open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אבן משתלבת

שמאל|ממוזער|200px|אבנים משתלבות בסיסיות
[שמאל|ממוזער|200px|אבנים משתלבות מורכבות יותר ה[ריצוף של המישור|מרצפות את המישור]]
**אבן משתלבת** הוא כינוי רווח למרצפות בטון המיוצרות באופן תעשייתי במגוון רב של צבעים, גדלים וצורות. האבנים המשתלבות משמשות לריצוף כבישים, מדרכות, שבילים, חצרות, גנים וכיכרות. האבנים המשתלבות מיוצרות בדרך כלל מבטון יבש הנכבש באמצעות מכבש מכני בתוך תבנית, תוך כדי הפעלת ריטוט אינטנסיבי. היציקה נעשית בשתי שכבות. השכבה התחתונה מכילה אגרגטים גסים פשוטים וצמנט רגיל, בעוד השכבה העליונה היא שיכבה דקה המכילה אגרגטים עמידים בשחיקה (בארץ צור או בזלת), פיגמנטים ולעיתים צמנט לבן על-מנת לקבל את האפקט האסתטי. מיד לאחר היציקה, האבנים יוצאות מהתבנית ועוברות על סרט נע לאשפרה. שיטה זו מאפשרת ייצור מהיר של כמויות גדולות של אבנים משתלבות בעלות ממדים אחידים.

ישנם סוגים של אבנים משתלבות המיוצרים על ידי ביקוע באמצעות גיליוטינה של טבלות בטון לא מזוין. אבנים המיוצרות בשיטה הזו מכונות **אבן מבוקעת**, צורתן מיוחדת ומחירן גבוה יחסית לאבנים משתלבות רגילות.

ריצוף אבנים משתלבות נעשה בדרך כלל על גבי שכבת חול מהודקת. לאחר הנחת האבנים על גבי החול כאשר הן צמודות זו לזו, מפזרים שכבת חול מעל האבנים ומהדקים במכבש ידני. תהליך זה גורם לחול המפוזר מעל האבן להיכנס אל המישקים שבין האבנים ובכך למנוע תזוזות של האבנים לאחר גמר הריצוף. במקרים מיוחדים (על גגות או כשמדובר באבנים במידות גדולות מאוד או קטנות מאוד) מומלץ לבצע את הריצוף על מצע טיט במקום על מצע חול מהודק.

## לקריאה נוספת
* תקן ישראלי מספר 8 - מוצרי בטון טרומיים לריצוף.
* תקן ישראלי מספר 1571 - מיסעות מרוצפות במוצרי בטון טרום.
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:עיצוב נוף
קטגוריה:חומרי בניין
משתלבת
קטגוריה:הנדסה אזרחית
קטגוריה:אריחים
אברהם אשכנזי

[ממוזער|מצבת [הראשון לציון הרב אברהם אשכנזי בבית הקברות הספרדי בהר הזיתים. נוסח המצבה המלא מובא בספרו של משה דוד גאון, בספרו יהודי המזרח בארץ ישראל.]]
הרב **אברהם אשכנזי** (תקע"א, 1811 - ט' בשבט תר"מ, 22 בינואר 1880), היה רב ראשי של כל יהודי ארץ ישראל בתקופת האימפריה העות'מאנית, הראשון לציון וחכם באשי.

## חייו
נולד בעיר לאריסה שבאימפריה העות'מאנית, ובשנת 1820 עלה לארץ ישראל עם אביו יעקב. היה פעיל בגאולת קרקעות בארץ ישראל, ובין פעולותיו הייתה רכישת מערת שמעון הצדיק בירושלים, פעולה אשר נודעה לה חשיבות רבה ביישוב הישן.

נישא לשרה בת הרב יצחק פרחי. בהמשך נישא לאמו של הרב שמעון אשריקי, ואף אימץ את זה האחרון כבן.

נבחר לדיין בבית דינו של הרב בנימין מרדכי נבון, שבספרו "בני בנימין" פרסם הרב אשכנזי את פסקיו. בתפקיד זה שימש כשלוש שנים. בשנת ה'תרכ"ד נבחר לכהן כאב בית דין. ביום ה' באדר ה'תרכ"ט (1869), עם פטירתו של הרב הראשי חיים דוד חזן, הוכתר הרב אשכנזי כראשון לציון ונשא בתפקיד זה זמן ארוך יותר מארבעת קודמיו, 12 שנה, עד פטירתו.

הרב אשכנזי התפרסם בקשריו הטובים עם כל יהודי היישוב, ספרדים ואשכנזים, חתם על הסכמה לספרו של ר' עקיבה יוסף שלזינגר, בית יוסף חדש. הודות לשליטתו בשפה היוונית, כמו בטורקית ובערבית, אף היה בקשר טוב עם אישים לא יהודיים, דוגמת הפטריארך היווני אשר היה בן-בית בביתו. פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה אשר ביקר בארץ ישראל בשנת 1869, כיבד אותו באות כבוד על עבודתו הציבורית. כמו כן, הרב אברהם אשכנזי קיבל מהשר משה מונטיפיורי גביע כסף מהודר עם הקדשה חרותה כאות הוקרה לפועלו הרב, ובה כתוב:

בערוב ימיו שימש כראש ישיבת "בית יעקב" ונשיא חברת "שבת אחים".

בשנת ה'תר"א, הרב אשכנזי הוציא לאור יחד עם הר"י קפילוטו את הספר "תקנות ירושלים", המכיל את כל מנהגי העיר הנוגעים לדת ולהלכה. כתב בעיתונים הלבנון וחבצלת.
הרב נפטר בט' בשבט ה'תר"ם (1880) ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. לאחר שנים ארוכות בהן לא אותרה המצבה שאותה ניסה לגלות נינו, שמואל אשכנזי, אחרי מלחמת ששת הימים, הצליחו בני נינו של הרב אשכנזי, שלמה ודוד, לאתר את מצבת הקבר הפגועה בשנת 2004.

## צאצאיו
* בנו, הרב יצחק אשכנזי (1859–1915), היה ממקימי בית החולים משגב לדך, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים, וחבר בית הדין שעל ידה. לאחר פטירתו של הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר, הוצעה לו משרת הרב הראשי, אך הוא סירב, כיוון שלא רצה לשמש ברבנות.

הניח אחריו כתבי יד רבים בשו"ת ובפוסקים.

* נכדו, שלמה אשכנזי (1879–1948), היה חבר ועד שכונת אוהל משה, נישא לשמחה בת הרב משה מלכא.

## לקריאה נוספת
* משה דוד גאון, **[[יהודי המזרח בארץ ישראל (ספר)|יהודי המזרח בארץ ישראל]]**, חלק ב', עמ' 121 - 122)

## קישורים חיצוניים
* **[http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=20711&st=&pgnum=14 תולדות רבינו אברהם אשכנזי]**, בשו"ת מהר"א אשכנזי הוצאת חברת אהבת שלום, דפוס תשנ"א
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:ראשונים לציון
קטגוריה:סגל הלבנון
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:מעוטרי מסדר המג'ידיה
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1813
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1880
עולם החסידות

**עולם החסידות** הוא מגזין חרדי-חסידי אשר יצא לאור משנת ה'תשנ"ה ואילך, והופץ בקרב האוכלוסייה החרדית, בארץ ובחו"ל. בתחילה יצא המגזין לאור פעם בחודש, ובהמשך שני גיליונות מדי חודש, אולם בהמשך המגזין שודרג ושמו שונה ל‘מורשה’. במגזין זה, כמו במגזינים דומים, לא היה כל תוכן פוליטי או כזה המכיל לשון הרע. 

המגזין עסק בנושאים הנושקים בחלקם לתחום התורני. בנוסף היו במגזין כתבות צבע על דמויות שונות בעולם התורה והחסידות. המגזין כלל גם מוסף מיוחד לבית ולמשפחה. 

רוב הכותבים בעיתון נשאו שמות עט.

## הערות שוליים

קטגוריה:כתבי עת חסידיים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת
חיים אריאב

**חיים אריאב** (13 באוגוסט 1895 – 16 ביוני 1957) היה איש ציבור ישראלי. בין תפקידיו הבולטים מזכ"ל הסוכנות היהודית, מזכיר התאחדות האיכרים וחבר הכנסת.

## ביוגרפיה
נולד בשם **חיים קרופסקי** בשנת 1895 בעיר לִידה שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. בצעירותו למד בחדר ובבית ספר עממי רוסי. בשנת 1912 עלה לארץ ישראל וסיים את לימודיו בגימנסיה "הרצליה".

בסיום לימודיו התנדב אריאב לצבא האימפריה העות'מאנית, והוכשר מטעמו בקושטא לקצונה. בשירותו הפעיל שירת כמורה בבית ספר צבאי בדמשק. בעקבות חשיפתה של מחתרת ניל"י נאסר. לאחר שחרורו הוחזר לשמש מתורגמן בחזית הקווקזית.

בשנת 1919 החל לעבוד בוועד הצירים, וכעבור זמן התמנה למזכיר הוועד.

בשנת 1921 החל ללמוד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים. סיים את למודיו בשנת 1925, והוסמך לעריכת דין.

בשנים 1929–1931 שימש מזכיר כללי של הסוכנות היהודית בירושלים, ולאחר מכן, עד שנת 1951 כיהן כמזכיר התאחדות האיכרים, ובחלק מהזמן גם כמזכיר ארגון הפרדסנים. בשנת 1931 היה מעורב בהקמתה של קופת חולים עממית. כן היה אריאב מנהל חבר המועצות המקומיות.

