open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אשת הברזל (טלנובלה)

**אשת הברזל** (בספרדית: **soy tu dueña**, תרגום מילולי: **אני הבעלים שלך**) היא טלנובלה מקסיקנית אשר נוצרה על ידי חברת "טלוויסה" בשנת 2010.

כוכבי הטלנובלה הם: לוסרו ופרננדו קולונגה.

## עלילה
עלילת הטלנובלה עוסקת סביב חייה של ולנטינה ויאלבה. ולנטינה היא אישה שהחיים חייכו אליה, היא יפה, יש לה קריירה מצליחה בתור עורכת בהוצאת ספרים, ירושה גדולה מהוריה וארוס שבו היא מאוהבת, אלונסו. היא גרה במקסיקו עם דודתה האוהבת, איסבל, האומנת שלה, בניטה אשר גידלה אותה מתקופת ילדותה מאחר שהוריה של ולנטינה מתו כאשר היא הייתה קטנה ובת דודתה אשר רוצה כל מה שיש לה, איוונה. ולנטינה מחכה ליום הגדול שבו היא תינשא לאלונסו, אולם מה שוולנטינה אינה יודעת זה שאיוונה ואלונסו בוגדים בה מאחורי גבה ומתכננים להשתלט על הונה. התוכנית של איוונה ואלונסו נכשלת ואלונסו נאלץ לברוח כאשר הוא משאיר לאיוונה הודעה שהכל נגמר ביניהם ואת ולנטינה הוא נוטש בפתח הכנסייה. מאורע זה הופך את ולנטינה מאישה נעימה, רגישה, ואוהבת את הזולת לאישה קרה וקשה ובשלב מאוחר יותר מכנים אותה כולם "הנחש".

לאחר שננטשה בידי אלונסו מחליטה ולנטינה להתגורר באחוזת "לוס קסקבלס" שהייתה אחד מנכסיה בכפר. בכפר פוגשת ולנטינה בחוסה מיגל אשר הגיע לעבוד באחוזה של הוריו "מונטסינוס" אשר שוכנת בצמוד לאחוזתה של ולנטינה. תוך זמן קצר האנשים בכפר מתחילים לפחד מוולנטינה בשל שחצנותה ובשל המעשים הרעים של העוזר שלה, רוסנדו.

בתחילה חוסה מיגל וולנטינה אינם מסתדרים וכל הזמן מתווכחים על האדמות הצמודות זו לזו. אולם כל זה לא מפריע לחוסה מיגל להתאהב בוולנטינה ולנסות לשבור את תדמית הברזל שבנתה לעצמה. אם הזמן ולנטינה גם היא מתאהבת בחוסה מיגל אשר גרם לה להאמין שוב באהבה והחזיר אותה להיות אותה אישה נעימה ואוהבת אך אהבתם לא הולכת להתממש כל כך מהר. בשל תככיה של אימו לאונור, קנאתה של בת דודתה, איוונה אשר רוצה את חוסה מיגל לעצמה ואהבתו החולנית של רוסנדו לוולנטינה, הקשר של חוסה מיגל וולנטינה הופך כמעט אבל רק כמעט לבלתי אפשרי.

## צוות שחקנים
* לוסרו - ולנטינה ויאלבה - הגיבורה הראשית.
* פרננדו קולונגה - חוסה מיגל מונטסינוס - הגיבור הראשי.
* גבריאלה ספניק - איוונה דורנטס רנחל - בת דודתה הקנאית של ולנטינה אשר שואפת להרוס אותה.
* דוד ספדה - אלונסו פניילברט - ארוסה של ולנטינה שנוטש אותה בפתח הכנסייה.
* סרחיו גווירי - רוסנדו גבילן - מנהל העבודה של החווה "לוס קסקבלס".
* אנה מרטין - בניטה - האומנת של ולנטינה אשר אוהבת אותה כאילו הייתה בתה שלה.
* סילביה פינאל - איסבל דורנטס רנחל - דודתה האוהבת של ולנטינה ואמה של איוונה.
* אדוארדו קפטילו - הורסיו אקוסטה - בעל המכולת של הכפר וחבר טוב של חוסה מיגל.
* פתימה תורה - אילומינדה קמרגו - משרתת באחוזת "לס קסקבלס".
* ג'קלין אנדרה - לאונור מונטסינוס - אימו של חוסה מיגל.
* אריק דל קסטילו - פדריקו מונטסינוס - אביו של חוסה מיגל.
* פביאן רובלס - פליפה סנטיבניאז - הרופא של הכפר.
* מריסול דל אולמו - גבריאלה איסלס - מורה, חברה טובה של ולנטינה.
* חוסה קרלוס רואיז - סבינו מרקדו - מנהל העבודה באחוזת מונטסינוס.
* דיאגו אוילה - צ'ואי- בנו של עובד בחוות מונטסינוס וחברו של חוסה מיגל.
* כריסטינה אוברגון - סנדרה מקוטלה - בתם היחידה של מוייסס, מנהל סניף הבנק המקומי ואשתו אנריקטה.
* מרוסנה סאן חואן - כריסנטה קמרגו - אימה של אילומינדה, הייתה חברה של רוסנדו.
* קלאודיו בהאז - אוסקר אמפודיה - שותפו של אלונסו, נרצח על ידי איוונה.
* ראול פדילה - האב ונטורה - הכומר של העיירה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:טלנובלות מקסיקניות
קטגוריה:סדרות ערוצי ויוה וויוה פלוס
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הספרדית
קרב מוהאץ'

**קרב מוהאץ**' (בהונגרית: **Mohácsi csata**, בטורקית: **Mohaç Muharebesi**) שהתחולל ב-29 באוגוסט 1526 ליד העיירה מוהאץ' שבדרום הונגריה, בקרבת נהר הדנובה, היה חלק מהמאבק רב השנים בין האימפריה העות'מאנית המתפשטת לבין אירופה הנוצרית. בקרב זה הביס צבאו של הסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר את הצבא ההונגרי בפיקודו של המלך לאיוש השני.

קיימות הערכות שונות באשר למספרי הלוחמים משני הצדדים. במשך מאות שנים הגזימו האירופים במספר הלוחמים בצד העות'מאני: ננקבו מספרים של מאות אלפים. ההערכות כיום נעות בין 55,000 ל-70,000 בצד העות'מאני, ובין 25,000 ל-40,000 בצד ההונגרי.

הקרב עצמו, שהחל בשעות אחר הצהריים, היה קצר. ההערכות נעות בין שעה וחצי לשלוש שעות. הקרב הסתיים בתבוסה הונגרית מוחצת שהייתה כרוכה גם באבדות כבדות: מעריכים שהיו להונגרים בין 15,000 ל-20,000 הרוגים, בהם המלך עצמו ורבים מבכירי האצולה והכנסייה ההונגרית.

התבוסה ההונגרית בקרב מוהאץ' הביאה לאובדן עצמאות הונגריה לשנים רבות. הונגריה חולקה לשלושה חלקים: העות'מאנים שלטו בדרום הונגריה, כולל הבירה בודה, מערב הונגריה עברה לשלטון בית הבסבורג, ובטרנסילבניה הייתה נסיכות הונגרית עצמאית למחצה.

## קישורים חיצוניים

* 

מוהאץ'
קרב מוהאץ'
לו וויי

**לוֹ וֵויִי** (באנגלית: **Lo Wei**; 12 בדצמבר 1918 - 20 בינואר 1996) היה במאי ושחקן קולנוע הונג קונגי מפורסם. הוא ידוע במיוחד בשל כך שהשיק את קריירת הסרטים של ברוס לי בסרטים הבוס הגדול ואגרוף הזעם, ושל ג'קי צ'אן בסרט New Fist of Fury.

לאחר מותו של לי לו נתן לג'קי צ'אן את תפקידו הגדול הראשון בגל סרטי Bruceploitation (סרטים שנעשו בעקבות הצלחת סרטי הקונג פו של ברוס לי, חיקו אותם ושיחקו בהם שחקנים הדומים לברוס לי).

לו עמד בראש חברת הפקות בשם "Lo Wei Motion Picture Company".

הוא הלך לעולמו כתוצאה מהתקף לב ב-20 בינואר 1996.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה באתר hkmdb

קטגוריה:במאי קולנוע סינים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סינים
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1918
קטגוריה:סינים שנפטרו ב-1996
קינגספורד

**קינגספורד** (באנגלית: **Kingsford**) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).

## גאוגרפיה
קינגספורד ממוקם כ-7 ק"מ דרומית מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, והוא אחד מפרוורי הספר המערביים ביותר באזור הפרוורים המזרחיים. מצפון הוא גובל בקנזינגטון, ממזרח ברוסברי, מדרום במארוברה ודייסיוויל וממערב בקוג'י וסאות' קוג'י. הפרוור גובל מדרום בדרך גרדנרס עד המפגש עם שדירת אנזאק, ובמערב בשדירת אנזאק. גבולו המזרחי של הפרוור הוא רחוב אבוקה.

## היסטוריה
קינגספורד היה בעבר כקנזינגטון דרום, ונקרא בשמו החדש על שם הטייס האוסטרלי הנודע סר צ'ארלס קינגספורד סמית בשל קרבת הפרוור לנמל התעופה של סידני.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלה בנייה למגורים במקום, והפרוור אוכלס במהגרים ממוצא יווני, במיוחד קהילות שלמות שהיגרו מקסטלוריזו.

בשנות השבעים תוכנן לסיים בפרוור את קו הרכבת של הפרוורים המזרחיים, אך משיקולי תקציב קו הרכבת נעצר בבונדיי ג'נקשן.

