open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
סינקדוכה

**סִינֵקְדוֹכָה** (מיוונית: **Συνεκδοχή**; מהשורשים היווניים סינ- [עם] + אק- [מחוץ] + דכסתאי [לקבל]; מילולית: לקבל ביחד, או לקבל בו-זמנית) היא אמצעי ספרותי שבו החלק משמש לתיאור השלם או השלם משמש לתיאור החלק.

הסינקדוכה היא אמצעי פיגורטיבי נפוץ בספרות ובשירה, וכן בלשון הדיבור הרגילה. היא קרובה באופייה למטונימיה, ונחשבת למקרה פרטי שלה.

## דוגמאות

להלן צורות אפשריות של סינקדוכה.

* החלק מייצג את השלם: "חסרות ידיים עובדות" – הידיים מייצגות את האנשים העובדים; "עשרים ראשי בקר" – הראשים מייצגים את כל הפרה; "מבקש את ידה" – הצעת הנישואין אינה מופנית כמובן ליד אלא לאישה כולה.
* השלם מייצג את החלק: "פתאום הגיעה משטרה" כשבעצם הגיעו שתי ניידות; "כל העיר יצאה לרחובות" כשלמעשה יצא רק חלק גדול מאוד מהתושבים.
* המין הספציפי מייצג את הסוג הכללי: למשל, מותגים שהפכו לשם גנרי, כמו "פריג'ידר" במקום "מקרר" או "פלא-פון" במקום "טלפון סלולרי".
* הסוג הכללי מייצג את המין הספציפי: "יצור" במקום "אדם".
* היחיד מייצג את הרבים: "סוס ורוכבו" לתיאור סוסים ורוכביהם, "איש לביתו" לתיאור אנשים לבתיהם.
* הרבים או השם הקיבוצי מייצגים את היחיד.
* החומר מייצג חפץ העשוי ממנו: "גל פרידמן זכה בזהב" במקום "מדליית זהב"; "תביא את הניירות" במקום "מסמכים העשויים נייר".

הסינקדוכה משמשת לפעמים לאפיון דמות ספרותית באמצעות הדגשת אלמנט בולט אחד במראה שלה ("רגל-עץ", "אבו ארבע"), או ייחוס תכונות אופי לאברי גוף שונים ("עיניו החכמות", "אפו השתלטני").

### דוגמאות לסינקדוכה בשירה
* בשיר "לא זכיתי באור מן ההפקר", ביאליק משתמש בביטוי "חרוזי" כדי לבטא את השירה שלו.
* בשיר "עטור מצחך" של אברהם חלפי, הדובר מתאר את יפי מצחה של אהובתו (וכן עיניה) כדי להשליך את היופי על הגוף כולו (ועל האהובה בכלל). במשפט הפתיחה, הביטוי 'זהב שחור' הוא בכלל מטפורה (לשערותיה השחורות של האהובה, היקרות כזהב) ואף אוקסימורון (של ניגוד בין צבע הזהב לצבע השחור).

## סינקדוכה ומטונימיה
יש הרואים את הסינקדוכה כסוג של מטונימיה. המקור לראייה זו הם מחקריו של הבלשן רומן יאקובסון, שהבדיל בין 'הציר המטאפורי' ('ציר הברירה') - הדמיון בין מילים נרדפות או קרובות תוכנית זו לזו, לבין 'הציר המטונימי' ('ציר הצירוף') - הקישור בין מילים המתחברות זו לזו לכלל רצף הגיוני. הגדרה זו רחבה מההגדרה המקובלת למושג 'מטונימיה' כתחבולה ספרותית, וכוללת בתוכה, למשל, גם את הסינקדוכה.

דוגמה לסינקדוכה שהיא גם מטונימיה ניתן לראות בביטוי "נתן בכוס עינו"; הכוס מייצגת את המשקה האלכוהולי שבתוכה (וזו מטונימיה, כי ישנה סמיכות פיזית בין הכוס למשקה), והעין מייצגת את האדם שחומד במשקה (וזו סינקדוכה, כי העין היא פרט שמסמל את השלם, וגם מטונימיה, כי העין והאדם קרובים פיזית).

עם זאת, אם מצמצמים את הגדרת המטונימיה לסמיכות בזמן או במקום בלבד, ניתן לראות בסינקדוכה מושג עצמאי שאינו נכלל בהכרח תחת ההגדרה של מטונימיה. דוגמה לסינקדוכה שאינה מטונימיה מתרחשת, למשל, כאשר הכלל מופיע במקום הפרט: האמירה "ארצות הברית דורשת" תהיה מובנת כתחליף לאמירה "נשיא ארצות הברית דורש" - גם אם הנשיא ביטא את דרישתו בעת שהיה במסע דילוגים באירופה.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טכניקות ספרותיות
קטגוריה:אמצעים רטוריים
הלגיון השמונה עשר

שמאל|ממוזער|250px|האנדרטה למרקוס קאליוס
**הלגיון השמונה עשר** (לטינית: Legio XVIII) היה לגיון בצבא הרומי. תאריך היווסדו אינו ידוע בבירור, וסופו יחד עם הלגיון השבעה עשר והתשעה עשר בקרב יער טויטובורג (9 לספירה).

## היסטוריה
ישנן ידיעות על לגיון 18 כלשהו ששירת תחת גאיוס קורנליוס לנטולוס בקיליקיה, למשך שלוש שנים החל משנת 53 לפנה"ס, אך ישנם ספקות רבים לגבי היותו הלגיון המדובר.

בתקופת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר התקיימו שני לגיונות 18, אחד של קיסר והשני של פומפיוס. הלגיון של קיסר כנראה הושמד באפריקה. אין ידיעות בדבר גורל הלגיון של פומפיוס.

סביר להניח שהלגיון הוקם בשנת 41 לפנה"ס כדי להיאבק בסקסטוס פומפיוס, שהתבצר בסיקיליה ושיבש את אספקת התבואה לרומא. מרבית מגויסיו היו כנראה מגאליה קיסאלפינה. אחר נפילת הטריומווירט השני נשלח הלגיון לגאליה. יש הטוענים כי דאז היה מורכב משרידי הלגיון ליביקה של מרקוס אנטוניוס.

כ-15 שנים מאוחר יותר היה אמור הלגיון להשתתף במבצע הענק נגד שבט המרקומני, תחת פיקודו של טיבריוס, אך מבצע זה לא יצא לפועל כתוצאה ממרד שהתרחש בפאנוניה. כעבור זמן מה השתתף הלגיון בפלישותיו של דרוסוס, אחי טיבריוס, לשטחים הגרמניים החופשיים.

כאשר הפרובינקיה הגרמנית הובאה תחת שליטה של רומא, מונה פובליוס קווינקטיליוס וארוס, שהיה מקורב לאוגוסטוס דרך נישואים, למושל האזור. ארמיניוס, נסיך שבט הכרוסקים ובן ברית רומאי זמם להמיט מפלה קשה לצבא הרומי; כדי לעשות זאת פנה לווארוס, שישב במחנה הקיץ, עם טענות לגבי מרד באזור הריין, וארוס שמע לעצתו ומיד יצא לשדה. כאשר הגיע ליער טויטובורג החל לרדת גשם רב, חייליו העייפים התקשו לשמור על הסדר; ואז תקף ארמיניוס בראש שבטו את הצבא בן שלושה הלגיונות, והשמידו לגמרי. סמלי הלגיון נבזזו, וברומא אוגוסטוס התאבל קשות על המפלה. גופות חלק מהנספים הובאו לקבורה בידי גרמניקוס, בן דרוסוס, שיצא לגרמניה כדי להחזיר את הסמלים ולהביס את ארמיניוס.

אחד הממצאים המפורסמים ביותר אודות הלגיון הזה בנפרד, וקרב יער טויטובורג בכלל, הוא המצבה לזכרו של מַרְקוּס קַאֵלִיוּס, קנטוריון מהלגיון השמונה עשר.

