הרמן שטרוק

שמאל|ממוזער|250px|הרמן שטרוק בשנת 1922
[שמאל|ממוזער|250px|הרמן שטרוק בסטודיו שלו, תצלום משנת [1938.]]
**הרמן** (**חיים אהרן**) **שְטְרוּק** (בגרמנית: **Hermann Struck**; נודע גם בשם העט **חיים אהרון בן דוד**; 6 במרץ 1876, ברלין – 11 בינואר 1944, חיפה) היה צייר ואמן הדפסים יהודי וציוני ונודע כאחד מחשובי האמנים היהודים בגרמניה. שטרוק עלה לארץ ישראל בשנת 1922. עבודותיו קובצו בספרי תחריטים והדפסים, שרבים מהם הוקדשו למראות ממסעותיו ברחבי העולם. בנוסף, שימש שטרוק כפעיל ציוני במסגרת תנועת המזרחי, השתתף במספר כינוסים של הקונגרס הציוני העולמי, היה חבר הוועד הפועל הציוני וכיהן כחבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת לישראל.

## קורות חיים
### גרמניה, 1876–1903
הרמן שטרוק נולד בברלין בירת הקיסרות הגרמנית החדשה בי"א באדר ה'תרל"ו למשפחה אורתודוקסית בורגנית מרובת ילדים. סבו ודודו כיהנו כרבנים אורתודוקסים. אביו, דוד סלומון שטרוק, ואימו, הנרייטה הנף, היו בעלי עסק לבדי בִּטנה, שפעל ברחוב קוֹטְבּוּס בעיר. המשפחה הייתה חלק מקהילת "עדת ישראל" – קהילה שנוסדה בברלין כניסיון להתנתק מהרוח הליברלית והאנטי-אורתודוקסית שביהדות גרמניה. את לימודיו בגימנסיה ע"ש פרידריך (Friedrichs-Gymnasium) בברלין סיים בשנת 1894, ואחר כך למד ציור באופן פרטי אצל הצייר קונרד פהר (Fehr) ובבית הספר הגבוה לאמנויות בברלין. כבר בשנות העשרים שלו שילב שטרוק בין האמונה היהודית לבין רעיון הציונות. בשנת 1894 נמנה עם מייסדיה של אגודת הספורט היהודית הראשונה בגרמניה – "בר כוכבא".

בשנת 1895 נרשם שטרוק לבית-הספר הגבוה המלכותי לאמנויות פלסטיות (Königliche akademische Hochschule für die bildenden Künste) בברלין, שם למד תחת הדרכתם של מקס קונר (Koner) והנס מאייר (Mayer), והתמחה באמנות התחריט. ב-12 ביולי 1898 ערך מסע בהולנד. על ביקורו באמסטרדם כתב:

פגישתו של שטרוק בשנת 1898 עם הצייר היהודי-גרמני מקס ליברמן, צייר אימפרסיוניסט ומראשי תנועת "הזֵצֵסְיוֹן הברלינאי" בגרמניה, קירבה אותו אל התנועה והוא הציג בתערוכות הקבוצה החל משנת 1901. בעזרתו של ליברמן אף התוודע לצייר היהודי-הולנדי יוזף ישראלס, שהפך למורו. ישראלס נחשב באותה עת לבכיר האמנים היהודים באירופה ולאחד מהציירים ההולנדים הידועים ביותר. שטרוק נהג לבקר אצל ישראלס בעקביות, כמעט מדי שנה. בהשפעתו שם דגש רב יותר על דמויות ועל נושאים יהודיים. אחת מהדוגמאות הראשונות לנטייה זו ניתן למצוא בתחריט "**רב פולני**" (1900) התחריט מציג ראש של רב המוטה בזווית ועיניו מופנות כלפי מטה. בעיצוב הדמות הדגיש שטרוק את האקספרסיביות שלה על ידי קווי התחריט. סממן נוסף של זהותו היהודית מופיע בחתימתו על התחריט – לצד שמו החל שטרוק לחתום על כל יצירותיו בשם "חיים אהרון בן דוד". לרבות מיצירותיו אף הוסיף סימן של מגן דוד. בביקורו בהולנד בשנת 1907 אף העתיק את ציורו של ישראלס "בן לעם עתיק" והפכו לתחריט גדול ממדים. פרסומו הגובר כאמן תחריטים הוביל לכך שבשנת 1902 התקבל כחבר ב"חברה המלכותית של אמני התחריט וההדפס" בלונדון.

