open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Man I Need

**"Man I Need"** (בעברית: "**גבר שאני צריכה**") הוא שיר של הזמרת-יוצרת הבריטית אוליביה דין. הוא יצא לאור ב-15 באוגוסט 2025 תחת חברת התקליטים קפיטול רקורדס, והוא משמש כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השני שלה, *[[The Art of Loving]]*, אשר יצא לאור ב-26 בספטמבר 2025.

השיר, אשר תואר כשיר אהבה חסר פחד, ממשיך את הגישה האנרגטית והשמחה של הסינגלים שקדמו לו, "Nice To Each Other" ו-"Lady Lady".

## רקע וכתיבה
"Man I Need" נכתב על ידי אוליביה דין, טוביאס ג'סו ג'וניור וזאק נאהום. נאהום גם הפיק את השיר, בעוד צ'רלי הולמס היה אחראי על המיקס וסיימון פרנסיס על המאסטרינג. דין השתתפה בנגינה של השיר, כולל פסנתר, גיטרה וסינתיסייזר, ונאהום טיפל בתופים, כלי הקשה ובס.

האלבום *[[The Art of Loving]]*, הכולל את השיר, הוקלט ברובו בסטודיו שהוקם בבית במזרח לונדון, שם חיו האמנים במשך שמונה שבועות. האלבום כולל 12 רצועות, כאשר "Man I Need" הוא הרצועה השביעית ברשימה.

## תוכן ומשמעות
דין שיתפה כי "Man I Need" הוא "שיר על לדעת איך מגיע לך שיאהבו אותך ולא לפחד לבקש את זה". היא תיארה את השיר כ"ישיר, סקסי, כיפי!" וציינה כי הוא "נוצר בשביל לרקוד!".

השיר נפתח בפנייה ישירה, והמשמעות שלו ברורה ואינה מורכבת – זהו "בקשה שנאמרה בבירור". השיר מדגים את הצד ב"אומנות האהבה" שרבים נמנעים ממנו: לבקש בבירור ולאפשר לשמחה להיות חלק מהבקשה.

מבחינה לירית, השיר קורא לצד השני להיות ב"אותו עמוד" ולהפסיק לגרום לה "לקרוא בין השורות". הפזמון המרכזי כולל את השורה: "Just come be the man I need" (בעברית: "פשוט בוא והיה הגבר שאני צריכה"), ואת השורה: "I kinda like it when you call me wonderful" (אני די אוהבת כשאתה קורא לי נפלאה). המילה "Talk to me" (דבר איתי) חוזרת על עצמה כמו הזמנה והצבת גבול עדינה.

## הרכב מוזיקלי
השיר מסווג כפופ-נשמה מודרני עם אלמנטים של R&B, גוספל וג'אז. הוא נכנס עם גוון גוספל בזכות אורגן, ואחריו קצב מהיר ובהיר שתופס את הרחבה. הקצב המניע והווקאל הסול החלק של דין מניעים את השיר.

התחושה המוזיקלית מזכירה את ה"פופ-סול הנוצץ" של שירים כמו "I Wanna Dance with Somebody" של ויטני יוסטון, אך בקצב מעט איטי יותר ובטון הרך יותר של דין. הוא מתואר כקלאסי וגורם להרגשה טובה.

## הערכה ביקורתית
### רשימות סוף שנה

## וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר יצא במקביל לסינגל ובוים על ידי ג'ייק ארלנד. הצוות היצירתי מאחורי הקליפ הוא אותו צוות שעבד על הקליפים לסינגלים הקודמים "Lady Lady" ו-"Nice To Each Other". הקליפ החדש מתואר כ"סרטון אחות" סגנוני ל-"Nice To Each Other".

הקונספט של הווידאו הוא פשוט: הוא מתרחש במתחם צילומים כאשר דין נמצאת במרכז. היא "מנהלת דיון" באשר למראה הגבר המושלם עבורה, כאשר שבעה מחזרים פוטנציאליים עושים כמיטב יכולתם כדי להרשים אותה ולזכות בתפקיד "הגבר שהיא צריכה". הבימוי תואר כמשחקי וישיר, מהדהד את הבקשה הלירית.

## פורמטים
"Man I Need" יצא גם בפורמט סינגל 7 אינץ' (ויניל). גרסת הוויניל היא מהדורה בלעדית לחנות, עשויה משיש ירוק בהיר.

## מיקומי שיא

### מצעדי סוף שנה

## נתוני מכירות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 40 הסינגלים ההולנדיים
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:שירי פלטינה בארצות הברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת פולידור רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קפיטול רקורדס
שמשון ארד

**שמשון ארד** (24 בדצמבר 1923 – 3 במרץ 2015) היה דיפלומט ישראלי.

## ביוגרפיה
ארד נולד בארץ ישראל ב-1923. בוגר גימנסיה שלווה בתל אביב ובעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים, כלכלה וסוציולוגיה. במלחמת העולם השנייה לחם בחזית אירופה מטעם צבא בריטניה יחד עם הבריגדה היהודית, וערך את עיתונה. הוא שירת בצה"ל כקציון מודיעין.
 
## קריירה
הוא הצטרף למשרד החוץ בשנת 1948, ושירת במגוון תפקידים. בין השאר, מילא תפקידים בשגרירות ישראל בוושינגטון וכיהן בקונסול ישראל בניו יורק.

בשנים 1964–1968 שימש כשגריר ישראל במקסיקו, ובין השנים 1968–1972 כיהן כשגריר ישראל בהאג. כמו כן, בשנים 1972–1973 מילא תפקיד במשרד האוצר.

הוא התמחה ביחסי ארצות הברית – ישראל ובאנרגיה.

## ספר
ארד כתב ספר בשם "אלילים המסרבים למות: על ספרים ואנשים" על קורותיו.

## קישורים חיצוניים
* שמשון ארד, באתר משרד החוץ
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:שגרירי ישראל במקסיקו
קטגוריה:שגרירי ישראל בהולנד
קטגוריה:קונסולי ישראל בניו יורק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
אם ענייה מתה מחזיקה את ילדה הישן בחורף

**אם ענייה מתה מחזיקה את ילדה הישן בחורף** הוא ציור מאת הצייר הצרפתי אוקטב טאסרט בסביבות שנת 1850. טאסרט, שפעל בצרפת במאה ה־19, נודע ביצירותיו העוסקות בעוני, מצוקה ונושאים של אי־צדק חברתי. היצירה נוצרה בתקופה של שינויים מהותיים באמנות האירופית, כאשר נפתחו בפני אמנים דרכים חדשות להביע מצבים חברתיים ונפשיים, תהליכים שהמשיכו לעצב את התפתחות האמנות במאה ה־20.

## תיאור היצירה
בציור מתוארת אם ענייה נזנחה מתה בשלג יחד עם תינוקה הישן. היא נשענת על ערימת מקלות, פעולה נפוצה בקרב עניים באותה תקופה, שנהגו לאסוף ולמכור עץ קטן לצורכי הסקה בקמינים ובתנורים.
היצירה מצטרפת לשורת ציורים של טסאר המתמקדים בפועלים עניים, אימהות חסרות כול, מתאבדים וילדים עזובים. הקהל הגיב בחיוב להתמקדותו של האמן בנושאים של אי־צדק חברתי.

## הערות שוליים

קטגוריה:עוני בתרבות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ילדים בציור
ראמה דוואג'י

**ראמה סוואף דוואג'י** (בערבית: **راما صواف دوجي**, בתעתיק מדויק: "ראמא צואף דוג'י"; באנגלית: **Rama Sawaf Duwaji**; נולדה ב-30 ביוני 1997) היא אנימטורית, מאיירת וקרמיקאית אמריקאית. לאורך הקריירה שלה, איוריה הוצגו במגזינים "הניו יורקר" ו"הוושינגטון פוסט", כמו גם במוזיאון טייט מודרן.

דוואג'י נשואה לפוליטיקאי זוהרן ממדאני שנבחר לראשות עיריית ניו יורק בבחירות 2025.

בינואר 2026, בעקבות ניצחונו של ממדאני בבחירות לראשות עיריית ניו יורק, הפכה דוואג'י לגברת הראשונה של ניו יורק ובכך הייתה האשה הראשונה מדור ה-Z והאשה הראשונה המוסלמית שהיא הגברת הראשונה של ניו יורק.

## ביוגרפיה
ראמה סוואף דוואג'י נולדה ב-30 ביוני 1997 ביוסטון, טקסס, להורים מוסלמים סורים מדמשק. אביה הוא מפתח תוכנה ואמה רופאה. המשפחה עברה לדובאי, איחוד האמירויות הערביות, כשהייתה בת תשע, שם גדלה.

דוואג'י תיארה את הציור כנחמה עבורה, ולעיתים קרובות הייתה מסתבכת בצרות בגלל שרבוטים בספרי הלימוד והמחברות שלה בבית הספר. הוריה תמכו באהבתה לאמנות, אך עודדו אותה להיות פרקטית בבחירות הקריירה שלה. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, דוואג'י למדה אמנויות תקשורת בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת וירג'יניה קומנוולת'. היא החלה ללמוד בדוחא, קטר, אך לאחר שנת לימודים אחת עברה ללמוד בקמפוס הראשי בריצ'מונד, וירג'יניה, שם קיבלה תואר ראשון באמנויות יפות בשנת 2019.