## תרבות
קינגספורד הוא פרוור שינה, ומרבית הדרים בו נוסעים לבונדיי ג'נקשן או למרכז העסקים הראשי של סידני למטרות בילוי ותרבות. בפרוור אוכלוסיית מהגרים גדולה, (מעל 45%, כאשר בכלל סידני רק שליש מהגרים) הכוללת סינים, אינדונזים ויוונים, ובהתאם נבנו בפרוור מספר כנסיות המשרתות את דתות הדרים בו, כגון הכנסייה היוונית אורתודוקסית והכנסייה הפרסביטריאנית האינדונזית.

צפונית לפרוור ממוקם קמפוס אוניברסיטת ניו סאות' ויילס.

## קישורים חיצוניים

* קינגספורד באתר "Dictionary of Sydney"
* קינגספורד באתר "Sydney Suburbs" 

קטגוריה:פרוורי סידני
איתי רזיאל

**איתי רזיאל** (נולד ב-26 באוגוסט 1975) הוא במאי וצלם ישראלי.

## ביוגרפיה
רזיאל הוא בוגר בית הספר לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במגמת הפקה (2001), וב-2006 התחיל לימודי תואר שני בתחום זה. מתחילת שנות ה-2000 עוסק בצילום בתעשיית הטלוויזיה והקולנוע בישראל. צילם סרטי דוקו רבים, סדרות לטלוויזיה, תוכניות מציאות, פרסומות, קליפים ועוד.

רזיאל השתתף במספר פרויקטים של האחים ברק ותומר היימן. הוא צילם את סרטיהם "אאוט אוף פוקוס" (2007) ו"מיסטר גאגא" (2015) - על הכוריאוגרף אוהד נהרין; "אביב" (2003) - יומן מסע עם הזמר אביב גפן; "בובות של נייר" (2006) - סיפורן של מלכות דראג מהפיליפינים העובדות בשכונה חרדית בבני ברק; ו"שחור על לבן" (2007) - תיעוד מסע לאתיופיה עם עידן רייכל ולהקתו.

רזיאל קיבל על עבודתו ב"בובות של נייר" שני פרסי צילום: פרס הצלם הטוב ביותר של פורום היוצרים הדוקומנטריים ב-2006, ופרס עדשת הזהב של איגוד העובדים בקולנוע ובטלוויזיה ב-2005. כמו כן זכה השנה (2021) בפרס הצילום בדוקאביב על הצילום בסרט ״כל העצים נושבים ברוח״ יחד עם אורן גיבור הסרט ופרס ״בחירת האוצר״ על עבודות הווידאו שהציג בתחרות עדות מקומית 2021. 

בהמשך החל רזיאל לעסוק גם בבימוי. הוא ביים סרט קצר בשם "מקודשת" (2008) בהשתתפות בקי גריפין וגיא אריאלי. כן היה במאי-שותף עם דוד אופק בסדרת הדוקו-דרמה "בלי בושה" (2011, עבור yes הטלוויזיה בלוויין), אותה גם צילם. כמו כן צילם יחד עם אופק את הסדרה הדוקומנטרית ״זוגות״ ששודרה בערוץ 8 ובשידורי קשת בערוץ 2.

במהלך 2015-2018 ביים וצילם את הסרט התיעודי "הקרב שאינו נגמר" - סרטם של איתי רזיאל ורודריגו גונזלס בהפקת שנהר הפקות. הסרט עוסק בתקופה בה גונזלס היה לוחם מילואים במלחמת לבנון השנייה ובפוסט טראומה אותה חווה בעקבות כך. הסרט שודר בספטמבר 2018 בערוץ 10 וזכה לביקורות חיוביות.פרויקטים טלוויזיוניים נוספים בהם השתתף רזיאל - ״סליחה על השאלה״ (כאן 2018), ״היום בעוד שנה״ (קשת 2018), "תום יער עושה בגרות" (yes 2018), "חנוך לוין - חיים שכדוגמתם לא ראינו מעולם" (ערוץ 1 - 2017), אחותי ג׳קי (הוט 2017), (הוט 2017) swaggerz

בשנת 2023 צילם את הסרט הקצר "לחם עבודה" הנוצר עבור הפרויקט התיעודי "באין מדינה יש אזרחים" ששודר בכאן 11.

## קישורים חיצוניים
* 

* איתי רזיאל, באתר TheMarker Cafe
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צלמי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון דה שליט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: קולנוע וטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
דגל נשיא ארצות הברית

**דגל נשיא ארצות הברית** הוא דגלו האישי של נשיא ארצות הברית הנושא את חותם הנשיא, מוקף ה-50 כוכבים על רקע כחול כהה. חותם הנשיא נותר ללא כל שינוי מאז עיצובו בשנת 1945, אולם הדגל עצמו שונה פעמים רבות.

דגל זה מופיע לעיתים קרובות בתמונות רשמיות של הנשיא, או בהלוויות נשיאותיות. להבדיל מדגלים אחרים, דגל הנשיא אינו מורד אף פעם לחצי התורן, גם במקרה של מות הנשיא המכהן. דגל נשיא ארצות הברית אושר בהוראת ביצוע 10860.

## ראו גם
* חותם נשיא ארצות הברית
* דגל סגן נשיא ארצות הברית

## קישורים חיצוניים

הנשיא
ארצות הברית
קטגוריה:נשיאות ארצות הברית
נשיא ארצות הברית
נשיא ארצות הברית
יוהאן כריסטוף באך (1645–1693)

**יוהאן כריסטוף באך (12)** (בגרמנית: **Johann Christoph Bach**; 4 במרץ 1645 – 25 באוגוסט 1693) היה מלחין גרמני בן תקופת הברוק, ואחד מבני משפחת המוזיקאים הנודעת באך. הוא היה אחיו התאום של יוהאן אמברוסיוס באך, אביו של יוהאן סבסטיאן באך.

## ביוגרפיה
יוהאן כריסטוף באך נולד בארפורט, שם כיהן אביו כריסטוף באך (5) כמוזיקאי העיר. יוהאן כריסטוף מונה כמוזיקאי חצר (כנר) בחצר של ארנשטאדט בשנת 1671. שירותו זה בחצר היה רצוף קשיים וסכסוכים בין המוזיקאים לממונים עליהם, שהגיעו לפתרון של בוררות רק בשנת 1681. אולם זמן קצר ביותר לאחר מכן נפטר השליט, ובתקופת האבל על מותו נאסרה השמעת מוזיקה, מצב שהכניס את יוהאן כריסטוף באך לקשיים רבים. בשנת 1682 נכנס לתפקידו השליט החדש, הרוזן גינתר פון שווארצבורג-ארנשטאדט, והלה היה כנראה מרוצה משירותו של יוהאן כריסטוף באך. 

יוהאן כריסטוף באך היה כנראה דומה מאוד לאחיו התאום יוהאן אמברוסיוס. קרל פיליפ עמנואל באך דיווח: .

## משפחתו
ליוהאן כריסטוף באך היו 6 צאצאים. שנים מהם היו מוזיקאים. 
# ברברה קתרינה באך (הוטבלה בארנשטאדט ב-14 במאי 1680, נפטרה בארנשטאדט ב-22 בינואר 1709)
# אנה מרתה באך (הוטבלה בארנשטאדט ב-18 באפריל 1682, נקברה בארנשטאדט ב-23 ביולי 1682)
# יוהאן ארנסט באך (25) (נולד בארנשטאדט ב-5 באוגוסט 1683, נפטר בארנשטאדט ב-21 במרץ 1739) היה עוגבן בארנשטאדט.
# יוהאן היינריך באך (הוטבל בארנשטאדט ב-3 בדצמבר 1686, נקבר בארנשטאדט ב-12 בדצמבר 1686)
# יוהאן כריסטוף באך (26), (נולד בארנשטאדט ב-13 בספטמבר 1689, נפטר בבלנקנהיים ב-26 בפברואר 1740) היה עוגבן בקאולה ואחר כך בבלנקנהיין. 
# יוהאן אנדראס באך (הוטבל בארנשטאדט ב-8 במאי 1692, נקבר בארנשטאדט ב-6 באפריל 1694)

## לקריאה נוספת

* Christoph Wolff et al. 'Thw New Grove Bach Family' New York: W.W.Norton & Company 1983. 


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים גרמנים
יוהאן כריסטוף
קטגוריה:ילידי 1645
קטגוריה:נפטרים ב-1693
צקפר

"**צָקְפַר**" היא שמה של סדרת ציורים, שנוצרה בין השנים 1961-1966, מאת הצייר הישראלי אריה ארוך. סדרת העבודות, המבוססות על דימוי של מגף, ידועה בהיותה סמל לתפנית אמנותית ביצירתו של ארוך, ולמושג ה"מופשט הקונקרטי" שפיתח.