בשנת 1934 עזר ביסוד אוצר האכרים למשכנתאות, וביסוד בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.

לאורך השנים היה אריאב מעורב פוליטית בתנועת הציונים הכלליים, נבחר לוועד הפועל של ברית הציונים הכלליים וליושב ראש המחלקה המוניציפלית של "האיחוד האזרחי". כמו כן היה בין מייסדי עיתון "הבוקר" וחבר הנהלה במערכת העיתון.

בשנת 1951 נבחר מטעם המפלגה לכנסת השנייה. כהונתו נמשכה גם בכנסת השלישית, עד לפטירתו ביוני 1957. במהלך תקופת כהונתו כיהן כחבר ועדת הכספים, ועדת הפנים וועדת חוקה, חוק ומשפט. בכנסת השלישית כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.

אריאב נפטר ב-16 ביוני 1957 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

אחיו הצעיר היה דב אריאב, חבר עין חרוד שכיהן כראש העירייה בבית שאן.
## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הציונים הכלליים
קטגוריה:פוליטיקאים ביישוב
קטגוריה:הבקר
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:יהודים בצבא העות'מאני
קטגוריה:עובדי הסוכנות היהודית
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי כנסת שמתו במהלך כהונתם
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השלישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:חברי הכנסת: משפטנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1895
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1957
ועדת נתניהו (מערכת הבריאות)

**ועדת נתניהו** היא ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה ב-14 ביוני 1988, על יסוד החלטת ממשלת ישראל העשרים ושתיים בראשותו של יצחק שמיר, לבדיקת תפקודה ויעילותה של מערכת הבריאות בישראל.
בראש הוועדה עמדה שופטת בית המשפט העליון - שושנה נתניהו.

על בסיס החלטות הוועדה חוקק שר הבריאות חיים רמון את חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

## חברי הוועדה
נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר, מינה את חבריה:

## רקע
בהחלטת הממשלה, שהתקבלה ב-5 ביוני 1988, נכתב:

## פעילות הוועדה
הוועדה קיבלה 211 פניות במסגרת פניות הציבור, שמעה 148 עדויות, התייעצה עם 3 גורמים מומחים מחו"ל.

הוועדה עשתה שימוש בספרות מקצועית מהארץ ומחו"ל, נעזרה בדו"חות ומסמכים ממשרד הבריאות, ממשרד האוצר, מדו"ח מבקר המדינה ובנתונים מקופות החולים וגופים נוספים.

## דו"ח הוועדה
דו"ח הוועדה הוגש ב-20 באוגוסט 1990. הוא כלל סקירה מפורטת של מערכת שירותי הבריאות במדינת ישראל, ו-116 המלצות לרפורמה (82 מהן בדעת רוב), שהמרכזית והחשובה שבהן הייתה ההמלצה לחקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (שאכן נחקק בהתאם להמלצה ארבע שנים מאוחר יותר, בשנת 1994).

המלצות נוספות היו הפסקת פעילות משרד הבריאות כספק ישיר של שירותי בריאות לפרט, ניהול בתי החולים הציבוריים על ידי תאגידים, אספקת שירותי בריאות לאוכלוסייה על בסיס אזורי ועוד.
פרופ' אריה שירום לא הצטרף לדעת רוב חברי הוועדה, ותחת זאת הגיש דעת מיעוט מפורטת.

דו"ח הוועדה, נפרש על פני מאות רבות של עמודים, נחשב למסמך מכונן של מדיניות הבריאות בישראל.

## קישורים חיצוניים
* המלצות וועדת נתניהו, מינהל תכנון אסטרטגי וכלכלי - משרד הבריאות, אוקטובר 2013
* חקיקת חוק ביטוח לאומי ממלכתי - למה דווקא בשנת 1994 - המלצות ויחודיות ועדת נתנהו, עמוד 4–6, ברוך רוזן וגבי בן-נון

נתניהו
קטגוריה:כלכלת בריאות בישראל
קמוב Ka-226

**קמוב Ka-226** (ברוסית: **Камов-226**, שם קוד דיווח נאט"ו: **Hoodlum**; בתרגום לעברית: **בריון**) הוא מסוק תובלה קואקסיאלי רב תכליתי מתוצרת חברת קמוב הרוסית
(לשעבר סובייטית). המסוק נוצר כגרסה דו-מנועית של מסוק ה-Ka-126. המריא לראשונה ב-4 בספטמבר 1997 משדה ניסויים ליד העיר לובריץ עם הטייס ולדימיר לברוב.

מסוק זה שופר לעומת ה-Ka-26, שעליו התבסס, בכך שצויד בצמד מנועי טורבינת גז (מתוצרת מערבית), בניגוד לצמד מנועי הבוכנה מדגם *М-14В26* המיושנים שהותקנו על ה-Ka-26. בשל כך, מסוק זה ניחן ביכולת נשיאת מטען משופרת, יכולת המראה בעומס גבוה יותר ובהפחתת הוויברציות והרעש של המסוק. בדומה לכל מסוקי קמוב, גם מסוק זה בנוי במבנה של שני רוטורים קואקסיאליים ללא רוטור זנב.

## שירות
מסוק זה נמצא בעיקר בשימוש ארגונים ממשלתיים וחברות ברוסיה, וביניהם:
*שירותי ההצלה של רוסיה (רוסית: МЧС, כיתוב לטיני: MChS) הזמינו 5 מסוקי Ka-226 קדם סדרתיים בשווי 180 מיליון רובל בשנת 2001.
*חברת גזפרום הזמינה 3 מסוקים.

## גרסאות
***Ka-226A** – מסוק תובלה (נוסעים או מטען).
***Ka-226-50** – גרסה משופרת
***Ka-226AG** – גרסה מיוחדת של חברת גזפרום.
***Ka-226U** – גרסת אימונים צבאית.
***Ka-226T** – גרסה עם מנועי Arrius"-2G2" של החברה הצרפתית "Тurbоmеса".

## מפעילות
* – בשירות חברות רוסיות, וגם בשירות שירות הביטחון הפדרלי, המפקח על גבולות רוסיה.
* – חוזה בשווי 25 מיליון דולר נחתם על מנת לספק לחיל האוויר המלכותי הירדני 6 מסוקי Ka-226.

## תמונות נוספות

## ראו גם
* מידע על KA-226 ב־kahelicopter.com
* קמוב Ka-60

## קישורים חיצוניים

*תמונות של המסוק
*מידע על המסוק **(ברוסית)**

קטגוריה:מסוקי תובלה
קטגוריה:קמוב
גיורא מרטונוביץ'

**גיורא מרטונוביץ**' (נולד ב-1 בספטמבר 1950) הוא נוירולוג ישראלי ולשעבר קצין רפואה ראשי בצה"ל.

## קורות חיים
מרטונוביץ' נולד בקיבוץ משמר העמק וגדל ברמת גן. למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית בוגר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, מחזור ג' 1968–1975) עבר קורס חובשים תוך כדי שירות מילואים במהלך הלימודים, שירת כחובש במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים בה שירת בבית חולים שדה 294 שהיה בשדה התעופה פאיד, ממערב לתעלת סואץ.

הוא חזר לשירות סדיר ב-1975, בוגר המחזור הראשון של רופאים שעברו קורס קצינים בבה"ד 1. החל את שירותו כרופא גדודי בחטיבת גולני, שם שובץ בגדוד 51. כרופא של גדוד 51 השתתף מרטונוביץ' כרופא-לוחם במבצע אנטבה, ולאחר מכן עבר לחטיבת הצנחנים. הוא שימש בתפקיד הרופא הגדודי של גדוד הנח"ל המוצנח, ובמסגרתו עבר קורס צניחה. בהמשך שירת כרופא היחידתי של סיירת מטכ"ל, השתתף במבצעי היחידה ולחם איתה בקרב "המיוערת" במלחמת של"ג. לאחר מכן עבר לשמש כרופא של עוצבת האש במערב ביירות. במקביל לשירותו הצבאי התמחה בנוירולוגיה בבית חולים שיבא.

היה מפקד הרפואה הפיקודי בפיקוד הדרום וסגן קצין הרפואה הראשי. עמד בראש המשלחת הראשונה של חיל הרפואה לטורקיה לאחר רעידת האדמה ב-1999. בעל תואר שני במנהל ציבורי בהרווארד, ובוגר המכללה לביטחון לאומי. היה מנהל תוכנית הניסוי לבדיקת החיסון לאנתרקס בקרב חיילי צה"ל. היה יו"ר הוועדה הבין-משרדית לקביעת תקן לצלילה במי הים עבור צוללני חיל הים. התמנה לתפקיד קצין הרפואה הראשי בדרגת תת-אלוף וכיהן בתפקידו עד 2003 כולל בתקופת האינתיפאדה השנייה, יציאת צה"ל מדרום לבנון ובתקופת חומת מגן.

ד"ר מרטונוביץ' היה מעורב בנושאים בעלי הד ציבורי נרחב: ניסויים בבעלי חיים במסגרת קורסי החייאה לרופאים צבאיים, נושא הצלילות במימי נחל הקישון וועדת שמגר, וניסוי החיסון לאנתרקס. הוא היה המייסד והעורך הראשון של עיתון "הרפואה הצבאית" וממשיך לשמש חבר מערכת בעיתון.

לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כדירקטור חיצוני בחברת ווידמד. העוסקת בפיתוח אלגוריתמים לעיבוד וניתוח אותות ביו-רפואיים לצורך אבחון הפרעות פיזיולוגיות בנשימה, שינה וקרדיולוגיה. כמו כן כיהן כדירקטור חיצוני בחברת סינופסיס העוסקת באספקת שירותים רפואיים.

## חיים אישיים
מרטונוביץ' נשוי לזהבה ולזוג שלוש בנות. אחיו הוא ההמטולוג אורי מרטינוביץ.

## קישורים חיצוניים

* גיורא מרטונוביץ' באתר חיל הרפואה.

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בחיל הרפואה
קטגוריה:קציני רפואה ראשיים
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:נוירולוגים ישראלים
קטגוריה:אימונולוגים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:לוחמי סיירת מטכ"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
תכנון ייצור בקיבולת סופית

**תכנון ייצור בקיבולת סופית** (**Finite Capacity Scheduling**) הוא שיטה המתזמנת את הייצור למועד הנכון כדי לספק את הדרישה למוצר בהתחשב בקיבולת משאבי הייצור.

החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החל שימוש נרחב במערכות לעיתוד מלאי (Material Requirement Planning-MRP) אשר עזרו בזימון החומרים לייצור ובקבלת החלטות לתיזמון מועדי הייצור. מערכות אלה מסתמכות על פרמטרים רבים כגון: גודלי המנה בייצור, מלאי ביטחון נדרשים, זמני אספקה ועוד.
מנגנונים אלו מהווים היום חלק ממערכות ERP הנמצאות בשימוש רחב.

## מערכות לתכנון ייצור - Scheduling
המגבלה העיקרית של מערכות MRP, היא שמשאבי הייצור אינם מוגבלים בקיבולת הייצור ולכן הארגון עשוי לקבל המלצות לייצור שאינן מעשיות.
כאן נכנסות מערכות נלוות, המתבססות על נתוני הייצור ועוזרות לארגון בסידור פקודות העבודה תוך כדי עמידה במגבלות של משאבי הייצור.
מערכות לתכנון ייצור בקיבולת סופית יודעות להתמודד עם זמני כוונון (SETUP) כתלות במוצר, שימוש במטריצה, קצבי ייצור שונים למוצרים שונים ולמשאבים שונים, תלויות בין משימות (מרכזי עבודה), עמידה במועדי אספקה והקטנת עלויות ייצור.

בגלל המבנה של תוכנות אלו, הן יודעות לטפל במגוון רחב של בעיות זימון.

## ראו גם
* המהפכה התעשייתית
* ייצור המוני

קטגוריה:ייצור
קטגוריה:תעשייה
קטגוריה:הנדסת תעשייה
קולומביה סנטר

**קולומביה סנטר** (אנגלית: Columbia Center) הוא גורד שחקים השוכן בעיר סיאטל, שבצפון-מערב ארצות הברית, והוא גורד השחקים הגבוה ביותר במדינת וושינגטון (נכון ל-2013) ואחד הגבוהים בארצות הברית.

## היסטוריה
המבנה נקרא במקור "קולומביה סנטר", ובהמשך שונה שמו ל"קולומביה סיפירסט סנטר" לכבוד בנק סיפירסט, שמיקם בו את משרדיו. בהמשך בנק סיפירסט מוזג לתוך בנק אוף אמריקה, ושם הבניין שונה בהתאם ונקרא "מגדל בנק אוף אמריקה", עד אשר שב לשמו המקורי ב-2005. מהכניסה בשדרה הרביעית ועד הגג גובהו הוא 284.2 מטרים.

את בנייתו של המגדל יזם מרטין זליג, יזם נדל"ן, והוא תוכנן על ידי משרד "צ'סטר ל. לינדסי אדריכלים" ונבנה על ידי חברת הבנייה "האוורד ס. רייט". בנייתו החלה בשנת 1982 והושלמה בשנת 1985, היא עלתה כמאתיים מיליון דולר. כאשר הושלם המגדל, היה גורד השחקים הגבוה ביותר מערבית לנהר המיסיסיפי. המגדל שוכן בבלוק הנתחם על ידי השדרה הרביעית והחמישית, ועל ידי הרחובות צ'רי וקולומביה, ויש הפרשי גובה בין החזיתות השונות; הכניסה הראשית למגדל היא מהשדרה החמישית, הגבוהה ביותר מעשרה מטרים מהכניסה בשדרה הרביעית. המגדל עשוי פלדה וזכוכית, והוא מקושר על ידי מעבר תת-קרקעי לשני מגדלים, בהם המגדל המוניציפלי של סיאטל. 76 קומותיו של המגדל מאכלסות משרדים, והוא כולל גם 7 קומות תת-קרקעיות ששימושן מגוון, ו-46 מעליות. קומותיו הראשונות מצופות גרניט. בקומה ה-73 ישנו סיפון צפייה הצופה אל סיאטל והסובב אותה. בקומות 75 ו-76 שוכן מועדון פרטי, "קולומביה טאואר קלאב", הכולל מסעדה, בר, ספרייה וחדרי ישיבות.

בתכנון המקורי, המגדל אמור היה להתנשא לגובה של 306.5 מטרים, אך רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית הביעה התנגדות לגובה כה רב, זאת בשל קרבתו של המגדל לנמל התעופה הבינלאומי סיאטל-טקומה. על-אף האיסור מספר הקומות נותר כמתוכנן, בעוד גובהה של כל קומה קטן בכחמישה עשר סנטימטרים.

עד האנטנה גובהו של המגדל הוא 295 מטרים, והוא מכיל כ-140,000 מ"ר של שטחי משרדים.

קולומביה סנטר לא זכה לתשואות רבות בעיר סיאטל. האדריכל ויקטור שטיינברוק, פעיל בולט למען שימור מבנים בסיאטל, אמר על הבניין: "הוא נורא. חד וחלק, סמל של אגואיזם ותאוות בצע. מכל המבנים המזדקרים בחוף המערבי שנבנו כדי להפגין את האגו של מישהו, זהו כנראה הדוחה ביותר."

## קישורים חיצוניים

* 
ממוזער|225px|קולומביה סנטר, מבט מלמטה
* קולומביה סנטר באתר EMPORIS
* קולומביה סנטר באתר SkyscraperPage

## הערות שוליים

קטגוריה:מדינת וושינגטון: מבנים
קטגוריה:סיאטל: גורדי שחקים
נפתלי בלומנטל

**נפתלי בלומנטל** (1 במרץ 1922 – 1 במאי 2022) היה איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כמנכ"ל תאגיד "כור", מבקר ההסתדרות וחבר הכנסת.

## ביוגרפיה
בלומנטל נולד בשנת 1922 בסטניסלב שבפולין (בתחומי אוקראינה של ימינו). בנעוריו היה חבר תנועת בני עקיבא ובשנת 1934 עלה ארצה מגרמניה.

בשנת 1938, בגיל 16, הצטרף לארגון "ההגנה".

עבד במשרד רואה החשבון האפט בחיפה. במלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה בחטיבת כרמלי והשתחרר בדרגת סרן. בלומנטל השלים בחינות ראיית חשבון והחל לעבוד בשנת 1951 בסולל בונה. במרוצת השנים כיהן בתפקידים ניהוליים וכלכליים: מרכז המחלקה לביקורת והדרכה של מפעלי התעשייה, חשב החטיבה התעשייתית ב"כור", ראש אגף הכספים בהנהלת "כור", סמנכ"ל כספים ומסחר ב"כור" ומנכ"ל "כור סחר". בשנים 1977–1982 כיהן בלומנטל כמנכ"ל תאגיד "כור" ולאחר מכן המשיך לשמש כיו"ר מועצת המנהלים בחברה.

בשנת 1950 הצטרף בלומנטל לשורות מפא"י ובשנת 1981 נבחר במסגרת המערך לכנסת העשירית וכיהן כחבר ועדת הכספים. בפעילותו המפלגתית היה חבר במוסדותיה השונים ושימש כגזבר המפלגה.

בשנת 1986 מונה למבקר ההסתדרות.

בלומנטל המשיך בפעילות מקצועית ושימש כדירקטור במספר חברות (פיטק טכנולוגיות, אלול, פלמר, שיפר מגם תעשיות) עד יום מותו.

בלומנטל נפטר ב-1 במאי 2022 בגיל 100, והובא למנוחות בבית העלמין נווה הדר בהוד השרון . השאיר אחריו שני ילדים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* יום הולדת 95 לנפתלי בלומנטל, יוטיוב, 24 במרץ 2017

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי כור תעשיות ובנותיה
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי בני עקיבא
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ישראלים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:אישים הקבורים בהוד השרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
רכבת כבישים

שמאל|ממוזער|350px|רכבת כבישים אוסטרלית - 4 נגררים

**רכבות [[כביש|כבישים]]** (אנגלית - באוסטרליה: Road Train; בארצות הברית ובקנדה: LCV) הן משאיות דמויות רכבת הנעות בעיקר ברחבי אוסטרליה, אך גם בארצות הברית ובמערב קנדה. אלה הם כלי רכב ענקיים, המורכבים מגורר רב-עוצמה וממספר נגררים, להבדיל מסמי טריילרים הכוללים נגרר אחד. רכבות הכביש מיועדות להובלת מטענים בקנה מידה גדול לאזורים מרוחקים שאינם מקושרים למסילות ברזל.