לאחר מכן חזרה דוואג'י למשפחתה בדובאי והשתתפה במגוון שהיות אמן, כולל בביירות, ובפריז עד שעברה לניו יורק בשנת 2021 כדי ללמוד איור בבית הספר לאמנויות חזותיות. שם, היא קיבלה תואר שני באמנויות יפות בשנת 2024.

## יצירתה
האיורים של דוואג'י חוקרים לעיתים קרובות את התרבות הערבית ומתמקדים בצדק חברתי במזרח התיכון, ובמיוחד בזכויות נשים, אך גם מתארים סצנות מחיי היומיום במדינות הללו. היא יוצרת אמנות המבוססת על חוויותיה האישיות ועל הנושאים הקרובים ללבה. עבודותיה פורסמו במגזין הניו יורק טיימס ובוושינגטון פוסט, כמו גם בכלי תקשורת בריטיים כמו ה־BBC ובמוזיאון טייט מודרן. היא שיתפה פעולה עם ספוטיפיי ואפל.

מאז 2023, יצרה דוואג'י עבודות רבות על החיים ברצועת עזה ועל הסכסוך בין ישראל לחזבאללה, כמו גם יצירות אמנות התומכות בקורבנות מלחמת האזרחים בסודאן.

## חיים אישיים
דוואג'י פגשה לראשונה את זוהרן ממדאני, חבר האספה המדינתית של ניו יורק ובנם של האקדמאי מחמוד ממדאני והבמאית מירה נאיר, באפליקציית ההיכרויות Hinge בשנת 2021. הם התארסו באוקטובר 2024, הם קיימו טקס נִכַּאח פרטי חודשיים לאחר מכן ונישאו בפברואר 2025 בטקס אזרחי בבניין העירייה של ניו יורק. הם קיימו טקס גם באוגנדה ארץ הולדתו של ממדאני ביולי 2025. הזוג מתגורר באסטוריה, קווינס.

בבחירות לראשות עיריית ניו יורק ב-2025 היא עזרה בעיצובים הוויזואליים לקמפיין של בעלה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי טקסס
קטגוריה:מאיירות אמריקאיות
קטגוריה:אנימטורים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סורי
קטגוריה:מוסלמים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת'
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1997
אודרי הוברט

**אודרי הוברט** (באנגלית: **Audrey Hobert**; נולדה ב-19 בפברואר 1999) היא זמרת ופזמונאית אמריקאית. לאחר שכתבה מספר שירים יחד עם גרייסי אברמס באלבומה משנת 2024*, [[The Secret of Us]]*, הוברט הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Sue Me", בשנת 2025. אלבום הבכורה שלה, *Who's the Clown?* , יצא ב-15 באוגוסט 2025.

## ביוגרפיה
הוברט היא אחותו של המוזיקאי מלקולם טוד . אביה היה תסריטאי ומפיק עבור תוכניות הטלוויזיה "סקראבס" ו"מקום טוב באמצע". הוברט למדה באוניברסיטת ניו יורק וסיימה את לימודיה בשנת 2021 עם תואר ראשון באמנויות. לאחר מכן, היא עבדה כעוזרת הפקה באחים וורנר. כחלק מקריירת הכתיבה שלה, הוברט הייתה כותבת בסיטקום "הכי רעשנים" של ניקלודיאון (2022–2024).

לאחר מכן החליטה הוברט להעז ולעסוק בכתיבת שירים, והיא התחילה לעבוד עם חברתה הקרובה גרייסי אברמס. השתיים נפגשו בטקס סיום כיתה ה' שלהן, ומאז הן נשארו חברות. יחד, הן כתבו יחד שירים רבים לאלבום האולפן של אברמס משנת 2024, *[[The Secret of Us]]*. הוברט גם ביימה קליפים שונים לשירים באלבום. ראוי לציין כי הוברט הייתה שותפה לכתיבת השיר "That's So True", של אברמס, שקיבל הצלחה בין לאומית. בנוסף, הוברט סיפקה קולות רקע לשיר. השיר בילה שמונה שבועות בראש מצעד הסינגלים הבריטי. הוברט ליוותה את אברמס בהופעות חיות של השיר.
[ממוזער|הוברט כתבה שירים רבים עם [גרייסי אברמס.]]
דרך אברמס, הוברט הוחתמה על חוזה הוצאה לאור עם יוניברסל מיוזיק גרופ והייתה שותפה לכתיבה של שירים רבים עבור אמנים אחרים, כולל "Start All Over" עבור הזמרת והיוצרת האנגלייה אלסי רוז , שהופיע במיני-אלבום השני שלה, *For Your Validation* . דרך יוניברסל, הוברט פגשה את ריקי גורמה, שהיה שותף להפקת אלבום הבכורה של פיניאס או'קונל. ב-9 במאי 2025, הוברט הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Sue Me", שיר על רצון להרגיש רצויה אחרי פרידה. השיר היה השיר החמישי שהוברט כתבה לבדה. היא המשיכה עם "Bowling Alley" ביוני 2025. ביולי של אותה שנה, היא הוציאה את השיר "Wet Hair" והכריזה על יציאת אלבום הבכורה שלה, *Who's the Clown?*, שיצא לאור בחודש שלאחר מכן. הוברט ערכה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה ב-20 באוקטובר 2025, כשביצעה את "Sue Me" בתוכנית "The Tonight Show" .

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* 2025: *Who's the Clown?* 

### סינגלים
* 2025: "Sue Me"
* 2025: "Bowling Alley"
* 2025: "Wet Hair"
* 2025: "Thirst Trap"

### קרדיטים לכתיבת שירים

### קרדיטים לבימוי

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:זמרות-יוצרות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1999
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1999
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ניו יורק
המנון ביאפרה

"**ארץ השמש העולה**" היה ההמנון הלאומי שהוכרז על ידי ביאפרה, שנודעה בעבר בשם האזור המזרחי של ניגריה. המילים נכתבו על ידי נמדי אזיקיווה, והלחן אומץ מ"פינלנדיה" של ז'אן סיבליוס, כאשר נשיא ביאפרה אמקה אוג'וקוו נהנה מיצירותיו המוזיקליות של סיבליוס.

## מילים

## הערות שוליים

קטגוריה:המנונים לאומיים היסטוריים
הכוחות המזוינים של ביאפרה

**הכוחות המזוינים של ביאפרה** (BAF) היו צבאה של מדינת ביאפרה בשנים בהם התקיימה, 1967–1970.

## היסטוריה
בתחילת מלחמת האזרחים הניגרית, היו לביאפרה 3,000 חיילים. מספר זה גדל ככל שהמלחמה התקדמה, ובסופו של דבר הגיע ל-30,000. לא קיבלה תמיכה רשמית לצבא ביאפרה מאף מדינה אחרת, אף על פי שנשק נרכש בחשאי.

כמה אירופאים שירתו את המטרה של ביאפרה: רולף שטיינר, יליד גרמניה, היה סגן אלוף שהוצב בחטיבת הקומנדו הרביעית, והוולשי טאפי ויליאמס שירת כמייג'ור לאורך כל הסכסוך. הוקמה יחידת גרילה מיוחדת, ארגון לוחמי החירות הביאפרי: שנועדה לחקות את הווייטקונג, הם כיוונו לקווי אספקה ניגריים, ואילצו אותם להעביר משאבים למאמצי ביטחון פנימי.

### אחרי פירוק הצבא
במהלך המרד בדרום מזרח ניגריה בשנת 2021, קבוצה בדלנית בשם "המשמר הלאומי של ביאפרה" (BNG) ארגנה את "מועצת המנהל הצבאית העליונה של ביאפרה". מועצת המנהל הצבאית העליונה של ביאפרה התחזתה לפיקוד העליון של הכוחות המזוינים של ביאפרה, כולל "צבא ביאפרה, חיל הים של ביאפרה, חיל האוויר של ביאפרה וכוח המודיעין של ביאפרה".

## קישורים חיצוניים

* דיילי, סמואל פיורי צ'יילדס, "היסטוריה של רפובליקת ביאפרה: חוק, פשע ומלחמת האזרחים הניגרית" (בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2020) - סקירה מקוונת

## הערות שוליים

קטגוריה:אפריקה: צבא וביטחון
קטגוריה:יחידות צבא היסטוריות
ליגת העל הבחריינית

**ליגת העל הבחריינית** (בערבית: **الدوري البحريني الممتاز**) היא ליגת הכדורגל הבכירה בבחריין. הליגה הוקמה רשמית בשנת 1956, ובעונת 2025/2026 משתתפות בה 12 קבוצות.

הליגה מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של בחריין, החברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). בהתאם לדירוג ה-AFC, הליגה מדורגת במקום ה-16, ומכוח דירוג זה היא זכאית לשלוח שתי נציגות לליגת האלופות האסייתית עילית.

אל מוחארק היא הקבוצה המעוטרת ביותר בבחריין, עם 35 זכיות באליפות הליגה.

## מתכונת הליגה
נכון לעונת 2025/2026, משתתפות בליגה 12 קבוצות. התחרות כוללת 22 מחזורים בשיטת משחקי בית וחוץ.

על ניצחון מוענקות שלוש נקודות, ועל תיקו נקודה אחת. עונת המשחקים נערכת מספטמבר ועד מאי-יולי.