למרות שארוך טען כי השם "צקפר" הוא חסר משמעות, הרי סדרת העבודות מכילה דימוי משותף - צורה של מעין מגף הנתון בתוך מסגרת אובאלית. בעוד שבציור המוקדם "מגף" (1962), מאוסף גבי בראון, בולט עדיין הדימוי הפיגורטיבי של הנושא, הרי בעבודות אחרות מן הסדרה ארוך יצר מעין וריאציה על מוטיב זה. בראיון בכתב העת "קו" הסביר ארוך את המקור האיקונוגרפי לציור:

במאמר "ארוך: 2x2=5" משנת 1972 חידד אדם ברוך את המשמעות של הצורות ביצירותיו של ארוך כנשאים של זיכרון:
:

מרדכי עומר תיאר את משמעות סדרת הציורים כשילוב שבין מלאכה ורוח. ארוך, על פי עומר, משתמש בזכרונות ילדותו כדרך להגיע אל משמעות דתית ומטאפיזית של תיקון עולם. ה"צקפר" מתפקד כאן כאפשרות "מתן שם חסר פשר למה שאי אפשר לבטאו במילים, כמו בשפה דתית - המיסטית והמגית"

ב-8 באוקטובר 1998 נמכר הציור "צקפר אפור" במכירה פומבית של בית המכירות סותובי'ס בישראל. שווי הציור הוערך אז ב-40,000-60,000 דולר והוא נמכר ליוסף חכמי תמורת 101,500 דולר.
## חלק מציורי הסדרה

קובץ:צקפר זהב 61.jpg|צקפר (1961) צבע שמן אבקת זהב על דיקט, 53.5x64.5, אוסף פרטי, לונדון.
קובץ:מגף 62 אריה ארוך.jpg|"מגף" (1962), צבע מים ועיפרון על נייר, 17x25 ס"מ, אוסף גבי בראון
קובץ:צקפר שש אריה ארוך אוסף גבי בראון.jpg|צקפר (1966) עפרונות צבעוניים על נייר, 35x25 ס"מ, אוסף גבי בראון
קובץ:רישום צקפר 3.jpg|מתווה לשער קו, עיפרון על נייר, 35x24 ס"מ, אוסף משפחת ארוך


## הערות שוליים

קטגוריה:אריה ארוך
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:ציור ישראלי
קטגוריה:ציורים משנות ה-1960
קטגוריה:ציורים מופשטים
מרתון לונדון

400px|ממוזער|שמאל|מסלול המרתון
**מרתון לונדון** (באנגלית: **London Marathon**) היא ריצת מרתון המתקיימת בעיר לונדון. זהו אחד מהמרוצים הגדולים בעולם מבחינת משתתפים, והוא אחד מששת המרתונים הכלולים בסבב המרתונים העולמי המרכזי.

## היסטוריה
את הרעיון לקיים מרוץ מרתון בין-לאומי וגדול ממדים הגו שני ידידים אשר התחרו ביחד במרתון ניו יורק, הבריטי כריס בראשר, האלוף האולימפי בריצת 3000 מטר מכשולים מאולימפיאדת 1956 ועיתונאי, וג'ון דיסלי, מדליסט ארד בריצת 3,000 מכשולים מאולימפיאדת 1952. כששב בראשר לבריטניה, פרסם טור באובזרבר, בו מספר מחוויותיו מהמרתון בניו יורק וקורא לקיים מרוץ דומה בלונדון. השניים, יחד עם עורך ה"אובזרבר" קידמו את הפרויקט והשיגו חסות מחברת ג'ילט.

ב-29 במרץ 1981 יצא לדרך המרוץ הראשון, בו השתתפו כ-7,000 רצים מתוך 20,000 שנרשמו. עוד כמיליון איש הגיעו לעודד את הרצים. הזוכים במקום הראשון, דיק בירדסלי, אמריקאי בן 24, ואינגה סימונסן, נורווגי בן 25 חצו את קו הגמר ביחד, כשהם אוחזים ידיים.

## מסלול
מסלול המרתון מתחיל בעיירה גריניץ', עובר ברובו לאורך נהר התמזה, ובמקומות מרכזיים בלונדון הצמודים לתמזה, כגון גשר לונדון, לונדון איי וארמון וסטמינסטר, ומסתיים במאל. מסלול המרתון מישורי ברובו.

## מנצחי מרתון לונדון
**מפתח:**

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

לונדון
קטגוריה:לונדון: תחרויות אתלטיקה
מוחמד חמזה ע'נאים

**מוחמד חמזה ע'נאים** (בערבית: **محمد حمزه غنايم**; 16 בספטמבר 1957 – 25 במאי 2004) היה משורר ומתרגם ערבי-ישראלי.

## ביוגרפיה
ע'נאים נולד בכפר באקה אל-גרבייה ולמד באוניברסיטת תל אביב. במהלך חיו פרסם כארבעה ספרי שירה בערבית. שימש בשנות השמונים כעורך "מפגש", כתב עת ספרותי דו-לשוני.

בין היצירות שתרגם מעברית לערבית: "המאהב" מאת אברהם ב. יהושע, "הזמן הצהוב" מאת דויד גרוסמן, ו"הפלסטינים, עם בהתהוותו" מאת ברוך קימרלינג ויואל מגדל. הוא תרגם לערבית שירה מאת יהודה עמיחי, דליה רביקוביץ, רוני סומק ואחרים. לעברית תרגם משיריו של מחמוד דרוויש ואת הרומן "הסיפור של זהרה" מאת חנאן אל-שייח'.

שימש כחוקר במרכז הפלסטיני למחקרים ישראליים ברמאללה. היה חבר במערכת כתב העת "משארף".

ב-1988 זכה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על העמקת ההבנה והדו-קיום בין היהודים והערבים.

מוחמד ע'נאים נפטר ב-25 במאי 2004. היה נשוי, אב לבת ושני בנים. בנו, אלטייב ע'נאים, הוא משורר ומתרגם אף הוא.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* יוסף אלגזי, תודה שהיית: על יצירתו, שניים משיריו וראיון עמו משנת 2001, בבלוג שלו "מיומנו של תבוסתן", 20 באוגוסט 2009

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:משוררים ערבים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס יו"ר הכנסת
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מעברית לערבית
קטגוריה:מתרגמים מערבית לעברית
קטגוריה:באקה אל-גרבייה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
פרס קול

**פרס על שם פרנק נלסון קול** או **פרס קול** (באנגלית: **The Frank Nelson Cole Prize**) הוא פרס המוענק על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה בעבור תרומה יוצאת דופן בתחום האלגברה או בתחום תורת המספרים. הפרס קרוי על שמו של המתמטיקאי האמריקאי פרנק נלסון קול, אשר שימש במספר תפקידים בכירים בחברה.

הפרס הראשון בתחום האלגברה ניתן בשנת 1928 והפרס הראשון בתחום תורת המספרים ניתן בשנת 1931.

## זוכי פרס האלגברה
* 1928: לאונרד יוג'ין דיקסון
* 1939: אברהם אדריאן אלברט
* 1944: אוסקר זריצקי
* 1949: רצ'ארד בראור
* 1954: האריש צ'אנדרה
* 1960: סרז' לנג, מקסוול רוזנליכט
* 1965: וולטר פיאט, ג'ון תומפסון
* 1970: ג'ון סטאלינגס, ריצ'רד סוואן
* 1975: היימן באס, דניאל קווילן
* 1980: מייקל אשבכר, מלווין הוצ'סטר
* 1985: ג'ורג' לוסטיג
* 1990: שיגפומי מורי
* 1995: מישל רנו, דייוויד ברבייטר
* 2000: אנדריי סוסלין, איס ג'הן דה ג'ונג
* 2003: הירקאו נאקאג'ימה
* 2006: יאנוש קולר
* 2009: כריסטופר האקון, ג'יימס מקקרנן
* 2012: אלכסנדר מרקורייב
* 2015: פיטר שולצה
* 2018: רוברט גורלניק
* 2021: צ'ניאנג שו

## זוכי פרס תורת המספרים
* 1931: הנרי ואנדיבר
* 1941: קלוד שבלה
* 1946: הנרי מאן
* 1951: פאול ארדש
* 1956: ג'ון טייט
* 1962: קנקיצ'י איוואסאווה, ברנרד דווק
* 1967: ג'יימס אקס, סימון כהן
* 1972: וולפגנג שמידט
* 1977: גורו שימורה
* 1982: בארי מזור, רוברט לנגלדס 
* 1987: דוריאן גולדפלד, בנדיקט גרוס, דון זאגייר
* 1992: קארל רובין, פול ווג'טה.
* 1997: אנדרו ויילס
* 2002: הנריק איוונייץ, ריצ'רד טיילור
* 2005: פיטר סרנק
* 2008: מאנג'ול בהארגאבא
* 2011: ז'אן פייר וינטנברגר, צ'אנדראשחר חר
* 2014: ייטאנג ג'אנג, דניאל גולדסטון, יאנוס פינץ, סם יילדרים
* 2017: אנרי דארמון
* 2020: ג'יימס מיינארד

## קישורים חיצוניים

* אתר פרס האלגברה
* אתר פרס תורת המספרים
* 

קול
*
אופק (פדולוגיה)

ממוזער|פרופיל קרקע
בפדולוגיה, **אופק** הוא שכבת קרקע המקבילה לפני השטח ושונה מבחינה פיזית מהאופק שמעליה (אם קיים) ומהאופק שמתחתיה. האופקים השונים נוצרים מפעילות גאולוגית (חומר האב), אקלים, פעילות חקלאית על הקרקע, פעילות ביולוגית וזמן היווצרות הקרקע. בקרקעות בלויות במיוחד (לדוגמה כתוצאה ממשקעים רבים) הקרקע מקבלת תכונות אחידות פחות או יותר לעומקה וקשה להבדיל בין האופקים השונים.

בקרקעות שונות ישנם אופקים שונים, וגם עובי האופק משתנה מקרקע לקרקע ואף באותה קרקע בהתאם לטופוגרפיה במקום ספציפי שנבדק. בדרך כלל מתארים פדולוגים 4 או 5 אופקים בכל קרקע, והתיאור נעשה על ידי הצבע בכל אופק, אחוז הגיר, מרקם הקרקע בכל אופק (חרסית, טין, חול) אחוז החומר האורגני, הרכב הקרקע מבחינה כימית. במקומות שונים בעולם מתארים את אופקי הקרקע בצורות מעט שונות. כך לדוגמה בארצות הברית אחד מהמאפיינים של האופק הוא העובי שלו, ואילו באוסטרליה - לא.

