** (1919)

על בסיס המחזה שלו "האישה לא אהובה" צולמה טלנובלה אקאסיה.

בנוסף ליצירתו המקורית הוא גם עסק בתרגום יצירותיהם של שייקספיר ושל מולייר לספרדית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזאים ספרדים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:זוכי פרס נובל ספרדים
קטגוריה:להט"בים ספרדים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1866
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1954
ולדיסלב ריימונט

[שמאל|ממוזער|200px|פסלו של ריימונט ב[לודז']]
**ולדיסלב סטניסלב ריימונט** (בפולנית: **Władysław Stanisław Reymont**; 7 במאי 1867 – 5 בדצמבר 1925) היה סופר פולני נטורליסטי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1924.

## ביוגרפיה
ולדיסלב ריימונט נולד לחוכר קרקע חקלאית בקוביילה ויילקיי שנמצא במחוז ראדומסק שבפולין. גדל יחד עם עוד אח אחד ושבע אחיות באווירה דתית קשוחה ומשמעת ברזל. בתנאים אלה העדיף ריימונט לשקוע בקריאה, לחפש בספרים עולם נעים יותר. הוא היה תלמיד גרוע שעבר מבית לספר לבית ספר וחוזר חלילה עד שהדבר נמאס על הוריו שמסרו אותו לבעל מלאכה, להיות השוליה שלו. לאחר כמה שנים ניסה שוב את כוחו בבית הספר ושוב נשר. בגיל שמונה עשרה עזב את בית הספר וברח לעיר הבירה, לוורשה. הוא הוחזר בכוח להוריו ושוב ברח ושוב הוחזר. הוא הצטרף ללהקת שחקנים נודדת בעקבות אחיו הגדול ונדד איתם על פני פולין במשך יותר משנה. לאחר מכן עזב ועבר לגרמניה לעיר ברסלאו כדי להקדיש את עצמו לספיריטואליזם. מגרמניה חזר שוב ללהקה נודדת חדשה שפגש בצ'נסטוחוב עד שקיבל עבודת פקידות ברכבת. את הפנאי הקדיש לכתיבה ספרותית.

היצירה הראשונה שהופיעה בדפוס, בשנת 1893, הייתה הסיפור **מוות** שהופיע בכתב העת **גלוס**. הסיפור עורר תשומת לב וסיווג אותו בין הנטורליסטים הפולנים.

תנאי חייו היו קשים ולא פעם, בהיעדר שולחן שיוכל לכתוב עליו, היה נכנס לכנסייה, מוצא לו פינה מתאימה ויושב שם לכתוב. הוא חי בעוני קשה, עוני שניצל ממנו רק כשנפגע בתאונת דרכים, שבעקבותיה קיבל פיצוי של ארבעים אלף רובל. הוא החלים במהירות והכסף איפשר לו להתמסר לכתיבה. הוא נסע למערב אירופה ולאמריקה. לאחר שגורש על ידי הבולשת (ראו הספר ארץ יעודה) עבר לצרפת והתיישב בעיירה **רומיל**. המקום שימש כרקע לרומן של אמיל זולא, **האדמה**. ריימונט, שקרא את הרומן, חשב שהוא מציג את האיכרים בצורה מסולפת וזה הביאו אותה להחלטה לכתוב ספר על חיי האיכרים. מצרפת עבר לאיטליה וכתב רשמי מסע לעיתונים בורשה. הוא ביקר באנגליה, שם התגורר בחדר אחד עם וויצ'חובסקי נשיא הרפובליקה הפולנית לשעבר והוצג בפני מאדאם בלאבצקי, ספיריטיסטית ידועה. רקע זה שימש את הרומן **ואן פיר**. באופן כללי יחסו ליהודים שלילי.

בשנת 1924 הוענק לו פרס נובל לספרות "על האפוס הלאומי הגדול **[[איכרים (רומן)|איכרים]]**".