הקבוצה המסיימת במקום הראשון מוכתרת כאלופת בחריין ומעפילה, יחד עם סגניתה, לליגת האלופות האסייתית עילית. הקבוצות המסיימות במקומות ה-11 וה-12 יורדות לליגת המשנה – "הליגה השנייה". הקבוצות המסיימות במקומות 9–10 משתתפות במשחקי מבחן מול קבוצות מליגת המשנה.
## אלופות הליגה

## הישגים לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים
* 
* נתונים מאתר rsssf
* נתונים מאתר globalsport
* נתונים מאתר soccerway

בחריין
קטגוריה:בחריין: כדורגל
ג'ון ברטון תומפסון

**ג'ון ברטון תומפסון** (באנגלית: **John Burton Thompson**; 14 בדצמבר 1810 – 7 בינואר 1874) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים והסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קנטקי, וכסגן מושל קנטקי ה־15.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
תומפסון נולד ב-14 בדצמבר 1810 סמוך לעיר הרודסברג שבקנטקי, וגדל בבית שתמך בעבדות. הוריו החזיקו שישה עבדים. כאשר נפטר אביו בשנת 1833, ירשה אמו את העבדים והמשיכה להחזיק בהם. גם תומפסון עצמו המשיך להחזיק בעבדים במשך כל חייו הציבוריים.

לאחר שהשלים את לימודיו המוקדמים, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1831. הוא עסק בעריכת דין בהרודסברג וכיהן כתובע מחוזי של המדינה.

### קריירה פוליטית
בשנת 1829 נבחר לסנאט של קנטקי, וכיהן בו עד 1833. בשנת 1835 נבחר לבית הנבחרים של המדינה וכיהן בו שתי קדנציות בנות שנתיים.

בשנת 1840 נבחר תומפסון מטעם המפלגה הוויגית לבית הנבחרים של ארצות הברית, כנציג מחוז הקונגרס החמישי של קנטקי, כדי למלא את מקומו של  שנפטר. הוא נבחר מחדש בשנת 1842 וכיהן עד מרץ 1843. לאחר הפסקה, נבחר שוב מטעם אותו מחוז וכיהן בין 4 במרץ 1847 ל־3 במרץ 1851. במהלך כהונתו עמד בראש ועדת המיליציה של בית הנבחרים.

בשנת 1852 נבחר לסגן מושל קנטקי ה־15, ובאותה שנה נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה האמריקנית, וכיהן בין 4 במרץ 1853 ל־3 במרץ 1859.

לאורך השנים השתנו דעותיו הפוליטיות. בתחילה היה תומך של הנרי קליי וחבר במפלגה הוויגית, אך עם פירוקה של המפלגה ערב מלחמת האזרחים האמריקאית עבר לתמוך במפלגת "האיחוד החוקתי". בשנת 1870 קיבל מועמדות לנשיאות ועידת הקונגרס הרדיקלית.

### חיים אישיים
בשנת 1840 היה תומפסון בעליה של אישה משועבדת אחת, בגיל שבין 10 ל־23. בשנת 1850 כבר החזיק בשלושה עבדים – אישה בת 21, נער בן 12 וילדה בת שנה.

ב־24 בספטמבר 1857 פרסם העיתון Springfield Daily Republican כתבה בשם "בורחים מזויפים", שסיפרה על שני גברים שהתחזו לעבדים נמלטים. אחד מהם, ג'ורג' תומפסון, טען כי היה עבדו של הסנאטור תומפסון מקנטקי וכי שימש כמשרתו בוושינגטון. הכתבה הטילה ספק באמינות דבריו וטענה כי מדובר באדם "פיקח מאוד ומיומן בהונאה".

בפברואר 1859 פרסם העיתון קליבלנד הארלד כתבה בשם "כמה עלו לסנאטור עוגות השרופות שלו", ובה סופר כי שני עבדים נמלטו מקנטקי דרך "רכבת המחתרת". אחד מהם היה נער מעורב־גזע בן כ־18–20, ששירת את הסנאטור תומפסון. לפי הדיווח, לאחר שעוגות שהכין נשרפו, איים עליו אדונו במלקות, והוא נמלט בלילה יחד עם עבד נוסף. הכתבה רמזה כי ייתכן שהנער היה בנו הביולוגי של תומפסון.

בשנת 1860 חי תומפסון עם אמו ננסי באותו בית בהרודסברג. הוא עבד כעורך דין, והחזיק נכסים בשווי של 1,500 דולר ונכסים אישיים בשווי של 8,000 דולר. אמו החזיקה רכוש בשווי של 3,250 דולר ונכסים אישיים בשווי של 10,000 דולר, והייתה בעלת שלושה עבדים – גבר בן 60, אישה בת 35 ונער בן 18.

### מותו
לאורך רוב חייו נותר רווק, אך ב־28 במרץ 1868 נישא במרסר קאונטי בקנטקי, למרי הארדין (צ'ין) באומן, אלמנתו של הרופא בנג'מין באומן. לשניים לא נולדו ילדים.

ג'ון ברטון תומפסון נפטר בהרודסברג ב־7 בינואר 1874, ונקבר בבית העלמין ספרינג היל בעיר.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:סגני מושלי קנטקי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1810
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1874
Wuthering Heights (אלבום)

***Wuthering Heights*** הוא אלבום הפסקול השני של הזמרת הבריטית צ'ארלי XCX. האלבום נוצר עבור הסרט בעל אותו שם, והופץ בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס ב-13 בפברואר 2026, יום יציאת הסרט לאקרנים.

## רקע והכרזה
אנתוני וויליס ילחין את הפסקול לסרט, כאשר צ'רלי XCX תורמת אלבום של שירים מקוריים.  הסינגל המוביל, "House" בהשתתפות המוזיקאי הוולשי ג'ון קייל, יצא ב-10 בנובמבר 2025, לצד קליפ בבימויו של מיץ' ראיין. הסינגל השני, "Chains of Love", יצא ב-13 בנובמבר, במקביל לקדימון הקולנועי של הסרט, בו הופיע גם השיר.

## הערכה ביקורתית
מגזין אסקוויר הכליל את האלבום ברשימת "15 האלבומים המצופים ביותר לשנת 2026", וברשימת חמשת האלבומים הטובים ביותר לשנת 2026: עד כה". השיר "House" נכלל ברשימת "20 השירים המובילים ביותר לשנת 2025" של מגזין סלייט, והקליפ נכלל במקום העשירי ברשימת "10 הקליפים הטובים ביותר לשנת 2025" של מגזין סלנט.

## רשימת רצועות

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי צ'ארלי XCX
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת אטלנטיק רקורדס
Goodbye (שיר של סברינה קרפנטר)

**"Goodbye"** הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית סברינה קרפנטר. הוא משמש כרצועה האחרונה, השתים-עשרה, באלבום האולפן השביעי שלה, *[[Man's Best Friend]]* (2025). השיר נכתב על ידי קרפנטר, איימי אלן וג'ק אנטונוף, והופק על ידי קרפנטר ואנטונוף. "Goodbye" היא בלדה המסכמת את נושאי האלבום, ועוסקת בפרידה, סגירת מעגל או הקלה שמגיעה לאחר סיום מערכת יחסים מורכבת.

## הרכב
[ממוזער|השיר תואר כמחווה מובהקת ללהקה השוודית [אבבא (בתמונה)]]
"Goodbye" היא הרצועה הסוגרת באלבום. מבחינת הסגנון המוזיקלי, השיר הוא רצועת פופ המושפעת באופן בולט ממוזיקת הפופ והדיסקו של שנות ה-70 וה-80, ומהווה מחווה מובהקת ללהקה השוודית אבבא. מבקרים תיארו את השיר כ"טריטוריית ABBA Gold מלאה" של קרפנטר וטענו כי הוא "לווה ללא בושה מאבבא במיטב הקיטש שלהם", כולל "מתיקות מנוגנת בפריטה וצעקות 'אה-הא!' מנצחות".

ההפקה המוזיקלית של השיר, שנוצרה על ידי קרפנטר וג'ק אנטונוף, נתפסת כצפופה ומרובת שכבות. היא כוללת תזמור עשיר ומפורט: במהלך הקליימקס, השיר מכיל עיבוד לטיני משולב של מיתרים, סקסופון וחצוצרה, וכן צלילים של פסנתר "הונקי-טונק" ופעמונים. ההפקה משלבת שכבות קוליות ו"מלודיות דוהרות", והשיר עושה שימוש לרגע ברעש תזמורתי אטונאלי ובצלילי קרנות שהזכירו לאחד המבקרים את האלבום *[[Magical Mystery Tour]]* של הביטלס. לקראת סופו, השיר מכיל גם קטע אינסטרומנטלי קטן, המתואר כ"פוסט-אקזוטי".

מבחינה לירית, השיר בולט בכך שהוא "מפיל לחלוטין את האירוניה וההומור" שאפיינו את רוב האלבום, ומספק סיום גולמי ומרוקן. הוא תואר כ"נשיקת פרידה רב לשונית" ו"פצצת חנק כועסת, אם כי עליזה". קרפנטר נפרדת בדמות אליה פונה השיר בשפות שונות. הנושא המרכזי בשיר הוא תחושת תשישות וריקנות לאחר סיום מערכת יחסים סוערת, המתוארת בסופו כהדלקת אורות המסיבה לאחר שנגמרה.