במקביל לעבודתו האמנותית השתתף שטרוק בפעילות ציונית, שבמסגרתה השתתף ב, שהתקיים ב-1901 בבזל. אחת מתוצאות הקונגרס הייתה הקמתה של תנועת המזרחי, כניסיון לגשר על הפער שבין היהדות האורתודוקסית לבין הציונות החילונית של התקופה. שטרוק הזדהה עם התנועה והיה אחד מהפעילים בה. תולדה נוספת של הקונגרס, בהשפעתו של מרטין בובר וחברי הפרקציה הדמוקרטית, הייתה התעניינות גוברת של הציבור היהודי באמנות הפלסטית. במסגרת הקונגרס הוצגה תערוכת עבודות, בהן גם עבודותיו של שטרוק, שארגן אפרים משה ליליין במסגרת הקונגרס. בובר קרא בנאומו על בימת הקונגרס ל"שילוב ידיים" בין האמנות ליהדות במטרה "להביא לתחייתו המחודשת של העם היהודי". בעיני בובר נתפסה האמנות כמכשיר הומניסטי לקידום דמותו של היהודי הציוני החדש. בעקבות התערוכה הוקם בית הוצאה לאור "יהודי" בשם "Jüdischer Verlag" (בתעתיק ליידיש "יודישער פערלאג"), ובו התפרסמו רבות מעבודותיו של שטרוק.

### ביקור בארץ ישראל, 1903
[שמאל|ממוזער|250px|'''[דיוקן תיאודור הרצל** ([[1903]])]]
במרץ [[1903]] ערך שטרוק מסע נרחב ל[[ארץ ישראל]] בלוויית ד"ר [[אדולף פרידמן]] (Adolf Friedemann) שנסע בשליחותו של [[בנימין זאב הרצל|הרצל]] במטרה לבדוק אפשרויות ליישוב בארץ. אל המסע הגיעו שטרוק ופרידמן לאחר ביקור בכמה ערים ב[[איטליה]], משם הפליגו ל[[מצרים]], שם ביקר שטרוק בעתיקות ב[[סקארה]], ב[[המוזיאון המצרי|מוזיאון המצרי]], ב[[שוק (מסחר)|שוק]] ב[[קהיר]] ובבית הכנסת העתיק בעיר. בבוקר [[5 באפריל]] יצא שטרוק ברכבת ל[[פורט סעיד]], לאחר שהספיק לצפות "במשך עשרה רגעים" ב. משם הפליג ל[[ביירות]] ואחר כך ל[[יפו]]. את זיכרונותיו מהיישוב היהודי בארץ תיאר במכתב מפורט שהתפרסם בעיתון "[[יידישה פרסה|יידישה פְּרֶסֶה]]" (''Die jüdische Presse''; "יידישע פרעסע"). בביקורם בארץ הם ביקרו במושבה ה[[טמפלרים (תנועה)|טמפלרית]] [[שרונה (מושבה)|שרונה]], ב[[מקוה ישראל]] ובמקומות נוספים. את הנסיעה ל[[ירושלים]] ערכו ברכבת מיפו:

בירושלים התאכסן שטרוק בביתו של ד"ר [[אלעזר הלוי גרינהוט]], מנהל בית היתומים היהודי בעיר. לבד מביקור באתרים הקדושים בעיר ובמוסדות הציבור כגון "[[משגב לדך]]" ובית החולים החדש "[[המרכז הרפואי שערי צדק|שערי צדק]]", נפגש עם ה[[חכם באשי]] והתעניין באופן חלוקת כספי "[[החלוקה]]". לאחר ביקור ב[[חברון]] וב[[עבר הירדן]], המשיך שטרוק בביקור ב[[מושבה|מושבות]] היהודיות כדוגמת [[ראשון לציון]], [[גדרה]] ו[[זכרון יעקב]], וכן ב[[חיפה]] וב[[אילניה|סג'רה]].

במהלך מסעו יצר שטרוק רישומים של נופי הארץ ושל דמויות שונות, אותם עיבד בביתו שבגרמניה לתחריטים. בשנת [[1904]] יצא בברלין הספר "רישומי מסע בפלשׂתינה" (''Reisebilder aus Palästina''), בו מופיעים תיאוריו של שטרוק לצד טקסט של פרידמן. בשנת [[1905]] הוא פרסם את היצירה "[[ליד הכותל המערבי]]".

את יצירתו הידועה ביותר מתקופה זו – "**דיוקן תיאודור הרצל**" ([[1903]]) – יצר שטרוק בעקבות פגישתו עם הרצל בווינה ביום 21 במאי 1903 כפי שכתב ביומן המסע. לאחר המסע רשם שטרוק סדרה של רישומים בביתו של הרצל ב[[וינה|ווינה]], ששימשו כבסיס להכנת היצירה. המניע ליצירת העבודה היה כנראה התרשמותו של שטרוק מאישיותו של הרצל והאמונה ה[[ציונות|ציונית]] העמוקה שלו. במהלך [[הקונגרס הציוני העולמי השישי]] ב[[בזל]] נפגש שטרוק פעם נוספת עם הרצל, אשר חתם על כמה מעותקי התחריט. התחריט התפרסם מאוד בקרב הקהילות היהודיות הציוניות. מבקר האמנות וחברו של שטרוק [[קרל שוורץ]] תיאר את משמעותו הסמלית במונחים מטאפיזיים – "כנראה, שאף האמן ליצור דמות אידיאלית של אחד מנביאי ישראל, ודבר זה הצליח בידו. תיאדור הרצל חי בלב כולנו באותו דיוקן שטבע האמן שטרוק; זו הייתה תמונתו של הרצל בה"א הידיעה: ההוזה השקוע במשאת-נפשו, שעינו צופות אל העתיד". לאחר מותו של הרצל בשנת [[1904]], יצר שטרוק מתוך רישומיו כמה הדפסים נוספים שבהם מופיעה דמותו של המנהיג הציוני.