את האופקים מתארים באותיות לטיניות גדולות, ומקובל לתאר את האופקים בקרקע כללית כ-OABCR.

## הסברים על האופקים השונים
* O - Organic זוהי השכבה העליונה של הקרקע, בעלת חומר אורגני רב בשלבים שונים של ריקבון. נשירה של עלים שנמצאת מעל הקרקע אינה נחשבת לחלק מהאופק הזה מכיוון שאינה מכילה חלקיקים מינרליים ולכן אינה נחשבת לחלק מהקרקע. אם העלים יישארו בשטח הם יתחילו תהליך של הדשנה ויצטרפו תחילה לאופק O.
* A - שכבת קרקע עם מינרליים חומר אורגני שעבר תהליך קומפוסטציה באופק שמעליו ונשטף לאופק A. באופק זה מתקיימים מרב התהליכים הביולוגיים בקרקע.
* B - אופק זה עני בחומרים אורגניים, ומכיל את פירוק חומר המוצא מהשכבה שמתחתיו. בהתאם לכך הוא מורכב בעיקר ממרכיביו הכימיים של חומר המוצא.
* C - חומר המוצא לפני שעבר תהליכי פירוק כימיים ולאחר שעבר תהליכי פירוק פיזיקליים. לרוב חומר המוצא הוא סלע, אך לעיתים זה חומר אחר (כמו בפארק אריאל שרון).

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:פדולוגיה
מצפה כרם

**מצפה כרם** (בערבית: **ח'רבת אל-חמאמה** - חורבת היונים) הוא אתר ארכאולוגי הנמצא ביער ירושלים, בסמוך למוזיאון יד ושם ומעבר לבקעת הקהילות. באתר ממצאים מתקופות שונות, בהן: תקופת הברונזה הקדומה, תקופת הברזל, התקופה הרומית, הביזנטית וייתכן שגם ההלניסטית.

גודל האתר הוא כ-60 דונם.

## מבנה האתר
באתר נמצאים שרידי מבנים, מערות קבורה, בורות מים, גומחות בסלע במערב האתר, שתפקידן המשוער היה קולומבריום, וכחמישה עשר גתות. האזור היה נטוע כרמים בתקופת הברזל, בתקופה הרומית והביזנטית ואולי וגם בתקופה ההלניסטית. במקום נקודת תצפית שממנה ניתן לראות חלקים נרחבים מהאזור.

בשלהי מלחמת העולם הראשונה חפרו חיילי צבא האימפריה העות'מאנית תעלות בשוליים המערביים והדרומיים של מצפה כרם. בתעלות אלה לא נעשה שימוש לצורך הגנה, מכיוון שהצבא הבריטי כבש את ירושלים מכיוון מערב, בדרך יפו.

במלחמת העצמאות, ב-10 ביולי 1948, נכבשה הגבעה על ידי פלוגת יהונתן. בקרב נפלו מפקד הפלוגה, עודד חי, שלושה ממפקדי הפלוגה ושניים מטוראיה. 

בשנות החמישים נעשו במקום פעולות יעור של קק"ל.

## גלריה

Turkish Trenches in Jerusalem 2.jpg|ממוזער|שוחות עות'מאניות באזור מצפה כרם
Jonathan Company Battle Site Trenches IMG 1236.jpg|חציבת גומחה באבן, כנראה לצרכים חקלאיים, במצפה כרם
Jonathan Company Battle Site The Trenches IMG 1242.jpg|חפירות טורקיות מתקופת מלחמת העולם הראשונה במדרון מצפה כרם
Jonathan Company Battle Site IMG 1172.jpg|חלק מהחפירות הטורקיות מתקופת מלחמת העולם הראשונה במצפה כרם
Jonathan Company Battle Site The Well IMG 1173.jpg|הבאר במצפה כרם
Jonathan Company Battle Site The Well IMG 1175.jpg|שבכת ברזל שהונחה לשם סגירת הבאר במצפה כרם


## קישורים חיצוניים

* סקר האתר של רשות העתיקות
* על כיבוש חרבת חמאמה, מצפה כרם, בידי פלוגת יהונתן, בבלוג של יד ושם

## הערות שוליים

קטגוריה:הר הרצל
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים בירושלים
איווטה (מחוז)

**מחוז איווטה** (ביפנית: *Iwate-ken* 岩手県) הוא המחוז השני בגודלו ביפן, אחרי מחוז הוקאידו. המחוז שוכן באזור טוהוקו שבצפון האי הונשו, ובו נמצאת הנקודה המזרחית ביותר באי. בירת המחוז היא מוריאוקה. מחוז איווטה ידוע בנופי הטבע שבו, בעיקר בשל העובדה שבמחוז זה צפיפות האוכלוסייה הנמוכה ביותר ביפן, מלבד בהוקאידו. 

ב-11 במרץ 2011 נפגע האזור ברעידת האדמה ובצונאמי שבא בעקבותיה, שהסבו נזק רב.

## היסטוריה
באזור בו שוכן כיום מחוז איווטה התיישבו אנשי תקופת ג'ומון (2,800-1,900 לפנה"ס). ראיות לכך ניתן למצוא בבורות קבורה מהתקופה בעיר נישידה, ובכלים מהתקופה שנמצאו ברחבי המחוז. 

האזכור הראשון לנוכחות יפנית באזור אירע בסביבות 630, אז נבנה מקדש האקוסן על הר קאנזן - כיום העיר הירַאיזומי. באותה תקופה עשו דרכם לאיווטה סוחרים, ציידים, נזירים ופושעים. מעט ידוע על היחסים בין יפנים אלה לאוכלוסיית האמישי (Emishi) המקומית, אך ב-776 הדרדרו היחסים כשכוחות גדולים של הקבוצה האתנית של היאמטו (כיום כינוי ליפנים) פלשו לאזור ותקפו את כפרי המקומיים. הלחימה נמשכה עד 787 כשאנשי היאמטו ספגו מפלה בסמוך לנהר קיטקאמי, בו טבעו 1,000 חיילים.

מחוז איווטה הנוכחי נוסד ב-1876, לאחר מלחמת בושין שהובילה לתקופת מייג'י.

## גאוגרפיה
מחוז איווטה פונה לאוקיינוס השקט במזרח. הגבול עם מחוז אקיטה במערב נתחם בעיקר בהרי אוֹאוּ (Ou). מחוז אאומורי שוכן מצפון לאיווטה, ומחוז מיאגי שוכן לדרומו.

ברכס הרי אואו במערב המחוז יש הרי געש פעילים, כגון הר איווטה (2,038 מטרים והנקודה הגבוהה ביותר במחוז) והר קוריקומה (1,627 מטרים). הר הָיַאצ'ינֶה (1,917 מטרים), השוכן בלב רכס קיטקאמי, הוא ההר המזרחי ביותר ביפן ולפיכך נוצרה בו מערכת אקולוגית אנדמית.

מלבד רכסי ההרים, מאפיין נוסף של מחוז איווטה הוא נהר קיטקאמי הזורם מצפון לדרום, בין רכסי ההרים. זהו הנהר הרביעי בגודלו ביפן והארוך באזור טוהוקו.

בעבר נכרו במחוז מינרלים ומתכות, בעיקר זהב, כסף, ברזל, פחם וגופרית, אך כיום הופסקה הכרייה. בשל הפעילות הוולקנית יש באזור שפע של מעיינות חמים המהווים תעשייה משגשגת. משאב נוסף בעל ערך הוא יערות המחוז. לפני מלחמת העולם השנייה העץ השכיח ביותר ביערות היה אשור, אך מאז ננטעו ארזים רבים.

### ערים
במחוז איווטה ישנן שלוש-עשרה ערים:

## כלכלה
כלכלת המחוז מתרכזת בעיר הבירה מוריאוקה ומתבססת על תעשיית תקשורת וייצור מוליכים למחצה.

## דמוגרפיה
אוכלוסיית מחוז איווטה, נכון ל-1 באוקטובר 2007, עומדת על 1,363,702. 

מפקד האוכלוסין הראשון במחוז נערך ב-1907 ועמד על 770,406 תושבים. ב-1935 חצתה אוכלוסיית המחוז את קו מיליון התושבים, וב-1985 נרשם שיא האוכלוסייה עם 1,433,611 תושבים.

## ראו גם
* מחוזות יפן

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* האתר הרשמי של מחוז איווטה

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:טוהוקו: מחוזות
אאומורי (מחוז)

**מְחוֹז אָאוֹמוֹרִי** (ביפנית: **青森県**) הוא מחוז ביפן השוכן בחבל טוהוקו. בירתו של המחוז היא העיר אאומורי.

## היסטוריה
מחוז אאומורי נוסד ב-1871, ובירתו אאומורי נוסדה ב-1889. אאומורי הפכה לעיר ב-1898 כשאוכלוסייתה הגיעה ל-28,000 תושבים. ב-3 במאי 1910 פרצה שרפה בשכונת יסוקאטה בעיר. בשל הרוחות החזקות שנשבו כילתה השרפה את כל העיר, הביאה למותם של 26 אנשים ולפציעתם של 160.

רדיו אאומורי שידר לראשונה ב-1951, וב-1958 נפתח שוק הדגים העירוני ובית החולים הראשון.