מרקוס היה בנופלי הקרב, וכנראה בן למעמד העליון. אביו רומם את האנדרטה (בתמונה) לזכרו, היות שעצמותיו אף פעם לא נמצאו.

## קישורים חיצוניים

* הלגיון השמונה עשר באתר Livius, מאמר מאת Jona Lendering

שמונה עשר
מנוז

ממוזער|110px|דיאגרמת פישר של מולקולת מנוז

**מנוז** (mannose), הוא חד-סוכר (מונוסכריד) ממשפחת ההקסוזות. מנוז הוא איזומר של גלוקוז, וכמוהו מצוי בטבע לרוב כטבעת משושה - פיראנוז וחלק קטן כטבעת מחומשת  פוראנוז. מקור השם מנוז במן המקראי.

ימין|ממוזער|100px|מבנה טבעתי של מולקולת מנוז
## מנוז בטבע
D-מנוז קיים במספר פירות, בפרט אוכמניות, ויכול לסייע למניעת קישור חיידקים לדרכי השתן ולשלפוחית השתן. מסיבה זו נחשב מנוז לדרך יעילה ובטוחה לטיפול בדלקות בדרכי השתן (UTI). מנוז יכול להיווצר גם מחמצון של מניטול. השורש mann המופיע בשתי המילים מגיע ממן - המזון שאכלו בני ישראל במדבר. כפי שמתואר בספר שמות.

בגוף האדם, המנוז מצטרף לשרשרת פירוק הפחמימות על ידי זרחון ההופך אותו לפרוקטוז-6-פוספאט.

## קישורים חיצוניים

*מסלול הפירוק של מנוז ופרוקטוז בגוף

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חד-סוכרים
אראבינוז

ממוזער|100px|דיאגרמת פישר של L-ארבינוז
**אראבינוז** (Arabinose) הוא חד-סוכר ממשפחת הפנטוזות - סוכרים בעלי 5 פחמנים. אראבינוז הוא סוכר שבני אדם אינם יכולים להשתמש כמקור אנרגיה.

פירוק האראבינוז בEscherichia coli מתבצע על ידי אופרון האראבינוז המשמש באחד המודלים לבקרה של שעתוק הגנים. בקרה שהיא חלק מבקרות הסוכרים בחיידקים, כאשר פירוקו הוא תלוי בקיום האראבינוז ובריכוז הגלוקוז בסביבת החידק.

## אטימולוגיה
אראבינוז קיבל את שמו מגומי ערבי, שממנו בודד לראשונה.

## נתונים כימיים
* נוסחה כימית: C5H10O5
* משקל מולקולרי - 150.13
* נקודת רתיחה - 156-160 מעלות צלזיוס.

## קישורים חיצוניים

*מבנה כימי של פחמימות
*D-Arabinose
## הערות שוליים

קטגוריה:חד-סוכרים
ברמן (מדינה)

[שמאל|ממוזער|250px|[בית עיריית ברמן]]

**מדינת ההנזה החופשית של ברמן** (בגרמנית: **Freie Hansestadt Bremen**) היא אחת מ-16 המדינות הפדרליות של גרמניה. זוהי המדינה הקטנה ביותר בגרמניה, הן מבחינת השטח והן מבחינת האוכלוסייה.

ברמן היא אחת משלוש ערי-המדינה בגרמניה, יחד עם ברלין והמבורג, אך בניגוד להן, ברמן מורכבת משתי ערים: העיר ברמן, שהעניקה למדינה את שמה, והעיר ברמרהאפן, הנמצאת 53 ק"מ צפונית לברמן. השטח בין שתי הערים שייך למדינת סקסוניה התחתונה.

## היסטוריה
שטחן של ברמן וברמרהאפן הוא 404 קמ"ר, ומספר תושביהן יחדיו מסתכם בכ-650 אלף איש. היא שוכנת בצפון גרמניה, והיא אחת מארבע מדינות גרמניה השוכנות לחוף הים.

ברמן הפכה למדינה בגרמניה בשנת 1949; לפני כן הוחזקה בידי האמריקנים.

רמת החיים במדינה נחשבת לגבוהה יחסית לשאר גרמניה, אם כי גם שיעור האבטלה (17% ב-2005) גבוה מעט מהממוצע הגרמני.

אוכלוסיית המדינה כוללת מיעוט פריזי, עם גרמאני המתגורר ברובו בצפון הולנד.

ראש עיריית ברמן, המשמש גם כראש ממשלת המדינה ("נשיא הסנאט" הוא תוארו הרשמי) הוא אנדראס בוונשולטה (Andreas Bovenschulte) מה-SPD, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית, שהחל לכהן בשנת 2019.

## ערים
### ברמן

ברמן היא העיר העשירית בגודלה בגרמניה, עם כ-560 אלף תושבים, המתפרסים על שטח גדול יחסית - 325 קמ"ר (העיר החמישית בגודל שטחה בגרמניה). נמלה של ברמן הוא השני בגודלו בגרמניה, אחרי זה של המבורג.

בברמן שתי אוניברסיטאות ושלוש מכללות, בהן לומדים כ-31,000 סטודנטים. אחת האוניברסיטאות היא האוניברסיטה הבינלאומית של ברמן, אשר נוסדה ב-1999; זו ייחודית בגרמניה בכך שהיא נמצאת בידיים פרטיות, ולפיכך דורשת מהלומדים בה תשלום שכר לימוד; כמעט בכל האוניברסיטאות האחרות בגרמניה הלימודים בחינם. הלימודים באוניברסיטה זו מתנהלים באנגלית. בברמן שבעה מוזיאונים. כשמינית מתושבי ברמן אינם גרמנים; מתוכם כ-40% הם טורקים.

### ברמרהאפן

בשנת 1827 הוקמה העיר ברמרהאפן על שפכו של נהר הווזר, כדי לשמש כנמל עמוק מים עבור כלי שיט הגדולים מכדי לשוט עד ברמן שבמעלה הנהר; מכאן נובע הקשר בין שתי הערים. ב-1847 הוקם קו אוניות הקיטור הראשון בין אירופה ואמריקה, שמוצאו בברמרהאפן. עד מלחמת העולם השנייה נקראה העיר **וֶזֶרמינדֶה** (Wesermünde, "שפך הנהר וזר"); לאחר המלחמה, בה נהרס רוב העיר, שונה שמה לברמרהאפן ("הנמל של ברמן"). כיום מהווה נמלה של ברמרהאפן את נמל הדייגים הגדול בגרמניה; העיר נקראת לעיתים בהיתול Fischtown, "עיר הדגים".

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גרמניה: ערי חוף
קטגוריה:מדינות האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:מדינות הקונפדרציה הגרמנית
קטגוריה:מדינות הקונפדרציה הצפון-גרמנית
קטגוריה:האימפריה הגרמנית: מדינות
קטגוריה:ערי מדינה
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: מדינות
קטגוריה:גרמניה: מדינות
ריבוז

[ממוזער|ריבוז בצורת שרשרת ישרה. כאשר הוא נמס ב[מים, צורתו משתנה לצורת טבעת, כאשר אטום החמצן הקשור קשר כפול עם הפחמן החמישי, מנתק קשר אחד איתו וסוגר את הטבעת באמצעות קשר עם הפחמן הראשון]]
**ריבּוֹז** (באנגלית: **Ribose**) הוא חד-סוכר ממשפחת הפנטוזות. הריבוז הוא סוכר מחזר.