===הצלחה בברלין, 1904–1915===
[[קובץ:Image-Corinth totentanz 5.png|ממוזער|שמאל|250px|"**מוות אצל שטרוק**" ([[1922]]), תחריט מאת [[לוביס קורינת]]]]
מבחינה אמנותית הפך שטרוק לאחד האמנים המצליחים ביותר בגרמניה בתחום התחריט. בשנת [[1904]] יצר ספר ובו 81 מתחריטיו בליווי הקדמה מאת [[מקס אוסבורן]]. ב-[[12 בינואר]] הצטרף רשמית כחבר בתנועת "[[הזצסיון הברלינאי]]" והציג בתערוכותיה באופן עקבי עד שנת [[1913]].

פרסומו הגובר של שטרוק והעניין שלו בקידום הציונות הביאו אותו לחבור לקבוצת ה[[אינטלקטואל]]ים היהודים שקידמו את הרעיון של [[בוריס שץ]] בדבר פתיחת מוסד אמנותי בארץ ישראל. בשנת [[1906]] פורסם בגיליון השני של כתב העת "אלטנוילנד" מאמר שפירט את תוכנית הקמתו של "[[בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות|בצלאל]]", עליו היו חתומים, לצד שטרוק ושץ, גם [[אפרים משה ליליין|ליליין]], [[אוטו ורבורג]], [[זליג סוסקין]] ואחרים. בהמשך נמנה שטרוק עם הוועד שתמך ופיקח על הקמת "בצלאל" בברלין.

ספרו הידוע והמצליח של שטרוק "[[אמנות התחריט]]" (''Die Kunst des Radierens'') יצא בברלין בשנת [[1908]] בהוצאת [[פאול קסירר]]. הספר תיאר את תהליך הדפסת התחריט, תוך מתן הדגמות ואיורים מאת שטרוק. בעקבות הפופולריות של הספר, שנבעה מפנייתו לקהל האמנים ולציבור הרחב גם יחד, הודפס הספר בארבע מהדורות נוספות בין השנים [[1912]]–[[1923]]. למהדורה האחרונה אף צירף שטרוק [[רפרודוקציה|רפרודוקציות]] מאת אמנים מודרניים כגון [[מארק שאגאל]], [[פבלו פיקאסו]] ו[[לסר אורי]]. הספר ביסס את פרסומו של שטרוק כאמן מוביל בתחום ההדפס, ואמנים רבים, כגון [[יעקב שטיינהרדט]], לסר ושאגאל נעזרו בו לשם לימוד טכניקה זו.

קשר הדוק במיוחד פיתח שטרוק עם הצייר ה[[אקספרסיוניזם|אקספרסיוניסט]] [[לוביס קורינת]] החל משנת 1908. קורינת, שהיה חבר בזצסיון ואף כיהן כיושב ראש הזצסיון הגרמני החל מ-[[1915]], נעזר בשטרוק בלימוד טכניקת ההדפס. קשרים אלו נמשכו גם לאחר קרע בין שטרוק לתנועה, שסירבה להציג את עבודותיו בתערוכה המשותפת של שנת 1913 ופרישתו של שטרוק ממנה. עדות לקשר ההדוק בין השניים ניתן למצוא בקבוצת תחריטים שיצר קורינת בשנת [[1922]] שנושאם הוא "מחול המוות". בשניים מן התחריטים האקספרסיוניסטים מופיעים דיוקנותיהם של שטרוק ואשתו.

בשנת [[1911]], בהיותו בן שלושים וחמש בלבד, יצא קטלוג מקיף של יצירתו בשם "**יצירתו הגרפית של הרמן שטרוק**" (''Das graphische Werk von Hermann Struck'') בעריכת [[ארנולד פורטלגה]] (Fortalge) ו[[קרל שוורץ]] (Karl Schwarz), בו הובאו פרטים על למעלה מ-250 מיצירותיו. חמש שנים לאחר מכן יצא ספר עבודות נוסף בשם "**ההומור של שטרוק**" (''Der Humor bei Struck''), שבו ניסה שטרוק להראות צדדים קלילים יותר ביצירתו, שהוצנעו בספרם של פורטלגה ושוורץ.

בנוסף להוצאות מסחריות אלו הוציא שטרוק מהדורות מצומצמות של קובצי תחריטים כגון נופים מ"**שירקה ובראונלגה**" (''Aus Schirke und Braunlage'') משנת [[1912]] ו"**משולי העיר הגדולה**" (''Vom Rande der Großstadt''). נופים אלו שורטטו בנטייה לצמצום פרטים ובקווים עדינים. למרות ה[[שמרנות]] בבחירת הנושאים בולטת בהם הנטייה המודרנית ליצירת משטחים ולעיצוב גאומטרי של ה[[קומפוזיציה]].