עם צמיחת בירת המחוז, מספר עיירות וכפרים הסתפחו לעיר, ועם סיפוח הכפר נונאי ב-1962 הפכה אאומורי לעיר הגדולה במחוז.

במרץ 1985, לאחר עבודה שנמשכה 23 שנים והשקעה של 700 מיליון ין, הושלמה בנייתה של מנהרת סייקן המחברת בין האיים הונשו והוקאידו. במרץ 1988 נחנך נתיב רכבת המחבר בין האיים.

באפריל 1993 נפתחה המכללה הציבורית של אאומורי, וב-1995 החל לשמש שדה התעופה של אאומורי לטיסות בינלאומיות לסיאול, קוריאה הדרומית ולחברובסק שברוסיה.

ב-2007 הגיעו לאאומורי עריקים צפון-קוריאנים לאחר מסע בן שישה ימים בים יפן, ובכך סימנו את הפעם השנייה אי פעם שבה הצליחו עריקים להגיע ליפן בדרך הים.

## גאוגרפיה
אאומורי הוא המחוז הצפוני ביותר בהונשו, ובינו ובין מחוז הוקאידו נמתח מצר צוגרו. המחוז גובל במחוזות אקיטה ואיווטה מדרום. העיירה אוֹמָה, השוכנת בקצה הצפון-מערבי של חצי האי שימוקיטה, היא הנקודה הצפונית ביותר בהונשו. חצאי האיים שימוקיטה וצוגרו מקיפים את מפרץ מוּטסוּ, שבדרומו שוכן חצי האי נטסודומארי. ניתן להבחין בשלושת חצאי האיים בסמל המחוז.

אגם טוודה (Towada) הוא קלדרה השוכנת על הגבול בין המפריד בין אאומורי לאקיטה, ואליו נשפך נהר אוֹריאָסֶה.

### ערים
במחוז אאומורי עשר ערים:
* אאומורי (בירה)
* גושוגווארה
*האצ'ינוהה
* הירקאווה
* הירוסאקי
* קורואישי
* מיסאווה
* מוטסו
* טוואדה
* צוגרו

### צבא
במחוז אאומורי שוכן בסיס חיל האוויר מיסאווה, הבסיס היחיד במערב האוקיינוס השקט בו פועלים הצי, הצבא, חיל האוויר האמריקאים וכוחות ההגנה העצמית של יפן.

## כלכלה
שמאל|ממוזער|250px|אגם טודאווה
כמו ברובו של אזור טוהוקו, כלכלת מחוז אאומורי מתבססת בעיקר על חקלאות, יערנות ודיג. המחוז ידוע במטעי התפוחים הגדלים בו.

### אגדת קברו של ישו
אגדה יפנית מקומית גורסת שישו לא מת על הצלב, אלא עשה דרכו לכפר שינגו, שם הפך לחקלאי אורז, נישא והקים משפחה. האגדה החלה לאחר שבשנות ה-30 של המאה ה-20 נמצאו בכפר מגילות בעברית מקראית שתיארו את חייו ואת מותו של ישו ביפן. על פי האגדה שוכן קברו של ישו באאומורי.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* דנקן ברטלט, The Japanese Jesus trail, אתר BBC

## הערות שוליים

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:טוהוקו: מחוזות
לי ספטנר

**לי מרדכי ספטנר** (באנגלית: **Lee Mordecai Spetner**; 17 בינואר 1927 – 9 באוגוסט 2024) היה פיזיקאי ישראלי, שהיה מוכר בזכות התנגדותו לתורת האבולוציה המודרנית, בין השאר בספרו משנת 1996, "Not By Chance! Shattering the Modern Theory of Evolution".

## ביוגרפיה
ספטנר, יליד סנט לואיס, שירת בשנים 1943–1945 בצי האמריקאי. ספטנר היה בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס משנת 1945 ודוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת MIT משנת 1950. הוא לימד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, באוניברסיטת הווארד ובמכון ויצמן.

בשנים 1970–1990 עבד כמנהל טכני בחברת אלג'ים, כיום חברת בת של אלביט מערכות. עבודתו הייתה בתחום המערכות האלקטרוניות.

נפטר בירושלים ב-9 באוגוסט 2024.

## קישורים חיצוניים

* The Evolution of Improved Fitness חלופת מכתבים, בנושא אבולוציה
* ספטנר לי / לא במקרה (תרגום: שלמה לוי), תרגום מרבית הספר NOT BY CHANCE, באתר דעת

קטגוריה:פיזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
יאפ ואן פראך

**יאפ ואן פראך** (בהולנדית: **Jacob Philip (Jaap) van Praag**;  11 במאי 1911, אמסטרדם – 12 באפריל 1981, אוטרכט) היה הומניסט יהודי-הולנדי.

## ביוגרפיה
נולד למשפחה יהודית חילונית. בזכות אמו זכה בידע רב במקרא. למד ספרות הולנדית, פילוסופיה והיסטוריה והיה מורה בבית ספר. היה פעיל מאוד באגודות פציפיסטיות וסוציאליסטיות עד למלחמת העולם השנייה. בתקופת הכיבוש הגרמני בהולנד חי במסתור. בין השנים 1946 ל-1954 חזר ללמד. היה ממייסדי האיגוד ההומניסטי והאתי הבינלאומי (International Humanist and Ethical Union) ויושב ראש הראשון של האיגוד.

בין השנים 1964 ל-1979 היה לפרופסור באוניברסיטת ליידן.

## קישורים חיצוניים

* אודות באתר האיגוד ההומניסטי והאתי הבינלאומי.

קטגוריה:פילוסופים יהודים הולנדים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ליידן
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1911
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1981
אקיטה (מחוז)

**מחוז אקיטה** (ביפנית: *Akita-ken* 秋田県) הוא אחד ממחוזות יפן, הנמצא באזור טוהוקו שבצפון האי הונשו, האי המרכזי של יפן. בירת המחוז היא העיר אקיטה.

## היסטוריה
בשל היותו מבודד ממרכזי המסחר, הפוליטיקה והאכולוסיה הגדולים של המדינה על ידי רכסי אוֹאוּ (Ōu) ודווה (Dewa) נותר מחוז אקיטה מנותק מהאוכלוסייה היפנית ביפן עד שנת 600. האזכור הראשון של המחוז מופיע ב-658, כשמושל מחוז קוֹשי, אבה נו היראפו, כבש את השבטים המקומיים, בשטחן של הערים אקיטה ונושירו כיום. לאחר מכן הקים היראפו מצודה על נהר מוגאמי, וזו הייתה ראשיתה של ההתיישבות היפנית באזור.

המחוז החליף בעלות מספר פעמים. בתקופת אדו היה המחוז שייך לשבט סטאקה, ששלט באזור במשך 260 שנה, ופיתח את החקלאות ואת תעשיות כרייה הפעילות עד ימינו. לאורך ההיסטוריה נחשב המחוז כחלק מפרובינציית דווה. ב-1871, לאחר תחילתה של תקופת מייג'י, בוטלה שיטת הנחלות ופרובינציית דווה התפרקה ובמקומה קם מחוז אקיטה של ימינו.

## גאוגרפיה
מחוז אקיטה פונה לים יפן במערב, וגובל בארבעה מחוזות אחרים: אאומורי מצפון, איווטה במזרח, מיאגי בדרום-מזרח ויאמאגטה בדרום.

צורתו של המחוז היא משולשת, כ-181 קילומטרים מצפון לדרום ו-111 קילומטרים ממערב למזרח. רכס הרי אואו מסמן את גבולו המזרחי של המחוז, והרי דווה, המקבילים להרי אואו, חוצים את מרכז המחוז.

### ערים
במחוז אקיטה ישנן שלוש-עשרה ערים:

## כלכלה
כמו ברוב אזור טוהוקו, כלכלתו של מחוז אקיטה מתבססת בעיקר על תעשיות מסורתיות כגון חקלאות, דייג ויערנות. עובדה זו גרמה לרבים מצעירי המחוז להגר לטוקיו ולערים גדולות אחרות. זהו המחוז בעל שיעור הילדים הנמוך ביותר ביפן - 11.2% מאוכלוסיית המחוז. נכון ל-2010 עומדת אוכלוסיית המחוז על מעט מעל מיליון תושבים.

## תרבות
מחוז אקיטה ידוע בחקלאות האורז שלו ובמזקקות הסאקה שבו. המחוז ידוע גם כמקום מוצאם של כלבי האקיטה. נשות המחוז, הנקראות *אקיטה ביג'ין* (秋田美人 "יפיפיות אקיטה"), ידועות בעורן הלבן, פניהן המעוגלות וקולן הגבוה.

## מוקדי עניין
בסמוך לאגם טזאווה ישנם מספר בתי מרחץ טבעיים (אונסן), המהווים מוקד משיכה לתיירים מכל יפן. בנוסף, במחוז מתקיימים פסטיבלים עונתיים (מאטסורי) המציעים מבט לחקלאות היפנית המסורתית.

## ראו גם
* מחוזות יפן

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* האתר הרשמי של המחוז
* מדריך תיירות לעיר אקיטה

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:טוהוקו: מחוזות
האן (יחידה אדמיניסטרטיבית)

**האן** (ביפנית: *han* 藩) היו הנחלה (פייף) של אדונים פיאודלים, או דאימיו, ביפן של תקופת אדו. מלומדים קונפוציאנים החלו להשתמש במילה "האן" באמצע תקופת אדו כחיקוי לשיטה הפאודלית של סין הקדומה, והמילה הפכה לביטוי שגור בעת תקופת מייג'י. אף על פי שמונח "האן" לא נמצא בשימוש רשמי כיום, מעמדו כמונח המתאר נחלות פיאודליות בתקופת אדו השתרש. 