## קבלה ביקורתית
הקבלה הביקורתית לשיר "Goodbye" הייתה מעורבת ומקוטבת, בעיקר סביב השאלה האם הצליחה ההפקה לממש את הפוטנציאל הגלום בהשראת אבבא.

מבקרים אחדים ראו ב"Goodbye", לצד "My Man on Willpower", אחד משני הקטעים הטובים ביותר באלבום. הוא נתפס כסיום ראוי, "פאנצ'י וחותך", וכדוגמה ל"מופע" של יכולות ההפקה של קרפנטר ואנטונוף. הרעיון הלירי לסגת מההומור לטובת סיום רגשי וגולמי זכה גם הוא להערכה.

מרבית הביקורת השלילית כוונה לביצוע המוזיקלי של השיר, שלא הצליח, לדעת המבקרים, לעמוד בסטנדרט הגבוה של אבבא אליו שאף. השיר תואר כ"חיקוי אבבא עצוב" וכבעל אינסטרומנטל "מושתק ועצוב", בניגוד לאנרגיה המוגזמת של הלהקה השוודית. מבקרים רבים חשו כי ההפקה של קרפנטר והצוות שלה "לא הצליחה להביא את השכבות, המרחב והפאר" הדרושים כדי להגיע לדרמה האפית של אבבא. ההצגה הכוללת של השיר נתפסה כ"שטוחה ויבשה מאוד", מה שהצביע על פוטנציאל שהרגיש מואץ ו"הגיע רק עד לנקודה שבה הרגיש מספיק טוב". לסיכום, נטען כי למרות שהשיר קליט, הוא "אינו מגיע לרמת ההצלחה של "Espresso" או "Nonsense"".

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירי פופ
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי אלן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים על פרידה
Sugar Talking

**"Sugar Talking"** הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית סברינה קרפנטר. זהו הרצועה הרביעית באלבום האולפן השביעי שלה, *[[Man's Best Friend]]* (2025). קרפנטר כתבה את השיר יחד עם איימי אלן וג'ון ראיין, כשקרפנטר וראיין גם הפיקו אותו. השיר מתואר כשיר פופ קליט המשלב אלמנטים של מוזיקת דאנס ומדבר על מתיקות, פיתוי והדיאלוגים המפתים המתרחשים במערכת יחסים.

## הרכב השיר
"Sugar Talking" היא רצועת נשמה-פופ נינוחה ורטרואית מתוך האלבום. השיר נוצר בשיתוף עם המפיק ג'ון ראיין, ומבחינה סגנונית הוא מסמל מעבר בתוך האלבום מליריקה סאטירית לביטוי כנה ופגיע יותר של רגשות.

העיבוד המוזיקלי של "Sugar Talking" מתאפיין בצליל נשמה רטרו וסגנון רגוע, והוא תואר כ"מהדהד ונינוח". מבחינה ז'אנרית, הוא הוגדר כ"סול-פופ סקסי ומחושב", ואף הושווה ל"איכות מבורכת של Hall & Oates" בז'אנר הבלו-אייד סול. הפקתו של השיר זכתה לשבחים על יכולתה "לתפור קאנטרי של שלושה אקורדים יחד עם סלואו-ג'אם בסגנון בייביפייס", כשלפי המבקרים, "שום תפר לא נראה לעין". עם זאת, נטען כי הצליל הרך והמהורהר שלו גורם למומנטום של האלבום להאט.

הליריקה עוסקת במערכת יחסים מתישה שבה קרפנטר מביעה תשישות ואכזבה מבן זוג חסר כבוד, ומסמנת שהיא "שבעה לחלוטין מהשטויות של הבחור הזה". השיר מציג את אחת מנקודות החוזק של קרפנטר, שכן היא "הופכת משפטים מסורבלים על הנייר למנגינות יפות הרוקדות על עור התוף". בתוך ההקשר של האלבום, "Sugar Talking" תואר כ"נשימה נחוצה" וכ"עמק יפהפה" הממוקם בין הקטעים הקצביים יותר של האלבום.

## קבלה ביקורתית
הקבלה הביקורתית ל"Sugar Talking" הייתה מעורבת, ונעה בין שבחים על המלודיה והמורכבות המוזיקלית לבין ביקורת על האנרגיה הנמוכה שלו בתוך האלבום.

מבקרים רבים שיבחו את השיר כרגע קריטי של כנות רגשית באלבום, בכך שהוא מציג "תזוזה מסאטירה לכנות" ומוכיח שקרפנטר מסוגלת לעסוק ביותר משורות מחץ. הוא תואר כ"יפהפה מבחינה מלודית" וזכה להכרה על ההישג ההפקתי שלו בשילוב הז'אנרים (קאנטרי וסול-ג'אם) בצורה חלקה. השיר נתפס כהדגמה ליכולתה של קרפנטר ליצור פופ-סול חם ואינטימי.

הביקורת השלילית העיקרית התמקדה בתפקידו של השיר בתוך הדינמיקה של האלבום. "Sugar Talking" תואר כ"נאמבר ישנוני" שבו "המומנטום של האלבום מגמגם" והשיר "נבלע" בתוך רצועות אחרות. בנוסף, הוא ספג ביקורת על בעיות מבניות, כאשר נטען שהוא סובל מ"סינדרום בתים משעממים", וחלקים ממנו נשמעו כ"קטעים ממוחזרים ומואטים" של שירים אחרים באלבום.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי נשמה
קטגוריה:שירי פופ
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי אלן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ון ראיין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ון ראיין
We Almost Broke Up Again Last Night

**"We Almost Broke Up Again Last Night"** (בעברית: "**כמעט נפרדנו שוב אתמול בלילה**") הוא שיר של סברינה קרפנטר, המהווה את הרצועה החמישית באלבום *[[Man's Best Friend]]* (2025). השיר נכתב על ידי קרפנטר, איימי אלן וג'ק אנטונוף, כאשר קרפנטר ואנטונוף שימשו גם כמפיקים. השיר הוא בלדת פופ עוצמתית עם קצב איטי-בינוני, ומתאר את המתח הרגשי ואת הרגעים הקרובים לשבירה במערכת יחסים סוערת, תוך התמקדות בכנות ובפגיעות.

## הרכב
השיר משתייך לז'אנר הקאנטרי-פופ ועוסק בשברון לב. מבחינה מבנית, השיר תואר כ"אפי בקנה מידה קטן" הנבנה בהדרגה מתוך התחלה איטית יחסית. המבקרים שיבחו את ההרכב המוזיקלי שלו, וציינו כי הוא "מעוצב בצורה מפורטת" ו"יפהפה מאוד".

הפתיחה, ובמיוחד הבית הראשון, זכתה לשבחים. השיר מגיע לשיא עם "הסיום היפה ביותר מבין כל שירי האלבום" וכולל שיא אינסטרומנטלי בדמות "סולו גיטרה מפואר" או "סולו גיטרת פאז מגניב במיוחד" בגשר. ההפקה, בה מעורבים ג'ק אנטונוף וג'ון ראיין, משלבת מיתרים וכלים חיים כדי ליצור צליל תיאטרלי. ההרכב עשיר בשכבות מפורטות של מיתרים ושירה, וכן אלמנטים של "נצנוץ בסגנון מריה קארי-בחג המולד". השיר נתמך על ידי הרמוניות של איימי אלן, גיטרת 12 המיתרים של ג'ק אנטונוף, ו"כינור בוכה ומטפס" של בובי הוק, ובכך מצליח להתחמק מלהישמע כ"מחזמר Glee".

מבחינה לירית, השיר עוסק במערכת יחסים סוערת הנמצאת על סף פרידה תמידית. הליריקה עוסקת בנושא ניתוק וחיבור, ומספרת סיפור על "סיטואציה ניתנת להזדהות". המבקרים ציינו את השורה "Least we'll give 'em something to talk about" ככזו המדגישה את המודעות של קרפנטר לכך שהזוגיות שלה היא דרמה מתמשכת עבור אחרים, כאשר יש תחושה שהיא נשענת על הומור מודע לעצמו בהשראת דולי פרטון. עם זאת, השיר כולל גם שורה שנויה במחלוקת בעלת מיניות גלויה ("Gave me his whole heart, then I gave him head"), אשר תוארה על ידי חלק מהמבקרים כ"תוספת לא הכרחית" החותמת שיר שהיה יכול להיות "תובנה" אחרת, ואף כ"דיווח עובדתי בוטה" שהופך את האזכור למין ל"סתמי ומשמים" עד שהוא מעורר אי נוחות.

## קבלה ביקורתית
הקבלה הביקורתית לשיר הייתה מעורבת ומפוצלת, כאשר שבחים על המבנה המוזיקלי המורכב התחרו בביקורת על התוכן הלירי.