באוסטרליה מגיעות רכבות הכבישים לממדי ענק: עד ארבעה נגררים לגורר אחד, ולמשקל של עד 170 טון. רכבת כבישים ממוצעת שוקלת בין 80 ל-120 טון, ועשויה להגיע לאורך של 54 מטר (ארבעה נגררים). המטענים שמובילות רכבות הכבישים הם מגוונים: דלק, מחצבים, חיות משק ומטענים אחרים.

## רגולציה

רכבות עם יותר משני נגררים מורשות בנסיעה רק באזורים מוגבלים, וגם זאת רק בחלק ממדינות אוסטרליה. המדינות ויקטוריה וטסמניה אינן מתירות שימוש - גם לא באזורים כפריים.
קיימת רגולציה מחמירה לגבי רישוי וניסיון הנהיגה של נהגי הרכבות. על הרכבת להיות מסומנת משני צדדיה בשילוט ברור ובולט ובאותיות שחורות על גבי רקע צהוב: ROAD TRAIN. בדרך כלל אין כלי רכב אלה מורשים להיכנס לערים.

### בארצות הברית ומערב קנדה
שמאל|ממוזער|250px|נגרר כפול

במדינות אלו רכבות הכבישים נקראות LCV (ראשי תיבות של Longer Combination Vehicles - כלי רכב בתצורה מוארכת). הרכבות קצרות יותר מאלו שבאוסטרליה, מוגבלות לשלושה נגררים, ובחלק מהמדינות לשניים. בקנדה על הנוהגים ברכב להיות בעלי רישיון מתאים לפחות שנתיים, להיות בעלי עבר תעבורתי נקי ולעבור קורסים מקצועיים לשיפור הנהיגה.

## בכבישים
הנהיגה בכלי רכב אלה מסובכת, ומתאפשרת בעיקר באזורים הנידחים והבלתי מיושבים, שם פני השטח מישוריים והכבישים ישרים.
עקיפת הרכבות על ידי כלי רכב אחרים מסוכנת, ודורשת מהנהג העוקף טווח ראייה רחב בכביש שלפניו. נהגי הרכבות עצמם עשויים לסייע בהפעלת אורות הבהוב לפנייה ימינה, המסמנים לנהג העוקף כי הדרך פנויה. 
רכבות כבישים ללא מטען שנגרריהן שטוחים (נגררי "פלטה"), עשויות לערום את הנגררים אחד מעל השני, כדי להימנע מנסיעה בתצורת רכבת.

## שיאים
ב-1999 נכנסה רכבת הכבישים לספר השיאים של גינס: בעיר מרדין, מערב אוסטרליה, הוכרזה רכבת הכבישים הארוכה בעולם, כאשר גורר משך 45 נגררים במשקל 603 טון ובאורך 610 מטר למרחק של 8 קילומטר. השיא נשבר מספר פעמים עד 2006 כאשר בקווינסלנד נגררו 112 נגררים באורך של 1,474 מטר על ידי משאית אחת.
## ראו גם
* מק טיטאן

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משאיות
קטגוריה:שינוע
היגרוסקופיות

**היגרוסקופיות** (מיוונית: היגרו - לח, סקופיה - צופה) היא היכולת של חומר למשוך מולקולות מים מסביבתו באמצעות ספיחה.

## כללי
חומרים היגרוסקופיים כוללים ביודיזל, דבש, גליצרין, אתנול ומתנול, חומצה גופרתית מרוכזת, מתאמפטמין ונתרן הידרוקסידי מרוכז. סידן כלורי הוא כל-כך היגרוסקופי שהוא בסופו של דבר נמס בתוך המים שהוא סופח: לתכונה זו קוראים התמסמסות (deliquescence - ספיחת לחות תוך התמוססות, ראו בסוף); וחומצה גופריתית מרוכזת היא כה היגרוסקופית עד שהיא מסוגלת לפרק מולקולות מים מתוך סוכר ולהותיר פחמן בלבד. נתרן הידרוקסידי וסידן כלורי סופחים מים בתהליך אקסותרמי, לכן משתמשים בסידן כלורי לייבוש מבחנות במעבדה.

בגלל האפיניות שלהם ללחות אטמוספירית, חומרים היגרוסקופיים דורשים מכלים אטומים לאחסונם. כאשר מוסיפים אותם למאכלים או חומרים אחרים לצורך שמירת רמת לחות, חומרים אלה נקראים הומקטאנטים (שומרי לחות).

חומרים ותרכובות יכולים להיות בעלי תכונות היגרוסקופיות שונות, דבר שעלול לגרום לנזקים, כגון הצטברות לחץ בחומרים מרוכבים. ניתן לתאר את המידה בה חומר או תרכובת מסוימים מושפעים מלחות סביבתית כמקדם ההתרחבות ההיגרוסקופית (CHE) או ההתכווצות ההיגרוסקופית (CHC), כאשר ההבדל בין השניים הוא שוני בקונוונציית הסימן ובשאלה האם שינוי בלחות גורם להתרחבות או התכווצות.

דוגמה נפוצה של הבדל בהיגרוסקופיות ניתן לראות בספר בכריכה רכה. לעיתים קרובות, כאשר הוא שוהה בסביבה לחה יחסית, כריכת הספר תתעקם ותתרחק מהספר. הדבר נובע מכך שהצד הפנימי, הלא-מצופה, של הספר סופח יותר לחות מאשר הצד המצופה ושטח הפנים שלו גדל, מה שגורם למתח שמעקם את הכריכה לכיוון הצד המצופה. הדבר דומה בפעולתו לרצועה דו-מתכתית.

## ביולוגיה
זרעים של מספר עשבים הם בעלי חלקים היגרוסקופיים אשר מתכופפים כתוצאה משינויי לחות, מה שגורם לפיזורם על פני הקרקע. דוגמה לכך הוא צמח ה-Hesperostipa comata, בו לכל זרע זיפים שמסתובבים מספר סיבובים כאשר הזרע משתחרר. לחות מוגברת גורמת לזיפים לחזור למצבם המקורי, וכאשר הוא מתייבש, הם מסתובבים שוב, וכך הזרע 'מתברג' לאדמה.

## נשק
אבק שרפה שחור הוא היגרוסקופי וספיחת מים פוגעת מאוד בתכונות הבעירה שלו, דבר שהקשה על העברתו ממקום למקום ואחסונו לאורך זמן במהלך מאות השנים בהן הוא היה בשימוש. אבק שרפה מודרני עשוי ברובו מניטרוצלולוזה אשר אינה היגרוסקופית ולכן פשוטה בהרבה לאחסון והעברה.

## בנייה
חומרים רבים הנפוצים בבנייה הם בעלי תכונות היגרוסקופיות. חומרים אלה מושפעים מאוד מהלחות בבניין וסביבתו וככל שהלחות באוויר גבוהה יותר, כך יותר ממנה נספג בחומר. עץ, לדוגמה, הוא מאוד היגרוסקופי וסוגי עץ רבים מתחילים לעבור תהליך של ריקבון אם הלחות היחסית גבוהה מ-80% לאורך זמן.

ניצול שימושי של התכונה הוא ביקוע אבן על ידי החדרת כפיס עץ לחריץ קיים באבן והרטבתו: נפח כפיס העץ גדל והוא מרחיב את דפנות החריץ.

## התמסמסות
ישנם חומרים ותרכובות, לרוב מלחים, בעלי אפיניות גבוהה ללחות, כך שהם סופגים כמויות גדולות של מים מהאוויר כאשר הם נחשפים לסביבה, תוך יצירת תמיסה נוזלית. בין מלחים אלה נמצאים סידן כלורי, מגנזיום כלורי, אבץ כלורי, קרנליט (Carnallite – KCl*MgCl2*6H2O) והבסיס החזק נתרן הידרוקסידי. לעיתים קרובות חומרים אלה משמשים כחומרים מייבשים, כלומר סופחי לחות. קשה עד בלתי אפשרי לקבוא את ריכוזם המדויק של חומרים היגרוסקופיים בתמיסה.

## ראו גם
*הידרופוביות
*הידרופיליות
*סיליקה ג'ל

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תכונות כימיות
רשות התאגידים

**רשות התאגידים** היא רשות הפועלת במסגרת משרד המשפטים ומאגדת את גופי הרישום, הפיקוח והאכיפה הפועלים במשרד: רשם החברות, רשם השותפויות, רשם המשכונות, רשם העמותות, רשם ההקדשות ורשם המפלגות.

## היסטוריה
רשות התאגידים הוקמה ב-1 באוקטובר 2006 על פי החלטת הממשלה. המטרה שעמדה מאחורי הקמת הרשות ואיחוד שש היחידות תחת גוף אחד היא שיפור השירות לציבור וייעול הפיקוח והאכיפה של דיני התאגידים בישראל. איחוד ששת הרשמים נועד לאפשר ליחידות השונות עבודה יעילה יותר תוך הגברת השקיפות הציבורית ושיפור השירות. מטרה נוספת של השינוי הארגוני הייתה חיסכון במשאבים - מנכ"ל משרד המשפטים דאז, אהרון אברמוביץ', קידם את הרפורמה בין השאר כדי להביא לניהול מרוכז של כח האדם והמשאבים של היחידות השונות.

באוקטובר 2010 פתחה רשות התאגידים במבצע אכיפה כנגד חברות מפרות חוק. חוק החברות מחייב כל חברה להגיש דו"ח שנתי לרשם החברות ולשלם אגרה. חברות שלא הגישו דו"חות שנתיים מנעו מן הציבור הרחב ומן הסקטור העסקי לקבל מידע בסיסי על התנהלותן. כהכנה למבצע תוקן חוק החברות, כך שניתנה לרשות הסמכות להכריז על חברה כ"חברה מפרה". על "חברה מפרה" יופעלו סנקציות ישירות (קנסות עליה ועל הדירקטורים שלה) וסנקציות עקיפות (למשל, הימנעות מרישום שעבודים על נכסי החברה, מצב המקשה על חברה ללוות כספים; ורישום משכונות לזכותה).

