open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מילאנו צ'נטראלה

**תחנת מילאנו צ'נטראלה** (איטלקית **Milano Centrale**) היא תחנת הרכבת הראשית של מילאנו ואחת מתחנות הרכבת הראשיות באיטליה ובאירופה כולה.

## היסטוריה
הצורך בהחלפתה של תחנת הרכבת המרכזית של מילאנו שנבנתה ב-1864, הורגש עם פתיחתה של מנהרת סימפלון (Traforo del Sempione) בהרי האלפים ב-1906. המלך ויטוריו אמנואלה ה-3 הניח את אבן הפינה למבנה התחנה בכיכר דוקה ד'אאוסטה (Piazza Duca d'Aosta) ביום 28 באפריל 1906 אף שעדיין לא נערכו תוכניות לבנין. ב-1912 נבחרה הצעתו של האדריכל אוליסה סטקיני, ועבודות הבניה החלו בשנת 1913 ונמשכו בעצלתיים בשל המשבר הכלכלי שפקד את איטליה בזמן מלחמת העולם הראשונה. תוך כדי הבניה, ובמיוחד לאחר שבניטו מוסוליני היה לראש ממשלת איטליה, נערכו שינויים בתוכניות המבנה במטרה להופכו לחלון ראווה של הישגי המשטר הפשיסטי במדינה (ראו להלן). בין היתר נוספה כיפת פלדה ענקית באורך של 341 מטר ובשטח של 66,500 מ"ר. רוחבה של חזית המבנה הוא 200 מטר ובה שלושה שערים לאולם הכניסה והקופות המכונה "גלריה דלה קרוצה" (Galleria delle Carrozze, "אולם הקרונות"). שלוש הקשתות המחפות על אולם זה הן בגובה של 72 מטר, ומבנה התחנה כולו מצופה שיש בגוונים שונים. התחנה נחנכה לבסוף ב-1 ביולי 1931.

בתחנה הוקם אתר זיכרון ל-605 יהודי מילאנו, אשר נשלחו בשנת 1944 מרציף 21 להשמדה. שמותיהם מופיעים על קיר הזיכרון במנהרה העולה לרציף זה. האתר משתרע על שטח של 7 מ"ר, והיוזמה להקמתו באה מהממשל האיטלקי והנהלת חברת הרכבות.

## תוכנית השיפוץ
ב-2006 הוחלט על שיפוץ המבנה בעלות של 100 מיליון אירו תוך שימור סגנונו המקורי וערכו האדריכלי והאומנותי. הכוונה היא לחדש כל חלק במבנה בחומרים זהים לאלה מהם הוא עשוי, וכשהדבר אינו אפשרי, בחומרים הקרובים ככל הניתן לחומרים המקוריים. מיזם השיפוץ כולל את החלפת התאורה, שיפוץ הקשתות וחידוש האולם המלכותי (Sala Reale) הנגיש ישירות מכיכר דוקה ד'אאוסטה ואשר שימש כחדר המתנה לבני משפחת המלוכה.

## שירות הרכבות
בתחנת הרכבת 24 מסילות רכבת ובכל יום עוברים דרכה כ-320,000 נוסעים וכ-500 רכבות (סך כולל של כ-117 מיליון נוסעים בשנה). התחנה היא תחנת הרכבת היחידה באיטליה בה אמורים להצטלב מספר קווים של הרכבת המהירה האיטלקית (TAV): קו טורינו-מילאנו-ונציה, קו מילאנו-ג'נובה וקו מילאנו-רומא-נאפולי. מתחת לתחנת הרכבת נפגשים קווים 2 ו-3 של הרכבת התחתית של מילאנו.

## גלריה

Milano-stazione01.jpg|חזית התחנה
Milan statione centrale.JPG|רציפים בתחנה
Milanstation1.jpg|אולם הכניסה – "גלריה דלה קרוצה"


## קישורים חיצוניים

* התחנה באתר הרשמי של חברת Grandi Stazioni האחראית על תפעולן של תחנות הרכבת הגדולות באיטליה
* צילום אוויר של התחנה באתר Google maps

## הערות שוליים

קטגוריה:איטליה: תחנות רכבת
קטגוריה:מילאנו: מבנים
קטגוריה:מילאנו: תחבורה
הנס פון אוילר-שלפין

**הנס קארל אוגוסט סימון פון אוילר-שלפין** (בגרמנית: **Hans Karl August Simon von Euler-Chelpin**; 15 בפברואר 1873, אאוגסבורג – 6 בנובמבר 1964, סטוקהולם) היה ביוכימאי שוודי (יליד גרמניה), חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1929 בו זכה במשותף עם ארתור הרדן "על מחקריהם בתחום תסיסת הסוכר ואנזימי תסיסה".
## ביוגרפיה
לאחר סיום לימודי התיכון שלו, ב-1891, למד פון אוילר-שלפין אמנות באקדמית מינכן לציור. בעקבות התעניינותו בבעיות צבע וצבעי הספקטרום, בחר להתחיל בלימודי מדע ב-1893. הוא החל בלימודיו באוניברסיטת ברלין, שם למד כימיה אצל הרמן אמיל פישר וא. רוזנהיים, ופיזיקה אצל אמיל ורבורג ומקס פלאנק; ב-1895 קיבל תואר דוקטור.

אז המשיך לאוניברסיטת גטינגן, שם עבד בין השנים 1896 ל-1897 אצל ולטר נרנסט. בקיץ 1897 עבד במעבדתו של סוונטה ארהניוס, והתמנה לעוזר מחקר שם. ב-1898 הוסמך למרצה (Privatdozent) בכימיה פיזיקלית באוניברסיטה המלכותית של סטוקהולם, וב-1899 התמנה לתפקיד שם. בין 1899 ל-1900 ביקר במעבדתו של ואן 'ט הוף. ב-1906 התמנה לתפקיד פרופסור לכימיה כללית ואורגנית באוניברסיטה המלכותית. ב-1929 התמנה למנהל מכון הוויטמינים ומכון הביוכימיה, שהוקם זה לא מכבר. ב-1941 פרש מהוראה, אך המשיך לעסוק במחקר.

עבודתו הביוכימית הראשונה פורסמה ב-1904, ועסקה בפעולתם של אנזימים, בהשוואה לעבודתו המוקדמת על קטליזה, שבחנה הידרוליזה קטליטית של מצעים על ידי היווצרות מלח עם הזרז.

חלק נכבד מעבודתו עסק באנזימים אינוורטאז (saccharase) וקטלאז, וזאת בשיתוף עם ק. יוזפסון. עבודתו בתחום התסיסה התקדמה לעיסוק בפוספורילציה, קו-אנזימים, והשלבים הראשונים של התסיסה והקטליזה שלהם. ב-1924 החל בחקר ויטמינים, בשיתוף ב. פון אוילר, פול קארר, ומרגרטה רידבום, איתה ביצע מחקר נוסף, ב-1928, בעניין ויטמין A וקרוטן.

ב-1914 פרסם ספר אודות הכימיה של שמרים ותסיסה אלכוהולית. בין 1925 ל-1934 איגד את תוצאות מחקרו המעמיק בתחום האנזימולוגיה במונוגרפיה בשם "Chemie der Enzyme", המונוגרפיה הראשונה בנושא. ב-1957 פרסם ספר עם ב. איסטרט על הכימיה וביוכימיה של רדוקטונים. ב-1958 ביקר ביפן ופרסם מונוגרפיה אודות רדוקטונים בשיתוף פרופסור ק. ימאפוג'י, ד"ר נאמורה וד"ר אדאצ'י.

פון אוילר-שלפין חקר גם את הביוכימיה של גידולים, ובמיוחד את חומצות הגרעין בהם, בטכניקה של סמנים שפיתח עם ג'ורג' דה הוושי. בתחום זה פרסם שתי מונוגרפיות, "Biochemistry of Tumours" (עם Boleslaw Skarzynski מקרקוב), ו-"The Chemotherapy and Prophylaxis of Cancer".

פון אוילר-שלפין היה חבר האקדמיות למדעים של מדינות וערים רבות, וזכה בתוארי דוקטור לשם כבוד ממספר אוניברסיטאות מובילות. הוא נישא פעמיים; ראשית לכימאית אסטריד קלב, ולזוג נולדו 5 ילדים. בשנית, ב-1913, לאליזבת', ברונית אף אוגלס, שגם עבדה איתו במחקריו. לזוג נולדו 4 ילדים. בנו מנישואיו הראשונים, אולף פון אוילר, היה לרופא ופרמקולוג, וזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1970.

## קישורים חיצוניים

* פרטים אודותיו באתר NNDB
* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:ביוכימאים שוודים
קטגוריה:זוכי פרס נובל שוודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטוקהולם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברלין
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1873
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1873
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1964
תחנת הרכבת של הלסינקי

**תחנת הרכבת של הלסינקי** (בפינית: **Helsingin rautatieasema**) שוכנת במרכז הלסינקי בירת פינלנד, ונחשבת כאחד מסימני ההיכר של העיר. התחנה היא המרכז התחבורתי של העיר ונקודת המוצא של כל רכבות הפרוורים והרכבות הבינעירוניות שמפעילה חברת הרכבות הפינית (VR - Valtionrautatiet). בכל יום עוברים כ-200,000 נוסעים דרך התחנה ומתחתיה ממוקמת תחנת הרכבת התחתית של הלסינקי ראוטטיאנטורי (Rautatientori - "כיכר המסילה") שהיא העמוסה ביותר מבין 12 התחנות של המטרו העירוני. המבנה מצופה ברובו באבן גרניט פינית, ובצידו המזרחי ניצב מגדל שעון. שני זוגות של דמויות מפוסלות האוחזות בידיהן מנורות ניצבים משני צדיה של הכניסה הראשית, המקומרת.