מבקרים שהתרשמו לטובה מהשיר שיבחו אותו בעיקר בזכות המוזיקליות והביצוע. השיר תואר כ"יצירה יפה באמת" מבחינה מוזיקלית, המבוצעת ב"התלהבות". הליריקה נתפסה על ידי חלקם כ"סאטירה מעמיקה" של זוגיות "הפכפכה". בנוסף, השיר נתפס כמאזן באלבום, שכן הגעתו לאחר שירים סאטיריים מסמנת מעבר קל מאירוניה לכנות, ומוכיח כי קרפנטר אינה עוסקת אך ורק ב"שורות מחץ".

מבקרים אחרים מתחו ביקורת חריפה על השיר וטענו כי הוא בין הרגעים הפחות מוצלחים באלבום. חלקם טענו כי השיר נשמע כ"התבכיינות מתבגרים" שבו יש "אפס יצירתיות" וכי הוא "נועד רק לתפוס מקום". מבקרים אלה טענו כי השיר מרגיש כחיקוי חלש וחסר כנות לשיר "We Are Never Ever Getting Back Together" של טיילור סוויפט, ותיארו אותו כ"נאמבר מנומנם" שבו המומנטום של האלבום "מגמגם". בסופו של דבר, השיר נתפס כדוגמה ליצירה באלבום שבה ה"גובה המוזיקלי המדהים" (עיבוד מפורט, סולו גיטרה ומיתרים) נפגע בגלל ליריקה שנויה במחלוקת, אשר גרמה לחלק מהמבקרים לתפוס אותו כ"מלא רגשות נלהבים, אך חסר תחכום לירי".

## מיקומי שיא

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי קאנטרי פופ
קטגוריה:שירים על פרידה
קטגוריה:שירים על כאב לב
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי אלן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ק אנטונוף
Nobody's Son

**"Nobody's Son"** (בעברית: "**בן של אף אחד**") הוא שיר של הזמרת האמריקאית סברינה קרפנטר, המופיע כרצועה השישית באלבום האולפן השביעי שלה, *[[Man's Best Friend]]* (2025). השיר נכתב על ידי קרפנטר, איימי אלן וג'ון ראיין, והופק על ידי קרפנטר, ג'ק אנטונוף וג'ון ראיין. השיר הוא קטע אינטימי המשלב גוונים של פופ ובלוז, ועוסק בתחושות של בדידות, ניכור או אובדן זהות של אדם קרוב, כפי שהיא משתקפת מנקודת מבטה של המספרת.

## הרכב מוזיקלי וסגנון
"Nobody's Son" נתפס כקטע אקסצנטרי וייחודי בתוך האלבום, המאופיין בשילוב מוזיקלי סותר ומבלבל ומהווה את אחד הרגעים המעניינים ביותר מבחינת גיוון ז'אנרי באלבום. המבקרים התקשו להצמיד לשיר הגדרה סגנונית יחידה, ותיארו את צלילו כתערובת אבסורדית אך עובדת של רכיבים:

השיר תואר כ"נאמבר סינת'-רגאיי מוזר" או כ"סקא מרושל". נטען כי הגשר שלו מזכיר את סגנון שירי הרגאיי-פופ, כדוגמת "The Tide Is High" של בלונדי. ההשפעות המוזיקליות המיוחסות לשיר נעות מז'אנרים קלאסיים כמו דיסקו ונשמה של שנות ה-60, ועד כיוונים אוונגרדיים יותר כדוגמת קראוטרוק, טריפ הופ ופוסט-פאנק מינימליסטי. מבקרים תיארו אותו כנשמע כמו גרסה חרמנית של שירי חג המולד הקלילים של פול מקרטני (כדוגמת "Wonderful Christmastime"). השיר מאופיין בפשטות יחסית ובמלודיה קליטה וחצי-מוכרת. בהפקה, ניכר שימוש נרחב בשכבות קוליות, אשר תוארו ככאלה "מכסות" את הרצועה כולה, ואשר חלק מהמבקרים טענו כי הן מטשטשות את גוון קולה הייחודי של קרפנטר.

הליריקה עוסקת ברעיון של "שליטה סלקטיבית" במערכת יחסים שהסתיימה, כאשר הדוברת ממתינה שהאקס שלה "יישבר" וייצור עמה קשר מחדש. השיר מבטא תחושת תשישות מחוסר השליטה הנגרם מהמתנה זו. סגנון ההגשה של הליריקה, בניגוד לנושא העוין לכאורה, תואר כ"קליל, כמעט ילדותי", ונאמר כי הוא נשמע יותר כמו "שיר ערש" מאשר המנון פרידה. הטקסט נתפס ככזה שאינו מורכב יתר על המידה, והליריקה אף תוארה כ"מוכנה לכיתוב אינסטגרם".

## הערכה ביקורתית
הביקורות לשיר הייתה מעורבת, כאשר רוב המבקרים ציינו את השיר לחיוב או לשלילה בשל הצליל הלא שגרתי וההתנסות הסגנונית הבלתי צפויה שלו:

מבקרים שהתייחסו לשיר באופן חיובי הדגישו את הייחודיות והקליטות שלו. השיר תואר ככזה ש"בולט לטובה" וכ"זכיר באופן מוזר". אוסף הצלילים הסגנוני תואר כ"אוסף אבסורדי [של צלילים] שלמרות זאת עובד בצורה מושלמת". יתרה מכך, השיר נחשב על ידי חלק מהמבקרים ל"מופע ראווה מצוין לקולה האקספרסיבי" של קרפנטר, וצלילו הבלתי שגרתי נתפס כ"מעניין לכל הפחות". ההתנסות של קרפנטר עם ז'אנרים לא צפויים (מסקא ועד קראוטרוק) נתפסה כנקודת חוזק המדגימה את נכונותה להתפתח מבחינה אמנותית.

מנגד, מבקרים אחרים ראו בשיר "Nobody's Son" חידה לא פתורה מבחינה סגנונית. התיאור "נאבר סינת'-רגאיי מוזר" שימש גם כביקורת, ונטען כי לא ברור "מה קרפנטר מביאה ספציפית לקול הזה מבחינה ווקאלית". כפי שצוין, השימוש הנרחב בשכבות קוליות נתפס כגורם "משייף" את הטון הייחודי שלה. בנוסף, חלק מהמבקרים מיקמו את השיר באזור שתואר כ"חלק אמצעי חלש" יותר של האלבום, ורמזו כי על אף ייחודו, הוא אינו האלמנט המנצח של הפרויקט.

### רשימות סוף שנה

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי אלן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ון ראיין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ון ראיין
קטגוריה:שירי זהב בארצות הברית
קטגוריה:שירי כסף בממלכה המאוחדת
Never Getting Laid

**"Never Getting Laid"** הוא שיר של סברינה קרפנטר, המהווה את הרצועה השביעית באלבומה, *[[Man's Best Friend]]* (2025). השיר נכתב על ידי קרפנטר, איימי אלן וג'ון ראיין, והופק על ידי קרפנטר וראיין. השיר זכה לתשומת לב רבה בקרב המבקרים והמעריצים בשל כותרתו הפרובוקטיבית. מבחינה לירית, הוא מתאר בדרך כלל רגעים של אכזבה או תסכול מיחסי מין, או מצב רוחני בו המספרת בוחרת בפרישות או רווקות מתוך רצון לשליטה.

## הרכב השיר
"Never Getting Laid" הוא רצועת נשמה איטית וחושנית. השיר מאופיין בטון רטרו ומשלב בין ז'אנרים של פופ ונשמה, ומתואר כקטע "בערה איטית" סקסי.

ההפקה המוזיקלית של השיר מושפעת מסגנונות כמו יאכט-רוק  ו-R&B, ומשלבת דיסקו ומוזיקת נשמה משנות ה-60. הצליל כולל פסנתר חשמלי חלק וצלילי סינת' מונו המקודדים בסגנון שנות ה-70, יחד עם שימוש ב"נצנוץ של סיטי פופ" בתוך ההפקה. מבחינת הוויב הכללי, השיר הוזכר ככולל השפעות של להקת אבבא. חלק מהמבקרים ציינו כי בתי השיר דומים באופן מובהק לשיר "Just the Two of Us" של ביל וית'רס. מבחינת מבנה, השיר כולל מנגינה מלאה ומתייחסים אליו כאל "סווינג", כאשר יש הטוענים כי כל שורה בו מכפילה את עצמה כהוק.

השיר הוא התפרצות וידוי קומית וסאטירית המכוונת כלפי בן זוג לשעבר. מבחינה לירית, קרפנטר מביעה משאלה פסיבית-אגרסיבית ומנומסת כלפי האקס, ומאחלת לו "חיים שלמים של אושר" לצד "נצח של לעולם לא להזדיין". משאלת הפרישות הזו תוארה כ"מחט בלב של פרטנר הפכפך", המייחל לו "פרישות לא רצונית לכל החיים". התוכן הלירי מבטא "תחושת קנאה ובעלות מוזרה", המשקפת מנטליות של "אם לי אסור שיהיה לי אותו, אז גם לאף אחד אחר", שבה היא מעדיפה שהאקס "יישאר בביתו ולעולם לא יסתכל או יגע באישה אחרת". ההומור הציני וה"עוינות קריקטורית" מוגשים במנגינת פופ קליטה ו"שוגר ראש", כאשר קרפנטר מבצעת אותם בטון חסר הבעה.

## קבלה ביקורתית
השיר "Never Getting Laid" זכה בעיקר לקבלה חיובית והוערך כאחד הקטעים הבולטים והמוצלחים ביותר באלבום, בזכות השילוב בין שנינותה של קרפנטר לכישרונה המוזיקלי.