כראש תנועת 'המזרחי' הביע שטרוק דאגה לריחוק ההולך ומתגבר בין התנועה הציונית לבין המסורת ו[[יהדות|הדת היהודית]]. את גישתו זו הביע גם בעת שהשתתף בארבעה קונגרסים ציוניים שנערכו באירופה בין [[1907]] ל-1913. "אין אני דורש [[תעמולה]] דתית מאת ה-''[[די ולט (שבועון ציוני)|Die Welt]]'' כי אם נויטרליות", כתב במכתב מ-[[1 בספטמבר]] [[1908]] לנשיא [[ההסתדרות הציונית העולמית]] [[דוד וולפסון]], "אין לי אותו המשקל וצעיר לימים אני יותר מדי מכדי להיות רשאי לתת לך, למנהיגה המנוסה של התנועה, הוראות. אך הנני מרגיש חובה לעצמי, עם כל יראת הכבוד, להפנות את תשומת לבך לכך שעתיד אתה לדחות את האורתודוקסיה בשתי ידיים מהתנועה הציונית אם לא תשנה את עמדתך ואת יחסך אלינו, אנו מחפשים אך ורק אורח קיום בתוך הציונות".

===שירות בצבא הגרמני, 1915–1919===
ב-[[23 ביולי]] [[1915]] התנדב שטרוק בן ה-39 ל[[צבא הקיסרות הגרמנית|צבא הגרמני]], שנלחם ב[[מלחמת העולם הראשונה]]. בתחילה שירת כ[[מתרגם]] וכ[[צנזור]] במטה הפיקוד ב[[אובר אוסט]], אזור השלטון הגרמני ב[[מזרח אירופה]]. אולם בשנת [[1917]] הועבר, על פי בקשתו, ל[[החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה|חזית המזרחית]]. על שירות זה זכה ב[[אותות ועיטורים צבאיים|עיטור]] "[[צלב הברזל]]" מדרגה שנייה. בתפקידו בחזית שימש שטרוק כממונה על עניינים יהודיים. שירותו הצבאי הפגיש אותו עם הקהילות היהודיות ב[[יהדות מזרח אירופה|מזרח אירופה]] בכלל וב[[יהדות פולין|פולין]] בפרט. תפקידו כמתווך בין קהילות אלו לבין שלטונות הצבא הגרמני הכובש נועד להשפיע על היהודים להישאר נייטרליים ולא לתמוך בכוחות הלאומיים ה[[פולנים]]. שטרוק ניסה לגשר בין הזדהותו הכפולה לצבא הגרמני ולזהותו היהודית. במכתב לבני משפחתו כתב על תפקידו הכפול: "בתחום הרחב של הסוגיות לפתרון, תמיד יש לבחור ולטפל ללא לאות באלו, שבהן ה[[אינטרס]]ים הגרמניים והיהודים חופפים. שוב ושוב צריך לעמול כדי ליצור מצב, שבו ניתן יהיה לנטרל במידה רבה ככל האפשר סתירה בין שני אינטרסים הללו".

בתפקידו היה שטרוק מעורב בתחומים שונים של הקהילות היהודיות, החל משאלות פרנסה וחלוקת כספי סיוע ועד לשאלות בנושא החינוך וגורלם הפוליטי של היהודים. הוא שלח דוחות ודיווחים גם לראשי התנועה הציונית בגרמניה. בראייתו האופטימית ניסה לקרב חוגים גרמנים אל הנושא הציוני, תוך התעלמות מנטיות [[אנטישמיות]] שרווחו בחוגים אלו.

בסיום המלחמה הוזמן שטרוק להשתתף כמומחה בענייני היהודים ב[[ועידת השלום בפריז (1919)|וועידת השלום בפריז]] מטעם הממשלה הגרמנית. בריאיון שנתן לעיתון הגרמני "[[דויטשה אלגמיינה צייטונג|דוֹיְטְשֶׁה אַלְגֶמַיְינֶה צַיְיטוּנְג]]" (''Deutsche Allgemeine Zeitung'') לקראת הוועידה תיאר את עמדתה האוהדת של גרמניה ביחס לציונות. בנוסף תיאר את השאיפה למתן [[אוטונומיה]] תרבותית ליהודים בארצות [[אירופה]], העתיד להתממש בעזרת הממשלה הגרמנית ובעזרת [[חבר הלאומים]] העתיד לקום, כמענה לדרישות הבאות מן הציבור היהודי.