## יחידות הרשות
הרשות מאורגנת בשלוש זרועות:
* **זרוע עסקית**
** רשם החברות
** רשם השותפויות
** רשם המשכונות
* **זרוע מלכ"רים**
** רשם העמותות
** רשם ההקדשות
* **זרוע פוליטית-פרלמנטרית**
** רשם המפלגות

## סמכויות הרשות
רשות התאגידים ויחידותיה מפעילות שלושה סוגי סמכויות:
* **פעולות מכוננות** - מתן תוקף חוקי לפעולות משפטיות של פרטים, דוגמת רישום תאגידים או שינויי סטטוס לגביהם.
* **פעולות הצהרתיות** - שעניינן הבטחת זרימה חופשית של מידע והבטחת פומביות של מידע על-פי הוראות החוק. למשל פרסום שחברה היא בערבון מוגבל, רישום משכונות על ידי רשם המשכונות או רישום שעבודים על שותפויות וחברות.
* **אישור משפטי** - הכשר משפטי לכך שפעולות או תנאים המנויים בחוק בוצעו כנדרש. דוגמאות לכך הן מתן אישור ניהול תקין לעמותות וחיסול חברות.

## ראשי רשות התאגידים

## ראו גם
* תאגיד
* דיני תאגידים

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר רשות התאגידים
* אתר רשם החברות
* אתר רשם העמותות
* אתר רשם ההקדשות
* אתר רשם המשכונות
* אתר רשם המפלגות
* אתר רשם השותפויות

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: רשויות פיקוח
אנדרה שוורץ-בארט

**אנדרה שוורץ-בארט** (בצרפתית: **André Schwarz-Bart**; 23 במאי 1928 – 30 בספטמבר 2006) היה סופר צרפתי-יהודי. חתן פרס גונקור (1961) ופרס ירושלים (1967).

## קורות חיים
אנדרה שוורץ-בארט נולד בעיר מץ שבצרפת, שם התגוררו הוריו מאז שהיגרו מפולין ב-1924. משפחתו, שהייתה ענייה, ניסתה לקבל אזרחות צרפתית מספר פעמים, אולם סורבה. החל לעבוד בגיל 11, תחילה כשוליה על ספינת דייגים ובהמשך כמוכר עיתונים לאחר בית הספר. לאחר פלישת הגרמנים לצרפת במלחמת העולם השנייה (1941) גורשה המשפחה לסאן פול דה ליזון (ליד אנגולם) ושם למד מכונאות בבית ספר מקצועי, בטרם סיים לימודיו. באותה שנה נשלחו הוריו לאושוויץ, והוא נותר אחראי לפרנסת שלושת אחיו הקטנים, בעבודות בבתי איכרים. כמה חודשים אחר כך, בהיותו עדיין נער צעיר, הצטרף שוורץ-בארט לתנועת ההתנגדות הצרפתית (הרזיסטנס), אף על פי שבקושי דיבר צרפתית (שפת אימו הייתה יידיש).

לאחר המלחמה השלים בעצמו את לימודיו התיכוניים, עבר את מבחני הבגרות, והתקבל כסטודנט בסורבון בפריז.

התנסותו כיהודי בזמן המלחמה הביאה אותו לכתיבת ספרו הראשון והחשוב, *Le Dernier des justes* ("אחרון הצדיקים"), שראה אור ב-1959. בספר זה הוא מתאר את קורותיה של משפחה יהודית מתקופת מסעי הצלב ועד אושוויץ, מנקודת ראותו של ניצול פצוע. הספר זכה להצלחה גדולה ותורגם לשפות רבות. על ספרו זה זכה שוורץ-בארט ב-1961, ב"פרס גונקור", הפרס הספרותי החשוב ביותר בצרפת, וכמה שנים אחר כך, ב-1967, זכה גם בפרס ירושלים, שהוענק לו במהלך יריד הספרים הבינלאומי השלישי שנערך בבירה.

שוורץ-בארט נישא לסימון, בת להורים גוואדלופים. נראה כי בהשפעתה כתב את ספרו השני, *La Mulâtresse Solitude* ("המולטית ששמה סוליטיד" [=בדידות]), שיצא לאור ב-1972. בספר סיפורה של דמות היסטורית הקשורה במאבק בעבדות בגוואדלופ בסוף המאה ה-18.

שוורץ-בארט ורעייתו, סופרת בפני עצמה, פרסמו גם ספרים שכתבו ביחד: *Un plat de porc aux bananes vertes* ("מנה של חזיר בבננות ירוקות") שהתפרסם ב-1967, ונחשב ל"רומן בארבע ידיים" היחיד בספרות הצרפתית. כמו כן כתבו השניים גם אנציקלופדיה בת שישה כרכים: *Hommage à la femme noire* ("מחווה לאישה השחורה"), שהתפרסמה ב-1989.

שוורץ-בארט התגורר ויצר בפריז, בלוזאן שבשווייץ, ובסנגל. בשנותיו האחרונות חי בגוואדאלופ. הוא נפטר מסיבוך בעקבות ניתוח לב.

## ספריו שתורגמו לעברית
* **אחרון הצדיקים**: רומן; מצרפתית: ברוך קרוא, תל אביב: עידית, תש"ך.
* **מולאטית ושמה בדידות**; מצרפתית: מיכל אילן, הוצאת נהר ספרים, 2012.

## לקריאה נוספת
* פרנסין קופמן, "'אחרון הצדיקים' מאת אנדרה שוורץ-ברט (1959) - התקבלות רב המכר הראשון של ספרות השואה בצרפת", **[[היסטוריה (כתב עת)|היסטוריה]]** 5 (פברואר 2000), 78-55. (המאמר כולל גם פרטים ביוגרפיים על הסופר וכן תקציר העלילה)

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ילדים בשואה: צרפת
קטגוריה:ניצולי השואה: צרפת
קטגוריה:יהודים חברי הרזיסטאנס
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים
קטגוריה:זוכי פרס גונקור
קטגוריה:סופרי השואה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1928
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2006
גרוש

ממוזער|גרוש טורקי
**גְרוּש**, **גוּרוּש**, **גֶרְש**, **קירִש** ו**[[קורוש|קוּרוּש]]** (באנגלית: **Qirsh**) (היה ידוע גם בשם "**פיאסטר**") הם שמות שונים לעריכי מטבעות באזורים שהיו בעבר חלק מהאימפריה העות'מאנית וסביבה. השוני בשמות נובע מהשפות השונות שבהן משמש המושג (ערבית, אתיו-שמית, עברית וטורקית) ובתעתיקים השונים לאלפבית הלטיני. מקורו במונח בלטינית-וולגרית: "grossus", קיצור של denarius grossus, "מטבע עבה" שמו של מטבע כסף בערך 12 דנרי.

גם שמו של הגרושן, מטבע ששימש במספר מדינות אירופיות דוברות גרמנית וכן בכמה מדינות מרכז-אירופיות, נגזר מה-"denarius grossus" הלטיני.

הקורוש העות'מאני (בטורקית: kurûş) המקורי היה מטבע כסף גדול מהמאה ה-17, דומה לטאלר האירופי. שוויו היה 40 פּארה. עקב פיחות ערכו של הקורוש במהלך השנים, הונפקה ב-1844 לירה טורקית מזהב, שערכה 100 קורוש. 

לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית נותר הגרוש כהילך חוקי (לרוב כמאית המטבע הרשמי) במספר מדינות, ביניהן מצרים, ערב הסעודית, סוריה, לבנון וטורקיה עצמה, שבה הוא קרוי קורוש. במדינות אחרות, כגון ירדן וסודאן, אומץ הגרוש כעריך בעת שקבעו את מטבעותיהם.

## הגרוש בישראל ובעברית
העות'מאנים שלטו בארץ ישראל בין השנים 1917-1517. בתקופה זו הונהגו בארץ הן המטבעות העות'מאנים (ביניהם הפארה והקורוש) והן מטבעותיהן של מדינות שונות אשר ניהלו קונסוליות בארץ ישראל (כחלק ממשטר הקפיטולציות). 

שמאל|ממוזער|150px|מטבע 10 מיל, "גרוש"
לאחר הכיבוש הבריטי הונהגה הלירה המצרית כהילך חוקי (בין 1927-1918). מאית הלירה המצרית הייתה קְרוּש (בערבית: قروش) ובעברית "גרוש". גם לאחר ביטול הלירה המצרית כהילך חוקי בארץ ישראל שרד השם גרוש למשך עשורים רבים בסלנג. תחילה שימש כשם נרדף ל-10 מיל (שווי של מאית לירה ארץ ישראלית, שהייתה הילך חוקי בא"י בין 1927 ל-1948 כפונט מנדטורי) ושם נרדף ל-10 פרוטות (שווי של מאית לירה ארץ ישראלית שהייתה הילך חוקי במדינת ישראל בין השנים 1948–1952 כלירה של בנק אנגלו-פלשתינה, ובהמשך מאית לירה ישראלית). למטבע בן 10 מילים היה חור במרכזו ולכן כונה "הגרוש עם החור". בסופו של דבר שימש ה"גרוש" ככינוי לאגורה, הלא היא מאית הלירה הישראלית (בין 1960 ל-1980) ומאית השקל והשקל החדש.