האן היו טריטוריות בתקופת אדו שהניבו 10,000 קוֹקוּ אורז (יחידת מידה; 1 קוקו=278.3 ליטר) או יותר. מספרם של ההאן השתנה, אך לרוב עמד על סביבות 300. לעיתים היו מקימים האן בתוך טריטוריה של האן אחר, ואלה נקראו שינהאן וניתנו לרוב לבניו של הדאימיו שלא עמדו לרשת אותו. 

ההאן הגדול ביותר ביפן, מלבד זה של השוגון, היה האן קאגה, שהניב מעט מעל מיליון קוקו בשנה. 

ביולי 1871 פורקו כל ההאן לטובת שיטת מחוזות.

## השוואה מול פרובינציות
פרובינציות (*kuni* 国) נוסדו ביפן במאה השמינית על ידי הקיסר. הפרובינציות היו חטיבות מנהלתיות של הממשלה המרכזית, ובראשן עמדו מושלים שמינתה החצר הקיסרית בקיוטו. בסוף תקופת הייאן נחלש השלטון המרכזי, והמושלים המקומיים התקשו לעמוד בפני הלוחמים המקומיים. כשנוסדה שוגונות קאמאקורה, נמסר תפקיד שמירת הסדר בפרובינציות לסמוראים המקומיים, שנקראו דאימיו.

בתקופת מורומאצ'י איבדה החצר הקיסרית את כל סמכויותיה המנהלתיות, וכך יכלו הדאימיו לרכז את כוחם בתוך הפרובינציות. בדרך זו הקימו הדאימיו מערכת שלטונית מרוכזת בתוך כל פרובינציה. שיאה של מערכת זו התבטא בשיטת ההאן, בה שלט כל דאימיו בפייף שלו כממלכה נפרדת בה נהנה מעצמאות יחסית בכל הנוגע לעניינים פנימיים.

שוגונות טוקוגאווה הגדירה את הדאימיו כסמוראי שהפייף שלו הניב 10,000 קוקו בשנה, ונחלתו של הדאימיו הייתה האן. דאימיו היה רשאי, באישור השוגון, להקים נחלה נפרדת בתוך ההאן שלו, ולמסור אותו למקורביו או לבניו שלא עמדו לרשת אותו. שליטים של נחלות כאלה היו עשויים לזכות בתואר דאימיו מהשוגון, אך לרוב נחלות אלה היו כפופות להאן ממנו יצאו.

כשנפלה שוגונות טוקוגאווה, נותרה שיטת ההאן על כנה למספר שנים נוספות בתקופת מייג'י, אך לבסוף הוחלפה בשיטת המחוזות.

## דירוג
ההאן דורגו על פי גודלם ועל פי ההכנסה שלהם, אך הסיווג נקבע לפי חשיבות פוליטית. ההאן הגדול ביותר הקיף שטחים הגדולים משטח פרובינציה. בפרובינציות מוצו ודווה ניתן לדאימיו מעמד מיוחד מפני שההאן שלהם חלש על הפרובינציה כולה. על הדאימו בעלי הדירוג הנמוך ביותר נאסר לבנות טירות.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:חלוקה מנהלית לפי סוג
20 (אלבום)

***20*** (מוכר כ-**העשרים**) הוא אלבומה ה-20 של הזמרת שרית חדד אשר יצא לאור ב-23 במרץ 2011.
## הפקה
האלבום כולל בלדות כמו השיר "שישמעו אותי" ושירים קצביים – "Do You Love Me", "סוף שבוע בפריז", "בנות בנות" ועוד. הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "בא לי", שיר במקור ביוונית שכתב יוסי בן דוד והלחין קיריאקוס פפדופולוס. הנרי, שהפיק מוזיקלית את האלבום גם כתב והלחין עשרה שירים מתוך עשרים שבאלבום. אמנים נוספים אשר תרמו את חלקם לאלבום: אורי שמח, מוטי אוחיון, אופיר כהן ועוד.

לאלבום היה אמור להיכנס השיר זהו קיץ, השיר היה אמור לצאת כסינגל בקיץ אך התעכב ולבסוף נגנז בגלל הצלחת השיר Do You Love Me, ביוני 2010 השיר הודלף לרשת ולבסוף שרית ביצעה את השיר באולפן השקוף בנתניה, ערוץ 24 ושוחרר לעמוד הרשמי של שרית חדד ביוטיוב.

לאלבום זה היה אמור להיכנס השיר אינטליגנציה השיר יצא כסינגל לרדיו, אך בסופו של דבר לא נכנס לאלבום.

בחודש יולי 2011, שרית חדד קיבלה אלבום פלטינה, על סך מכירות של כ-40,000 עותקים.

## רשימת רצועות
*בשיר "חולת אהבה" משולבים ציטוטים משיר השירים.
*בשיר "קומי וצאי" משולבים ציטוטים משיריו של ח"ן ביאליק "קומי צאי" ו-"לכי דודה".

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי שרית חדד
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
זריקת חוץ

שמאל|ממוזער|200px|שחקן מבצע זריקת חוץ
בכדורגל, **זריקת חוץ** היא הדרך לחידוש המשחק לאחר יציאת הכדור מתחומי המגרש לאורכו של המגרש.

## קביעת זריקת חוץ
הכללים לזריקת חוץ רשומים בחוקת משחק הכדורגל שנכתבה על ידי ארגון ה-IFAB, תחת חוק מספר 15: זריקת חוץ:

## ביצוע זריקת החוץ
ישנם מספר חוקים שעליהם השחקן המבצע את זריקת החוץ חייב להקפיד.

במידה והשחקן המבצע את זריקת החוץ עובר על אחד מהחוקים, ביצוע זריקת החוץ עובר לקבוצה היריבה.

## חוקים נוספים
* לא ניתן להבקיע שער ישירות מזריקת חוץ.
* על השחקן המבצע את זריקת החוץ חל איסור לגעת בכדור בשנית לפני ששחקן אחר נוגע בו.
* בעת ביצוע זריקת החוץ, על כל שחקני הקבוצה היריבה לעמוד במרחק של 2 מטרים לפחות מהכדור בזמן זריקת החוץ, ובתוך תחומי המגרש.

## קישורים חיצוניים

* חוק מספר 15 לחוקת משחק הכדורגל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל.

קטגוריה:כדורגל: חוקים
קטגוריה:מושגים בכדורגל
ביטול שיטת ההאן

**ביטול שיטת ההאן ויצירת שיטת המחוזות** (ביפנית: *haihan-chiken* 廃藩置県) היה חוק משנת 1871 של ממשלת מייג'י של האימפריה היפנית שנועד להחליף את שיטת הנחלות הפאודליות המסורתית (האן) ולהקים שיטת שלטון ריכוזית של הממשלה (מחוזות יפן). תהליך זה היה שיאה של רסטורציית מייג'י בכך שכל הדאימיו (אדונים פאודלים) נדרשו להשיב את סמכויותיהם לקיסר.

## מלחמת בושין
לאחר תבוסת הכוחות הנאמנים לשוגונות טוקוגאווה במלחמת בושין ב-1868, החרימה ממשלת מייג'י החדשה את כל האדמות שהיו תחת שליטת השוגון או תחת שליטת הדאימיו הנאמנים לו. אדמות אלה היוו כרבע מכלל השטח של יפן, והן אורגנו מחדש בצורת מחוזות עם מושלים שמונו ישירות מטעם השלטון המרכזי.

השלב השני בביטול שיטת ההאן התרחש ב-1869. את התנועה הוביל טקיושי קידו מנחלת צ'ושו, ששכנע את אדוני הנחלות צ'ושו וסצומה, שתי הנחלות ששיחקו תפקיד ראשי בהדחת השוגון, לוותר על נחלותיהם לטובת הקיסר. בין 25 ביולי ו-2 באוגוסט 1869 עשו כדוגמתם דאימיו של 260 נחלות אחרות, מתוך חשש שנאמנותם לקיסר תועמד בספק. בראשית סירבו רק 14 דאימיו לוותר על נחלותיהם, אך הם נכנעו לאחר שבית המשפט הזהיר אותם מפני פעולה צבאית במקרה שיעמדו בסירובם.

בתמורה לוויתור על סמכויותיהם לממשל המרכזי מונו הדאימיו למושלים של נחלותיהם-לשעבר (שקיבלו את השם "מחוזות"), והותר להם לשמור עשרה אחוז מהכנסות המיסים של המחוז. כמושלים, היו הדאימיו זכאים למנות את הכפופים להם רק במקרה בו המועמד עמד בתנאי הקבלה שהכתיב הממשל המרכזי. בנוסף, קצבאות שעברו בירושה לסגניו של הדאימיו שולמו על ידי הממשלה ולא על ידי הדאימיו, בצעד שנועד להחליש את הקשרים הפאודליים. התואר "דאימיו" בוטל סופית ביולי 1869.

## ביסוס השיטה החדשה
אף על פי שהדאימיו הפכו לעובדי הממשלה, הם המשיכו לשמר מידה מסוימת של עצמאות כלכלית וצבאית. מצב זה היווה איום על הממשל המרכזי, וגרם לדאגה בצמרת המדינית בעקבות מספר מרידות סמוראים שאירעו באותה תקופה. באוגוסט 1871 פרסמה הממשלה צו קיסרי שקבע ש-261 נחלות הפאודליות-לשעבר יהפכו לשלושה מחוזות עירוניים ו-302 מחוזות. המספר ירד עם השנים וב-1888 הוא עמד על שלושה מחוזות עירוניים ו-47 מחוזות, מספרים שעומדים על כנם על היום.