השיר זכה לשבחים על הביצוע המוזיקלי והעיצוב שלו. מבקרים ציינו לחיוב את הצליל החלק, הקצבי והחושני שלו ואת "השינויים הכוריים המדהימים" בפזמון. צוין גם שהעובדה ששנינותה של קרפנטר בלתי נפרדת מכישרונה המוזיקלי מוצגת היטב בשיר זה. הוא תואר כדקירה בלב של פרטנר לא עקבי, תוך שימוש ביופי המוזיקלי שלו כדי להפוך רגשות לא נוחים של נקמה וקנאה ליצירת פופ קלילה ומשעשעת. השיר כונה "עוגת רעל קטנה" המצופה בקרם מתוק (הסול החלק והמלודיה הקליטה) שבו טמון רעל קטלני (המשאלות המרושעות לגורלו המיני של האקס).

אף על פי שהליריקה נחשבה למצחיקה ולצינית, התוכן הלירי של השיר עורר לעיתים תמיהה בנוגע לרגשות הבעלות והקנאה שהוא מביע, כפי שמשתקף בקו "אם לי אסור שיהיה לי אותו, אז גם לאף אחד אחר". חלק מהמבקרים הרגישו כי משאלות אלו היו "מבלבלות מעט", וטענו כי כתיבה כזו דורשת "בדיקת מציאות קלה" לגבי עד כמה הרעיונות מגוחכים. עם זאת, היו שראו את ה"רשעות" הזו כ"קריקטוריסטית" וציינו ש"פופ הוא בידור".

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי פופ
קטגוריה:שירי נשמה
קטגוריה:שירים על מיניות
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי אלן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ון ראיין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ון ראיין
When Did You Get Hot?

**"When Did You Get Hot?"** הוא שיר של הזמרת האמריקאית סברינה קרפנטר. השיר משמש כרצועה השמינית באלבום האולפן השביעי שלה, *[[Man's Best Friend]]* (2025). נכתב על ידי קרפנטר, איימי אלן, ג'ק אנטונוף וג'ון ראיין, והופק על ידי קרפנטר, אנטונוף וראיין. השיר נודע כהמנון "גלו-אפ" ("Glow-Up"), עם מילים המביעות תדהמה והערכה כלפי מישהו שהפך מושך במיוחד לאחר תקופה של היכרות מוקדמת, לעיתים תוך שימוש ברמיזות לאלים יווניים או מיתולוגיים.

## הרכב מוזיקלי וסגנון
השיר הוא קטע מכוון-קצב וחושני, הממוקם במרכז האלבום. מבחינה מוזיקלית, השיר מהווה מפנה איטי וקצבי באלבום, ומשלב אלמנטים מז'אנרי רטרו שונים.

השיר סווג כבעל השפעות R&B של שנות ה-2000 המוקדמות, משלב פופ פלרטטני עם מקצב היפ-הופ בסיסי, ונושא קווי מלודיה רגשיים של R&B. הוא אף תואר כמעורר תחושה המזכירה את עבודותיה של מיסי אליוט משנות ה-90. מבחינת ההפקה, השיר משתמש בצלילי סינת'-פאנק ומאופיין בבייסליין "רך" שמעלה אסוציאציות ללהיט "Pony" של ג'ינוויין. נגיעות הפאנק-R&B הללו נחשבו על ידי חלק מהמבקרים לנקודות החזקות יותר של האלבום.

מבחינה אווירתית, האפקט המצטבר של השיר נתפס כלהיט פוטנציאלי "רדום" שהיה יכול להופיע בפסקול של סרט קומדיה רומנטית משנות ה-90. מבקר אחד אף ציין כי הצליל הכללי מעורר תחושה המזכירה את פסקול סרטי "אוסטין פאוורס".

התוכן הלירי של השיר עוסק במפגש מחודש עם אדם מהעבר שעבר שינוי פיזי משמעותי, המכונה בתרבות האינטרנט "גלואו-אפ" (Glow-Up). הליריקה עוסקת בבלבול המתמשך סביב משיכה מחודשת זו, והיא נעה בין הומור חצוף ופלירטטני לבין בוטות מינית מודעת לעצמה. רגע בולט בביצוע כולל קריאה תיאטרלית ומודעת-לעצמה של קרפנטר עצמה, שבה היא מכריזה על הפסקה לפני "ריצה ווקאלית  אורגזמית".

## קבלה ביקורתית
הקבלה הביקורתית לשיר הייתה מעורבת עד חיובית. השבחים התמקדו בעיקר בביצוע המוזיקלי ובשנינות הלירית, בעוד הביקורת נגעה לעיתים בסגנון ההפקה ובמידת הבוטות הלירית.

השיר סומן על ידי מבקרים אחדים כנקודת שיא פלירטטנית באלבום, שבה שנינותה של קרפנטר "מהירה ביותר". מבחינה מוזיקלית, השיר תואר כ"נצנוץ" וכלהיט רדום פוטנציאלי. המעבר המכוון של קרפנטר להשפעות R&B של שנות ה-2000 המוקדמות נתפס כהחלטה יצירתית מעניינת. בנוסף, ההומור הלירי הוגדר כ"מצחיק והחמוד ביותר" באלבום, ונתפס כ"תענוג" המציב את הניגוד בין השנינות והכישרון המוזיקלי בחזית.

עם זאת, השיר ספג גם ביקורת. חלק מהמבקרים טענו כי התחושה הכללית של השיר "מרגישה יותר מדי כמו העתקה של אריאנה גרנדה מתקופת *[[Thank U, Next]]*", באופן שאינו מאפשר לו להצליח באמת בזכות עצמו. מבקר אחר מצא שהצליל "מיושן ומביך". נטען גם כי על אף שהשיר נתפס כ"נשגב", הוא "מתחיל להתקרב לפרודיה עצמית", במיוחד בשל השורות הבוטות המשתמשות באנלוגיות מיניות מפורשות. כמו שירים אחרים באלבום, ניתנה ביקורת על חוסר מקוריות מהותית לכאורה, והוא כונה באופן מזלזל "קריאת ההזדווגות של בחורה לבנה מדור ה-Z".

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי R&B עכשוויים אמריקאיים
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי אלן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ון ראיין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ון ראיין
קטגוריה:שירי זהב באוסטרליה
קטגוריה:שירי זהב בארצות הברית
קטגוריה:שירי כסף בממלכה המאוחדת
Go Go Juice

**"Go Go Juice"** הוא שיר של סברינה קרפנטר, המופיע כרצועה התשיעית באלבום *[[Man's Best Friend]]* (2025). השיר נכתב על ידי קרפנטר, איימי אלן, ג'ק אנטונוף וג'ון ראיין, והופק על ידי קרפנטר, אנטונוף וראיין. השיר הוא קטע קצבי המשלב סגנונות כמו קאנטרי-פופ או רוק רך. מבחינה לירית, השיר מתאר התמודדות עם שיכרות ("Go Go Juice" הוא כינוי היתולי לאלכוהול) שגוררת התקשרויות טלפוניות רגשיות לאקסים.

## הרכב מוזיקלי וסגנון
"Go Go Juice" הוא אחד הקטעים הבולטים באלבום הנוטה לכיוון ז'אנר הקאנטרי פופ, תוך שילוב עקרונות של מוזיקת דאנס על ידי דחיפת קצב הפעימות לדקה (BPM). השיר תואר כקטע קצבי וסוער, המשרה אווירה של "חגיגת סוכר מבעבעת".

השיר מאופיין בצליל דרומי צרוד המלווה ב"רגישויות פופ מנצנצות". סגנונו הקאנטרי-פופ נתפס כמחווה למוזיקאיות כדוגמת דולי פרטון וכבעל צלילים המזכירים את שאניה טוויין. הקצב של השיר הוא "קצב 2-סטפ" המתאים לאווירת "הונקי-טונק מקומי". הגשר של השיר בולט במיוחד, ותואר כעשיר וצרוד, משלב כלי נגינה מסורתיים לז'אנר הקאנטרי כמו בנג'ו, מנדולינה, גיטרת סלייד וכינור. השיר משתלב היטב עם סצנות של "מקהלת שיכורים בבר קריוקי" ויוצר תחושה של "בפסגת העולם". הוא תואר כ"קאנטרי שאפל על סקס פיוס שיכור", ההופך ל"רועש יותר ככל שהוא מתקדם".

הליריקה של "Go Go Juice" היא "מחזה קומי בהשראה עצמית" ו"אודה מענגת לרעיון להתקשר לאקסים בשיכרות". קרפנטר מגלמת דמות ש"שיכורה ומבצעת שיחות שיכורות", שותה כדי להקהות את הכאב ומתחילה לחייג למספרי האקסים שלה. ההומור בשיר הוא מודע לעצמו, וכולל משפטי מחץ קליטים. השיר מציג "משחק תפקידים מלא בהומור עצמי" המדגים "תחושה של חוסר שליטה" באמצעות שימוש בדקדוק לקוי ומשובש בהוקים הקליטים שלו, המדמים גמגום ושיבושי שפה. התחביר ה"מגמגם" של השיר הופך את ה"טקסט הילדותי" ל"דרמטורגיה טהורה".