## בביולוגיה

הריבוז הוא סוכר חיוני לכל יצור חי, בשל היותו מרכיב מרכזי ב-RNA המשמש לשעתוק גנטי. הריבוז מופק בתאי הגוף מגלוקוז במסלול הפנטוז פוספט**.** מהריבוז מסונתז ה**[[דיאוקסיריבוז]]** המהווה אבן בניין של ה-DNA (האות D ב-DNA משקפת את הדיאוקסיריבוז). בנוסף מהווה הריבוז חלק ממולקולות מפתח נוספות בתא: ATP, NADH וקואנזימים.

בגלל היותו מרכיב נפוץ בכל יצור חי, ריבוז מצוי בכל סוגי המזון הטבעי. שמר האפייה, למשל, עשיר ב-RNA ולכן כל מוצרי האפייה מכילים ריבוז. בידוד ריבוז במעבדה מתבצע לרוב על ידי הידרוליזה של מולקולות RNA משמרים.

ישנה סברה שריבוז הוא מרכיב נוגד חרדה טבעי המשמש לבקרה על אכילה ושתייה הקשורים ללחצים פסיכולוגיים שונים. בנוסף מייחסים לו סגולות בריאותיות נוספות, שאמיתותן אינה ברורה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חד-סוכרים
מלטוז

ממוזער|מולקולת מלטוז
**מלטוז** (maltose - ידוע גם כסוכר לתת) הוא דו-סוכר, המורכב משתי מולקולות גלוקוז (ולכן ידוע גם כדו-גלוקוז). מולקולות הגלוקוז מחוברות במולקולת מלטוז דרך קשר גליקוזידי α1-4. מלטוז נוצר בגוף האדם מתוצרי העיכול של עמילן שמקורו במזון צמחי או פירוק גליקוגן. הנוסחה הכימית של המלטוז היא \ C_{12}H_{22}O_{11}, זהה לזו של הסוכרוז והלקטוז (כלומר מלטוז הוא איזומר של סוכרוז ולקטוז). מקור השם מלטוז במילה מאלט, שפירושה לתת (שעורה קלויה)
מלטוז הוא סוכר מחזר כי באחת מיחידות הגלוקוז הפחמן האנומרי (פחמן 1) אניו קשור בקשר גליקוזידי ולכן יחידה זו נמצאת בשיווי משקל בין הצורה הטבעתית לצורה הליניארית בה יש קבוצת אלדהיד על פחמן 1.
פירוק מלטוז לגלוקוז מתבצע על ידי האנזים *Maltase*, המצוי בשמר. פירוק זה הוא שלב חשוב בייצור אתנול.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דו-סוכרים
סוכר לבן

שמאל|ממוזער| קערת סוכר לבן
**סֻכָּר לָבָן** הוא ממתיק טבעי המשמש במגוון רחב של מאכלים ומשקאות. הסוכר מופק בעיקר משני מקורות: קנה סוכר או סלק סוכר. תהליך הייצור של סוכר לבן כולל מספר שלבים שמטרתם להוציא את הסוכרוז מהצמח ולזקק אותו לתבניתו הטהורה והלבנה.

## תיאור
תהליך הייצור של סוכר לבן מתחיל בקציר של קני הסוכר או סלק סוכר. לאחר מכן, נדרסים הצמחים או נמעכים להפקת המיץ המכיל את הסוכרוז. המיץ מועבר סדרת תהליכים כימיים ופיזיים הכוללים ריכוז, התקנות, וזיקוק, עד שנוצרת תמצית סוכר טהורה. הסוכר הטהור מגובש לגבישים, שלאחר מכן מיובשים ומופרדים לפי גודלם. בסופו של התהליך, נארז הסוכר ומשווק לצרכן.

תהליך הזיקוק מסיר לחלוטין את הדבשה ומשאיר אך ורק את הסוכרוז, בטוהר גבוה מ-99.7%. הנוסחה המולקולרית שלו היא .

לא ניתן להבדיל כימית בין סוכר לבן המופק מקנה סוכר או מסלק, אך ניתן לזהות את מקורם באמצעות בדיקת פחמן-13. סוכר לבן (וחלק מסוכר חום) המופק מקנה סוכר עשוי להיות מזוקק בעזרת פחם עצמות. סוכר המופק מסלק לא מעובד עם פחם עצמות ולכן נחשב טבעוני.

מנקודת מבט כימית ותזונתית, סוכר לבן אינו מכיל – בהשוואה לסוכר חום – מינרלים מסוימים (כגון סידן, אשלגן, ברזל ומגנזיום) הנמצאים בכמויות קטנות במולסה. ההבדלים היחידים שניתן לזהות הם, אם כן, הצבע הלבן והטעם הפחות דומיננטי.

## שימושים
סוכר לבן משמש כממתיק במבחר רחב של מוצרי מזון ומשקה, כולל מאפים, קינוחים, שתייה ממותקת, ועוד. בנוסף לתפקידו כממתיק, הסוכר משמש גם כחומר משמר, עוזר ביצירת טקסטורות נכונות במאפים וקינוחים, ותורם לתהליכי תסיסה בהכנת לחם ואלכוהול.

## סחר עולמי

### היסטוריה
### סחר עולמי במאה ה-21
## היבטים בריאותיים

## ראו גם
* סוכר חום

## הערות שוליים

קטגוריה:סוכרים
הלל

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
שמאי הזקן

**שַׁמַּאי הַזָּקֵן** (בספרות הארצישראלית נקרא **שַׁמַּי** או **שַׁמַּיי**; חי בסוף המאה ה-1 לפנה"ס ובתחילת המאה ה-1) היה אב בית הדין האחרון בתקופת הזוגות ואחד מבני הזוג הלל ושמאי. ידוע בתור בר פלוגתא של הלל הזקן, וכנגד האסכולה של הלל ייסד את האסכולה שלו, אסכולת בית שמאי, אשר שלטה תקופה מסוימת בסנהדרין, אך לא האריכה ימים אחרי המרד הגדול. שמאי והלל מכונים בספרות חז"ל בתואר "אבות העולם".

שמאי כנראה היה בנאי, על-פי המתואר בתלמוד הבבלי (), שם מתוארים לפחות שני מקרים שבהם דחה אנשים שרצו להתגייר ב"הליך מזורז" באמת הבניין שבידו.

שמאי נבחר להיות אב בית הדין לא ביחד עם הלל, כי אם לאחר עזיבת קודמו, מנחם - "יצא מנחם ונכנס שמאי" ().

## מידותיו והנהגותיו
ככלל נחשב שמאי הזקן לקפדן יותר, כפי שהדבר משתקף בתיאוריו בסיפורים תלמודיים שונים, עד כדי כך ששמו הפך לשם דבר לקפדנות ולשמרנות. חז"ל בדורות שאחריו הדריכו שלא ללכת בדרכו הקפדנית של שמאי:  (). עם זאת, המשפט השגור על פיו היה: "הוי מקבל את כל האדם בסבר פנים יפות".

גם השיטה ההלכתית מבית מדרשו נחשבת בדרך כלל למחמירה יותר בהלכה. אמנם במסכת עדויות המשנה מונה 3 מחלוקות בין הלל לשמאי ובשתיים מתוכם דווקא הלל הוא המחמיר ושמאי המקל, ובמקרה אחד שמאי מחמיר והלל מקל.

## מקום קבורתו על פי מסורות שונות
לפי מסורת אחת שמאי הזקן נקבר באזור מירון, אך הדעות חלוקות בשאלה אם נטמן יחד עם הלל, או בהר שמולו - חורבת שמע. חלק מעולי הרגל מציינים את קבורתו יחד עם הלל, בית הלל ובית שמאי. יחד עם הלל, ללא בית הלל ובית שמאי. יחד עם בית שמאי, ללא הלל ובית הלל. יחד עם אשתו או שמאי לבדו.

