יחידה 155

**יחידה 155** או **י"ב 155** או **יחידת הבקרה הניידת 155** הייתה יחידה שהחלה את דרכה בחודש יוני 1969 כ**סוללה 9** בגנ"מ 882 במערך הנ"מ שהיה שייך באותה העת לחיל התותחנים, כיחידת איכון והכוונה של צה"ל. בחודש מרץ 1972 הוסדרה והוקמה כיחידה נפרדת, שאז קיבלה את מספרה י"ב 155.

## היסטוריה
בצה"ל החליטו לצייד כוחות מיוחדים ומסוקים במשיב מכ"ם שהיה מאוכן על ידי המכ"מים של יחידה 155 ומנתוני הטווח והכיוון ניתן היה לקבל נתוני מיקום על מפה טופוגרפית בדיוק של מטרים ספורים. כך ניתן היה להכווין כוחות מעבר לקווי האויב בכל מזג אוויר להנחית אותם במדויק ולהכווין אותם גם במסע הרגלי באמצעות ציוד נישא.

ממוזער|שמאל|300px|מערכת פוטיפר פרוסה בשטח
יחידה 155 עבדה באופן שוטף באימונים ובמבצעים עם טייסות המסוקים, טייסת 200, טייסות צילום והנרה, שייטת 13, שייטת 7, יחידת שלדג, סיירת מטכ"ל וכוחות פיקוד הדרום.

יכולות ההכוונה של יחידה 155 נוצלו לרבים מהמבצעים המיוחדים שערך צה"ל בשנים 1968–1987. ברבים מהמבצעים היא היוותה רכיב קריטי להצלחה, כגון מבצע מוביל שנערך בדרום לבנון אזור רמת ארנון באוגוסט 1980. במבצעים אחרים, עלומים עד היום, היא הושיטה סיוע  בניווט והכוונה של כוחות מיוחדים למטרות חילוץ, בכל תנאי מזג האוויר.

במלחמת יום הכיפורים נוצלו יכולות האיכון של היחידה לצורך הכוונת מסוקים לחילוץ פצועים. לצורך זה היא מוקמה בראש הר אום חשיבה בבסיס שבפסגתו, באזור הצופה למרחבי סיני ועד לתעלת סואץ ועשתה עבודה חשובה בהכוונת טייסי 124 לפינוי פצועים.

### מערכת פוטיפר
בימיה האחרונים של מלחמת יום הכיפורים, הושלם במפעל מב"ת של התעשייה האווירית לישראל פיתוחה של מערכת שיגור טילים פוטיפר.

יעודה של המערכת היה השמדת מכ"ם סוללות טילי הקרקע-אוויר של האויב (בעיקר מדגם SA-6 של סוריה ומצרים) על ידי נעילה על הקרינה המשודרת מהמכ"ם. המערכת הייתה הכלאה בין זחל"מים רוסיים שנלקחו שלל, לבין גרסה קרקעית של טיל אוויר-קרקע מסוג "AGM-45 שרייק" (כינוי צה"לי - "אגרוף"). טווח הטיל המקסימלי בתצורה זו היה 11 ק"מ. מערכת זו הוכנסה לשימוש במסגרת יחידה 155 מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים והייתה המערכת הקרקעית הראשונה להשמדת מטרות מכ"ם בצה"ל. מספר שבועות מתום מלחמת יום כיפור עבר צוות של י"ב 155 הכשרה במפעל מב"ת של "התעשייה האווירית" בתוספת הכשרת חי"ר קצרה והסוללה הראשונה נשלחה צפונה לתל א-שמס על כביש קוניטרה-דמשק.

אחרי מערכת פוטיפר פותחו מערכות הכחלילית (הקלשון) (משגר טילי אגרוף (AGM-45 שרייק) על תובה של טנק שרמן), שנכנסו לשימוש תחילה ביחידה אחרת של חיל האוויר. כל אלה יצאו סופית משירות בשנת 1979, עת הוחלפו באופן מלא על ידי מערכות "קרס"- משגר טילי אגרוף סגול (AGM-78 סטנדרד ארם) שהותקן על משאית ריאו.

טילי ה"פוטיפר" מעולם לא שוגרו בירי מבצעי.

יתרונותיה של יחידת ההכוונה 155 באו לידי ביטוי בהרחבה של מעטפת היכולות המבצעיות של צה"ל במימד העומק, הדיוק והפעילות בלילות חשוכים. אגפי המבצעים של צה"ל וחילותיו למדו זאת, מרביתן אף תרגלו ושילבו בפעילויות המיוחדות את היחידה.
האלוף דן שומרון, הקים, בהיותו אלוף פיקוד הדרום, פלגה ייעודית להכוונה ולשליטה על כוחות הקרקע הפיקודיים. הפלגה פעלה בכפיפות למפקד יחידה 155, סא"ל רם שמעוני, מפקדה החמישי של היחידה, אשר בצוותא עם קצין הקשר הפיקודי דאז, תא"ל שלמה וקס, הנביטו את אשר לימים התפתח והיה למרכיב מרכזי בתו"ל השליטה של צבא היבשה.

## מפקדי היחידה

## סמל היחידה והתפתחותו

## לקריאה נוספת
* פרשים וינשופים - סיפורה של יחידת ההכוונה 155, עופר צידון ואנשי היחידה, שנת 2023, עמ' 75. באתר "הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר".
* סוללה 9, באתר "**מרכז מורשת והנצחה – מערך ההגנה האווירית**".

## קישורים חיצוניים
* 
* .
* כחלילית בבקעת הלבנון, בטאון חיל האוויר, אפריל 1994, מס' 96 (197), עמ' 18–21. באתר "הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר".

## הערות שוליים

קטגוריה:יחידות חיל האוויר הישראלי
י"ב 155