## ספרו בעברית
***[[איכרים (רומן)|אכרים]]**, ספור מימי ההוה, תרגם מפולנית ח"ש בן אברהם, הוצאת שטיבל, תל אביב, 1928.

## מספריו
* **מוות** (1893)
* **עלייה לרגל ליאסנה גורה** (1895)
* **הקומדיאנטית** (1896)
* **תסיסה** (1897)
* **הארץ היעודה** (1899) שני כרכים של סיפורים קצרים על העיר לודז'. תעשיינים גרמנים, שראו עצמם נפגעים מהכתוב בספר זה, שילמו שוחד לצנזורה והיא מחקה 4000 שורות מהספר. הם גם דאגו שהבולשת תגרש אותו מהמדינה.
* **האיכרים** (1901-1909)
* **שנת 1794** טרילוגיה על מרד **קוסטיושקו** והתקופה שקדמה לו.
* **ואן פיר** (1912)
* **פסק הדין** (1923)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים פולנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:זוכי פרס נובל פולנים
קטגוריה:אישים שלבם קבור בנפרד מגופם
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות האזרחי פובונזקי
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף פולנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1867
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1925
גרציה דלדה

**גרציה דלדה** (באיטלקית: **Grazia Deledda**; 27 בספטמבר 1871 – 15 באוגוסט 1936) הייתה סופרת, משוררת ומחזאית איטלקייה, כלת פרס נובל לספרות לשנת 1926.

## ביוגרפיה
גרציה דלדה גדלה בנואורו, עיירה כפרית בסרדיניה, במקום שבו היה אביה מפקח על השווקים, לכן הכירה מקרוב את חיי האיכרים של מולדתה. כבר בבית הספר עמדו מוריה על כשרונותיה ואחד מהם עזר לה לשלוח סיפורים ורשימות לעיתוני איטליה. הספר הראשון שחיברה, "נפשות ישרות", נשלח מיד לדפוס ויצא לאור ברומא. הספר, המתאר את החיים המאושרים של הוריה ושל הסובבים אותה, התפרסם כשהייתה בת חמש עשרה בלבד. לאור ההצלחה, פרשה מהלימודים בבית הספר והתחילה לרכוש ידע בצורה אוטודידקטית. היא הייתה לבת חסותו של מורה לספרות מאוניברסיטת רומא, קרלו סיגרה, וזכתה להצלחה בעולם הספרות האיטלקי.

הסיפור הראשון שזכה להצלחה בקנה מידה אירופאי היה "אליאס פורטולו", שיצא לאור בשנת 1900 ותורגם לשפות רבות. מאותה שנה התיישבה דלדה ברומא. דלדה הייתה גם משוררת רבת כישרון וחיברה יחד עם קאמילו אנטונה טראוורסי מחזה בן 3 מערכות.

בשנת 1926 הוענק לה פרס נובל לספרות, בנימוקי ועדת הפרס נכתב שיש בכתיבתה "השראה אידיאליסטית עם צלילות ציורית של החיים באי הולדתה. היא עוסקת בעומק ובאהדה בבעיות אנושיות כלליות". דלדה השתמשה לעיתים קרובות בנוף סרדיניה כמטאפורה לקשיים בחייהן של דמויותיה. דרכיה העתיקות של סרדיניה מתנגשות לעיתים קרובות עם מוסר מודרני, ודמויותיה נאלצות לפתור פתרונות לנושאים המוסריים שלהם.

## מיצירותיה
* **סיפורים מסרדיניה** (1893)
*אחרי הגירושין (1902)
*אליאס פורטולו (1903)
* **אפר** (1903)
* **האוצר** (1907)
* **קנים ברוח** (1913)
***האם** (1920)
***הבריחה למצרים** (1926)
*קוזימה (1937)

## ספריה שתורגמו לעברית
* **האם**, נובלה, (La madre), תרגום ואחרית-דבר שירלי פינצי לב, הוצאת אינדיבוק, 2014

## קישורים חיצוניים

* 
* האיילה, סיפור קצר של גרציה דלדה בתרגום לעברית
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל איטלקים
קטגוריה:זוכות פרס נובל לספרות
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:מחזאים איטלקים
קטגוריה:סופרות איטלקיות
קטגוריה:משוררות איטלקיות
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי איטליה
קטגוריה:ילידות 1871
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1871
קטגוריה:נפטרות ב-1936
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1936