## היסטוריה
תחנת הרכבת הראשונה בעיר נבנתה בשנת 1860 במקביל לסלילתו של קו הרכבת הראשון במדינה, בין הלסינקי והעיר המנלינה. כשתחנה זו לא התאימה עוד לצורכי העיר, נערכה, בשנת 1904, תחרות לתכנונה של תחנה גדולה יותר ובה זכה האדריכל אליאל סארינן (Eliel Saarinen, אביו של אירו סארינן). הצעתו של סארינן למבנה בסגנון הרומנטי עוררה פולמוס ציבורי, ובשנת 1909 השלים סארינן תוכנית חדשה לחלוטין למבנה מודרני ופונקציונלי. התחנה נחנכה בשנת 1919, ומאז שופצה מספר פעמים. בין היתר נוספה מנהרה תת-קרקעית מתחת לרציפים בשנת 1960, התחנה הותאמה לרכבות חשמליות בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ותחנת הרכבת התחתית "כיכר המסילה" הושלמה ב-1982. בשנת 2000 הוסף למבנה גג זכוכית שהופיע גם בתוכנית המקורית, ובשנת 2003 נבנו אגף קניות ובית מלון.

## ראו גם
* רייל בלטיקה

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של הרכבת הפינית עם קישור לדף אודות התחנה ומפות
ימין|ממוזער|800px|הרציפים

קטגוריה:הלסינקי: מבנים
הלסינקי, תחנת הרכבת
קטגוריה:פינלנד: תחבורה
קטגוריה:אדריכלות מודרנית
טהראן (פרובינציה)

**פרובינציית טהראן** (בפרסית: **استان تهران**) היא אחת מ-31 הפרובינציות באיראן, ובירתה העיר טהראן.
שטחה כ-18,814 ק"מ מרובע, והיא נמצאת בצפונה ובמרכזה של רמת איראן. נכללים בה 16 מחוזות, 43 נפות, ו-1,358 כפרים. כ-86.5% מתושביה מתגוררים באזורים עירוניים, ו-13.5% באזורים כפריים.

בפרובינציה גרים יותר מ-13 מיליון תושבים, שמהווים כ-18% מכלל אוכלוסיית איראן. מרביתם מוסלמים מהזרם השיעי. מיעוטים אחרים הם זורואסטרים, בהאים, יהודים ונוצרים.

בפרובינציה מדוברות כמה עשרות שפות (ובהן גילקי ולורי) בשל הגירה מפרובינציות אחרות לעיר הבירה. השפה הרשמית היא השפה הפרסית.

פרובינציית טהראן נחשבת לעשירה ביותר במדינה; היא תורמת כ-29% מהתוצר הלאומי הגולמי של איראן. זוהי הפרובינציה המתועשת ביותר במדינה.

## היסטוריה
במחוז טהראן ישנם אתרים ארכאולוגיים רבים המעידים על התיישבות באזור כבר לפני אלפי שנים. במהלך השנים, העיר ריי הייתה המרכזית מבין ערי הפרובינציה. עם השנים, העיר טהראן התפתחה וגדלה עד שהפכה לעיר הבירה ולעיר הגדולה ביותר באיראן בשנת 1778. מאז ועד ימינו היא מהווה את המרכז הפוליטי, התרבותי, הכלכלי והמסחרי המשמעותי של איראן.

ברחבי מחוז טהראן קיימים יותר מ-1,500 אתרים היסטוריים בעלי משמעות תרבותית, שרשומים בארגון למורשת התרבות של איראן. האתר העתיק שבהם כולל שרידים של שני אתרים שמתוארכים לאלף ה-4 לפנה"ס.

## גאוגרפיה
מחוז טהרן משתרע על פני שטח של 18,814 קילומטרים רבועים, שנחשב קטן יחסית למחוזות אחרים באיראן, אך גרים בו למעלה מ-13 מיליון תושבים, מה שהופך אותו למחוז המאוכלס והצפוף ביותר באיראן. 86.5% מהאוכלוסייה גרים באזור עירוני, ו-13.5% גרים באזור כפרי. הנהרות הגדולים במחוז הם נהר קראג', ואחריו נהר ג'ג'רוד.

רכס האלבורז עובר בצפון המחוז, בעיקר צפונית לעיר טהראן,  אך גם בשאר המחוז מתנשאים מספר רכסי הרים נוספים.

### אקלים
האקלים בפרובינציית טהראן יציב יחסית, וכולל ארבע עונות: חורף, אביב, קיץ וסתיו. בחורף שורר אקלים קר ולרוב יורד שלג. באביב ובסתיו האקלים בדרך כלל מתון אך שופע גשמים, ובקיץ מזג האוויר חמים עד חם ולרוב יבש, אך כל זה נכון לאזורים הנמוכים, כשבהרים קר ולח למחצה במשך כל השנה, ובהרים הגבוהים יותר קר יותר משמעותית והחורפים יותר ארוכים ומושלגים.

החודשים החמים של השנה נמשכים מאמצע יולי עד אמצע ספטמבר, כאשר הטמפרטורות נעות בין 28 ל-30 מעלות צלזיוס. בפברואר ובינואר, שהם החודשים הקרים ביותר הטמפרטורה עומדת לרוב על מעלה אחת בלבד, ויכולה להגיע גם ל-4 מעלות. בטהראן הבירה החורפים קרים והקיץ חמים עד חם. 

כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-200 מ"מ, כשהמקסימום מגיע בעונת החורף, בעיקר בתור שלג. באופן כללי, ניתן להגדיר את אקלים המחוז כצחיח למחצה, כשבדרום ערבות ובצפון אקלים אלפיני.

## גבולות
פרובינציית טהראן גובלת בפרובינציות: קום, מרכזי, אלבורז, מאזנדראן וסמנאן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
טהראן
קום (פרובינציה)

**פרובינציית קום** (בפרסית: **استان قم**) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר קום.

שטחה 11,237 קמ"ר, פחות מאחוז משטח איראן, והיא נמצאת בצפון המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ-2,000,000 תושבים, מתוכם 91.2% עירוניים ו-8.8% הגרים באזורים כפריים. בפרובינציה יש מחוז אחד, חמש נפות, ו-256 כפרים הנמצאים בתשעה אזורים כפריים.

כארבעים קילומטרים מצפון לעיר קום, בסמוך לכפר פורדו, הוקם מתקן תת-קרקעי גדול להעשרת אורניום באמצעות סרכזות.

## אוכלוסייה
רוב תושבי הפרובינציה דוברים פרסית בלהג הדומה לניב הטהראני הרשמי. רבים גם דוברי אזרית וערבית בלהג העיראקי. מיעוט דוברים טורקית ח'לגית וכורדית. הדת השלטת בפרובינציה היא אסלאם שיעי, אך יש קהילות קטנות של זורואסטרים ונוצרים.

## גאוגרפיה ואקלים
האקלים בפרובינציית קום נע בין מדברי לחצי-מדברי. מכיוון שהפרובינציה ממוקמת ליד פרובינציות צחיחות ורחוקות מהים, היא מתאפיינת ברמת לחות נמוכה וכמות משקעים קטנה.
הפרובינציה כוללת אזורים הרריים, גבעות ומישורים ויש בה שני אגמים מלוחים.

## גבולות
פרובינציית קום גובלת עם הפרובינציות: טהראן, סמנאן, אספהאן ומרכזי.

## אגם המלח הוז-י סולטאן
אגם הוז-י סולטאן (בפרסית: دریاچه حوض سلطان) הוא אגם מלח המשתרע על פני כ-37 קמ"ר 40 קילומטרים צפונית לעיר קום, סמוך לכביש קום-טהראן. מבנה האגם הוא מים רדודים המשתרעים על מישור רחב של מרבצי מלח והוא נמצא כ-720 מטר מעל פני הים. האגם נחשב לאחד החלקים הנמוכים ביותר של הרמה האיראנית. אגם הוז-י סולטאן מתחלק לשני אזורים עיקריים המחוברים זה לזה. שמו של החלק המערבי הוא כשם האגם ושמו של החלק המזרחי הוא "הוז-י מורה" (Hoz-e Moreh).
ממוזער|שמאל|הוז-י סולטאן בצילום של NASA

### משקעים
הנהרות קרה- צ'אי (قره‌چای), שור (Shour) וורמין (Varamin) זורמים לאגם ומסייעים בהאטת ייבושו. בעונה הגשומה שלג נמס וגשמים מסייעים גם הם. שאר הנהרות הנשפכים לאגם מגיעים מחלקים דרומיים של פרובינציית טהראן.

### אטרקטיביות
האגם מתמלא ומתרוקן לפי העונות השונות בשנה ולכן האטרקטיביות שלו משתנה מעת לעת. העונה המומלצת לביקור באגם היא מאמצע הסתיו ועד תחילת האביב.

### בעלי חיים
האזור הוא מקלט עבור כמה גזעים של ציפורים נודדות, רובם מגיעים מהמדינות שבצפון הים הכספי.
באגם אפשר למצוא את הציפורים הבאות: חוברה, יונה, אווז אפור, ברכייה, ברווז, קזרקה חלודית, פלמינגו, בז, אווז אפור, חסידה וסוגים שונים של נשרים.
באזור האגם חיים יונקים כמו ארנב, חולדה, שועל ולעיתים ניתן להבחין בצבי.
על פי מחקרים, באגם ישנם יותר מ-240 מינים של יצורים אירוביים יקרי ערך כגון אצות, חיידקים ופטריות. האגם הוא מקום מתאים לגידול שרימפס, הנקרא ארמיטה.