מאידך רב אביתר גאון מעיד על קברו באזור הר דלתון: "...להר הגליל לדלתון. ויקבר בראש ההר אצל ר'[בי] יוסי הגלילי. וסביביו יונתן בן עוזיאל והלל ו**שמאי** ואלעזר בן ערך ואלעזר בן עזריה זקינו. וכל הצדיקים כולם. אמנם ככל הנראה, התכוון במילה 'וסביביו' לאזור הסובב את דלתון, הכולל את עמוקה (קבר יונתן בן עוזיאל), מירון (קברי הלל ושמאי), ועלמה (קברי רבי אלעזר בן ערך ורבי אלעזר בן עזריה).

## מהדרכותיו
* "שמאי אומר, עשה תורתך קבע, אמור מעט ועשה הרבה; והוי מקבל את כל האדם בסבר פנים יפות." ()

## לקריאה נוספת
* 
*אלי ויזל בספרו **הנשמה התלמודית**. בית שמאי ובית הלל.ידיעות ספרים 2014, עמוד 19-46.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* שמאי, מתוך סדרת פינות על חכמי ישראל עם הרב אורי שרקי, באתר ערוץ מאיר.
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בהר מירון
קטגוריה:הזוגות
קטגוריה:יהודי המאה הראשונה לפנה"ס
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-1
קטגוריה:אבות בתי הדין: סנהדרין
בורקום

**בּוֹרְקוּם** (בגרמנית: **Borkum**) הוא אי ורשות מקומית במחוז לר שבסקסוניה התחתונה, צפון מערב גרמניה. שטחו כ-30.6 קילומטרים מרובעים, ואוכלוסייתו 5,473 אנשים (נכון ל-2015).

בורקום גובל במצר וסטראמס (Westereems; המצר יוצר את הגבול עם הולנד), וממזרח - מצר אוסטראמס (Osterems), בצפון - הים הצפוני, ובדרום - ים וודן. בורקום הוא המערבי שבאיי פריזיה המזרחית.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:איים בים הצפוני
קטגוריה:גרמניה: איים
קטגוריה:סקסוניה התחתונה: ערים
קטגוריה:גרמניה: רשויות מקומיות
איי פריזיה המזרחית

**איי [[פריזיה המזרחית]]** (בגרמנית: **Ostfriesische Inseln**) הם שרשרת איים בים הצפוני, בקו החוף של סקסוניה התחתונה שבגרמניה.

שבעת האיים המאוכלסים הם (מהמערב אל המזרח):
* בורקום
* יויסט
* נורדרנאי
* בלטרום
* לנגאוג
* שפיקרוג
* ונגרוגה

בורקום משתייך למחוז ליר; יויסט, נורדרנאי ובלטרום משתייכים למחוז אאוריך; לנגאוג ושפיקרוג משתייכים למחוז וויטמונד; ואנגרוגה משתייך לפריסלנד (אזור בצפון הולנד).

ישנם עוד שני איים שאינם מאוכלסים:
* ממרט ליד יויסט
* מלום ליד ונגרוג

ישנם עוד שני איים קטנים שנמחקו מעל המפה בעקבות שיטפונות אדירים בים הצפוני:
* ליטייהורן (Lütjehörn) ממזרח לבורקום
* קכלופלאטה (Kachelotplate)

ברוב האיים אין מכוניות. האיים החריגים הם בורקום ונורדרנאי, שהם גם האיים הצפופים ובעלי האוכלוסייה הגדולה ביותר. אין גשרים שמגשרים בין אי לאי או בין אי ליבשת. האיים נגישים למעבורות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איים בים הצפוני
קטגוריה:גרמניה: איים
קטגוריה:סקסוניה התחתונה: גאוגרפיה
שיבר (משחק ילדים)

**שיבר** הוא משחק ילדים המתאים למשחק על אדמת חמרה.

שני ילדים יוצרים גושים עגולים ושטוחים מקליפתה העליונה של האדמה, שהיא קשיחה, עמידה וניתנת לסיתות בנקל. הראשון מטיל את הגוש למרחק בהטלה סיבובית על פני אדמת החמרה החלקים יחסית, באופן הדומה לאופן בו מטילים פריזבי או מקפיצים אבנים שטוחות על פני המים. והשני מנסה להטיל את הגוש שלו כך שינחת במרחק הפחות משיבר (רוחב כף יד פרושה מקצה הזרת עד קצה האגודל) מן הגוש של הראשון. לשם כך מנסה השני לחקות את אופן הטלתו ואת עוצמתה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:משחקי ילדים
יאמוסוקרו

**יאמוסוקרו** (בצרפתית: **Yamoussoukro**, מבטאים לרוב "יאמְסוֹקרוֹ") היא בירתה הרשמית של חוף השנהב המהווה גם מחוז אוטונומי. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021, אוכלוסיית העיר מנתה 340,234 תושבים, בזמן שבמחוז יאמוסוקרו התגוררו 422,072 תושבים. העיר ממוקמת 240 ק"מ צפונית-מערבית לאביג'אן, וממוקמת כ-30 ק"מ מהאגם שנוצר בעקבות הקמת סכר קוסו בשנות ה-70 של המאה ה-20. העיר משתרעת על פני 855 קמ"ר, בזמן שמחוז יאמוסקרו משתרע על פני 2,070 קמ"ר.

## היסטוריה
### התקופה הקולוניאלית
המלכה יאמוסו, אחייניתו של קוסאי נ'גו, שלטה בכפר "נ'גוקרו" בתחילת הכיבוש הצרפתי של האזור. באותה עת התגוררו בכפר 475 תושבים. כפר זה היה אחד מ-129 כפרים של שבט אקואה.

בשנת 1909, בהוראת ראש השבט דג'אמלאבו, מרד שבט האקואה בצרפתים.
בית השלטון האזרחי באזור, ששכן בכפר בונזי, עלה באש, וחייו של המושל הצרפתי של האזור, סימון מוריס ניצלו רק בזכות ההתערבות של קוסאי נ'גו.

לאחר תום המהומות החליט המושל הצרפתי, סימון מוריס שבונזי אינה בטוחה דיה, והעביר את תחנת הצבא הצרפתי לנ'גוקרו, שם נבנתה ביוזמת הצרפתים פירמידה לזכרו של קוסאי נ'גו, ומתוך כבוד למלכה יאמוסו נקרא הכפר יאמוסוקרו.

### עצמאותה של חוף השנהב
במרץ 1983 הפכה יאמוסוקרו לבירת המדינה. קודם לכן שכנה הבירה בגרנד באסאם (החל מ-1893), בבינג'רוויל (החל מ-1900) ובאביג'אן (החל מ-1933).

ב-6 בנובמבר 2004 תקפו צנחנים וחיל רגלים צרפתי את שדה התעופה יאמוסוקרו לאחר שמטוס שהמריא משדה תעופה זה תקף כוחות של האו"ם, וגרם למותם של עובד או"ם ותשעה צרפתים.
בתקיפה זו הושמדו שני מטוסי סוחוי 25 ומספר מסוקי מיל מי-24 - שהיוו את רוב חיל האוויר של חוף השנהב.

## דמוגרפיה
בשנת 1901 מנה הכפר 475 תושבים בלבד. ב-1975 מנתה העיר 37,253 תושבים אך מ-1983 עת הוכרזה כבירה גדלה אוכלוסיית העיר במהירות ל-110,013 תושבים (1988), 155,803 תושבים (1998) ו-242,744 תושבים (2010).

## אתרים בעלי חשיבות
ביאמוסקורו נמצאת הכנסייה הגדולה בעולם - בזיליקת גבירתנו של השלום ביאמוסוקרו, שהוקדשה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-10 בספטמבר 1990.

## קישורים חיצוניים

* 
* Yamossoukro photo gallery
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חוף השנהב: ערים
קטגוריה:אפריקה: ערי בירה
לר

**לֵר** (**Leer**) היא עיר במחוז לר שבצפון-מערב גרמניה, במדינת סקסוניה התחתונה, על הגבול עם הולנד. העיר שוכנת ליד הנהר אמס (Ems). אוכלוסייתה מונה כ-35,000 תושבים.