תקופת המלחמה מהווה שנים של פריחה יצירתית באמנותו של שטרוק, שיצר בתקופה זו מעל 400 יצירות. בין הנושאים שבעבודותיו בולטים תיעוד של חיי היהודים ותיעוד של האזורים שבהם נלחם הצבא הגרמני. חלק מ[[ליתוגרפיה|ליתוגרפיות]] אלה נעשו עבור עיתונים ופרסומים רשמיים של הצבא הגרמני וחלקם פורסמו בקובצי ליתוגרפיות שונים. במסגרת האוגדן "מתוות מרוסיה, מחזית [[ריגה]]" צייר שטרוק את תוצאות ההפצצות, את חיי החיילים ועוד. קובץ נוסף הציג נושא ייחודי בגוף עבודתו של שטרוק – "שבויי מלחמה", שאותם יצר בין השנים 1915–[[1916]] באישור ובתמיכת המטה הכללי הגרמני. שטרוק פנה אל ה[[אנתרופולוג]] הגרמני [[פליקס פון לושאן]] (Felix von Luschan) במטרה שייעץ לו בפרויקט שהיה בעל היבטים [[אנתרופולוגיה|אנתרופולוגים]]. עבור הפרויקט יצר שטרוק 40 ליתוגרפיות של [[שבוי|שבויי המלחמה]], המתמקדים בחזות הפנים שלהם. הדמויות מתוארות מן הכתפיים ועל רקע חלק. הן עטויות [[מדים|מדי]] צבא ובולטת בהן הדגשה של מאפיינים [[גזע (אדם)|גזע]]יים, כגון הדגשת [[צבע עור|גוון עור]] שחור. לצד כל דמות צוין שמה.

====פני יהדות מזרח אירופה====
[[קובץ:Hermann Struck Grafik JMBerlin 2002 238 31.jpg|ממוזער|שמאל|250px|"[[הסנדלר היהודי, קובנו]]" ([[1916]]), [[ליתוגרפיה]].]]

את התרשמותו מ[[יהדות מזרח אירופה]] תיאר שטרוק בסדרה של ספרים. הראשון מביניהם יצא לאור בשנת [[1915]] ונקרא "בפולין הרוסית". קובץ נוסף, ובו כשישים איורים המלווים בטקסט מאת [[הרברט אוילנברג]], הופיע באותה שנה. הקובץ הידוע ביותר מביניהם הוא קובץ ליתוגרפיות בשם "מתוות מרוסיה, יהודי המזרח", ובו 50 איורים של טיפוסי דמויות של יהודים כגון "[[הסנדלר היהודי, קובנו]]" או "נער [[קבצן]] יהודי" לצד תיאורי נוף של [[העיירה היהודית]]. טכניקת התחריט נזנחה בתקופה זו לטובת ביטוי [[אקספרסיוניזם|אקספרסיבי]] יותר באמצעות טכניקת ה[[ליתוגרפיה]]. אופי ההדפסים משתנה בעקבות השימוש בטכניקה זו לקו "סקיצתי וסוער יותר". בשנת [[1920]] ליוו ליתוגרפיות אלו את ספרו של [[ארנולד צווייג]] "[[פני יהדות מזרח אירופה]]" (''Das ostjüdische Antliz''), שהודפס במהדורה מיוחדת בת 250 עותקים חתומים. בשנת [[1922]] יצאה לאור מהדורה נוספת של הספר, ומהדורה שלישית הודפסה בשנת [[1929]].

הספר שיקף את ההתעניינות הגוברת של אנשי [[רפובליקת ויימאר]] במתרחש באירופה מתוך גישה אתנוגרפית-[[פיזיוגנומיה|פיזיוגנומית]]. בנוסף הוא שיקף את ההתעוררות ה[[לאומיות|לאומית]] ואת ה[[סולידריות חברתית|סולידריות]] הלאומית של מחבריו. הביקורות על הספר היו מעורבות. [[אלפרד דבלין]], לדוגמה, תמך בהתלהבות ביצירה, ובעקבותיו אף ביקר בעצמו ב[[פולין]]; לעומתו המבקר [[פאול צוקר|פאול צוּקֶר]] (Paul Zucker), שביקר את הספר מעל גבי עיתונו של [[מרטין בובר]], "[[Der Jude]]" ("דֵר יוּדֶה", "היהודי"), הסתייג מהנימה ה[[סנטימנט]]לית שבספר וממה שכינה כ"[[מיתוס]]י ההווה" ("Mythen der Gegenwart") שבו. בשנת [[1924]] הוציאו צוויג ושטרוק ספר נוסף בשם "כנען החדשה", ובו תיאורים של [[ארץ ישראל]].

===ארץ ישראל, 1922–1939===
[[קובץ:Hermann Struck House 1929.png|250px|ממוזער|שמאל|ביתו על הכרמל ב-1929]]
[[קובץ:Hermann Struck's house.JPG|שמאל|ממוזער|250px|[[בית הרמן שטרוק|ביתו של הרמן שטרוק]] ברחוב ארלוזורוב 23 בחיפה]]
[[קובץ:Hermann Struck House 01.JPG|שמאל|ממוזער|250 פיקסלים|שיחזור בית שטרוק (2013)]]
בשנת [[1920]] נישא שטרוק למלכה שטרייזנד. בדצמבר שנת [[1922]] [[העלייה השלישית|עלו]] שטרוק ורעייתו ל[[המנדט הבריטי|ארץ ישראל]] והתיישבו ב[[חיפה]]. בשנת [[1925]] עברו בני הזוג ל[[בית הרמן שטרוק]]. זהו בית בעל שלוש קומות שעיצב עבורם ה[[אדריכל]] [[אלכסנדר ברוואלד]] ברחוב ארלוזורוב מס' 23. את המגרש עליו הוקם הבניין רכש שטרוק עוד לפני [[מלחמת העולם הראשונה]]. למרות ניתוקו הגאוגרפי המשיך שטרוק לשמור על קשרים הדוקים עם ידידיו ב[[אירופה]], ולבקר מדי שנה בביתו שב[[ברלין]]. עד שנת [[1933]] החזיק גם בסטודיו בעיר. למרות פרסומו העולמי כאמן לא הפך שטרוק לחלק מן האמנות הארץ-ישראלית הצעירה. מבחינה חברתית הוא היה אומנם שותף ליוזמות אמנותיות שונות, אולם בכל שנות חייו בארץ ישראל לא הציג תערוכה מיצירותיו ואף מיעט להשתתף בתערוכות קבוצתיות שנערכו באותה תקופה. הוא המשיך להיות פעיל ב"המזרחי" והשתתף ב, [[הקונגרס הציוני העולמי ה-14|ה-14]] ו[[הקונגרס הציוני העולמי ה-16|ה-16]]. היה בקשר עם [[אברהם יצחק הכהן קוק|הרב קוק]] וגם צייר [[דיוקן]] שלו. הרב קוק ראה את שטרוק כשליח "לגלות את היופי החן והקדושה שבארצנו הקדושה".