## תרבות
הארגון למורשת תרבותית באיראן מונה 195 אתרים בעלי חשיבות היסטורית ותרבותית בקום. האתרים הפופולריים ביותר הם:
* מערת כּהכּ
* אגם המלח הוז-י סולטאן
* אגם המלח דריאצ'ה-י נמכּ
* ספריית מרעשי נג'פי, ובה למעלה מ-500,000 עותקים וכתבי יד
* בזאר קום
* מדרשת פייזיה (مدرسه فیضیه)
* מסגד ג'מכּראן (مسجد جمکران)
* המסגד העתיק (مسجد جامع عتیق)
* המסגד הגדול של קום (مسجد اعظم قم)
* מקדש פאטמה מעצומה (حرم فاطمه معصومه)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קום
1225

## אירועים
* 1225 – קרב גארני בין הממלכה הגאורגית המאוחדת לבין האימפריה הח'ווארזמית (ח'ווארזם)

## נולדו
* תומאס אקווינס, פילוסוף נוצרי (נפטר ב-1274)

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
סיר לילה

**סיר לילה** (בעברית ספרותית: **עֲבִיט שופכין** ובסלנג: **קרדל**) הוא מכל עגול דמוי סיר שנמצא בעבר בחדרי שינה תחת המיטות ושימש כשירותים לשעות הלילה.

ממוזער|שמאל|200px|סיר לילה
[ממוזער|שמאל|200px|"בורדלו", סירי לילה ל[אשה|נשים]]
[200px|ממוזער|אימוני גמילה ב[החינוך המשותף|חינוך המשותף - קיבוץ אילון, שנות ה-60]]
סירי לילה היו עשויים חרסינה ולרוב כללו מכסה.

סירי הלילה היו לפעמים חלק ממערכת כלי רחצה בעיצוב זהה, שכללה קערת רחצה, כד, סבונייה וסיר לילה.

סירי לילה מיוחדים לנשים, "בורדלו" ("Bourdaloue"), עוצבו בצורה אליפטית או מלבנית מוארכת, לעיתים עם שפה מוגבהת, כדי לאפשר לנשים שימוש בהם בתנוחת כריעה או עמידה וכן בלבשן את בגדי היום. קיימת אגדה כי השם "בורדלו" הוא על שמו של הכומר הקתולי הצרפתי לואי בורדלו (Louis Bourdaloue), אשר דרשותיו היו כה ממושכות עד כי משרתותיהן של בנות האצולה הניחו במהלכן בדיסקרטיות סירי לילה כאלו תחת שמלות גבירותיהן.

סירי לילה שימשו עד המאה ה-19, עת הוחלפו על ידי אסלות המודחות במים. כיום הם עדיין בשימוש באזורים מסוימים, למשל בסין.

בישראל שימשו בעבר גם סירי לילה עשויים אמייל. במלון המלך דוד היו עד סוף שנות ה-50 חדרים ללא  שירותים צמודים, ובחדר נמצאה שידה ובה סיר לילה.
בבתי סוהר לפני קום המדינה ואחריו נעשה בתאי האסירים שימוש בעביט שופכין, או כפי שכונה "קרדל".

כאשר מרגילים פעוטות בגמילה מחיתולים, משתמשים לרוב בסירי פלסטיק דמויי סיר לילה, בגודל המתאים לפעוט, אשר עדיין אינו מסוגל לשבת בנוחות על אסלה (זו גבוהה מדי ובעלת פתח רחב מדי עבורו). סירים כאלו מתאימים לתקופת הגמילה גם מהיותם ניידים, כך שהפעוט אינו צריך להתאפק עד שיגיע לחדר השירותים. יש ביניהם המשמיעים מנגינה כאשר הפעוט מצליח לכוון לתוכם. בקיבוצים הייתה נהוגה בתקופת החינוך המשותף הושבת כל ילדי הפעוטון בשעה קבועה על סיריהם.

מכל שתפקידו כשל סיר לילה משמש חולים הרתוקים למיטתם. הוא עשוי פלדת אל-חלד כדי לאפשר חיטוי מיטבי או מכל פלסטי שלתוכו מכניסים מכל חד-פעמי מקרטון.

ביהדות סיר לילה (גרף של רעי) הוא דוגמה למוקצה מחמת מיאוס.


תמונה:Edo period chamber pot 1.jpg|סיר לילה יפני מתקופת אדו
קובץ:PikiWiki Israel 13756 Bedpans Kibbutz Givat Hashlosha.jpg|סירי לילה מאמייל שנתלו לייבוש על המעקה בבית הילדים
קובץ:Image-Oval-steel.jpg|סיר לילה רפואי מפלדת אל-חלד


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בתי שימוש
קטגוריה:כלי קיבול
איזבל הקדושה מצרפת

**איזבל הקדושה, נסיכת צרפת** (מרץ 1225 - 23 בפברואר 1270), בת לואי השמיני מלך צרפת ושל בלאנש מקסטיליה. הייתה גם אחותם הצעירה של לואי התשיעי מלך צרפת (הקדוש), ואלפונסו רוזן טולוז, ואחותו הגדולה של שארל מלך סיציליה. מייסדת מנזר לונשאן .

## איזבל ומסירותה לדת
בילדותה בחצר המלך, איזבל הקדישה את עצמה לנצרות. קרבתה החזקה לדת הגיעה בעיקר מאחיה, הנסיך לואי התשיעי, שעתיד היה להיות יורש כס המלך. מסירותה הגדולה הייתה למסדר הפרנציסקני והיא פעלה רבות להעצמת המסדר בצרפת. אחד ממפעליה הבולטים התרחש ב-26 במאי 1254, כאשר האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי שלח לאיזבל איגרת תגובה המאשר החזרת מספר כמרים פרנציסקנים לאחר בקשתה של זו.

מסירותה של איזבל לדת באה לידי ביטוי גם בהתנגדותה למוסד הנישואין, בעת שסירבה להצעת קונראד הרביעי מגרמניה, בנו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. יתר על-כן, איזבל הצהירה ושיבחה ברבים כי היא בתולה ועתידה להישאר כזו.

### ייסוד מנזר לונשאן
רצונה של איזבל היה להקים מנזר עבור מסדר קלרה הקדושה לנשים בנות המעמד הגבוה שבחרו בחיים של עוני ופרישות מחמירה. המקום נקבע לא רחוק מפרברי פריז ובשנת 1255, לואי התשיעי החל בהליכי הבנייה. ב-10 ביוני 1256, הונחה אבן הפינה למנזר וב-2 בפברואר 1259 הבנייה הושלמה בעקבות סיום תוקף ההיתר שניתן על ידי האפיפיור אלכסנדר הרביעי. המנזר סימל צניעות וטוהר ונשות המנזר היו קרויות: "האחיות הענוות המשרתות את מרים הבתולה הקדושה".

איזבל התנגדה להצעה להיות אם המנזר וכף רגלה אף לא דרכה במנזר. זאת בעקבות סכסוכים עם אחיה על אישורים והוראות האפיפיור אורבנוס הרביעי אשר ניתנו בעטיו.

לבסוף, ב-27 ביולי 1263 אישר אורבנוס הרביעי את המנזר וזאת לאחר תיקונים שאושרו בתקנון המנזר בעקבות חילוקי דעות אשר נוצרו, בעיקר לגבי הקפדה על שמירת מצוות. תקנון זה קיבל תוקף גם במנזרים אחרים ובכך חיזק האפיפיור את השפעתו גם על המנזרים הפרנציסקנים בצרפת.

## מות איזבל
איזבל נפטרה בביתה אשר בלונשאן ב-23 בפברואר 1270 ונקברה בחצר המנזר אשר בנתה. גופתה הוצאה מהקבר לאחר תשעה ימים וזאת לאחר שלא נראו בה סימני ריקבון וכמו כן, ניסים רבים נטענו ביחס לקברה. ב-4 ביוני 1637 שוב הוצאה גופתה של איזבל.

## גורל מנזר לונשאן
מנזר לונשאן המשיך להיות אבן שואבת לנשים אשר ביקשו להיות לנזירות. כמו כן, המנזר התחזק מהצד הפוליטי כאשר התקיימו לא מעט סעודות בהשתתפות קרדינלים ואפיפיורים, כבשנת 1521 כאשר האפיפיור לאו העשירי הגיע לסעוד במנזר לונשאן לשם חיזוק קשריו עם המסדר.

החל מהמאה ה-17 סבל המנזר מעליות וירידות בכוחו. בשלהי המאה ה-18 עם החלשות הכנסייה הקתולית ופרוץ המהפכה הצרפתית נסגר המנזר ובשנת 1794 הוצע מבנה המנזר למכירה. אולם, באין קונה הוחלט בשנת 1857 על הריסת המבנה למעט המגדל. אדמות המנזר כלולות בפארק של יער בולון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דת, מסדרים ותנועות דתיות בימי הביניים
קטגוריה:השושלת הקפטינגית
קטגוריה:נזירות המאה ה-13
קטגוריה:קדושות נוצריות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נזירות נוצריות
קטגוריה:צרפתים במאה ה-13
קטגוריה:ילידי 1225
קטגוריה:נפטרים ב-1270
לוויין קרב

**[[לוויין]] קרב** הוא אמצעי לחימה המוצב במסלול בחלל. כיום, על פי הידוע, אין לווייני קרב בחלל, וזאת עקב "אמנת החלל החיצון" מ-1967, האוסרת הצבת כלי נשק בחלל ועל הירח. סיבה מרכזית ליצירת האמנה הייתה האפשרות לשימוש בלוויני קרב לתקיפה גרעינית בהפתעה וללא התרעה מוקדמת. ניסויים בשימוש בלווייני קרב החלו כבר בשנות ה-60 על ידי ברית המועצות, ששיגרה לווייני קמיקזה שתקפו לווייני מטרה בהצלחה. לווייני קרב משמשים לתקיפת מטרות ואף להגנה. לווייני קרב משמשים בלוחמת חלל-חלל ואף בלוחמת חלל-קרקע. עקב האיסור בהצבת כלי נשק בחלל מתמקדות המעצמות בפיתוח ובבנייה של כלי נשק כאלו.