מאז ייסודה של לר, בראש השלטון בעיר עומדת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD).

## תרבות

* **היימטמוזאום** הוא מוזיאון היסטורי לתולדות העיר לר וסביבתה. הוא ממוקם במבנה עתיק מהמאה ה-18 ומכיל תצוגות קבע ומספר תצוגות מתחלפות. במקום מתקיימות הרצאות.
* **המוזיאון הימי של לר** - מכיל תצוגת ספינות עתיקות ותצוגות אודות ההיסטוריה הימית של לר והאזור.
* **מוזיאון הנס סמסון** - מוזיאון יין הממוקם במבנה משנת 1570. חזית הבניין נוצרה בשנת 1643 בידי נזירים ממנזר תדינגה ליד לר.
* **מוזיאון האמנות של לר** - מוזיאון המציג אמנות מקומית, המכיל ציורים, הדפסים, רישומים, צילומים ופסלים של אמנים מקומיים.
* **מוזיאון התה** - ממוקם במבנה של חנות מכולת שנוסדה בשנת 1806. במקום תצוגת כלי תה מתקופות שונות.
* **העיר המיניאטורית לר** - מוזיאון המכיל דגמים מוקטנים של ערים, כפרים ומבנים חשובים באזור.

## הקהילה היהודית
יהודים התיישבו בלר במאה ה-16; תוך זמן קצר הקימו מסגרת של קהילה וכמה ממוסדותיה המקובלים. בשנת 1855 נחנך בית כנסת.

תקופת השואה - ב"ליל הבדולח" (9 בנובמבר 1938) הועלה בית הכנסת באש. כמה מיהודי לר הצליחו להגר לארצות אחרות ואילו שנשארו אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939) נספו בשואה. הקהילה היהודית של לר חדלה להתקיים בשנת 1940.

## ערים תאומות
ללר שתי ערים תאומות:

* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סקסוניה התחתונה: ערים
הרכבת התחתית של אמסטרדם

**הרכבת התחתית של [[אמסטרדם]]** (בהולנדית: **Amsterdamse metro**) מורכבת מארבעה קווים: 
* קו 50
* קו 51
* קו 53
* קו 54
קו 51 משתמש למעשה במסילות של הקווים האחרים, וממשיך מעל האדמה כרכבת קלה.

החלטה על הקמת הרכבת התחתית התקבלה ב-1968. העבודות על החלק המזרחי של המסילה, קווים 53 ו-54, החלו ב-1970 והרכבת החלה לפעול ב-1977. שני קווים נוספים היתוספו ב-1990 וב-1997, וקו חמישי, מספר 52, מתוכנן לפעול ב-2018.שמאל|ממוזער|250px|הרכבת התחתית של אמסטרדם250px|ממוזער|תחנת הרכבת התחתית - אמסטרדם מרכז
250px|ממוזער|תחנת אמסטל

## ראו גם

* החשמלית של אמסטרדם
* תחנת הרכבת המרכזית (אמסטרדם)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמסטרדם: תחבורה
אמסטרדם, רכבת תחתית
סוס ארוך

שמאל|ממוזער|350px|משחק סוס ארוך. מבנה זה של הסוס, כשהראש לצד המשתתף שהוא חוליית הסוס הקודמת, פחות חזק ממבנה בו ראש המשתתף בין ירכיו של השחקן שלפניו
**סוס ארוך** או **חמור ארוך** הוא משחק ילדים המיועד לשתי קבוצות. הוא מתאים לקבוצות נערים בוגרים בנות 5-6 משתתפים לפחות כל אחת.

המשתתפים מתחלקים לשתי קבוצות, הקבוצה העומדת והקבוצה הקופצת. מטרת הקבוצה הקופצת לגרום לפירוק המבנה של הקבוצה המהווה חמור (העומדת), על ידי ריכוז קפיצות על החוליות החלשות שבין ה"חמורים". על הקבוצה המהווה חמור להחזיק מעמד עשר שניות אחרי סיום הקפיצות.

הקבוצה העומדת מסתדרת באופן הבא: המשתתף הראשון עומד וגבו אל משענת קבועה כגון עץ או קיר. משתתף זה מכונה "סבתא". המשתתף השני עומד מול הראשון, מכופף את פלג גופו העליון וחובק בחוזקה את מותניו של העומד כשראשו מוצמד לירכו של העומד או בין יריכיו. המשתתף הבא מתכופף כמו קודמו, חובק את מותניו של קודמו כשראשו מוצמד לירכו או ביו יריכיו. כך מסתדרים המשתתפים זה אחר זה ויוצרים "סוס" מרובה רגליים.

לאחר שה"סוס" הסתדר מתחילות הקפיצות של הקבוצה השנייה. המשתתף הראשון רץ ומנתר רחוק ככל האפשר על גב ה"סוס". לאחר מכן הוא נשכב ונצמד בגופו אל ה"סוס". המשתתף הבא מנתר אף הוא על גב ה"סוס" ונצמד אליו או שהוא עולה ונצמד על גבו של הקופץ הקודם. בשיטה זו הולכת הקבוצה הקופצת ומגדילה את העומס של ה"סוס", אשר עלול אף להתמוטט לפני שכל הקבוצה הקופצת עלתה על גבו. לאחר שכל הקבוצה הקופצת עלתה על גב ה"סוס", סופרים עד עשר, ואם ה"סוס" עדיין לא התמוטט, מנצחת הקבוצה העומדת. אם הסוס התמוטט מהעומס לפני תום הספירה, הקבוצה הקופצת מנצחת. אם אחד הקופצים נפל מהסוס וחלק מגופו נגע בקרקע, הקבוצה הקופצת מפסידה.

קבוצות מאורגנות היטב מתכננות את סדר הקופצים לפי זריזותם ומשקלם. גם ה"סוס" נבנה עם מחשבה מראש, השחקנים הקטנים והחלשים בראש הסוס, והחזקים בסופו. הקבוצה הקופצת תנסה להעמיס כמה שיותר קופצים על חוליה חלשה בסוס כדי למוטטו.

המשחק מוזכר בשירו של יוסי בנאי, "אני וסימון ומואיז הקטן".

שמות נוספים: **סוסהלנגה**, **ברלה קדויישה** בפתח תקווה.

## קישורים חיצוניים

* שפה עברית ביאור קטע מן השיר "אני וסימון ומואיז הקטן"

קטגוריה:משחקי ילדים
קטגוריה:משחקי רחוב
מחוז לר

**מחוז לֵר** (בגרמנית: **Landkreis Leer**) הוא מחוז בסקסוניה התחתונה שבגרמניה.
גבולותיו הם (מצפון מערב בכיוון השעון) על ידי העיר אמדן, על ידי המחוזות אוריך, ויטמונד, פריזלנד, אמרלנד, קלופנבורג ואמסלנד, וגבול גרמניה עם הולנד.

המחוז ממוקם בחלק הצפוני של פריזלנד המזרחית. הנהר אמס (Ems) עובר במחוז לר, ויוצא ממחוז אמסלנד בדרום, ועוקב אחרי הדולרט, מפרץ בים הצפוני. האי בורקום (ששייך לאיי פריזיה המזרחית) מהווה גם הוא חלק מהמחוז.

בשנת 1744 צורפה פריזלנד המזרחית לפרוסיה. בשנת 1867 האזור חולק למחוזות שונים - מחוז ליר ומחוז ווינר יוסדו. בשנת 1932 נטמעו שני המחוזות הללו יחדיו.