## קבלה ביקורתית
הקבלה הביקורתית ל"Go Go Juice" הייתה מעורבת מאוד, כאשר המבקרים היו חלוקים בשאלה האם ההומור והקאנטרי-פופ בשיר נתפסים כשנינות מתוחכמת או כחוסר מקוריות.

מבקרים רבים ראו בשיר נקודת שיא בזכות ההומור, הקליטות והאנרגיה שלו: השיר תואר כ"מהנה במיוחד", "תענוג מדהים לריקוד" וכ"תענוג דיאבולי". נטען כי זו אחת הרצועות שבהן "השנינות של קרפנטר היא המהירה ביותר", והליריקה הומשגה כ"קומדיה מבדחת". השיר נחשב "קליט בועתי" ו"מלא אנרגיה נמרצת", ואף צוין כאחד "הקטעים החזקים ביותר באלבום" בשל יכולתו ליצור "מנגינת בועות" המשלבת הומור ואנרגיה קאנטרית

מבקרים אחרים טענו כי השיר נשמע חלש, גנרי או חסר מאמץ: השיר תואר כ"טרחה יותר מאשר הנאה", ואף כ"גרסה גיהינומית של שריל קרואו". נטען כי הוא "מתפוגג בתוך אובך של קלישאה דמוית-דולי פרטון" בשל חוסר מקוריות. ביקורת חריפה במיוחד נמתחה על כך ש"המנגינה והאינסטרומנטציה גורמים לשיר להרגיש פחות חתרני ופחות פרובוקטיבי ויותר כמו הצבת מוצר". למרות שהוא נחשב למוצלח, חלק מהמבקרים טענו כי השיר אינו מצליח "להגיע לרמת המגה-וואט של להיטים כמו 'Espresso' או 'Nonsense'".

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי דאנס אמריקאיים
קטגוריה:שירי קאנטרי פופ
קטגוריה:שירים על אלכוהול
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי אלן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ון ראיין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ון ראיין
אביב בכר

**אביב בכר** הוא זמר-יוצר, מלחין, פזמונאי ומפיק מוזיקלי ישראלי. בתחילת דרכו בלט כחלק מהצמד "הדס קליינמן ואביב בכר", ומאוחר יותר פיתח קריירת סולו. הוא נודע בסגנונו האקוסטי, בשילוב כלי מיתר מן המזרח.

## ביוגרפיה
בכר גדל בקיבוץ אפק. בצעירותו התגורר מספר שנים בחוות יודפת ("חלב עם הרוח"), שם החל לכתוב ולהלחין שירים באופן אינטנסיבי.

בכר למד תקופה קצרה בבית הספר למוזיקה רימון, אך פרש מן הלימודים. לאחר מכן שב כמרצה לכתיבה והלחנת שירים.

## קריירה מוזיקלית
### הדס קליינמן ואביב בכר
בשנת 2013 החל בכר לשתף פעולה עם הצ’לנית והזמרת הדס קליינמן. השניים הוציאו שני אלבומים:
* **מעט פשטות** (2014)
* **פעם אחת** (2017)

שירי הצמד ובהם "בימים שיעברו עלינו", "סירת מפרש" ו"את מים" זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל. בשנת 2018 הודיעו על סיום פעילותם המשותפת.

### קריירת סולו
בפברואר 2020 הוציא בכר את סינגל הבכורה שלו כסולן, "לנוע". בהמשך אותה שנה יצא אלבום הסולו הראשון שלו, בהפקת רועי חרמון.

שירו "באמת אהבה", נכתב והולחן בשיתוף אמיר דדון ועמית שגיא, זכה לתהודה.

בשנת 2025 יצא אלבומו הנוסף, הכולל חומרים חדשים וישנים גם יחד.

### שיתופי פעולה
בכר כתב את השיר "זה לא בא בקלות" שבוצע בידי שלמה ארצי.

בשנת 2024 יצר בכר אלבום משותף עם מוש בן ארי בשם אדם – המבוסס ברובו על טקסטים שכתב בכר.

בנוסף שיתף פעולה והופיע עם אמנים ובהם ריטה, שלמה גרוניך, שי צברי, יסמין לוי ומארק אליהו.

### הופעות
בכר מופיע במתכונת אקוסטית ובשיתופי פעולה שונים. הוא התארח במופעיו של שלמה ארצי, והופיע עם מוש בן ארי במסגרת מסע ההופעות של "פועם בי מחדש".

## סגנון מוזיקלי
בכר מנגן בגיטרה, עוד וקופוז. סגנונו משלב מוזיקה ישראלית אקוסטית, פולק והשפעות מן המזרח התיכון. יצירתו מבוססת על כתיבה אישית, רוחנית ולעיתים בעלת מוטיבים יהודיים.

## דיסקוגרפיה
### עם הדס קליינמן
* **מעט פשטות** (2014)
* **פעם אחת** (2017)

### אלבומי אולפן כסולן
* **אביב בכר** (2020)
* **פועם בי מחדש** – עם מוש בן ארי (2023)
* אלבום אולפן (2025)

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
Don't Worry I'll Make You Worry

**"Don't Worry I'll Make You Worry"** הוא שיר של הזמרת האמריקאית סברינה קרפנטר. זהו הרצועה העשירית באלבום האולפן השביעי שלה, *[[Man's Best Friend]]* (2025). השיר נכתב על ידי קרפנטר, איימי אלן וג'ק אנטונוף, והופק על ידי קרפנטר ואנטונוף. השיר מתואר כשיר פופ אפל ומתוח העוסק במשחקי כוח, השפעה רגשית מניפולטיבית, והרצון לשלוט או לערער את שלוותו של בן הזוג מתוך תשוקה או קנאה.

## הרכב השיר
השיר מציג שילוב סגנוני בלתי אחיד, שנע בין פופ אקוסטי מרוכך לבין רמזים לשוגייז ולקאנטרי-פופ מודרני. המבנה המוזיקלי מתבסס על קצב בינוני ואיטי יחסית, המעניק לו תחושת הפוגה בתוך האלבום. כלי נגינה אקוסטיים, ובהם בנג'ו וגיטרה, משולבים בהפקה מרוככת ורבת שכבות, היוצרת מרקם "סירופי" במכוון. ריבוי ההשפעות הוביל חלק מהמבקרים לסווג את השיר כחלק מהקו הקאנטרי-פופ המאוחר של קרפנטר, בעוד אחרים מצאו בו מהלך לכיוון צליל דמוי-שוגייז, המאופיין באווירה מלנכולית ובמרקם צליל מרחף.

ברוב הביקורות מודגשת זיקת ההפקה לעבודתו של ג'ק אנטונוף, הניכרת במבנה הקצב, במשחק העדין בין שכבות כלים ובהבלטת קולות הרקע. מאפיינים אלו נתפסו על ידי תומכיו כמסגרת ההפקה הטבעית של האלבום, אך עבור אחרים הם היוו מקור לביקורת על היעדר חדשנות.

במישור הלירי, השיר ממשיך את קו הרגשות השליליים המצוי באלבום, ומציג טון עוקצני ומיושב בו-זמנית. הטקסט נכתב מנקודת מבט פגועה ומודעת לעצמה, ומוגש בביצוע שנע בין אירוניה מאופקת לבין חן מחושב. המסר הרגשי, מבע של מרירות מהולה בהומור שחור, מקנה לשיר ממד בידורי מובהק, לצד תחושת קריקטורה עצמית שמלווה חלקים אחרים באלבום.

## קבלה ביקורתית
התגובות הביקורתיות כלפי השיר היו מפוצלות במיוחד. מצד אחד, מבקרים הדגישו את איכויותיו המלודיות ואת יכולתו לייצר רגע של האטה והתרככות בתוך האלבום. בעיני תומכיו, הוא מהווה בלדה מאופקת בעלת מבנה מוזיקלי מוקפד ואווירה ייחודית, ואף הושווה לבלדות פופ רחבות-יריעה דוגמת יצירותיה האפיות של טיילור סוויפט, דוגמת "All Too Well". האופי המלנכולי והמרקם המרומז של ההפקה תוארו כתרומה ליצירת עומק רגשי ונפשי, המבדילים את השיר מיתר הרצועות הקצביות.

מנגד, מבקרים רבים ראו בשיר קטע משני וחסר משקל, המסתמך על נוסחאות הפקה מוכרות. לטענתם, הוא מציג חזרות סגנוניות שאינן מוסיפות לאלבום, ומתפקד בעיקר כקטע "מילוי" המעמיק את תחושת חוסר העקביות. השיר הוגדר לעיתים כגנרי, ככזה שמזכיר חומרי גלם שנדחו מאלבומים אחרים בז'אנר, כמו *[[The Tortured Poets Department]]*, וכיצירה שאינה מצליחה להתעלות מעל נקודת הפתיחה שלה. עבור מבקרים אלה, השילוב בין אלמנטים קאנטריים, הפקה רכה ומשחקי מרקם לא התגבש לכדי אמירה מוזיקלית שלמה.