## סוגים של לווייני קרב
מחלקים את לווייני הקרב למספר קטגוריות, המבוססות על מיקום המטרה ושיטת התקיפה. ב**לוחמת חלל-חלל**, שבה התוקף והנתקף נמצאים בחלל, קיימים מספר לווייני קרב.
**לוויין תקיפה** - משמש לשיגור עצמים מתוך כוורת המחוברת אליו, כנגד מטרה בחלל. ניתן להשתמש בעצמים המבוססים על אנרגיה קינטית או עצמים מבוססי מנוע. עצמים המבוססים על מנוע חמושים בראש קרב המכיל חומרי נפץ.
**לוויין קמיקזה** - לוויין המכיל חומרי נפץ ומשמש כראש קרב. הלוויין מתפוצץ בקרבת לוויין המטרה או בעת התנגשות בו. האפשרות לשימוש בלוויין בעל ראש קרב גרעיני, כחלק מאסטרטגיות של מלחמה גרעינית, יצרה יישומים בלוחמת חלל-קרקע ואף בלוחמת חלל-חלל.
**לווין גרעיני**- בעת הפעלתו בחלל משמש להשמדה של כלי חלל באזור נרחב. בנוסף, יכול לייצור, לאורך זמן, אזור המשמיד כל כלי חלל העובר דרכו. ב**לוחמת חלל-קרקע** ישמש הלוויין הגרעיני לתקיפה של מטרות על פני כדור הארץ. שיטת תקיפה זו מאפשרת מכה גרעינית בהפתעה, כמעט ללא התרעה מוקדמת.

## אמצעי לחימה כנגד לוויינים

קיימים מספר אמצעי לחימה מבצעיים שניתן להשתמש בהם כנגד לוויינים. טילי קרקע-חלל בעלי ראש קרב קונבנציונלי נוסו בהצלחה על ידי ברית המועצות ועל ידי ארצות הברית וב-2007 גם על ידי סין. טילים אלו יכולים ליירט לוויינים במסלול נמוך. ב-1985 ביצעה ארצות הברית שיגור מוצלח של טיל אוויר-חלל על ידי מטוס אף-15, שפגע בלוויין שנע במסלול נמוך. ניסויים שביצעו ברית המועצות וארצות הברית בשנות ה-50 וה-60 הראו כי נשק גרעיני המופעל בחלל פוגע קשות במערכי לוויינים. לוויין עלול להיפגע ישירות מהפיצוץ ואף מהפעימה האלקטרומגנטית (EMP) ומהענן הרדיואקטיבי הנותר. בנוסף יכול לוויין להיפגע על ידי תקיפה ישירה על ידי לוויין אחר. ניתן אף לשבש את התקשורת שלו עם תחנת הפיקוד ובקרה שעל הקרקע.

## ראו גם

*לוחמת חלל
*נשק נגד לוויינים

## לקריאה נוספת

* "היתכנות טכנית של יוזמת ההגנה האסטרטגית", מייקל מאי, בתוך "אסטרטגיה של נשק קונוונציונלי", עורך: ג'רלד שטיינברג, האוניברסיטה הפתוחה (1997)
* "מלחמה ואסטרטגיה", מאת יהושפט הרכבי, עמ' 133, 232, הוצאת מערכות, תל אביב (2005)

קטגוריה:לוויינים
קטגוריה:אמצעי לחימה
קטגוריה:לוחמת חלל
הסנה הבוער (פסל)

"**הסנה הבוער**" (1957) הוא פסל מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר.

הפסל מציג דימוי של "הסנה הבוער", כלומר של התגלות אלוהים אל משה במדבר. הממד המטאפיזי של נושא העבודה עובד על ידי דנציגר לפסל מופשט, בעל קומפוזיציה דינמית ומלאת תנועה. סגנון הפסל קושר אותו אל תנועת "אופקים חדשים" שדנציגר היה חבר בה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:יצחק דנציגר
קטגוריה:מוזיאון חיפה לאמנות: יצירות אמנות
לינדה פסטן

**לינדה פסטן** (באנגלית: **Linda Pastan**; ) הייתה משוררת יהודייה אמריקאית.

## חייה
לינדה פסטן נולדה למשפחה יהודית ברובע הברונקס שבניו יורק בשנת 1932. היא למדה במכללת רדקליף והשלימה לימודיה באוניברסיטת ברנדייס. לינדה פסטן פרסמה כעשרה כרכי שירה, שהוציאו לה שם של משוררת מוערכת, והיא גם זכתה בפרסים ספרותיים רבים על עבודתה הספרותית.

לינדה פסטן הייתה משוררת החצר, המשוררת הרשמית, של מדינת מרילנד, משנת 1991 עד שנת 1995. שיריה עוסקים ביקיריה החיים, ובדמויות מיתיות וארכיטיפיות, הן מן התנ"ך והן מהמיתולוגיה היוונית. לעברית עדיין לא תורגם ספר משלה, אך שירים בודדים משלה תורגמו בידי כמה מתרגמים ונדפסו בכתבי עת ספרותיים בישראל.

## משפחה
פסטן התגוררה בצ'בי צ'ייס, מרילנד, עם בעלה אירה פסטן, חוקר ורופא בהכשרתו.

היא אם לסופרת רייצ'ל פסטן, לשף ולבעל המסעדה פיטר פסטן, ולנפרולוג סטפן פסטן.

## מבחר עבודותיה
* 1971 - *A Perfect Circle of Sun*. Chicago: Swallow Press Inc
* 1975 - *Aspects of Eve*. New York: Liveright
* 1978 - *Marks*.
* 1978 - *The Five Stages of Grief*. New York: W. W. Norton & Co.
* 1980 - *Setting the Table* Dryad Press.
* 1981 - *Waiting For My Life*. New York: W. W. Norton & Co
* 1982 - *PM / AM*. New York: W. W. Norton & Co.
* 1985 - *A Fraction of Darkness*. New York: W. W. Norton & Co.
* 1988 - *The Imperfect Paradise*. New York: W. W. Norton & Co.
* 1991 - *Heroes in Disguise*. New York: W. W. Norton & Co.
* 1995 - *An Early Afterlife*. New York: W. W. Norton & Co.
* 1998 - *Carnival Evening. New and Selected Poems: 1968 – 1998*. New York: W. W. Norton & Co.
* 2001 - *The Last Uncle*. New York: W. W. Norton & Co.
* 2006 - *Queen of a Rainy Country*. Poems. W. W. Norton & Co.
* 2011 - *Traveling Light*. New York W. W. Norton & Co.
* 2011 - *A daughter leaving home*. New York W. W. Norton & Co.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות מכללת רדקליף
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2023
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
מטרסבורג (כדורגל)

**SV מטרסבורג** היה מועדון כדורגל אוסטרי מהעיר מטרסבורג שבחבל בורגנלנד שבמזרח אוסטריה, שהוקם בשנת 1922. הקבוצה שיחקה במגרש הפאפלסטדיון המכיל 15,700 מקומות. ב-16 באוגוסט 2020 פורק המועדון בעקבות קשיים כלכליים.

אף על פי שהעיר מטרסבורג נחשבת לעיר קטנה יחסית באוסטריה ויש בה רק כ- 7000 תושבים, הייתה הקבוצה במקום השני בליגה האוסטרית מבחינת מספר האוהדים במשחקי הקבוצה בליגה. בעונת 2004/05 סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגה הבכירה, הדירוג הגבוה ביותר של הקבוצה אי פעם בליגה האוסטרית. בשנים 2006-2007 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע האוסטרי. בעונת 2006/2007 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א. ב-5 באוגוסט 2020 פרשה הקבוצה מהבונדסליגה האוסטרית והגישה בקשה לפירוק, בעקבות סגירת הבנק שמימן את הקבוצה.

## שחקנים מפורסמים
*  גוצה סדלוסקי
*  דייטמר קוהבאוור
*  כריסטיאן פוקס
*  צאבה ציזמאדיה
*  איקו נאומוסקי
*  כריסטוף ראטאיקזיק
*  קארסטן יאנקר
*  יאבו מאהלאנגו
*    סרגיי מאנדרקו

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אוסטריות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1922
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהתפרקו
סרג'יו דן

**סרג'יו דן** (ברומנית: **Sergiu Dan**; 29 בדצמבר 1903 – 13 במרץ 1976) היה סופר, עורך ומתרגם יהודי-רומני.

## ביוגרפיה
סרג'יו דן נולד בפיאטרה ניאמץ, רומניה בשם איסידור סרג'יו רוטמן, למד כלכלה וסיים את בית הספר העליון למסחר. הוא התחיל את הקריירה הספרותית עם פואמות שפורסמו בעיתון Flacăra (הלהבה), בשנת 1926.

היה עורך פוליטי בכתב העת Dreapta (הימין) והשתתף בעיתון Timpul (העת). תרגם מצרפתית לרומנית יצירות של גוסטב פלובר, "מאדאם בובארי" ו"סאלאמבו". תרגם גם יצירות של לואי אראגון, אנטול פראנס, וולטייר ועוד.

בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נשלח לטרנסניסטריה. בשנת 1945 סרג'יו דן פרסם רומן על שהותו במחנה עבודה וחיי היהודים בתקופה זו.

בתקופה הקומוניסטית ישב בבית הכלא החל משנת 1947 ועד לשנת 1955. 

בשנת 2001, כאשר אולצו השירותים החשאיים הרומנים (בעקבות פרשת גאורגה אורסו) להשיב כתבי יד שהוחרמו, בין 103 בעלי כתבי היד שלא באו לתבוע את כתב ידם מהרשויות, היה גם סרג'יו דן.