## ערים ועיריות במחוז לר

**ערים**: בורקום, לר, ווינר.

**מועזות אזוריות**: הסל, יומיי.

**מועצות מקומיות**: בונדה, ימגום, מורמרלנד, אופלנגן, וסטאופרלדינגן.

## קישורים חיצוניים

* 

לר
אמסטל

**אמסטל** (בהולנדית: **Amstel**) הוא נהר בהולנד, שזרם בעבר במרכז המקום שבו נמצאת היום העיר אמסטרדם. הנהר נתן לעיר את שמה לאחר שנבנה עליו סכר (בהולנדית: "דאם") במקום בו עומדת היום כיכר דאם.

## גאוגרפיה
מקור שמו של הנהר בביטוי "אם סטלה" (בהולנדית עתיקה: *Aeme stelle*) שמשמעו "אזור גדוש מים". בעבר היה מוצא הנהר בשני נהרות - ה"דרכט" (Drecht) וה"קרומה מיידרכט" (Kromme Mijdrecht) שהתאחדו בהמשך, באזור אאוטהורן לנהר אחד. עם בניית תעלת האמסטל-דרכט מוצאו של הנהר (בשל התעלה) הוא באזור העיר ניוויין. עם יובלי הנהר נמנים הקרומה מיחדרכט, הבולווייק (Bullewijk) והוואבר (Waver).

בעבר היה שפך הנהר במפרץ האיי (IJ), אולם בשנת 1936 מוצא הנהר (שנקרא ה"רוקין") מולא, והיום הנהר מסתיים בכיכר ספאו שבאמסטרדם (וממשיך בצינורות תת-קרקעיים אל המפרץ).

העיר אמסטרדם התפתחה סביב הנהר שנתן לה את שמה. בראשית המאה ה-13 הייתה העיר כפר דייגים קטן ששכן לצד הסכר שנבנה על הנהר.

הנהר זורם באזור המכונה "אמסטל-לנד" (Amstelland) ודרך הערים אמסטלפיין, אאודר אמסטל והכפרים אאודרקרק אן דה אמסטל ונס אן דה אמסטל הקרויים כולם על שם הנהר הזורם בהם.

גם מותג הבירה "אמסטל" קרוי על שם הנהר, הואיל והבירה מיוצרת על גדת הנהר, ומי הנהר משמשים לקירור הבירה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמסטרדם
קטגוריה:הולנד: נהרות
לומה

**לוֹמֶה** (בצרפתית: **Lomé**) היא בירת טוגו. בעיר מתגוררים כ-837,437 תושבים (נכון לשנת 2010). העיר שוכנת בדרום מערב טוגו, לחוף מפרץ גינאה ובסמוך לגבול עם מדינת גאנה. היא מהווה מרכז השלטון, התעשייה, המסחר וכן הנמל המרכזי של טוגו. מנמל זה מייצאים קפה, קקאו ותמרים. בעיר נמצאים בתי זיקוק גדולים.

לומה היא משכנה אוניברסיטת לומה, ושל משרדי הקהילייה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה.

## היסטוריה
העיר נוסדה במאה ה-18 בידי אנשי שבט האווא והפכה לבירת טוגו בסוף המאה ה-19. כאשר הגרמנים כבשו את האזור בשנת 1897, הם העבירו את הבירה לאנצ'ו.
בשנת 1914, במסגרת מלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הצרפתי את העיר.

ב־28 בפברואר 1975 נכרת בעיר חוזה כלכלי בין האיחוד האירופי ו- 46 מדינות אפריקניות, קריביות ומדינות האוקיינוס השקט. חוזה זה נקרא ועדת לומה הראשונה.

## כלכלה
לומה היא עיר נמל חשובה, והיא כוללת אזור סחר חופשי שנפתח ב-1968. הנמל מייצא זרחה, קפה, קקאו, כותנה ושמן דקלים, בעיקר למדינות השכנות גאנה, מאלי, ניז'ר ובורקינה פאסו.

## חינוך
בעיר נמצאת אוניברסיטת לומה.

## תחבורה
העיר משורתת על ידי נמל התעופה הבינלאומי לומה-טוקויין.
## שכונות בעיר
* קודג'וביאקופה
* ניקונאקופה
* אמוטיבה
* טוקוין
* בה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טוגו: ערים
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:אפריקה: ערי בירה
קטגוריה:אזורי סחר חופשי
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-18
קטגוריה:מפרץ גינאה: ערי נמל
כיבוש ארצות (משחק ילדים)

**כיבוש ארצות** (שמות נוספים: **ארצות**, **כיבוש ארצות** **שטחים**, **עולם**, **מסמר**, **אולר**, **סכין** (במלעיל), **תקיעות**, **ארץ אדמה**, **בשר חזיר**) הוא משחק ילדים המתאים למשחק על שפת הים, באזור החול הרטוב, אך משוחק גם על אדמת חמרה. המשחק מצריך שטח אדמה גדול (כמה מטרים רבועים) ושטוח וסכין חד, אולר או מסמר 10 (מסמר באורך 10 ס"מ).

כהכנה למשחק תוחמים שטח באמצעות שרטוט בסכין על הקרקע. באופן טיפוסי מדובר במעגל בקוטר של כארבעה מטרים. בתחילת המשחק, השחקנים עומדים מחוץ למעגל ומטילים את הסכין כל אחד בתורו, במטרה לתקוע את הסכין בקרקע. אם הצליח השחקן לתקוע את הסכין, מותר לו למושכו לאורך קו ישר בכיוון אליו מצביע הלהב, כך שייתחם חלק מן המתחם. אסור לשחקן לדרוך עדיין בתוך המתחם. אם סיים השחקן למתוח את הקו, נוצרה חלוקה של המתחם הכללי לשני מתחמים. הקטן שבהם נחשב השטח אותו כבש השחקן, ובו מותר לו לעמוד. השטח הנותר שייך ליריבו.

מרגע שכבש שטח, נדרש השחקן לעמוד בתוכו כאשר הוא מנסה לתקוע את הסכין בשטח היריב ולסמן קו מגבול השטח שלו אל גבול העיגול דרך מקום הנעיצה. בכל פעם שהוא מצליח לתקוע את הסכין ולסמן קו מבלי לצאת משטחו, הוא מספח לשטח שלו את החלק הקטן יותר מהשטח הנותר.

שחקן המעריך שהוא בעמדת ניצחון רשאי להציע ליריבו: "שלוש תקיעות או קיצוצים?". אם היריב בחר ב"שלוש תקיעות", השחקן ינצח במשחק אם יצליח לתקוע את הסכין שלוש פעמים בשטח היריב. אם נכשל בכך, התור עובר ליריבו. אם היריב בוחר ב"קיצוצים", השחקן ממשיך לנסות ולקצץ את שטח היריב. אם השחקן הפעיל הצליח לבודד את יריבו מהיקף העולם, כך שהיריב נמצא על אי, מהלכו הבא הוא בהכרח "שלוש תקיעות".

שחקן ממשיך לשחק עד שהוא אינו מצליח לתקוע את הסכין, או לשרטט קו כנדרש מבלי לצאת מהשטח שכבש, או שהוא אינו מצליח ב"שלוש תקיעות". אם לא הצליח, התור עובר ליריבו. שחקן שאינו מסוגל עוד לעמוד בתוך שטחו בלבד מפסיד במשחק.

המשחק מצריך חשיבה מתמטית, אומדן מרחקים ומיומנות בהטלת סכין. שחקן שתפס מרובה והטיל את סכינו רחוק מדי, לא יוכל לסיים את מתיחת הקו ולא יכבוש כל שטח בתורו.

## גרסת שני עיגולים
גרסה זו נקראה **תקיעות** או **מסמר** בחיפה בשנות החמישים, ומתוארת בספרו של יעקב וייס, "ילדות נשכחת, הווי ונוסטלגיה בסמטאות חיפה", עמוד 163.