אחת מן היוזמות המרכזיות שבהן היה מעורב שטרוק הביאה להקמת המוזיאון ב"[[בית דיזנגוף]]". במאי [[1930]] פנה [[מאיר דיזנגוף]] אל שטרוק בניסיון להקים "בית נכות בתל אביב", כשנה לאחר סגירת "[[בית הנכות בצלאל|בית הנכות]]" בירושלים. שטרוק עזר לדיזנגוף ביצירת קשר עם יהודים גרמנים שתמכו בהקמת המוזיאון. למרות תרומתו הרבה של שטרוק בייעוץ אמנותי דקדקני, לא נמנה עם ועד המוזיאון. בנוסף שימש שטרוק כיועץ בהקמת ביתן אמני ישראל ב"[[יריד המזרח]]" בשנת [[1932]]. מעורבותו בחיי האמנות לא פסקה עם פתיחתו של [[מוזיאון תל אביב]] בבית דיזנגוף. הוא המשיך לשמש יועץ לדיזנגוף. עם מותו של דיזנגוף, בשנת [[1936]], היה שטרוק בין המוציאים לפועל של [[צוואה|צוואתו]].

מעורבות מרכזית נוספת של שטרוק הייתה חידוש מוסד "[[בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים|בצלאל]]" הירושלמי. עם הקמת "[[בצלאל החדש]]" בשנת [[1934]], על ידי [[הסוכנות היהודית]], שימש שטרוק כחבר בוועד המנהל של המוסד. מוסד "בצלאל" נסגר בשנת [[1929]] ופתיחתו מחדש שיקפה את הפריחה התרבותית ואת השפעת האמנים שעלו מגרמניה בשנים אלו. התגייסותו של שטרוק לקידום רעיון חידוש המוסד הייתה מוחלטת. הוא שימש כחבר בוועד המקים של המוסד וב"חברת בצלאל החדש" שאספה כספים למפעל זה. בחודש ינואר [[1935]], לדוגמה, נשלחו ל[[יהדות גרמניה|יהודי גרמניה]] [[התרמה|בקשות לתרומות]] ולתמיכה עבור המוסד בירושלים. לבקשה זו צורפה הבטחה כי תרומה בסך 5 [[לירה ארץ ישראלית|לירות ארץ-ישראליות]] תזכה את התורם ב[[תחריט]] נוף בחתימתו של שטרוק. היענות התורמים לפנייה הייתה מועטת. [[יוסף בודקו]], תלמידו של שטרוק, התמנה למנהלו הראשון של המוסד. אף ששטרוק עצמו לא שימש כמורה במוסד, הוא שלח את תלמידיו הפרטיים ללימודים במוסד. בנוסף יעץ להנהלת "בצלאל" בתחומים שונים ובהם גיוס כספים למוסד ברחבי העולם.

שטרוק העריץ את הרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבה הראשי של ארץ ישראל, עד כדי כך שלפי דבריו, פטירת הרב בשנת [[1935]] גרמה לו צער שמנע ממנו לצייר, כיוון ש"עבודתו של אמן זקוקה להשראה".

עם מותו של שטרוק ניתן לראשונה במוסד פרס להדפס על שמו של שטרוק ובו זכה [[יוסי שטרן (צייר)|יוסי שטרן]]. עדות למעמדו של שטרוק בקרב אנשי "בצלאל" ניתן ללמוד גם מה"מלון למונחי הגרפיקה" שחיבר [[מרדכי נרקיס]] בשנת [[1936]] ([[תרצ"ז]]) בהוצאת [[ועד הלשון העברית]], ואשר הוקדש לשטרוק על ידי המחבר.