## מספריו
* 1929 Viaţa minunată a lui Anton Pann "החיים הנפלאים של אנטון פאן", נכתב בשותפות עם **רומולוס דיאנו**.
* 1931 Dragoste şi moarte în provincie "אהבה ומוות בפרובינציה", רומן.
* 1933 Surorile Veniamin "האחיות ונימין", רומן אהבה, הופיע בהוצאת אמינסקו.
* 1934 Arsenic "ארסניק", רומן, זכה בפרס Eforie (אפוריה).
* Unde începe noaptea "היכן מתחיל הלילה", רומן, על סבלות היהודים בטרנסניסטריה, הופיע מחדש בהוצאת הספר בשנת 2006.
* Serviciul de noapte - Nuvele "שירות הלילה - נובלות", הופיע בהוצאת מינרבה בשנת 1980.
* Roza şi ceilalţi "רוזה והאחרים", רומן.
* Tase cel Mare "טאסה הגדול", רומן.
* dintr-un jurnal de noapte "מתוך יומן לילה", הופיע בשנת 1970 בהוצאה הרומנית.

## קישורים חיצוניים

* מילון הספרות הרומנית 
* מאמר על סרג'יו דן בכתב העת Timpul ברומנית

קטגוריה:מתרגמים יהודים רומנים
קטגוריה:מתרגמים לרומנית
קטגוריה:סופרים יהודים רומנים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1903
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1976
וסקו נונייס דה בלבואה

**וסקו נונייס דה בלבואה** (1475 – 15 בינואר 1519) היה מגלה ארצות, קונקיסטאדור ומושל ספרדי ב"עולם החדש".

הוא נסע לאמריקה ב-1500 ולאחר מספר מסעות התיישב בהיספניולה. בשנת 1510 הצטרף, כנוסע סמוי, למסע סיוע לתגבור המושבה שנוסדה על ידי אלונסו דה אוחדה שזה עתה ננטשה לאחר כשנה באזור קולומביה של ימינו. המשלחת מצאה את ניצולי המושבה, ובעצת בלבואה הוחלט להעביר את ההחזקות המושבה ממפרץ אורבה לדאריין, בחוף הפחות עוין של מצר פנמה. בכך ייסד דה בלבואה את המושבה הקבועה הראשונה באמריקה היבשתית – סנטה מאריה לה אנטיגואה דל דאריין, בפנמה של ימינו (פרט לאלונסו דה אוחדה שננטשה לאחר שנה). בלבואה שמהתחלה נבחר להיות מבין מנהיגי המושבה. החל לצבור מעמד בלתי מעורער בהנהגה וקיבל משני תוקף לכך בדצמבר 1511, עם הכרה בו כמושל הזמני מטעם המלך.

בלבואה נקט יד קשה וניצול כלפי הילידים שלא התיישרו עם האינטרסים שלו ובין היתר יצירת סכסוכים בין השבטים תוך השגת תמורות כלכליות.

באחת הפשיטות על שבטי האינדיאנים שמע בלבואה מפי ראש שבט על הים הגדול שמעבר להרים ועל זהב הנמצא בפרו שבדרום. בלבואה שפנה לבקשה סיוע כדי לצאת נענה בחיוב אך לא אושר לעמוד בראש המשלחת, עקב שמועות מפי מתנגדיו במושבה שהשפיעו על החלטת המלך. במקום מונה לעמוד בראש המשלחת ומעתה גם כראש המושבה פדרו אריאס דה אווילה, בעוד בלבואה יורשה להישאר כסגנו. בלבואה שלא חיכה לתגבורת, יצא בראש משלחת מחקר של 190 ספרדים ב-1513 חצה את מצר פנמה, היכן שהיום תעלת פנמה, לכיוון האוקיינוס השקט והפך בכך לאירופאי הראשון שהגיע לאוקיינוס השקט ממזרח. עם הגעת המשלחת לתגבר את בלבואה שסייעה בהרחבת האחיזה הספרדית, ושמועה בדבר הצלחותיו, יחסו של בלבואה בעינה המלוכה השתפר מעט.

עקב הסכסוכים שהיה לא עם חלק מאנשי המושבה ועם המושל "שתפס את מקומו", לימים בלבואה הואשם שלא בצדק, בבגידה במלכות, והוצא להורג בדַריין בשנת 1519.

אירועי חייו בהגיעו ליבשת אמריקה הונצחו בספרו של סטפן צוויג, שעות הרות גורל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קונקיסטאדורים
קטגוריה:מגלי ארצות ספרדים
קטגוריה:פנמה: היסטוריה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ארצות הברית
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בעריפת ראש
קטגוריה:ילידי 1475
קטגוריה:נפטרים ב-1519
כל המקיים נפש אחת

**כל המקיים נפש אחת** הוא ביטוי המתייחס לערכם הרב של חיי אדם (ובגרסאות מסוימות - חיי יהודי).

משמעות הביטוי המקורי הוא שכל מי שמציל או שומר על חייו של אדם אחר, כאילו קיים עולם מלא. בגרסאות מאוחרות מופיעה התוספת "נפש אחת **מישראל**", מה שמצמצם את המשמעות להצלת יהודים בלבד.

## מקור
ב נאמר: 

זהו הנוסח בכתב יד קאופמן,בכתב יד פארמה ובכתב יד קיימברידג' של המשנה, וכן הוא בנוסח המשנה בכתב ידו של הרמב"ם. גם בגרסאות דפוס של התלמוד הירושלמי מצוטטת המשנה בנוסח זה, אך בתלמוד הבבלי בכתב-יד יד הרב הרצוג ובכתב-יד קרלסרוהה רוכלין 2, בגרסאות הדפוס של התלמוד הבבלי וכן בגרסאות דפוס של המשנה, מופיעה המילה "מישראל", ומתקבל הנוסח "כל המאבד נפש אחת מישראל, מעלים עליו כאילו איבד עולם מלא; וכל המקיים נפש אחת מישראל, מעלים עליו כאילו קיים עולם מלא".

הרמב"ם בספרו משנה תורה מצטט את המשנה בהתאם לגרסתו: "שכל המאבד נפש אחת... וכל המקיים נפש אחת". אולם בדפוסים ובחלק מכתבי היד נוספו המילים רמב"ם "מן העולם".

היעדרה או קיומה של המילה "מישראל" מעוררים דיונים ממושכים: האם מדובר באמירה הומניסטית, המייחסת חשיבות עליונה לחייו של כל אדם ואדם, שנברא בצלם אלוהים, או שמדובר באמירה לאומית, המייחסת חשיבות עליונה רק לחייו של אדם מישראל (כלומר יהודי). קודמת לדיונים אלה השאלה מהו הנוסח המקורי, והאם ייתכן שאחד הנוסחים הוא שיבוש שנוצר במהלך השנים.

במאמרו של פרופ' אפרים אלימלך אורבך בנושא, הוא טען שהמילה "מישראל" היא הוספה מאוחרת לנוסח:

נוסח המשנה מצוטט גם בקוראן, תוך הסתייגות: "לפיכך כתבנו בספר לבני ישראל, כי כל המאבד נפש אחת - בלא שאיבדה נפש או ביקשה למלא את הארץ חמס - כאילו איבד עולם מלא, וכל המקיימה כאילו קיים עולם מלא".

## בשיח הישראלי
בשיח הישראלי מקובל לצטט ביטוי זה לשם הדגשת ערכם של חיי אדם. כך, למשל, ציטט שופט בית המשפט העליון מישאל חשין את נוסח הרמב"ם, לסיום פסק דינו שבו דחה את ערעורו של עמי פופר על הרשעתו ברצח פלסטינים:

שאול מופז, בהיותו שר התחבורה, ציטט משפט זה (בהתאם לנוסח הירושלמי וכתבי היד של המשנה - "כל המציל נפש אחת" וכו') בסיום דבריו הקוראים למלחמה בתאונות הדרכים. ראש הממשלה בנימין נתניהו השתמש בפתגם זה בסיום דבריו בישיבת הממשלה שדנה באישור עסקת שליט (בנוסח שגם סופו שונה מן המקור: "כל המציל נפש אחת מישראל כאילו הציל עולם ומלואו") וגם לגבי נגיף הקורונה השתמש במשפט זה כדי לומר שכל המדביק נפש אחת כאילו הדביק עולם ומלואו.

ארגון "יד ושם" משתמש בביטוי זה בהתייחסותו לחסידי אומות העולם, שמימשו את האמור בו בצורה נעלה, ואף מעניק לחסידי אומות העולם מדליה שעליה חקוק הביטוי.

ארגון מגן דוד אדום, העוסק בהצלת נפשות, רואה בביטוי זה אבן יסוד בפעולתו.בצדו האחורי של כרטיס אדי לתרומת איברים, המשפט מצוטט תוך הפניה למשנה בסנהדרין, אך המילה "מישראל" מושמטת ומופיעות במקומה שלוש נקודות.

## לקריאה נוספת
* א"א אורבך, "'כל המקיים נפש אחת...' גלגוליו של נוסח, תהפוכות צנזורה ועסקי מדפיסים", **[[תרביץ]]** מ, תשל"א

## קישורים חיצוניים
* שמואל הר, מעולמו של המחקר, באתר "קולות"

## הערות שוליים

קטגוריה:אמרות חז"ל
קטגוריה:משניות
בידה

thumb|בידה מהמאה השמונה-עשרה בשימוש
thumb|בידה תוספת
thumb|בידה מודרני
**בִּידֵה** (בצרפתית: **Bidet**) הוא מתקן תברואתי דמוי כיור נמוך המשמש לרחצה והיגיינה של איברי המין ופי הטבעת.

## אופן השימוש
על פי רוב משמש הבידה לרחצה של איברי המין החיצוניים וסביבתם. עם זאת, ניתן לרחוץ בבידה בנוחות גם איברי גוף אחרים, כמו למשל כפות הרגליים. אף שהבידה דומה במראהו לאסלה, הרי שיהיה נכון יותר להשוות אותו לכיור או לאמבטיה. לאנשים המוגבלים בתנועתם או שמנועים מסיבות פיזיות שונות מלהשתמש באמבטיה או במקלחת, משמש הבידה הדרך הנוחה ביותר לשמירה על ההיגיינה האישית.