חורטים שני עיגולים באדמה. על השחקן הראשון לתקוע שלוש תקיעות בעיגולו, ושתיים בין העיגולים, דרכן נחרטים שני קטעים, היוצרים גשר בין העיגולים. אחר כך עליו לנעוץ שלוש נעיצות בגשר ועשרים ואחת נעיצות בשטח היריב. אם החטיא או שהמסמר לא ננעץ, מהתור עבר ליריב, אשר היה צריך לבטל  את הנעיצות בחלקתו, לבטל את הגשר ולבנות את הכיבוש מחדש, על ידי בניית גשר ונעיצת עשרים ואחת נעיצות בשטח השחקן הראשון.  פעמיים רצופות באותו קו ביצירת הגשר יצר "גשר-קו", אשר כדי לעברו היה צורך רק בנעיצה אחת (במקום שלוש).

## קישורים חיצוניים
* תיאור המשחק

קטגוריה:משחקי ילדים
אמסטל (בירה)

**אמסטל** (**Amstel**) הוא מותג בירה הולנדי, המיוצר מאז שנת 1870. בשנת 1968 נרכשה המבשלה על ידי מבשלה הבירה "היינקן".

## היסטוריה
מבשלת הבירה נוסדה באמסטרדם ב-11 ביוני 1870 ונקראה על שם נהר האמסטל בהולנד. בשנת 1872 הגיע היקף הייצור ל-10,000 ליטרים בשנה. בשנים הראשונות נמכרה הבירה רק באמסטרדם ובשנת 1883 התחיל שיווקה גם לבריטניה ולאיי הודו המזרחיים ההולנדיים.

בשנת 1954 פתחה החברה מבשלה בגינאה ההולנדית. באותו הזמן הפכה אמסטל למבשלה ההולנדית הראשונה ששיווקה בירה בפחיות. בשנת 1958 הקימה החברה מבשלה בירדן ושנתיים לאחר מכן הקימה מבשלה נוספת בקוראסאו. התרחבות החברה המשיכה ובשנת 1963 פתחה החברה מבשלות בפוארטו ריקו וביוון.

ב-1968 נרכשה המבשלה על ידי חברת היינקן וב-1972 נסגרה המבשלה באמסטרדם וייצור הבירה הועבר למבשלות הראשיות של היינקן. בשם אמסטל נמכרים מספר סוגי בירה בהם: |אמסטל לאגר| ו|אמסטל 1870". ב-1988 הושקה גרסה דלת קלוריות של הבירה "אמסטל לייט".

בשנים 1994–2005 העניקה "אמסטל" חסות לליגת האלופות בכדורגל, אז הוחלפה בידי מותג האחות "היינקן" כנותנת החסות לליגה. בשנים 2015–2020 העניקה חסות ל.

ב-1997 החלה חברת "היינקן" לשווק את המותג גם בארצות הברית, לאחר הפסקה של כ-20 שנה.
## שיווק בישראל
בירה "אמסטל" ייבוא לארץ ישראל החל מ-1934 על ידי יבואן המשקאות יצחק דיסקין, שהמשיך לייבא אותה במשך שנים רבות גם לאחר הקמת מדינת ישראל. בשנת 1982 נכנסה חברת "עלית" למשא ומתן לרכישת עסקי המשקאות של חברת "יצחק דיסקין בע"מ" לאחר שביצעה בדיקת נאותות הציעה לרכוש את החברה, אך חזרה בה. וב-1984 הודיעה "אמסטל" כי היא מעבירה את זיכיון הייבוא בישראל לחברת "עלית", בתגובה הגישה חברת "יצחק דיסקין" תביעה נגדה. חברת "עלית" החלה לייבא את המותג בכמויות גדולות בפחיות, ו"מבשלת שיכר לאומית" שהיה לה מונופול בתחום ייצור הבירה בישראל באותה עת, ואחר כך חברת "טמפו משקאות" שרכשה אותה, החלה להתלונן שהייבוא בוצע במחירי היצף ופוגעה בה. אולם ב-1992 חתמה "טמפו משקאות" עצמה על הסכם עם חברת האם "היינקן", והפכה מאז ליבואנית בירה "אמסטל" בישראל. בשנת 1997 אף ייצרה את הבירה בישראל, אך שנה אחר כך חזרה לייבא אותה. בהמשך החליטה לוותר על שיווק המותג בישראל.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:מותגי בירה
קטגוריה:המטבח ההולנדי
אמן (תרבות)

ממוזער|דיוקן עצמי של אמנית

**אׇמָּן** (בקמץ קטן) הוא אדם אשר נעזר בכישרון יצירתי כדי ליצור אׇמָּנוּת (יש לקרוא: אוֹמָנוּת, להבדיל מאֻמָּנוּת). המושג אמן מתקשר בעיקר לאמנות חזותית ולאמנות הבמה כגון: מוזיקה, ספרות, קולנוע ותיאטרון, שבהם יש לאמן חופש פעולה נרחב ביצירתו.

## רשימת סוגי אמנים

## לקריאה נוספת
* גיליון המוקדש לנושא "על האמן", **[[משקפיים (כתב עת)|משקפיים]]** 13, יולי 1991.
* ולטר בנימין, היסטוריה קטנה של הצילום. 1996
* מיכאל ליבמן, **דמותו החברתית של האומן בתקופת הרנסאנס**, מוסד ביאליק, ירושלים, תשנ"ז-1997.

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:מקצועות האמנות
קטגוריה:אמנות
אומן

180px|ממוזער|אומן עובד בסנדלריה
[שמאל|ממוזער|180px|אומן [קמרון|קמרוני בעבודתו]]
**אוּמָן** הוא בעל מקצוע מיומן ומומחה בתחומו. האומן רוכש את מיומנותו בדרך כלל בשיטת החניכה, כלומר, על ידי כך שבמשך כמה שנים הוא משמש שוליה של בעל מקצוע, עד להסמכתו שלו לדרגת אוּמן מומחה.

בעבר, בעלי המקצוע הוותיקים והמיומנים בתחומם – "האוּמנים המומחים" – היו מאוגדים באגודות בעלי מלאכה שנקראו גילדות.

## ראו גם
* **[[אומנות|אוּמָנוּת]]** (אֻמָּנוּת) – מלאכתו של האוּמָן.
* תחומי אוּמָנוּת לדוגמה:
** נפח
** נגר
** מסגר
** סתת

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מקצועות
כווית (עיר)

[ממוזער|250px|שמאל|[מגדלי כווית, חלק ממגדלי המים שבה, מעוצבים כצריחיו של מסגד ומהווים את סימן ההיכר של העיר]]
**כווית** (בערבית: **مدينة الكويت** - **מדינת אל-כוית**; נקראת גם **כווית סיטי**) היא בירת כווית והעיר הגדולה בה. העיר שוכנת במזרח המדינה על שפת המפרץ הפרסי. היא מכונה "העיר" בקרב המקומיים. בכווית ממוקמים הפרלמנט של כווית ("מג'לס אל-אומה"), רוב המשרדים הממשלתיים במדינה, רוב המשרדים הראשיים של החברות המקומיות, מספר שגרירויות, ומגדלי כווית. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של כווית משנת 2021, התגוררו בעיר 574,839 בני אדם.

צורכי המסחר והתחבורה של המקומיים מסופקים על ידי נמל התעופה הבינלאומי של כווית (המכונה "אל-שואלק"), בנוסף לנמל הימי, נמל אל-אחמדי ("מינאא' אל-אחמדי") הממוקם על חופי המפרץ הפרסי 50 ק"מ דרומית לעיר הבירה כווית. העיר שימשה כבירת התרבות הערבית לשנת 2001.