ארגון-מחדש זה הצליח מכיוון שהממשל המרכזי הבטיח לדאימיו לשעבר קצבאות נדיבות, ביטול חובותיהן של הנחלות והחלפת המטבע של הנחלה במטבע הלאומי החדש בערך הנקוב. האוצר היפני לא עמד בהבטחות נדיבות אלה, ולכן ב-1874 הפכו הקצבאות לאיגרות חוב ממשלתיות שהיו שוות ערך לחמש שנות קצבאות.

## ראו גם
* האן (יחידה אדמיניסטרטיבית)
* תקופת מייג'י

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:האימפריה היפנית: היסטוריה
I Ain't Mad at Cha

**I Ain't Mad at Cha** הוא סינגל של הראפר האמריקאי טופאק שאקור, והוא הסינגל השישי והאחרון מתוך אלבומו של שאקור All Eyez on Me. אמנם האלבום יצא כשבעה חודשים לפני מותו של שאקור, אך השיר הוכרז כסינגל מעט זמן לאחר מותו. השיר הוא מחווה לבבית לחבריו של שאקור שהכיר לפני שהתפרסם. בשיר מופיע זמר הסול "דני בוי", ששר את הפזמון שלו. השיר זכה להצלחה במצעדים, כשהגיע בבריטניה למקום ה-13 ובניו זילנד למקום השני במצעד הסינגלים. בארצות הברית השיר לא יצא לאור כסינגל, ולכן הדירוג היה בהתאם. למרות זאת הסינגל הגיע למקום ה-18 במצעד שירי ההיפ הופ וה-R&B. השיר הוקלט ביום שבו שאקור השתחרר מהכלא לאחר העסקה עם Death Row Records, והיה השיר השני שהוקלט לאחר שחרורו מהכלא. השיר הוכתר על ידי רבים בתור השיר המצליח ביותר מאלבומו *All Eyez on Me*, וכאחד מהשירים הטובים ביותר בקריירה של שאקור. השיר הופיע גם באלבום האוסף של שאקור, Greatest Hits.

## הקליפ
ימין|ממוזער|150px|צילומי מסך מהקליפ
הקליפ מתחיל כשטופאק וחברו עוזבים לאחר מסיבה בבית מלון בשעות הלילה. בזמן שמחכים למישהו שיגיע, בן אדם עם צעיף שולף אקדח ומתחיל לירות לכיוונם. כשטופאק דוחף את חברו הוא נפגע מהכדורים ובהמשך הוא נפטר באמבולנס. כמלאך הוא חוזר לכדור הארץ וצופה בחברו שנאבק בימים הבאים בלעדיו, כשבזמן השיר טופאק מתחיל לשיר לחברו, שלא יכול לראות או לשמוע אותו. בקליפ מופיעה גם מסיבה אלגנטית בגן עדן, כשמופיעים שם אנשים רבים, בין היתר רד פוקס, ג'ימי הנדריקס, בוב מארלי, נט קינג קול, מיילס דייוויס ועוד.

בגרסת הקליפ, שאקור החליף הרבה מהמילים למילים חדשות, שמדברות על המאבק בחיים, אלוהים והחיים אחרי המוות. הקליפ מסתיים עם המילים "Dedicated to Mutulu Shakur and Geronimo Pratt" (מוקדש למוטולו שאקור ולג'רונימו פראט) שמופיעות על המסך. אנשים אלה הם אביו החורג של טופאק והסנדק שלו. *I Ain't Mad at Cha* היה אחד מהקליפים האחרונים שצולמו לפני מותו של שאקור. הקליפ הגיע למקום ה-33 במצעד של MTV. התפיסה של הווידאו (שמראה את מותו של שאקור ואת היותו מלאך) שימשה כקונספירציה על ידי רבים, שהאמינו כי הוא עדיין בחיים, או שחזה את מותו. הקליפ נמצא באלבום ההופעה של שאקור ובדיסק ה-DVD שלו, **.

## רשימת השמעה
* I Ain't Mad at Cha - ערוך
* I Ain't Mad at Cha - גרסת LP
* Skandalouz
* Heartz of Men
* Hail Mary

## היסטוריית מצעדים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שירי טופאק שאקור
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:בלדות R&B עכשוויות
קטגוריה:שירי היפ הופ אמריקאיים
קטגוריה:שירים שהתפרסמו לאחר מות מבצעיהם
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אינטרסקופ רקורדס
(I've Had) The Time of My Life

**** הוא שיר בסגנון רוק רך, שיצא לאור בשנת 1987 עבור פסקול הסרט "ריקוד מושחת". השיר נבחר לסצנת הסיום בסרט, והוקלט כדואט של ביל מדלי  וג'ניפר וורנס.

השיר נכתב על ידי, פרנק פריווט סולן להקת Franke and the Knockouts. גרסת הדמו שהקליט פריווט עבור הסרט יצאה כרצועת בונוס בהפצה מחודשת משנת 1998 של אלבום הבכורה של הלהקה משנת 1981.

בעקבות הפופולריות הרבה של הסרט, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. הוא אף זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר לשנת 1987, בפרס גראמי על ביצוע הפופ הטוב ביותר של הרכב ווקאלי לשנת 1988, ובפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר לשנה זו.

לשיר יצאו מספר גרסאות כיסוי לאורך השנים, בהן דואט של הדוגמנית קייטי פרייס ובעלה באותה עת, הזמר פיטר אנדרה, ב-2006, דואט של ג'רמיין ג'קסון וג'וסלין בראון ב-2007, בארי מנילו ב-2008, ודואט של דיאנה אגרון וקורד אוברסטריט בפרק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "Glee" (יצא גם במסגרת פסקול העונה). להקת הבלאק אייד פיז השתמשה בפזמון החוזר של השיר בשירם המצליח "", שיצא ב-2010.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דואטים
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי נושא מסרטי קולנוע
קטגוריה:שירים מסרטי קולנוע
קטגוריה:שירים על זמן
קטגוריה:בלדות משנות ה-1980
קטגוריה:בלדות פופ
קטגוריה:שירי רוק קל
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של RPM
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 40 הסינגלים ההולנדיים
קטגוריה:זוכי אוסקר: השיר המקורי הטוב
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב – השיר המקורי הטוב
קטגוריה:שירי זהב בארצות הברית
קטגוריה:שירי זהב בברזיל
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
בתי ויטנברג

שמאל|ממוזער|250px|בתי ויטנברג בשנת 1931
שמאל|ממוזער|250px|שער הכניסה לבתי ויטנברג
**בתי ויטנברג** היא שכונה חרדית קטנה בשולי מאה שערים, סמוך לכיכר השבת, בין רחוב 'חיי אדם' לרחוב 'אבן יהושע' (סמוך לרחוב שטראוס). השכונה נוסדה בשנת 1885 בתרומת הנדיב משה ויטנברג ונקראת גם **שערי משה**.

משה ויטנברג היה נשיא חסידי חב"ד בירושלים, סוחר עשיר מוויטבסק, שבהיותו חשוך ילדים החליט להשקיע את הונו בהקדשים בירושלים. הוא רכש בתחילה בתים ברובע המוסלמי (בהם "בית ויטנברג" ברחוב הגיא, שלימים נרכש על ידי אריאל שרון).

השכונה היא "שכונת הקדש", שכל ההכנסות מן השכירות בה מוקדשות למימון מוסדות צדקה וחסד. בשכונה נבנו בשלב הראשון 39 בתים המושכרים במחיר נמוך למעוטי יכולת מקרב בני העדה החרדית כמו כן הוקמו בית מדרש ובית כנסת בשם "תפילה למשה", המתפרנסים מן ההקדש, בהם ביקש ויטנברג לכלכל עשרה תלמידי חכמים שילמדו כל היום תורה ויקנו לשכונה מעמד של עיר. מאוחר יותר נוספה לבתים קומה שנייה ונבנו דירות נוספות. השכונה בנויה בתבנית ריבוע סביב חצר ובה בור מים.

בכניסה לשכונה נקבע שער אבן ועליו המילים:

דוד ילין, ברשימותיו בעיתון השקפה, תיאר את פועלו של ויטנברג במסגרת הספד לאחר מותו:

השכונה הוזנחה במשך שנים בשל סוגיות של בעלות על הקרקע, שמנעו שיקום של השכונה בצורתה המקורית. ב-2019 החלו עבודות פינוי ובינוי של השכונה.

בין רבני השכונה נמנו:

הרב יעקב אשר גרייבסקי - מחבר הספר "ברית הלוי". הוא היה גאון ידוע בירושלים. נפטר בשנת תש"ו.

הרב מנדל כהן - כיהן כרב השכונה שנים מאוחרות יותר.

בקיר המזרח של בית הכנסת בשכונה, ישנה מצבה על הקיר בה נכתב "כאן היה מקומו של הגאון מלובלין בעל תורת חסד". 

## לקריאה נוספת
* שמואל אבן אור, 'השכונות סביב מאה שערים', **[[אריאל (הוצאת ספרים)|אריאל]]** 163–164 (מרץ 2004), עמ' 191.
* ראובן גפני, 'בית הכנסת תפילה למשה', **אריאל** 163–164 (מרץ 2004), עמ' 213–214.
## קישורים חיצוניים

* סכסוך שכנים בבתי ויטנברג- ל"ג בעומר תשע"ב, פיני רוזנברג כתבה באתר בחדרי חרדים
*  
* אגדה על ייסוד השכונה, באתר צעירי חב"ד

קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:שכונות חרדיות בירושלים
מנחם דוד

**מנחם דוד** (נולד ב-1934) הוא רופא נשים, לשעבר מנהל בית חולים הקריה ומנהל החטיבה המיילדותית-גינקולוגית של מרכז רפואי תל אביב.