יש הטועים מחוסר ידיעה לחשוב שהבידה הוא מַשתֵנה או אסלה. בבידה משתמשים בדרך כלל לאחר השימוש באסלה, ומקובל לשבת עליו כשהפנים לברז המים, אך ניתן לשבת גם בכיוון ההפוך.

המבנה המקובל לבידה כולל ברז שבעזרתו ניתן למלא את כיור הפורצלן במים חמים. הבידה מצויד, בדומה לכיור, בפתח ניקוז שאותו ניתן לאטום בפקק. ישנם דגמי בידה שבהם יש מתקן דמוי טוש שממנו ניתזים המים.

סוג אחר של בידה הוא מתקן מעורב של אסלה ובידה. זוהי למעשה אסלה שאליה מחובר דוש המשמש לניקוי איברי המין ופי הטבעת. בדגמים משוכללים יותר תיתכן גם בקרה חשמלית, חימום של משטח הישיבה ומתקן ייבוש באוויר חם.

השימוש בבידה נחשב להיגייני יותר מאשר השימוש בנייר טואלט, בזכות השימוש במים. הבידה יכול להיות שימושי במיוחד לקשישים או לאנשים עם מגבלות תנועה וגם לסובלים מטחורים.

## תפוצה
הבידה נפוץ במדינות קתוליות, ובמיוחד בדרום מערב אירופה (במיוחד בצרפת, יוון, איטליה, ספרד, פורטוגל ופינלנד), בטורקיה, בארצות ערב ובאמריקה הלטינית. בארגנטינה, למשל, מצוי בידה בכתשעים אחוזים ממשקי הבית. תפוצתו רחבה גם ביפן ובמדינות אסייתיות אחרות.

ביפן הוצגה בשנת 1980 ה"אסלה ללא נייר", שהיא שילוב של אסלה ושל בידה שאף מייבשת לאחר השימוש את פי הטבעת ואיברי המין.

תושבי מדינות שבהן הבידה אינו מקובל כלל, כמו בישראל, ובארצות הברית, מופתעים להיתקל בו בנסיעותיהם ברחבי העולם, למשל בבתי מלון, ועל פי רוב אינם יודעים כיצד להשתמש בו. שיווק הבידה נתקל בקשיים הנובעים מאיסורי טאבו שונים בכל האמור בשיחה על היגיינה אישית. תושבי מדינות שבהן הבידה נפוץ בכל בית, מתקשים בדרך כלל להבין כיצד ניתן לשמור על היגיינה אישית ללא שימוש בבידה.

בשנת 2020 במהלך מגפת קוביד-19, עלה היקף מכירות הבידה בארצות-הברית. מעריכים כי שוק הבידה משנת 2020 עלה פי שניים או שלושה בהשוואה לשנים קודמות. נמכרים מתקני בידה עם אסלת פורצלן ומערכות אלקטרוניות בעלי הגדרות טמפרטורה ולחץ משתנים ועד דגמים פשוטים של צינור נשלף עם מים קרים.

## היסטוריה
הבידה הוא ככל הנראה המצאה של יצרני רהיטים צרפתים של סוף המאה השבע עשרה או תחילת המאה השמונה עשרה. אין תיעוד מסודר של הופעתו הראשונה או של שם הממציא. האזכור הראשון של בידה בספרות הוא משנת 1710.

עם התקדמות טכנולוגיית ההיגיינה בתקופה הוויקטוריאנית, עברו במפנה המאה העשרים הבידה וסיר הלילה מחדר השינה לחדר האמבטיה.

בארצות-הברית עד שנת 2020 הייתה רתיעה משימוש במתקני בידה, זאת משום שבמלחמת העולם השנייה חיילים אמריקאיים שהיו באירופה נתקלו בבידה בבתי בושת והקונוטציה הפריעה להם. כמו כן בתנופת הבנייה בארצות הברית לאחר המלחמה, מערכות האינסטלציה לא התאימו להכנסת בידה לבתים. רק בשנת 2020 - זמן התפרצות מגפת הקורונה- עקב מחסור בנייר טואלט והיגיינה התרחב השימוש בבידה.

## ראו גם
*בתי שימוש ביפן
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:היגיינה
קטגוריה:מרחץ
קטגוריה:כלים סניטריים
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:צרפת: המצאות
תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית (המאה ה-11)

**תאודורה** (ביוונית: Θεοδώρα, "מתת האל"; 984 - לאחר 31 באוגוסט 1056) הייתה קיסרית האימפריה הביזנטית מה-11 בינואר 1055 ועד מותה. היא הייתה בתו של הקיסר קונסטנטינוס השמיני ורעייתו הלנה . בנוסף, שלטה לצד אחותה זואי במשך כחודשיים ב-1042 ומאז ועד 11 בינואר 1055 גם לצד בעלה, קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס. תאודורה הייתה הקיסרית האחרונה בשושלת המקדונית, מכיוון שלא הותירה אחריה יורשים.

תאודורה הייתה מיועדת במקור לנישואין עם קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השלישי. בגלל שכנראה לא ניחנה ביופי רב, נדחתה ועל פניה הועדפה אחותה הבכורה זואי. גם נישואיה של האחרונה לא צלחו, שכן אוטו השלישי מת לפני החתונה המיועדת. תאודורה התכוונה לפרוש לחיים בגינצאום, כאשר מותו של דודה בסיליוס השני ומותו הקרב של אביה (בלי שהותיר אחריו בנים), הותיר לה את השלטון. אביה, עם זאת, דרש כי תינשא לרומנוס, המועמד המתאים מבחינתו לשבת על כס המלוכה לצד בתו. תאודורה סירבה: ראשית, רומאנוס היה נשוי (אשתו הייתה אמורה לפרוש למנזר כתוצאה מן הנישואין) ושנית, הוא היה קרוב משפחה רחוק (בן דוד מדרגה שלישית) שלה. אחותה, זואי, הסכימה לנישואין והפכה לקיסרית לצד בעלה. ב-1032 שלחה זואי את תאודורה למנזר, אך בשנת 1042 נקראה לכס המלוכה, כקיסרית-משותפת עם זואי, לאור דרישת הסנאט. חודשיים לאחר מכן, עם נישואיה של זואי לקונסטנטינוס התשיעי המשיכה תאודורה לכהן רשמית לצידם כקיסרית. עם מותה של זואי ב-1050, שבה תאודורה למנזר.
ממוזער|מטבע של תאודורה
לאחר מותו של קונסטנטינוס התשיעי המשיכה תאודורה למלוך במשך כשנה, כאשר מיכאל השישי סטרטיוטיכוס נבחר על ידי תאודורה לרשת אותה. אך הוא הודח על ידי איסאאקיוס הראשון קומננוס, מייסד שושלת קומננוס.

## קישורים חיצוניים

* 

* ״זואי אימפריה״ - פרק על חייה של הקיסרוּת הביזנטית בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי

קטגוריה:ילידי 984
קטגוריה:נפטרים ב-1056
קטגוריה:קיסריות האימפריה הביזנטית
קטגוריה:נשות אצולה במאה ה-11
קטגוריה:נשות אצולה במאה ה-10
חבורה שלמה

בתורת החבורות, **חבורה שלמה** היא חבורה שהמרכז שלה טריוויאלי, וכל אוטומורפיזם שלה הוא פנימי, כלומר, מן הצורה \gamma_g:x\mapsto gxg^{-1} עבור איבר קבוע g בחבורה. אם G היא חבורה כזו, אז יש איזומורפיזם טבעי מ-G לחבורת האוטומורפיזמים שלה, \operatorname{Aut}(G), המוגדר לפי g \mapsto \gamma_g.

לדוגמה, החבורות הסימטריות S_n הן שלמות לכל n\neq 2,6. אם S חבורה פשוטה לא אבלית סופית, אז A = \operatorname{Aut}(S) שלמה, כלומר \operatorname{Aut}(\operatorname{Aut}(S))\cong\operatorname{Aut}(S).  לפי משפט של Dyer-Formanek (1974), חבורת האוטומורפיזמים של חבורה חופשית לא אבלית מדרגה סופית היא שלמה.

התכונה החשובה ביותר של חבורות שלמות כרוכה בהתנהגות שלהן כתת-חבורות נורמליות בחבורות אחרות. אם K תת חבורה נורמלית של G, ו-K שלמה, אז K היא מרכיב ישר של G, כלומר, קיים פירוק של G כמכפלה ישרה G \cong K \times H. גם ההפך נכון: אם חבורה K אינה יכולה להופיע כתת-חבורה נורמלית של חבורה G בלי להיות מרכיב ישר שלה, אז היא שלמה.

## ראו גם
* חבורת האוטומורפיזמים

קטגוריה:תורת החבורות
ג'ובאני אלברטו ריסטורי

**ג'ובאני אלברטו ריסטורי** (באיטלקית: **Giovanni Alberto Ristori**; 1692 - 7 בפברואר 1753) היה מלחין אופרה ומנצח איטלקי.
## ביוגרפיה
נולד בבולוניה לתומאזו ריסטורי, מי שעמד בראשה של להקת אופרה, שהשתייכה למלך פולין והנסיך הבוחר של סקסוניה, **אוגוסט השני** "החזק", שקיים את חצרו בדרזדן. אוגוסט השני "השאיל" את להקת האופרה שלו לצארינה הרוסית אנה לחגיגת ההכתרה שלה במוסקבה.

"קאלאנדרו", אופרה בשלוש מערכות של ריסטורי, לליברית של סטפאנו בנדטו פאלאביצ'יני, הייתה הן האופרה בופה הראשונה שנכתבה בגרמניה והן האופרה האיטלקית הראשונה שבוצעה ברוסיה. האופרה בוצעה בניצוח ובבימוי שלו ושל אביו, עם שלושה-עשר שחקנים ותשעה זמרים, ביניהם **לודוביקה זייפריד**, **מרגריטה ארמיני** ו**רוזליה פנטזיה**, במוסקבה בשנת 1731.