על כן, בעוד שחלק מהביקורות מצאו בו רגע מלודי מהודק ונעים, אחרות הדגישו את היעדר הבידול ואת תחושת העקיבה אחר נוסחה קיימת. הפערים הללו הובילו לכך שמקומו של השיר באלבום נותר שנוי במחלוקת: עבור אחדים הוא מהווה אתנחתא אמנותית, ועבור אחרים — חוליה חלשה בקו הסגנוני הכולל.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי פופ
קטגוריה:שירי שוגייז
קטגוריה:שירי קאנטרי פופ
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי אלן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ק אנטונוף
House Tour

**"House Tour"** הוא שיר של סברינה קרפנטר, המהווה את הרצועה האחת-עשרה באלבום *[[Man's Best Friend]]* (2025). השיר נכתב על ידי קרפנטר, איימי אלן, ג'ק אנטונוף וג'ון ראיין, והופק על ידי קרפנטר, אנטונוף וראיין. השיר ידוע בכנותו הבוטה ומשתמשת במונח "House Tour" כמטאפורה מינית מפורשת. הסגנון המוזיקלי שלו הוגדר כמבוסס ניו ג'ק סווינג.

## הרכב השיר
"House Tour" הוא רצועת פופ אנרגטית הניכרת בשילוב השפעות רטרו מתקופות מגוונות, בדגש על סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. המבקרים תיארו את השיר כדוגמה לפופ מקסימליסטי המשלב סגנונות שונים לכדי יצירה אחת.

השיר סווג כ"סינת'-פאנק בדרגה גבוהה" וכדוגמה ל"דאנס-פופ בסגנון פאולה עבדול". הוא מכיל נגיעות של ניו ג'ק סווינג המזכירות את יצירותיה של ג'נט ג'קסון, ואלמנטים של פאנק-מונע-R&B המהדהדים את הסגנון של להקות כגון מרי ג'יין גירלז.
העיבוד זכה לשבחים על השימוש ב"מכלול צלילים של תחילת שנות ה-2000", הכולל "כלי הקשה מחודדים, קצב מהיר וליטוש". הצליל הכללי תואר כ"מבריק וקליל" וככזה ש"מושפע מפרינס". ההפקה, שבה היו מעורבים בין היתר ג'ק אנטונוף וג'ון ראיין, הוגדרה על ידי אחדים כ"ניסיון המוצלח ביותר של אנטונוף" בז'אנר הניו ג'ק סווינג.

השיר בולט בשימוש במטפורה מורחבת של "סיור בבית" כתיאור סאטירי והומוריסטי למגע מיני. קרפנטר משתמשת בשורות משחק-מילים מתוחכמות, המציגות את סיור הנכס כמעבר בין "הקומה הראשונה, השנייה והשלישית". האירוניה המרכזית בשיר היא הכחשת המטפורה על ידי קרפנטר עצמה, שנתפסה כחלק מהבדיחה, שכן הטקסט "מנוקד ברמיזות מיניות ילדותיות" ונועד לשמש כמעין פרודיה על טרופים רווחים בז'אנר.

## קבלה ביקורתית
הקבלה הביקורתית ל-"House Tour" הייתה מעורבת-חיובית, כאשר רוב המבקרים הדגישו את עוצמת ההפקה ואת איכותו המוזיקלית, אך נחלקו באשר לאפקטיביות הליריקה הבוטה והישירה.

השיר נחשב לאחד מרגעי השיא המוזיקליים של האלבום. הוא זכה לשבחים על היותו "קטע קליט במיוחד" של פופ עוצמתי, וצוין לטובה בזכות שילוב סגנונות הדיסקו והפאנק שבו. השיר נכלל בין הרצועות הבודדות באלבום בהן "שנינותה של קרפנטר מהירה במיוחד". מספר מבקרים הגדירו אותו כ"קלאסיקה מיידית של סברינה" וכאחד השירים האהובים עליהם באלבום, על אף הבוטות הלירית.

לעומת זאת, על אף ההפקה המצוינת, נטען כי השיר מכיל "כמה מהטעויות הליריות הגדולות ביותר של האלבום". הרמיזות המיניות תוארו כ"מגוחכות ובוטות במיוחד", והליריקה עצמה נתפסה לעיתים כ"צפויה" וכ"רדודה". חלק מהמבקרים מצאו שהשימוש במטפורות מיניות הוא "נוקשה ומביך" ומגיע ל"שיא מייסר" של רמיזות.

"House Tour" נתפס כדוגמה לאופן שבו קרפנטר משתמשת בהפקה מתוחכמת ויוקרתית – בדמות הפאנק-דאנס הרטרו – כדי לעטוף תוכן לירי שנוי במחלוקת. הוא הוגדר כיצירה שחובה להאזין לה מבחינה מוזיקלית, אך הליריקה שלו עשויה לעורר גיחוך או אי-נוחות עקב ההתעקשות על בדיחה מטפורית אחת מתמשכת.

## מיקומי שיא

## נתוני מכירות

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי דאנס-פופ
קטגוריה:שירים על מיניות
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי אלן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סברינה קרפנטר
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ון ראיין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ק אנטונוף
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ון ראיין
קטגוריה:שירי כסף בממלכה המאוחדת
יוסי תא-שמע

**יוסי תא-שמע** (נולד ב-1960) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק כבלם אחורי בקבוצת הפועל ירושלים.

## ילדות
יוסי תא-שמע נולד בירושלים (1960), לאב שעבד במשרד החקלאות ונפטר כשיוסי היה ילד קטן, ולאם שהייתה אחות, ולאחר נישואיה עקרת בית. לתא-שמע אחות תאומה, מימי, ושני אחים בוגרים: בצלאל ונחום תא-שמע שהיה שחקן כדורגל בהפועל ירושלים וקבוצות נוספות, ובנבחרת ישראל.

הוא גדל בשכונת קטמון בסמוך למגרש קטמון שהיה מגרש הכדורגל של קבוצת הפועל ירושלים. למד בבית הספר היסודי הכרמלי ובית חינוך תיכון עירוני ג׳.

## קריירה
תא-שמע שיחק כדורגל בקבוצת הבוגרים של הפועל ירושלים, לקבוצה הצטרף בקיץ 1978, יחד עם יואב בסון, מישל דיין ואריה שפירא.

הוא שיחק כבלם אחורי. התפרסם במהירות ובשליטה שלו בכדור, ששיחק עם רגל ימין בלבד

כשחקן הפועל ירושלים שיחק יוסי תא-שמע גם בנבחרת ישראל בכדורגל.

## קישורים חיצונייפ

* הפועל ירושלים - הפועל פתח-תקוה 1:3, באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ג' (ירושלים)
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל ירושלים
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:ירושלים: אישים
גארט דייוויס

**גארט דייוויס** (באנגלית: **Garrett Davis**; 10 בספטמבר 1801 – 22 בספטמבר 1872) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שייצג את קנטקי בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1839–1847, ובסנאט של ארצות הברית משנת 1861 ועד מותו.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
גארט דייוויס נולד ב-10 בספטמבר 1801 במאונט סטרלינג שבקנטקי, והיה אחיו של . לאחר שסיים את לימודיו המוקדמים, הועסק במשרדו של מזכיר המחוז של מחוז מונטגומרי, קנטקי, ובהמשך במשרד מזכיר המחוז של מחוז בורבון. הוא למד משפטים, וכאשר התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1823, החל לעסוק בעריכת דין בפריז, קנטקי. הוא היה בעל עבדים.

### קריירה פוליטית
דייוויס כיהן בבית הנבחרים של קנטקי בשנים 1833–1835. לאחר מכן נבחר מטעם המפלגה הוויגית לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן שם מ־4 במרץ 1839 עד 3 במרץ 1847. בתקופת כהונתו היה יו"ר ועדת הטריטוריות.

דייוויס סירב להתמודד לכהונה נוספת ב־1846, וחזר לעסוק בעריכת דין ולנהל פעילות חקלאית. במשך 15 שנים סירב לחזור לחיים הפוליטיים. הוא דחה את המועמדות לסגן מושל קנטקי ב־1848, ואת מועמדות המפלגה האמריקנית למשרת מושל ב־1855 ולנשיאות ב־1856.

עם זאת, דייוויס התנגד לפרישה מן האיחוד, ותמך ברשימת מפלגת "האיחוד החוקתי" — ג'ון בל ואדוארד אברט — בבחירות לנשיאות של 1860. תמיכה זו שכנעה אותו לשוב לפוליטיקה, והוא נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם הדמוקרטים תומכי האיחוד בבחירות מיוחדות בדצמבר 1861, כדי למלא את מקומו של הסנאטור ג'ון ברקינרידג', שהודח עקב תמיכתו בקונפדרציה. הוא נבחר מחדש ב־1867. בעת מותו כיהן כיו"ר ועדת התביעות על אדמות פרטיות (במהלך הקונגרס ה־42).

### חיים אישיים
דייוויס נישא פעמיים — תחילה לרבקה טרימבל, בתו של שופט בית המשפט העליון רוברט טרימבל, ולאחר מכן לאליזה ג'. אליוט, והיה אב לארבעה ילדים.

### מותו ומורשתו
דייוויס מת במהלך כהונתו ב־22 בספטמבר 1872. ביתו, שנקרא "וודהום", נמכר לאחר מכן לג'ורג' אדגר, שהפך אותו לאקדמיה צבאית.

מחוז דייוויס שבאיווה נקרא על שמו.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקנטקי
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1801
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1872