### בתרבות
כיום, שנים לאחר שהגרוש פסק מלהיות הילך חוקי וגם אין מתייחסים עוד לאגורה בכינוי זה, המונח "גרוש" שרד במטבעות לשון בעברית המשקפים את ערכו האפסי, כגון "לא שווה גרוש" (לא שווה כלום), "עולה גרושים" (זול מאוד), "אין לו גרוש על הנשמה" (עני, חסר כול), ו"חסר לו גרוש ללירה" (אדם שכמעט הגיע למטרה). ביטויים כגון: "פילוסופיה בגרוש", "פסיכולוגיה בגרוש" מבטאים התייחסות לעגנית להתבטאויות הנתפסות כשטחיות. כמו כן ידוע הביטוי "לראות את העולם דרך החור של הגרוש", המתאר באופן מליצי תאוות בצע נטולת ערכים.
הביטוי "כשבגרוש היה חור" משמש להתייחסות נוסטלגית לתקופת היישוב (כך לדוגמה בשירו הידוע של יוסי גמזו "איפה הן הבחורות").
המונח שרד גם בתרבות הילדים, שבה שירי משחק מועברים בעל-פה מדור לדור.

## ראו גם
* גרוש (מטבע אירופי)
* "אופרה בגרוש"

## הערות שוליים

קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מטבעות
האן

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים

## הערות שוליים
ד'אקוסטה

**ד'אקוסטה** הוא שם משפחה ביהדות ספרד וביהדות פורטוגל שניתן לצאצאי אנוסים.

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
קטגוריה:צאצאי אנוסים
דוד ראם

**דוד רְאֵם** (נולד ב-28 במרץ 1953) הוא פוליטיקאי ישראלי, לשעבר חבר הכנסת מטעם הליכוד-גשר-צומת וראש עיריית קריית אתא בשנים 1989 - 1996.

## ביוגרפיה
ראם נולד בחיפה. את שירותו הצבאי עשה ראם בחיל האוויר והשתחרר בדרגת רב-סמל. בגיל צעיר הצטרף לליכוד, ובין תפקידיו במפלגה שימש חבר מזכירות המפלגה ומנהל המחלקה הערבית בליכוד. בשנת 1986 מונה על ידי שר הרווחה דאז משה קצב למנכ"ל חברת המשקם.

בין תפקידיו הציבוריים שימש כסגן יו”ר מרכז השלטון המקומי בישראל, יו”ר הוועד למען השוטר - תחנת זבולון, חבר מועצת המנהלים בחברת שקמונה, חבר ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית, יו”ר העמותה למלחמה בסמים, יו"ר העמותה למען הקשיש ויו"ר חברת "שיכון ופיתוח".

בשנים 1989–1996 כיהן ראם כראש סיעת הליכוד במועצת קריית אתא. בשנת 1989 נבחר לראש עיריית קריית אתא ושוב נבחר בבחירות ב-1993. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד ראם בראשות רשימה על מפלגתית בשם "דוד ראם חוזר" שזכתה בשלושה מושבים מתוך 17 במועצת העיר. בבחירות לראשות העיר זכה ראם ל-32.5% מקולות הבוחרים. ב-2008 התמודד שוב על ראשות עיריית קריית אתא מול ראש העירייה יעקב פרץ, ולא נבחר.

לראשונה התמודד לרשימת הליכוד לכנסת ה-13. ב-1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם רשימת הליכוד-גשר-צומת, במשבצת המשוריינת לנציג מחוז חיפה. ראם לקח חלק בפעילות למען ארץ ישראל השלמה ונמנה בין חברי הליכוד שהתנגדו להסכם חברון שהוביל יו"ר המפלגה וראש הממשלה, בנימין נתניהו. במהלך כהונת הכנסת פרש מהליכוד עם בני בגין ומיכאל קליינר והקים עמם את חרות - התנועה הלאומית. לאחר הקמת מפלגת קדימה, הצטרף לשורותיה.

באוגוסט 2017 מונה ליו"ר הדירקטוריון בחברת אאורה השקעות, תפקיד אותו מינה עד לפברואר 2019.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית קריית אתא
קטגוריה:קריית אתא: חברי הכנסת
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד-גשר-צומת
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חרות - התנועה הלאומית
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:עובדי חברת המשקם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
פלייגרל

**פלייגרל** (באנגלית: **Playgirl**) היה מגזין ארוטי ומגזין "סגנון חיים" לנשים שיצא לאור בארצות הברית, וכלל תצלומי עירום של גברים לצד מאמרים על ידוענים, אופנה וסגנון חיים. המגזין יצא לאור בין השנים 1973–2016.
## היסטוריה
המגזין נוסד ב-1973, על ידי איש העסקים דאגלס למברט לאור הצלחת מגזינים ארוטיים לגברים דוגמת: "פלייבוי" ו"פנטהאוז". הרעיון להוציא מגזין ארוטי לנשים עלה בראשו של למברט, באפריל 1972, אחרי ההצלחה של גיליון של המגזין הנשים "קוסמופוליטן", שפרסם תמונות של גברים ערומים ומכר 500 אלף עותקים תוך חמישה ימים. המגזין סיקר נושאים כמו הפלות ושוויון זכויות, לצד תמונות סקסיות של גברים, ומילא תפקיד מרכזי במהפכה המינית לנשים. בשיא תפוצתו הוא מכר כ-1.5 עותקים לגיליון. עם זאת הוא נאלץ תחילה להתמודד עם תביעה משפטית מצד "פלייבוי", על כך ששם המגזין דומה, תביעה שהסתיימה בפשרה.

בשנות ה-80 ירדה תפוצתו והוא עמד בפני פשיטת רגל.

ביוני 1993 הוא נרכש על ידי חברת "בלו הורייזן מדיה" מניו יורק, המתמחה בהוצאה לאור של מגזינים לסגנון חיים בעלי אופי פורנוגרפי. באוגוסט 2008 הודיע המגזין כי יפסיק את פרסום המהדורה המודפסת שלו החל מהגיליון של ינואר 2009. והמגזין תכנן להמשיך במהדורה מקוונת בלבד. הגיליון המודפס האחרון יצא לאור בינואר/פברואר 2009. בפברואר 2010, "פלייגירל" הודיעה שתשיק מחדש מהדורה מודפסת של המגזין. המגזין יצא בערך פעם ברבעון עד 2016.

## תוכן ופורמט
פלייגרל הופץ בשפה האנגלית, אך לצד המהדורה העיקרית, יצאו ויוצאים לאור ברחבי העולם מהדורות מקומיות בשפות שונות: גרמניה (1980-1978 וב-1989–2003), צרפת (1978), אוסטרליה (1988-1985 וב-1991), הולנד (1988-1987), בריטניה (1993-1992), דרום אפריקה (1995), ברזיל (מ-2004), רוסיה (מ-2004) ומהדורה בספרדית (1993-1992).

במהלך השנים הצטלמו סלבריטאים רבים למגזין - ואולם רוב רובם הם דמויות שוליות בתחומם. המפורסמים שבהם הם סם ג'יי ג'ונס, כוכב הסרט פלאש גורדון, והמתאבק שון מייקלס.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כתבי עת פורנוגרפיים
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
קטגוריה:מגזיני נשים
עמנואל שחר

**עמנואל שחר** (מרץ 1915 - 27 ביוני 2009) היה מייסד חיל ההנדסה הישראלי וקצין ההנדסה הראשי הראשון בצה"ל, תפקיד בו כיהן בשנים 1949–1954. בהמשך כיהן גם כמנכ"ל מפעלי ים המלח.

## ביוגרפיה
שחר נולד במרץ 1915 בסקובלב שברוסיה הצארית (כיום פרגנה באוזבקיסטן) וגדל בקוקנד. בן להורים ילידי ליטא ולטביה. אביו אליעזר היה רופא שיניים ובן למשפחה ציונית, ואמו רחל, בתו של הרב אברהם רזניק, עלתה לישראל במסגרת העלייה השנייה וחזרה לרוסיה אחרי שחלתה במלריה. ב-1921, לאחר מות האב עלה לארץ ישראל עם אמו, אחיו ואחותו. בראשית המסע הצטרף אליהם סבו מצד אביו, אך זה נרצח על ידי שאריות הצבא הלבן.

את שנות ילדותו ונעוריו עשה בירושלים, שם למד בבית הספר תחכמוני, בגמנסיה הריאלית ובבית המדרש למורים בית הכרם. לאחר שנת עבודה בבית הספר החקלאי כדורי עבר ללמוד הנדסה אזרחית בטכניון בחיפה. באותו זמן חבר לכוחות ההגנה בעיר. עם תום לימודיו עבד בשירות הממשלה המנדטורית בבניית מצודות טגארט באזור עזה.

בשנת 1941, לאחר קבלת רשות ממפקדיו בהגנה, הצטרף לצבא הבריטי כקצין הנדסה. במהלך שירותו הוצב באפריקה, באיטליה ובבלגיה. במהלך שנות שירותו נשא לאישה את חנה סנקביץ', בתו הבכורה של הרב יעקב חנוך סנקביץ', ראש ישיבת שפת אמת בירושלים. עם שחרורו הועסק במפעל השיכון לחיילים משוחררים של הצבא הבריטי.