נפטר בדרזדן ב-1753.

## קישורים חיצוניים

* ג'ובאני אלברטו ריסטורי

קטגוריה:מנצחים איטלקים
קטגוריה:מלחיני אופרה איטלקים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1692
קטגוריה:נפטרים ב-1753
צ'יליבי מויסה

**צ'יליבי מויסה** (ברומנית: **Cilibi Moise**, בעברית: **אפרים משה הרוכל** (1812–1870) היה רוכל בסדקית יהודי ממולדובה שליקט פתגמים, אמרות ודברי חכמה ופרסם אותם בשפה הרומנית ב-13 או 14 חוברות שזכו לפופולריות רבה.

## ביוגרפיה
צ'יליבי מויסה נולד בשם **פרוים מויסה שוורץ** (Froim Moise Schwartz) בפוקשאן, מולדובה, ועבר לבוקרשט בגיל צעיר. הוא היה סוחר נוסע ובמגעיו עם הלקוחות אסף חידודי לשון, ברומנית, פתגמים ודברי חכמה שונים. הוא ליטש את האמרות והקריא אותן באוזני יודעי כתוב רומנית או ישירות לעובדי בית הדפוס.

במהלך השנים פורסמו 13–14 חוברות שזכו לפופולריות רבה והביאו לכך ששמו של צ'יליבי מויסה מופיע באנתולוגיה של הספרות הרומנית בין ראשוני הסופרים הרומנים, אף על פי שלא ידע קרוא וכתוב ברומנית, אלא רק עברית.

צ'יליבי מויסה מת מטיפוס ונקבר בבית העלמין פילנתרופיה בבוקרשט.

אחד מספריו, Practica si apropourile (פרקטיקה ואגבים) הופיע שוב בשנת 2000 בבוקרשט בהוצאת HASEFER ("הספר").

## לקריאה נוספת
* Istoria literaturii române - G. Călinescu, עמוד 96.
* א.ב. יפה - **בשדות זרים** : סופרים יהודים ברומניה 1880–1940 (תל אביב : מרכז גולדשטיין־גורן לתולדות היהודים ברומניה, המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ו 1996), עמ' 33–40.

## קישורים חיצוניים

* צ'יליבי מויסה באתר קהילת יהודי פוקשאן ברומנית

## הערות שוליים

קטגוריה:פולקלוריסטים
קטגוריה:סופרים יהודים רומנים
קטגוריה:ילידי 1812
קטגוריה:נפטרים ב-1870
ביציניום

במוזיקת הרנסאנס ובתקופה המוקדמת של מוזיקת הבארוק, המושג **ביציניום** (ברבים: **ביציניה**; **bicinium, pl. bicinia**) התייחס ליצירה מוזיקלית המבוצעת בידי שני מוזיקאים או כלים מוזיקליים, ולרוב יצירה זו העבירה מסרים חינוכיים.

למונח היו שני שימושים בהיסטוריית המוזיקה:
#בעת האחרונה משמשת המילה ככינוי לכל יצירה מוזיקלית מתקופות הרנסאנס והתקופה המוקדמת של הבארוק, שמיועדת לביצוע בשני קולות, ווקליים או כליים.
#מבחינה היסטורית, המילה התייחסה לסוג ספציפי של יצירה בשני קולות שנועדה לשמש ככלי ללימוד, לרוב באזורים פרוטסטנטיים דוברי גרמנית.

השימוש הראשון במונח נעשה בפולין, על ידי המלחין יאן מלובלין (Jan z Lublina) בחיבור משנת 1540. ספרי ביציניה הופצו כמה עשורים לאחר מכן בגרמניה, בארצות השפלה ואף באיטליה, מכיוון שתועלת השיטה כעזר-הוראה נתפרסמה. בנוסף, מרטין לותר הדגיש באותם ימים את החשיבות של לימוד הילדים מוזיקה לצד לימוד ספר התהילים: ביציניה המבוססים על טקסטים גרמניים מספר התהילים הגשימו את מטרתו.

שירת הביציניום נחשבה לקלה למדיי, לפחות בהשוואה להשתתפות באנסמבל. בדרך כלל הביציניום עוצב לשירה או ניגון של תלמידים מאותו גיל ויכולת מוזיקלית, ולעיתים לשירה של תלמיד ומורה.

[ממוזער|מרכז|600px|ציטוט מתוך ה[כוראל ביציניום: "Jesus Christus, unser Heiland der von uns" מאת Johann Pachelbel]]

## ראו גם
*דואט

קטגוריה:מוזיקה קלאסית
קטגוריה:מבנים מוזיקליים
המודיעין הכללי (הרשות הפלסטינית)

**המודיעין הכללי** (המודכ"ל; בערבית: **جهاز المخابرات العامة**) הפלסטיני הוא מנגנון ביטחון של הרשות הפלסטינית שהוקם בעקבות הסכמי אוסלו. המנגנון הוא ארגון המודיעין 
הרשמי של הרשות הפלסטינית והוא הוקם בעיקר על בסיס אנשי המנגנונים החשאיים של אש"ף (בין היתר, ארגון ספטמבר השחור האחראי לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן) שהגיעו עם ערפאת לשטחים לאחר הסכמי אוסלו. 
ייעודו הרשמי של המנגנון הוא שמירה על יציבות הרשות, איסוף מודיעין בשטחי הרשות ומחוצה לה, סיכול ריגול וסיכול טרור. המודיעין הכללי זוכה לסיוע ולמימון מצד ה-CIA האמריקאי וה-MI6 הבריטי.

בדומה למנגנונים אחרים ברשות הפלסטינית, גם המודיעין הכללי התאפיין ברמת פעילות נמוכה החל מהשנים הראשונות של האינתיפאדה השנייה. 

המטה הראשי של המודיעין הכללי הוקם בעזה. הוא נבנה עבור הפלסטינים על ידי ה-CIA, והיה אחד המבנים המבוצרים ביותר ברשות הפלסטינית ובעל מערכות מודיעין מתקדמות. 

בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 גדל מספר אנשי המודיעין הכללי מכ-2,500 ל-4,000, בעיקר בשל הגעת אנשי ביטחון של הרשות הפלסטינית מרצועת עזה בעקבות השתלטות החמאס על רצועת עזה ביוני 2007.

## סכסוכים עם חמאס
בחודש מאי 2006 ביצע החמאס ניסיון התנקשות במפקד המודיעין הכללי ברצועת עזה, טארק אבו ראג'ב, שהיה פעיל גם בזרוע הצבאית של הפת"ח. המעלית בבניין המפקדה מולכדה והתפוצצה כאשר נסגרו הדלתות, שומר ראשו של אבו ראג'ב נהרג, והוא עצמו נפצע קשה והועבר בתיאום עם מנהלת התיאום והקישור לטיפול בישראל ואושפז בבית החולים איכילוב. במקומו מינה מחמוד עבאס למפקד המודיעין הכללי את תאופיק טיראווי. מפקד המנגנון בגדה המערבית הוא איבראהים אלמצרי, והוא כפוף לחלוטין לטיראוי. מאז 2009 מאג'ד פרג' מונה לתפקיד מפקד המודיעין הכללי.

לאחר מבצע עופרת יצוקה ב-2009, ערכה משטרת חמאס בעזה מסיבת עיתונאים בה חשפה כי תפסה רשת מרגלים בעזה מטעם המודיעין הכללי, שאספה מודיעין רב על חמאס ועל גדודי עז א-דין אל-קסאם. בפרסום נטען כי מודיעין זה אפשר בין השאר את חיסולו של סעיד סיאם.

## קישורים חיצוניים
* 
* דוד בדין, מאמץ הרש"פ לכונן כוח מזוין - באימון יועצים מן האיחוד האירופי, קנדה וארצות הברית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנגנוני הביטחון הפלסטיניים
הביטחון המסכל (הרשות הפלסטינית)

**הביטחון המסכל** - **הבמ"ס** (ערבית: **الأمن الوقائي**, בתעתיק מדויק: אלאמן אלוקאא'י) הוא מנגנון ביטחון של הרשות הפלסטינית שהוקם בעקבות הסכמי אוסלו. ייעודו המוצהר של המנגנון הוא לשמור על יציבות הרשות ולסכל טרור. בשונה ממנגנונים אחרים, "הביטחון המסכל" לא הוקם על ידי אנשי פת"ח שהגיעו לשטחי הרשות הפלסטינית יחד עם ערפאת, אלא על ידי פעילי פת"ח מה"פנים" (כלומר, שחיו בשטחים עוד טרם הסכמי אוסלו – בעיקר התנזים). המנגנון הוקם למעשה כשני מנגנונים נפרדים לחלוטין (ולעיתים אף יריבים פוליטיים משמעותיים) בגדה המערבית וברצועת עזה. ההשראה למנגנונים אלה הגיעה מהשב"כ הישראלי – ארגון מודיעיני חזק המשלב פעילות מודיעינית חשאית עם פעילות מבצעית גלויה. 

בגדה המערבית עמד בראש המנגנון ג'יבריל רג'וב עד שהודח על ידי ערפאת בשנת 2002 במהלך מבצע חומת מגן. מתחילת האינתיפאדה השנייה, ובפרט לאחר הדחתו של רג'וב, הפך המנגנון מהכוח הפלסטיני החזק והמשמעותי ביותר בגדה למנגנון חלש ובלתי פעיל כמעט לחלוטין, בדומה למצבם של המנגנונים האחרים מאז.

ברצועת עזה עמד בראש המנגנון מוחמד דחלאן, עד שהתפטר מתפקידו זמן לא רב לאחר הדחתו של רג'וב. גם המנגנון ברצועת עזה הידרדר והפסיק כמעט לחלוטין להיות פעיל, בדומה למקבילו בגדה המערבית. בתחילת האינתיפאדה השנייה האשימה מערכת הביטחון הישראלית את המנגנון במתן חסות לטרור, הברחות נשק, ולעיתים אף מעורבות של ממש בפיגועים. 