===תקופת מלחמת העולם השנייה===
[[קובץ:Struck 005.jpg|ממוזער|שמאל|250px|תערוכת הרמן שטרוק ב[[מוזיאון תל אביב]], [[1944]]]]
ערב [[מלחמת העולם השנייה]] גבר מאוד זרם הפניות של יהדות גרמניה אל שטרוק. שטרוק ניסה והצליח לעזור לרבים מהם על ידי השגת [[סרטיפיקט]]ים (אישורי [[עלייה לארץ ישראל|עלייה]]), אולם בעקבות עומס הפניות הרב הדפיס כרטיס תשובה מוכן: "בגלל המספר הבלתי פוסק של פניות ובקשות אלי, הנני נאלץ למרות כל רגשי השתתפותי במצבו הקשה לתת את התשובה הבאה: אפשרותי להשיג בשביל מישהו סרטיפיקט או לסייע לקבלתו על ידי דרישה אזלה...".

יצירתו מאותן שנים התעלמה מהמתרחש באירופה. הוא התמקד בתיאורי נוף ובציור [[אקוורל]]ים. מחלת הכליות שבה חלה החלה להשפיע על תפקודו היום-יומי. בשנת [[1939]] נסע ל[[פריז]] כדי לנסות ולטפל במחלתו, אולם ללא הועיל. בחודש דצמבר [[1943]] הפך מצבו של שטרוק לקריטי, והוא איבד את הכרתו עד למותו ב-[[11 בינואר]] [[1944]].

מותו של שטרוק נתפס כאירוע חשוב בקרב [[היישוב]] העברי. בהלווייתו, שיצאה מביתו, השתתפו אלפים. מסע ההלוויה עבר בישיבת "תפארת ישראל" אל בית העלמין החדש של [[חיפה]]. בהלווייתו השתתפו גם נציגים רבים של עולם האמנות הארץ-ישראלי כגון [[משה קניוק]], מנהלו של מוזיאון תל אביב, ונציגי [[אגודת הציירים והפסלים]]. ביום ההלוויה נסגרה הגלריה בבניין "[[הבימה]]" וב-[[9 במרץ]] נפתחה במוזיאון תל אביב תערוכה רטרוספקטיבית ובה הוצגו כ-60 עבודות שנעשו לאחר עלייתו לארץ ישראל. תערוכה נוספת מיצירותיו הוצגה גם ב"[[בית הנכות בצלאל]]" וב[[גלריית בן אורי]] ב[[לונדון]] בשנה זו.

==יצירתו של הרמן שטרוק==
עיקר יצירתו של שטרוק היה עשייה גרפית בטכניקות הדפס שונות. [[גדעון עפרת]] מצא בתיאורי הנוף של שטרוק זיקה לאמנותה של "[[אסכולת ברביזון]]" (Barbizon school) ה[[צרפת]]ית, לצד ההשפעה האימפרסיוניסטית והאקספרסיוניסטית, בהשפעתם של [[יוזף ישראלס]] ו[[מקס ליברמן]]. הנופים של שטרוק ממעטים בחשיבות הדמויות שבהם. הנוף ביצירתו המוקדמת מציג קו [[פרספקטיבה|פרספקטיבי]] הנפרש לאורכה של היצירה, אולם ברבות מעבודותיו הדימוי המתקבל נוטה לשטיחות ולהדגשת הצורניות והשטיחות שבקומפוזיציה. הדיוקנאות שיצר שטרוק מדגישים את ההיבט הפיזי של הדמויות וממעיטים בתיאור רגשי-אקספרסיבי שלהם.

את פרסומו בקרב הקהילות היהודיות באירופה ובקרב חוגי האמנות האירופית קנה שטרוק בעיקר לאחר פרסום תחריטיו מהמסע לארץ ישראל בשנת [[1903]]. בעזרת שליטתו בטכניקות ההדפס השונות יצר שטרוק נופים ותיאורי הווי של האוכלוסייה בארץ ישראל. הקהילות היהודיות תפסו את אמנותו כ"אמנות יהודית", בעיקר לאחר פרסום "[[דיוקן תיאודור הרצל]]" (1903). [[מרטין בובר]] ראה ביצירתו ביטוי "יהודי" השונה מן הנוסח ה"מזרחי" של תיאורי ארץ ישראל עד אז.

שטרוק נתפס בחיי התרבות של ישראל כבכיר האמנים היהודים שעלו לארץ. בעבודתו תרם יותר מכל אמן אחר לפיתוחה של אמנות הגרפיקה בארץ ישראל, הודות לידיעותיו המעמיקות בפרטי הטכניקה של אמנות ההדפס ולתלמידיו הרבים, שכיהנו בתפקידי מפתח במוסדות האמנותיים בארץ ישראל. אולם, השפעה זו הייתה מוגבלת בעיקר לצדדים הטכניים של היצירה. האמנים הצעירים של [[שנות ה-20 של המאה ה-20|שנות העשרים]] ו[[שנות השלושים של המאה ה-20]] לא ראו ביצירתו [[מודל חיקוי]] והעדיפו את השפעת האמנות ה[[מודרניזם|מודרניסטית]] ובייחוד האקספרסיוניסטית מאירופה.