עם הקמת המדינה נקרא שחר על ידי בן-גוריון להניח את היסודות להקמת חיל ההנדסה הישראלי, בהם הקמת בית הספר להנדסה צבאית ומפקדת החיל. לאחר הקמת צה"ל מונה לקצין ההנדסה הראשי הראשון (1949–1954) ובסיום תפקידו פרש מצה"ל והחל לעבוד במספנות ישראל.

ב-1958 החל לכהן כמהנדס ראשי ואחר כך כמנכ"ל מפעלי ים המלח וכיהן בתפקידו עד 1970. לאחר פרישתו מתפקיד זה היה מעורב בפרויקטים שונים בתחום ההנדסה, כגון בניית קניון דיזנגוף סנטר. בראשית שנות השמונים עמד בראש החברה שהקימה ויישבה את אלפי מנשה.

עמנואל שחר הלך לעולמו ב-27 ביוני 2009 בכפר סבא.

## חיים אישיים

נכדו, הרב גלעד קריב, הוא חבר כנסת, וממובילי התנועה הרפורמית בישראל.

## קישורים חיצוניים
* על אל"ם עמנואל שחר באתר חיל ההנדסה הקרבית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קציני הנדסה ראשיים
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי בית הספר כדורי
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:חיילי חיל ההנדסה במלחמת העצמאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
אליהו גילון

**אליהו "עולש" גילון** (**ז'לינסקי**) (29 ביולי 1922 – 12 בפברואר 2014) היה איש פלמ"ח, רופא וקצין רפואה ראשי בצה"ל במלחמת ששת הימים, מיוזמי ומקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקה פנימית במרכז הרפואי שיבא (1968–1987).

## חייו
גילון נולד בשם אלכסנדר ז'לינסקי בפולין בשנת 1922, בן ליצחק גילון (ז'לינסקי), מהנדס כימיה, איש חינוך ופעיל ציוני. בילדותו, ב-1925, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הוא למד בתיכון חדש.

בשנת 1940, כשהיה בגיל 18, החל לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, אך סיים אותם רק כעבור עשר שנים בשל פעילות בפלמ"ח ומשנת 1943 כמתנדב בשורות הבריגדה היהודית באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה. ב-1946, לאחר סיום המלחמה, המשיך בלימודי רפואה בז'נבה שבשווייץ, אך עם פרוץ מלחמת העצמאות הפסיקם בעת שנשלח מטעם מפקדת הפלמ"ח ו"ההגנה" לאמן נוער יהודי שהיה בדרכו לעלות לישראל ולהכשירו ללחימה.

גילון סיים את לימודי הרפואה בישראל בשנת 1950. לאחר שירות בחיל הרפואה בבתי חולים צבאיים, מונה בשנת 1961 לקצין רפואה פיקודי בפיקוד הצפון. מפברואר 1962 כיהן כסגן קצין רפואה ראשי, ובינואר 1963 מונה לקצין רפואה ראשי ובהמשך אותה שנה הועלה לדרגת אלוף-משנה. בתפקיד זה שירת עד סיום מלחמת ששת הימים ותִפקד כרופאו האישי של הרמטכ"ל יצחק רבין (מתוקף אחריותו, גילון נתן לרבין את זריקת ההרגעה שנִטרלה אותו למשך יממה בתקופת ההמתנה).

גילון היה מהוגי ומקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והיה חבר הסגל. כמו כן היה מנהל מחלקה פנימית במרכז הרפואי שיבא בין השנים 1968–1987.

גילון היה פעיל במספר אגודות ועמותות ובין השאר היה חבר בוועדה הרפואית של כפר נהר הירדן, שמטרתו להעניק לילדים יהודים וערבים שסובלים ממחלות המסכנות את חייהם חוויות מחנאות.

התגורר בצהלה שבתל אביב.
היה נשוי ואב לשני בנים ובת.

אחיו, ד"ר בנימין זאב ז'לינסקי היה רופא אף-אוזן-גרון בכיר בבית החולים הדסה (תל אביב) ובבית החולים איכילוב.

## לקריאה נוספת
* דניאל נדב, **לבן וחאקי: תולדות חיל הרפואה בשנים 1949–1967**, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, חיל הרפואה, תש"ס 2000.

* 'Gilon, Eliahu,' in: *Who's who in Israel*, 1965, p. 249.


## קישורים חיצוניים

* 
* אליהו גילון באתר חיל הרפואה
* אליהו גילון באתר אט"ל
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קציני רפואה ראשיים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:רופאים יהודים
קטגוריה:רופאים פנימיים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:אלופי-משנה בחיל הרפואה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
אנציקלופדיה איראניקה

**אנציקלופדיה איראניקה** (אנגלית: **Encyclopædia Iranica**) היא אנציקלופדיה המוקדשת ללימודי איראן. ערכי האנציקלופדיה נוגעים למספר רב של דיסציפלינות מדעיות, מתחום מדעי הטבע, הרוח והחברה: גאוגרפיה, בוטניקה, זואולוגיה, היסטוריה, לימודי תרבות, ספרות, לימודי דתות, מדע המדינה, יחסים בינלאומיים ועוד. הערכים עוסקים מזוויות שונות בעמים הדוברים בשפות איראניות, תולדותיהם ותרבותם, ובארצות במרחב שבו הם חיים, או חיו בעבר. מרחב זה כולל את איראן עצמה וכן את אפגניסטן, טג'יקיסטן, אנטוליה, כורדיסטן ואזורים נוספים באסיה ובקווקז.

האנציקלופדיה מיועדת הן לתועלת העוסקים בלימודי איראן, והן לקהל המתעניין הכללי.

האנציקלופדיה היא מיזם רב-לאומי, שיצא לדרכו ב-1973, ופועל במסגרת המרכז ללימודי איראן באוניברסיטת קולומביה שבארצות הברית. המימון למיזם מגיע מאז 1979 מקרן ממשלתית אמריקנית לתמיכה במדעי הרוח, וכן מקרנות שונות ותורמים פרטיים. עם התמשכות הפרויקט גדל חלקם של תורמים פרטיים במימונו וקטן חלקו של המימון הממשלתי, וב-2007 הגיע רק שליש מן התקציב מהקרן לתמיכה במדעי הרוח.  

מעל 1200 חוקרים ממדינות שונות בעולם כתבו ערכים באנציקלופדיה. את מלאכת הכתיבה והעריכה מנהל העורך הראשי, הנעזר בעורך מנהל, בעורכי משנה, בוועדה מייעצת בינלאומית וב-44 יועצים מקצועיים. מייסד המיזם והעורך הראשי מ-1973 עד 2017 היה אהסן ירשאטר , פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קולומביה. 

הכרך הראשון יצא לאור ב-1982, ועד 2020 יצאו לאור 16  כרכים. הטקסט זמין במלואו בחינם ברשת האינטרנט. 

מפעל האנציקלופדיה איראניקה מעניק אחת לשנתיים את הפרס ע"ש לטיפה יארשאטר לעידוד מחקר הספרות האיראנית, בדגש על נשים במרחב האיראני והפרסי. בין מקבלות הפרס המשוררת סימין בהבאני, החוקרת פרזאנה מילאני והסופרת שהרנוש פארסיפור.

## ראו גם
* האנציקלופדיה של הקוראן
* האנציקלופדיה של האסלאם

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר האנציקלופדיה איראניקה
* ריאיון עם העורכים, אתר NPR
* ביקורת על כרך 5 של האנציקלופדיה, כתב העת של החברה האמריקנית ללימודי האוריינט
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנציקלופדיות
קטגוריה:איראן: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:איראן: תרבות
חדקניים

**חדקניים** (שם מדעי :*Acipenseridae*) היא משפחת דגים מסדרת החדקנאים. החדקניים הם דגי גרם המצויים בעיקר באזורים עם אקלים סובטרופי וסובארקטי בחצי הכדור הצפוני. חלק מהמינים במשפחה חיים רק באגמים ונהרות עם מים מתוקים, בעוד אחרים מתרבים ומתבגרים בים או במים מליחים ומהגרים במהלך חייהם לסביבות מים מתוקים.

לחדקניים צורה מאורכת. הם חסרי קשקשים. חלק מהמינים במשפחה, אך לא כולם, בולטים בגודלם יוצא הדופן. משקל הבלוגה, שחי בים השחור, בים הכספי ובים אזוב, יכול להגיע עד ל-1,000 ק"ג, והוא הדג הגדול ביותר שחי במים מתוקים. לעומת זאת, חדקן גמדי, שחי בימת אראל, מגיע למשקל של עד כ-50 גרם.

רוב החדקנים ניזונים ממזון הנמצא על הקרקעית: בעזרת החוטם הארוך הם בוחשים באדמה רכה ובעזרת המחושים הם מאתרים רכיכות ודגים קטנים. מכיוון שאין להם שיניים הם אינם מסוגלים לתפוס טרף, על אף שפרטים גדולים במיוחד יכולים לבלוע טרף שלם, כולל דגי סלמון וגורי כלב ים.

החדקנים גדלים לאט ומגיעים לבגרות בשלב מאוחר בחייהם, דבר ההופך אותם לפגיעים לזיהומים ולשינויים בסביבת החיים. רוב המינים של החדקן נחשבים כיום למינים בסכנת הכחדה עד סכנת הכחדה חמורה.

החדקן הוא אחד ממיני הדגים העתיקים בעולם. לפי תיעוד המאובנים, הופיעו החדקנים לראשונה לפני כ-250 מיליון שנה, ומאז עברו מעט מאוד שינויים, עובדה שהקנתה להם את התואר מאובנים חיים.