## ביוגרפיה
דוד נולד בסלובקיה (אז צ'כוסלובקיה) ועלה לארץ בשנת 1949. את לימודי התיכון עשה בגימנסיה העברית הרצליה. לאחר שרות בצה"ל למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים אותה סיים בשנת 1961.

התמחה ברפואת נשים ולידה בבית חולים הקריה בתל אביב במחלקתו של נדב סופרמן ובמקביל סיים לימודי תעודה ומינהל רפואי בכיר. שימש ממלא מקום מנהל מחלקת נשים משנת 1969 בעקבות מותו הפתאומי של מנהל המחלקה נדב סופרמן. תקן המחלקה נקבע ל -73 מיטות (50 יולדות ו-23 גינקולוגיות). המחלקה ביצעה תורנות של 24 שעות כל יומיים, עם 23 לידות ביממה בממוצע. בשנים 1975-1969 היה מרכז החוג לגינקולוגיה ומיילדות בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר אוניברסיטת תל אביב. ניהל את בית היולדות הקריה משנת 1972 ועד לסגירתו.

משנת 1976 כיהן בתפקיד מנהל מחלקה קבוע ומונה לפרופסור חבר קליני בשנת 1981.

היה ממקימי היחידה להפריית מבחנה בבית החולים הקריה וניהל אותה בפועל בשנים 1987-1985. היה האחראי, יחד עם פרופ' יוסי לסינג, למעבר בית חולים ליולדות למיקומו הנוכחי במתחם המרכז הרפואי תל אביב.

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:גינקולוגים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בתי חולים בישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
אהרן צ'רניבסקי

**אהרן צֶ'רְנְיַבְסקי** (לעיתים נכתב **צ'רניאבסקי**; **Tcherniavsky**; 25 במאי 1887 – 3 בינואר 1966) היה פיזיקאי, מרצה ב ומנהל הטכניון (בשנים 1927–1929).

## ביוגרפיה
צ'רניבסקי נולד בחרקוב, אז ב, לציפורה ומיכאל (חיים) צ'רניבסקי. למד באוניברסיטת ז'נבה, וב-1912 קיבל בה תואר דוקטור למדעים פיזיקליים. מ-1907 שימש אסיסטנט במכון הפיזיקלי באוניברסיטה, עד שב-1913 התמנה למרצה וכיהן בתפקיד זה עד 1919, אז עלה לארץ ישראל. בתל אביב עבד כמורה בגימנסיה הרצליה והיה בין מייסדי 'האגודה להשתלמות במדע' בתל אביב, שהוקמה על מנת לאפשר לתלמידיו המשך לימודים גבוהים בארץ. בין שאר פעילויות האגודה הוקמה ספרייה מדעית קטנה, שברבות הימים הייתה בסיס לספריית פבזנר. במקביל, שימש בשנים 1920–1923 מורה לפיזיקה במשרה חלקית ב'בית המדרש למורות ביפו (מוסד חובבי ציון) לזכר א.ל.לוינסקי', תחת ניהולו של יצחק אפשטיין.

בעקבות מאורעות תרפ"א התמנה צ'רניבסקי, על ידי מאיר דיזנגוף, לעמוד בראש ועדה שתטפל בנפגעים הרבים ובכל צורכיהם.
[ממוזער|300 פיקסלים|כתב מינוי לאהרון צ'רניבסקי לעמוד בראש ועדה לטיפול בנפגעי [מאורעות תרפ"א ביפו]]

בשנת 1923 ביקר בארץ ישראל אלברט איינשטיין. בזכות מעמדו של צ'רניבסקי כמרצה לפיזיקה, ובין הראשונים אשר לימד את תורת היחסות של איינשטיין באוניברסיטת ז'נבה, הוא שימש כמארחו ומלווהו של איינשטיין בביקורו.

לאחר ש'האגודה להשתלמות במדע' נתקלה בקשיים כספיים, נתקבלה הצעתו של שמואל פבזנר, ממקימי הטכניון ומראשי ועד הדר הכרמל, לשכן את ספריית האגודה בבניין הטכניון בחיפה. ב-1923 עבר צ'רניבסקי עם משפחתו לחיפה, יחד עם האגודה להשתלמות במדע. בתחילה עבד כמורה בבית הספר הריאלי ולאחר פתיחת הטכניון ב-1924 היה המרצה הראשון לפיזיקה ומכניקה בטכניון, שכלל אז שתי מחלקות: ארכיטקטורה והנדסה אזרחית. בין השנים 29–1927 כיהן צ'רניבסקי כמנהל הטכניון.
בשנת 1929 יצא צ'רניבסקי בשליחות הטכניון לשווייץ כדי לשכנע את התורמים למוסד לחזור בהם מדרישתם ללמד בטכניון בשפה הגרמנית.

בשנת 1954 פרש צ'רניבסקי מעבודתו בטכניון והקדיש חלק ניכר מזמנו להוראה בבית ספר לילדים נפגעי שיתוק מוחין.

נקבר בקריית טבעון.

על שמו רחוב בשכונת יזרעאליה בחיפה.

## כתביו
* **מבוא למכניקה** / א. צ'רניבסקי, תל אביב: אמנות, תרצ"ז (יצא שוב בתשי"ב)
* **גלגולי האנרגיה בטבע**, ירושלים: ר' מס (סדרת "ספרית מס למדע פופולרי"), 1936 (יצא שוב ב-1965)
* **[[אלברט איינשטיין]]: חייו ותורתו**, תל אביב: דביר (סדרת "דביר לעם"), תשי"ד
* **בין מדע ודת** / א' צ'רניבסקי, תל אביב: י' צ'צ'יק, 1965

## קישורים חיצוניים

* 
* תולדות הפקולטה לפיזיקה באתר הפקולטה לפיזיקה של הטכניון
* יעל הורוביץ, סיפורה של משפחת צ'רניאבסקי, מוותיקי הדר הכרמל, אתר חי-פה, 23 באוקטובר 2022

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ז'נבה
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:נשיאי הטכניון
קטגוריה:סגל גימנסיה הרצליה
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בקריית טבעון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
אגריפס נגד נמרוד

שמאל|ממוזער|250px|דף המאמר בעיתון
"**אגריפס" נגד "נמרוד"** הוא מאמר העוסק באסתטיקה, שפורסם בשנת 1988 על ידי מבקרת האמנות הישראלית שרה ברייטברג-סמל. המאמר מציג את פסלו של יצחק דנציגר "נמרוד" (1939) ואת ציורו של אריה ארוך "רחוב אגריפס" (1964), כמבטאים תפיסות מנוגדות של תרבות ולאומיות עברית בישראל. חשיבותו של המאמר הייתה בניסיון לביטוי ערכי המסורת היהודית באמנות הישראלית, באופן שביקר את הלאומיות הציונית של אותה עת.

## רקע
המאמר פורסם ב-1 ביולי 1988 במוסף תרבות של העיתון "ידיעות אחרונות". את הרקע לכתיבת המאמר ניתן למצוא בשני רבדים. ראשית, שתי יצירות האמנות שבמרכז המאמר עלו לכותרות זמן קצר טרם כתיבתו. ב-25 במאי 1988 נמכר "רחוב אגריפס" במכירה פומבית שערכה גלריה גורדון בשטח מרכז הירידים והקונגרסים בישראל, ומכירה זו זכתה להד ציבורי גדול במיוחד. הציור הוערך בכ-45,000-35,000 דולר ונרכש במשותף על ידי מוזיאון ישראל ומוזיאון תל אביב לאמנות תמורת סכום של 48,400 דולר, שהושגו בתרומת בני הזוג וולטר ומאריאנה גריסמן מאנגליה. ב-14 במאי נפתח פסטיבל ישראל, ובכרזה שיצר עבורו אלדד זיו נעשה שימוש בדימוי של הפסל "נמרוד". שנית, ברייטברג-סמל ביקשה כנראה לפתח וליישם את התזה שבבסיס טקסט התערוכה "דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית", שהוצגה בשנת 1986 במוזיאון תל אביב, וזכתה לפופולריות רבה כסגנון "דלות החומר". על פי תזה זו ה"ישראליות" מתבטאת בחיבור בין המסורת היהודית לבין פלורליזם חילוני, ומתגלמת בראייה ביקורתית של המציאות הישראלית.

## הביקורת שבמאמר
ב"אגריפס נגד נמרוד" מבקרת ברייטברג-סמל את התפיסה הקאנונית של הפסל הכנעני "נמרוד", כמייצג אולטימטיבי של ה"ישראליות". במקומו מציעה ברייטברג-סמל לבחון את "רחוב אגריפס" כמודל ישראלי חלופי ופלורליסטי יותר:

## פרסומים
מאז הופעתו המקורית, פורסם המאמר פעמים נוספות. בינואר 1989 הופיע המאמר בגיליון מס' 9 של כתב העת "קו". בשנת 2003 הופיע בקובץ מאמרים וראיונות בנושא אריה ארוך ויצירתו בהוצאת בבל.

## הערות שוליים




קטגוריה:חיבורים אסתטיים
קטגוריה:מאמרים בעברית
קטגוריה:אריה ארוך
קטגוריה:יצחק דנציגר
קטגוריה:הכנענים
קטגוריה:ישראל: אמנות
קטגוריה:יצירות משנת 1988