כיום המנגנון ביהודה ושומרון קיים עדיין, אך מקבילו ברצועת עזה נעלם לחלוטין מאז השתלטות חמאס על רצועת עזה, במהלכה נמלטו רבים מאנשיו מהרצועה לכיוון מצרים. ייעודו המרכזי של המנגנון בגדה הוא עצירת פעולות חמאס ביהודה ושומרון. המנגנון מונה כ-4,000 חיילים ומפעיל 17 בתי מעצר לצד רשת גדולה של מודיעים בשכר העוקבים אחר פעילות חמאס.
## מנהיגים

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* דוד בדין, מאמץ הרש"פ לכונן כוח מזוין - באימון יועצים מן האיחוד האירופי, קנדה וארצות הברית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנגנוני הביטחון הפלסטיניים
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: צבא וביטחון
מוקד רעידת אדמה

שמאל|ממוזער|200px|מוקד רעידת האדמה והאפיצנטר מעליו.
**מוקד [[רעידת אדמה]]** (באנגלית: **Hypocenter**; ביוונית: **ὑπόκεντρον**) היא הנקודה בקרום כדור הארץ ממנה מתפזרים הגלים הסייסמיים בעת רעידת אדמה. הנקודה על פני כדור הארץ שנמצאת מעל מוקד רעידת האדמה (השלכה של המוקד על פני השטח על מפה דו־ממדית) נקראת **אפיצנטר** (ביוונית: **επίκεντρον**; מילולית "מעל המרכז"). 

את המרחק ממוקד הרעש ניתן לחשב על פי הזמן שעובר בין הגעתם של גלי P ו-S. שני סוגי הגלים יוצאים באותה עת, אך גלי P נעים מהר יותר. ככל שהפרש זמן הגעתם של שני סוגי הגלים גדול יותר – כך המרחק ממוקד הרעש גדול יותר.

על מנת לחשב את מוקד הרעש משתמשים בטריאנגולציה. דיוק מרבי ניתן להשיג עם שלושה סייסמוגרפים לפחות, המצויים בשלושה מקומות שונים ורושמים את עוצמת הרעש ואת הפרש זמן הגעתם של הגלים.

על פי העלאת כל מוקדי רעידות האדמה בעולם לאורך שנים על מפת כדור הארץ (כמופיע באיור שלמטה), ניתן להמחיש את חלוקת קרום כדור הארץ ללוחות טקטוניים, ולמעשה זה היה אחד הממצאים שתמכו בתיאורית טקטוניקת הלוחות.

מרכז|ממוזער|300px|מוקדים מרכזיים של רעידות אדמה בעולם

## ראו גם

* מודל זמני הסעה של גלים סייסמיים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:סייסמולוגיה
מצודת ברד

שמאל|ממוזער|250px|מצודת ברד**מצודת ברד** (באיטלקית: **Forte di Bard**, בצרפתית: **Fort de Bard**) הוא מכלול מבוצר שנבנה במאה ה-19 על ידי בית סבויה, באזור ואל ד'אוסטה שבאיטליה. אחרי תקופה ארוכה של שיפוצים הוא נפתח לקהל בינואר 2006. המצודה והכפר לידו, שוכנת על שפת הנהר דורה בלטאה, אשר לידו עברה גם דרך רומית קדומה. במצודה תצוגות של פיסול וציור מעץ. כמו כן הוא משמש בתור "המוזיאון האלפיני". בחצר הפנימית של המצודה נערכים אירועי תיאטרון ומוזיקה עונתיים. המצודה שימשה כאתר צילומים בסרט הנוקמים: עידן אולטרון.

## מבנה המוזיאונים
מכלול המוזיאונים מחולק למדורים הבאים:
* **המוזיאון האלפיני** - לתערוכות קבועות וזמניות. תרבות ואומנות "ולגוסטנו" (העם המקורי שחי במחוז "עמק דאאוסטה" ומרחב להצגות וקונצרטים. חלק מהתצוגה הקובעה מוקדשת ל-Dahu.
* **מוזיאון הגבול** - על ההגנה של הגבול ועל המצודות שהגנו עליו.
* **מוזיאון המצוינות ** - נפתח רק בשנת 2007.
* **מרחב אירועים** - לסקירת האירועים ההיסטוריים שהתרחשו באזור.
ומרחבים עבור קבוצות של תלמידים.

## תולדות המקום
המיקום הנוכחי, על צוק, השולט על המעבר לצרפת הוא עתיק. אבל המבנה הנוכחי הוא רק משנת 1830–1838 ונבנה על ידי קרלו אלברטו מבית סבויה. המצודה היא על בסיס מבנה מהמאה ה-10. במקום התגלו שרידים של דרך רומית, בין איטליה של היום לבין צרפת, "גאליה" בעידן הרומי.

## גלריית תמונות

Forte di Bard-DSCF8320.JPG|מרכז הארמון
Forte di Bard-DSCF8299.JPG|הכניסה לארמון
Forte di Bard-DSCF8293.JPG|מרחב האירועים בתוך הארמון

## ראו גם
* ואל ד'אוסטה
* מון בלאן
* דורה בלטאה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:איטליה: מבנים
קטגוריה:ואל ד'אוסטה
אוניברסיטת בריסטול

[250px|ממוזער|שמאל|[מגדל ווילס (בתי הספר למשפטים ומדעי כדור הארץ) בתכנון האדריכל ג'ורג' אוטלי, רחוב פארק, בריסטול.]]
**אוניברסיטת בריסטול** (באנגלית: **University of Bristol**) היא אוניברסיטה ציבורית בבריסטול שבאנגליה. היא אחת משתי אוניברסיטאות בעיר בריסטול (השנייה היא אוניברסיטת מערב אנגליה, שהוקמה ב-1970 כבית ספר גבוה). היא החלה לפעול תחת צ'רטר מלכותי ב-1909 (אך היה קיים מוסד אקדמי שקדם לה מאז 1876). היא אחת משש אוניברסיטאות ציבוריות אשר הוקמו בבריטניה בתקופה הוויקטוריאנית ואשר לעיתים מכונות "אוניברסיטאות הלבנים האדומות" (בשל סגנון הבנייה של התקופה). אוניברסיטת בריסטול נחשבת לאחת מהאוניברסיטאות הטובות בבריטניה, הן לפי דירוגים עצמאיים שעורכים עיתונים כגון "הגארדיאן" והן על פי דירוגים של מוסדות מחקר שעורך משרד החינוך הבריטי. כמו כן היא נמנית בעקביות עם 50 האוניברסיטאות הטובות בעולם. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות עולמית (WUN), בקבוצת ראסל, בברית GW4, בקבוצת קוימברה (GC) ובמכון אלן טיורינג בלונדון.

## ארגון אקדמי
האוניברסיטה מורכבת ממספר בתי ספר ומחלקות המאורגנים בשש פקולטות:
* הפקולטה לאמנויות
* הפקולטה להנדסה
* הפקולטה למדעי החיים
* הפקולטה למדעים
* הפקולטה למדעי הבריאות
* הפקולטה למדעי החברה ומשפטים

## דירוגים

### דירוג בין־לאומי
* דירוג שאנגחאי - מקום 97 (2024)
* דירוג Times Higher Education - מקום 81 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 55 (2024)

### דירוג אזורי - בריטניה
* דירוג שאנגחאי - מקום 8 (2024)
* דירוג Times Higher Education - מקום 9 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 9 (2024)

## חוקרים באוניברסיטת בריסטול
* סר ויליאם רמזי, כימאי (במכללה שקדמה לאוניברסיטה, 1880–1887)
* אלפרד מרשל, כלכלן (במכללה שקדמה לאוניברסיטה, 1877–1884)
* ג'ון לנארד-ג'ונס, מתמטיקאי
* מייקל ברי, פיזיקאי
* דורותי קרופוט הודג'קין, כימאית, כלת פרס נובל לכימיה
* ויליאם רמזי, כימאי, חתן פרס נובל לכימיה

## בוגרי אוניברסיטת בריסטול
* אברהם עוז, חוקר תיאטרון (ישראלי)
* אמילי ווטסון, שחקנית
* אנג'לה קרטר, סופרת
* אלכס קוקס, קולנוען
* ג'ונתן אוונס, ראש ה-MI5
* ג'יימס בלאנט, מוזיקאי
* ג'ייסון אייזקס, שחקן
* ג'רמי תומאס, קולנוען/תסריטאי
* דייוויד בוהם, פיזיקאי
* דייוויד ואליאמס, קומיקאי (הממלכה הקטנה)
* דרן בראון, קוסם, בדרן ואמן אשליות בריטי
* הרולד פינטר, מחזאי (שגם הציג את יצירתו, "החדר", לראשונה באוניברסיטה ב-1957)
* מארק רייבנהיל, מחזאי
* מאט לוקאס, קומיקאי (הממלכה הקטנה)
* מייקל וינטרבוטום, קולנוען
* מישה גלני, עיתונאי בריטי, פרשן לענייני מזרח אירופה
* מנואל אסקיבל, לשעבר ראש ממשלת בליז
* נוויל מוט, פיזיקאי (חתן פרס נובל)
* סיימון פג, שחקן וקומיקאי
* ססיל פאוול, פיזיקאי (חתן פרס נובל)
* פול דיראק, פיזיקאי (חתן פרס נובל)
* פלאם סייקס, עיתונאית אופנה וסופרת
* קלאוס פוקס, פיזיקאי ומרגל
* שרה קיין, מחזאית
* ג'וזף מוסקט, לשעבר ראש ממשלת מלטה

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
בריסטול
קטגוריה:בריסטול: חינוך
בריסטול
בריסטול
בריסטול