למינים מסוימים של החדקן חשיבות כלכלית לאדם, והם גדלים בחוות דגים ומביציהם מכינים קוויאר.

## מיון
* משפחה חדקניים (Acipenseridae)
** תת-משפחה Acipenserinae
*** סוג חדקן (Acipenser) בו 18 מינים.
*** סוג הוסו (Huso) בו 2 מינים.
** תת-משפחה Scaphirhynchinae
*** סוג סקפירינכוס (Scaphirhynchus) בו 3 מינים.
*** סוג פסודוסקפירינכוס (Pseudoscaphirhynchus) בו 3 מינים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1831
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:חדקנאים
קטגוריה:מאובנים חיים
גרוש (מטבע אירופי)

**גרוֹש** (בלטינית: **Grossus**; בגרמנית: **Groschen**; באיטלקית: **grossone**; בצ'כית: **groš**; בפולנית: **grosz**; בהונגרית: **garas**; ברומנית: **gros**, ברוסית: **грош**) היה מטבע (לעיתים שם בלתי רשמי, בלשון דיבורית) ששימש בכמה מדינות אירופיות דוברות גרמנית וכן במספר מדינות מרכז אירופיות (בוהמיה, פולין) ונסיכויות ברומניה.

מקור השם במונח בלטינית וולגרית "grossus", קיצור של denarius grossus, "מטבע עבה".

שמו של הגרוש, שהיה נהוג באזורי האימפריה העות'מאנית וסביבתה, נגזר מאותו מקור לטיני.

## היסטוריה
שמות כ"גרושן", "גרוסוס", "גרוס", "גרוש" ועוד שימשו בימי הביניים כשמם של כל מטבעות הכסף העבים, בניגוד למטבעות כסף דקים כמו הדנייר הצרפתי והפני. שוויו ההיסטורי של המטבע היה בין מספר דנאריוס לתריסר.

[ממוזער|שמאל|200px|גרושן טירולי משנת [1286. מצידו האחד הכיתוב "ME IN AR DVS" וצלב כפול, מצידו השני - "DUX TIROL" ודמות הנשר של טירול]]
[ממוזער|שמאל|200px|גרוסונה מ[בולוניה שבאיטליה (מהמאה ה-15)]]
[ממוזער|200px|מטבע 2 גרושן אוסטרי, משנת [1925]]
ב-1193 הונפק גרוסו ונציאני בוונציה.

ב-1271 הוא הונפק על ידי הדוכס מיינהרד מאזור טירול. 
במהלך ימי הביניים הוטבע המטבע במדינות נוספות ובגרסאות שונות של שמו: באנגליה הוטבע הגרוֹט (Groat) (החל מ-1279), בבוהמיה הוטבע מ-1300 הגרוש הפראגי, שבהמשך אומץ על ידי מרבית מדינות מרכז אירופה, ובפולין הוטבע החל מ-1367 הגרוֹש הקרקובי, שהיה שווה ערך ל-12 דנאריוס.

במהלך השנים ויתרו חלק מהמדינות על הגרוש, בעוד שבאחרות ערכו הופחת. בפולין למשל, הלך משקל מטבע הכסף וקטן עד שב-1752 הוא הוחלף במטבעות נחושת בעלי אותו שם. כיום מצוי בשימוש בפולין מטבע בשם גרוֹש, שערכו מאית הזלוטי.

בגרמניה במאה ה-18 שימש הגרוש בעיקר במדינות הצפוניות כמטבע שערכו 12 פפניג השווים ל-1/24 רייכסטאלר (שווה ערך ל-1/32 קונוונציונסטאלר של האימפריה הרומית הקדושה). במאה ה-19 שונתה שיטת המטבע - בפרוסיה הונהג החל מ-1821 הטאלר, ששוויו 30 גרושן. לאחר איחוד גרמניה והמעבר לשיטה עשרונית, נקבע המארק כמטבע הראשי, הנחלק ל-100 פפניג. הגרושן נותר ככינוי סלנג למטבע של 10 פפניג. המילה פחות פופולרית מאז המעבר לאירו, אולם עדיין נשמעת לעיתים, בעיקר מפי הדור המבוגר.

הגרושן האוסטרי, ששוויו היה מאית השילינג, הונפק בין 1924–1938 ובין 1945–1999 עד להצטרפות אוסטריה לגוש האירו באותה השנה.

באוקראינה גרוש היא מילת סלנג לקופיקה, מאית ההריבניה. גם המילה האוקראינית ל"כסף" נגזרת ממילה זו.

בבולגריה שימש הגרוֹש כהילך חוקי עד שהוכנס למחזור הלב במאה ה-19. המילה משמשת עדיין כשם כללי למטבע או כסף בכמה ביטויים ופתגמים וכן בסיפורי עם ובסיפורים שעלילתם מתרחשת בעבר.

גרוש (Grosz) הוא המטבע הקטן ביותר של המטבע הפולני, הזלוטי (Złoty). זלוטי אחד שווה ל-100 גרוש.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
מחלף עירון

**מחלף עירון** הוא מחלף הממוקם מזרחית לקיבוץ ברקאי ומפגיש את כביש 6 (חוצה ישראל) וכביש 65 (כביש נחל עירון. בערבית: ואדי עארה). המחלף נקרא על שם העמק הנמצא על גדותיו של נחל עירון. הוא נפתח לתנועה בשנת 2004 עם חנוכת הקטע המרכזי בכביש 6.

בשנת 2025 המחלף עובר שדרוג והצבה של גשרים נוספים כחלק משדרוג והרחבה של כל כביש 6. 
## היסטוריה
ב-6 בינואר 2004, עם חנוכת קטע כביש 6 ממחלף ניצני עוז למחלף עירון הוקמה במקום צומת מרומזר. בשלב זה התאפשרה התנועה מכביש 65 לכביש 6 רק דרומה. המכרז להקמת המחלף פורסם בינואר 2003, על ידי חברת כביש חוצה ישראל באפריל 2003 זכתה חברת סולל בונה במכרז. במרץ 2005, הושלם שלב א' של המחלף. העבודות על שלב ב', נמשכו במקביל והם כללו את העברת כביש 6 מעל כביש 65 והמשך סלילתו צפונה. 

המחלף בתצורתו הנוכחית הושלם ביולי 2009.

חברת כביש חוצה ישראל מתכננת לשדרג את המחלף למחלף מערכתי מלא ללא רמזורים על כביש 65.
## מבנה המחלף
תצורת המחלף היא של מחלף יהלום משולב ברמפה של מחלף טורבינה. הפניות שמאלה מתבצעות באמצעות רמזורים למעט הפנייה מכביש 65 מערב לכביש 6 בכיוון דרום, שמתבצעת באמצעות רמפה ארוכה. כל הפניות ימינה הן רציפות, למעט הפנייה מכביש 6 בכיוון דרום לכביש 65 בכיוון מערב, שמתבצעת ברמזור המערבי.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:כביש 6: מחלפים
עירון
קטגוריה:חריש: תחבורה
הס

**הס** (Hess או Hass) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית. פירוש המילה "הס" (Hass) בגרמנית היא "שנאה", אולם בהקשר יהודי-אשכנזי סביר להניח שזוהי נגזרת של השם העברי "יחזקאל".

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם יחזקאל
ינאי

**ינאי** הוא צורה מקוצרת לשם העברי "יונתן" או "יהונתן", שמקורה ביוונית.

קטגוריה:שמות משפחה
דניאל הארוויץ

**דניאל הארוויץ** (Daniel Harrwitz ; 23 באפריל 1823 – 9 בינואר 1884) היה אמן שחמט יהודי-גרמני. לשיא יכולתו הגיע בשנות ה-50 של המאה ה-19 כאשר היה הראשון בעולם. הארוויץ דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1846 ל-1860. 
## חייו
הארוויץ נולד בברסלאו (ורוצלב) במחוז הפרוסי של שלזיה. הוא צבר מוניטין בפריז, במיוחד כשחקן של שחמט עיוור. בשנת 1846 הפסיד בדו-קרב באנגליה להווארד סטאונטון למרות שסטאונטון נתן לו יתרון של רגלי ומסע. למרות יתרון זה  היו המשחקים בלתי שקולים וסטאונטון ניצח 7-0. שנתיים מאוחר יותר סיים בתיקו דו-קרב שנערך בגרמניה עם אדולף אנדרסן.

הארוויץ חי באנגליה משנת 1849 ויסד את העיתון British Chess Review. בשנת 1856 עבר לפריז, שם ניצח דו-קרב מול ג'ול ארנו דה ריוויאר. בשנת 1858 שיחק מול פול מורפי דו-קרב בפריז. הארוויץ זכה בשני המשחקים הראשונים אך הפסיד בדו-קרב 5.5-2.5. הארוויץ פרש מהדו-קרב בתרצו זאת במצבו הבריאותי.

בשנת 1862 פרסם את הספר  Lehrbuch des Schachspiels ספר לימוד של משחק השחמט.

בהמשך עבר לדרום אוסטריה, לטירול, ושם מת בדוזן בשנת 1884.

להארוויץ הייתה תוצאה חיובית מול אנדרסן, ולמרות שנוצח על ידי מורפי בדו-קרב, היה אחד האמנים הבודדים שהצליחו לנצח את מורפי בכלים השחורים: אחד מניצחונותיו בפריז בשנת 1858.

## התמודדויות

## קישורים חיצוניים

* איזידור זינגר, דניאל הארוויץ , jewishencyclopedia
* מידע כללי

קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:שחמטאים גרמנים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1823
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1884