במרוצת השנים לא היו שינויים מהותיים בעבודתו הגרפית של שטרוק. יצירותיו נבעו ממסורת ארוכה שהוא לא ראה צורך לערער עליה. לקראת סוף ימיו התמסר יותר לציור תמונות [[צבע שמן|שמן]] וציור ב[[צבע מים|צבעי מים]] בפורמטים (משטח העבודה) קטנים באופן יחסי. אולם, מבקרים רבים, כגון [[קרל שוורץ]], העדיפו את יצירתו הגרפית המוקדמת יותר. בעבודותיו המאוחרות ניתן דגש רב יותר על דימוי הנוף. קווי המתאר של הנוף חדים יותר וכך גם הקונטרסט (ניגודיות) בין הדימוי לרקע. עבודות אלו ממעטות להשתמש בפרספקטיבה וברבות מהן, בייחוד בתיאורי ה[[דקליים|דקלים]] הרבים שיצר, מתואר הנוף בצורה סכמטית. ברבים מן ההדפסים משנים אלו מקבל הנייר גוון כהה כתוצאה משמוש בטכניקות צריבה כגון [[אקווטינטה]] או שימוש בטכניקת [[קרומית רכה]].
[[קובץ:Hermann Struck grave.jpg|ממוזער|180px|קברו של הרמן שטרוק ב[[מתחם בתי הקברות בחיפה#בית הקברות היהודי חוף הכרמל|בית העלמין היהודי חוף הכרמל]] לפי תוכניתו של תלמידו מאיר בן אורי]]

==אתרים לזכרו==
על שמו של שטרוק נקרא בית הספר "אהרן" ב[[קריית שמואל (חיפה)|קריית שמואל]], גן שטרוק בשכונת [[הדר הכרמל]] ב[[חיפה]], וכן [[שמות רחובות בישראל|רחובות בישראל]].

באוקטובר [[2013]] נפתח [[מוזיאון הרמן שטרוק]] בשחזור ביתו ב[[חיפה]].

==ראו גם==
* [[בית הרמן שטרוק]]
*[[דיוקן הרמן שטרוק]]

==לקריאה נוספת==
*יצחק מן (עורך), **הרמן שטרוק: האדם והאמן**, תל אביב: [[הוצאת דביר|דביר]], 1954. (לדמותו, מדבריו, מתחריטיו ורישומיו)
* [[ישעיהו וולפסברג-אביעד|ישעיהו וולפסברג]], **פרופיסור חיים אהרון (הרמן) שטרוק**, ירושלים: המחלקה לענייני הנוער – המדור הדתי של הנהלת ההסתדרות הציונית בהשתתפות [[קרן היסוד]] בסיוע [[מוסד הרב קוק]] ('דמויות בציונות ובתולדות היישוב'), תש"ו 1946.
* רותי אופק, חנה שוץ (עורכות), **הרמן שטרוק 1876–1944**, תפן: המוזיאון הפתוח, גן התעשייה תפן, 2007.
* מיכל טלטש, נעה תרשיש (עורכות), **הרמן שטרוק – מברלין לחיפה**, חיפה: מוזיאון מאנה כץ, 1994.
* [[גדעון עפרת]], "נופי הרמן שטרוק: הרחק והזיקה", **ביקורי אמנות**, ירושלים: ההסתדרות הציונית העולמית, 2005.

<div class="mw-content-ltr">
* Jane Rusel, ''Hermann Struck (1876-1944). das Leben und das graphische Werk eines jüdischen Künstlers'', Frankfurt am Main: P. Lang (''Judentum und Umwelt''), 1997. 
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20151003162550/http://mushecht.haifa.ac.il/hecht/art/Artist-Collection.aspx?id=40 הרמן שטרוק], אתר [[מוזיאון הכט]]
* [[מאיר בן אורי]], [http://www.daat.ac.il/daat/mimaamakim/images/talmid.pdf תלמיד על רבו – מאיר בן אורי מספר על הרמן שטרוק], **ממעמקים''', גיליון 40, אדר ב' תשע"א, מרץ 2011, באתר דעת
* תחריטים וביאורם מאת מאיר בן אורי לציון מאה שנה להולדתו של הרמן שטרוק, י"א אדר תרל"ו - י"א אדר תשל"ו, המכון לאמנות דתית, חיפה - קריית-שמואל 1975, מהדורת אינטרנט בעריכת יאיר בן אורי, שבט ה'תשס"ה (באתר "דעת")
* 
*  (עם מותו)
* 
* 
* , 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* האמן הרמן שטרוק ויצירתו: בין הזֶצֶסְיוֹן הברלינאי ונופי ישראל, באתר הספרייה הלאומית, 25 בפברואר 2017
* חנה סֵקֶרָה, הרמן שטרוק, תייר אמן - תערוכה במוזיאון הרמן שטרוק, חיפה, באתר "מניפה", 19 באוקטובר 2018
* 
* 

## הערות שוליים

*
*
קטגוריה:ציירים ביישוב
קטגוריה:ציירים יהודים גרמנים
קטגוריה:יהודים חברי הזצסיון הברלינאי
קטגוריה:אמני הדפס יהודים
קטגוריה:פעילי תנועת המזרחי
קטגוריה:פעילים ציונים בגרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:יהודים מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי החמישי
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי התשיעי
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי העשירי
קטגוריה:יהודים בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1876
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1944