## שכונות בעיר
רשימת שכונות בעיר: ביאן (بيان), באניד אל-קאר (بنيد القار), חולה (حولي), אל-ג'אבריה (الجابرية), מישרף (مشرف), א-סאלמיה (السالمية), סבאח א-סאלם (صباح السالم), סלוא (سلوى), שארק (شرق), א-שויח' (الشويخ), א-רמית'יה (الرميثية), עבדאללה סאלם (عبدالله السالم), א-נוזהה (النزهه), כיפאן (كيفان), א-שאמיה (الشامية), א-דיעיה (الدعية), אל-פיחא (الفيحا), אל-קאדסיה (القادسية), א-דאסמה (الدسمه), קורדובה (قرطبة), א-סוראא (السره), אל-יארמוכ (اليرموك), אל-מנסוריה (المنصورية), אל-אנדאלוס (الاندل).

## היסטוריה
[250px|ממוזער|[תצלום לוויין של כווית]]
העיר נכבשה בשנת 1991 במלחמת המפרץ על ידי צבא עיראק. שם העיר שונה לאל-קדימה (בערבית: القديمه). כנראה, שם זה היה השם הראשון של העיר לפני ששינו אותו לכווית. השם הוחלף על מנת למחוק או להעלים את ההיסטוריה של כווית. בזמן המלחמה העיר הופצצה ונגרם לה נזק גדול: בניינים נשרפו ונהרסו, כבישים ומנהרות שימשו מטרות לתקיפות; המוזיאון של כווית, שכלל עבודות אמנות וסמלים וערכים יקרים מאוד, נשדד ונשרף; מגדליה של כווית, שהיו סמל לאומי, שימשו מטרה לסדאם חוסיין, מנהיג עיראק דאז, אך לא נגרם נזק משמעותי למגדלים.

אחרי הפלישה ולאחר גירוש הצבא העיראקי, משקיעים זרים וממשלת כווית עשו מאמצים רבים לשקם את העיר ולתקן את הנזק. כיום כל סימני המלחמה נמחקו. מאז נבנו בתי מלון חדשים, נבנו שכונות חדשות, והעיר מושכת יותר ויותר תיירים.

## כלכלת העיר
כלכלת כווית מאפשרת כניסת משקיעים חדשים. לפי אגודת בתי המלון בכווית, ישנם 25 בתי מלון חדשים המתוכננים או נמצאים בבנייה, ביניהם בתי המלון הבאים:
* אינטרקונטיננטל כווית
* הוטל מיסוני כווית
* פור סיזנס הוטל
* הסקואר קפיטל טאואר
* המרידיאן כווית

## ערים תאומות
רשימת הערים התאומות של כווית:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אסיה: ערי בירה
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:המזרח התיכון: ערי בירה
קטגוריה:כווית: ערים
קטגוריה:המפרץ הפרסי: ערי נמל
ים יבשה

**ים יבשה** הוא משחק ילדים, המיועד למנחה ולמשתתפים נוספים. שטח המשחק מחולק לשניים: צד אחד מוגדר כ"ים" והשני כ"יבשה". נהוג לסמן זאת באמצעות מסקנטייפ או חבל. בגרסה אחרת, משחקים זאת באמצעות חישוק. שטח פנים החישוק מוגדר כ"יבשה" וחוצו כ"ים". כך לכל משתתף יש ים ויבשה פרטיים.

המנחה נותן הוראות, לפיהן צריכה הקבוצה לפעול. לדוגמה, באומרו "ים" על המשתתפים לקפוץ מה"יבשה" ולעבור למתחם ה"ים". המנחה יכול לקרוא "ים" כאשר המשתתפים נמצאים כבר ב"ים", ואז אסור למשתתפים לעבור צד. משתתפים שלא נמצאו בצד הנכון בסיום מילוי הוראות יוצאים מן המשחק. בשלבים מתקדמים יותר, המנחה יכול לנסות לבלבל את המשתתפים. למשל לתת הנחיות המורכבות מסדרת הוראות, למשל: "ים-יבשה-יבשה-ים". המנצח הוא המשתתף שנותר אחרון.

בחלק מהגרסאות נוסף גם הביטוי "יַמְבָּשָׁה",  שאומר שצריך לדרוך ברגל אחת על היבשה ובשנייה על הים.

ישנן חברות המייצרות לוחות משחק גדולים עליהם יכולים לעמוד מספר ילדים. ועליהם מאוירים ים ויבשה.

## ראו גם
* המלך אמר

## הערות שוליים

קטגוריה:משחקי ילדים
קטגוריה:משחקי חברה
קטגוריה:משחקי רחוב
פאולו רוסי

שמאל|ממוזער|150px|רוסי עם פרס גביע העולם של 1982
**פאולו רוסי** (באיטלקית: **Paolo Rossi**; 23 בספטמבר 1956 – 9 בדצמבר 2020) היה כדורגלן איטלקי. במונדיאל 1982 קיבל את פרס נעל הזהב בהיותו מלך השערים של הטורניר, ואת פרס כדור הזהב בגין בחירתו לשחקן המצטיין בטורניר.

## קריירה
רוסי נולד בסנטה לוצ'יה שבאיטליה. הוא התחיל את הקריירה שלו ביובנטוס כקיצוני, וממנה הושאל בעונותיו הראשונות לקומו. ולוויצ'נצה, שם הפך בהדרגה להיות חלוץ מרכזי. לאחר עונה בוויצ'נצה, שבמהלכה כבש 21 שערים בסרייה ב', נרכש רוסי על ידי הקבוצה ב-1.5 מיליון פאונד. בעונה השנייה, לעומת זאת, ירדה הקבוצה ליגה.

ב-1980 הושאל רוסי לפרוג'ה, שם היה אחד הנאשמים ב, שבמרכזה שחיתות ומכירת משחקים (במשחק בין פרוג'ה לאבלינו, שהסתיים בתיקו 2-2). הוא הורחק ל-3 שנים. על אף שטען לחפותו, החליטה ההתאחדות שלא לחון אותו, אך קיצרה את השעייתו לשנתיים בלבד. עקב ההשעיה מכרה אותו פרוג'ה ב-1981 תמורת חצי מיליון פאונד בלבד חזרה ליובנטוס.

מיד בתום השעייתו, ב-29 באפריל 1982, הוזמן רוסי לסגל הנבחרת הלאומית לקראת מונדיאל 1982. במונדיאל, הוביל רוסי את נבחרת איטליה לגביע המיוחל, ואף סיים כמלך השערים של הטורניר וכשחקן המצטיין. משחקו הידוע היה בסיבוב השני בו כבש שלושער נגד נבחרת ברזיל, במשחק בו ניצחה נבחרת איטליה 3:2. בחצי הגמר כבש צמד בניצחון 2:1 על פולין. הוא כבש את שערה הראשון של איטליה בניצחון במשחק הגמר מול , שהסתיים בתוצאה 3:1. אחרי המונדיאל, רוסי היה שותף לזכייה של יובנטוס בגביע האיטלקי, בשתי אליפויות, בגביע המחזיקות, בסופר קאפ אחד ובגביע אירופה לאלופות. בקיץ 1985 עבר רוסי למילאן, אך כבש רק שני שערים בעשרים משחקים. אף על פי כן, זומן לסגל המסכם למונדיאל 1986, אך לא זכה לשחק במהלך הטורניר. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הייתה מול סין, זמן קצר לפני המונדיאל.

אחרי עונה כושלת במילאן הוא עבר להלאס ורונה, שם סיים את הקריירה שלו בגיל 30 עקב פציעה. משחקו האחרון היה ניצחון מרהיב 0–3 מול נאפולי של דייגו מראדונה, אשר זכתה באליפות בסוף אותה עונה.

במשך כל הקריירה שלו, כבש פאולו רוסי 20 שערים ב-48 הופעות בינלאומיות. היו שראו אותו כשחקן מוכשר אך מעורר מחלוקת, והיו שראו אותו כאחד מנערי הפלא באיטליה של שנות ה-80, בזכות הטכניקה ויכולת הסיום שלו. הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.

נפטר ב-9 בדצמבר 2020 מסרטן הריאות.

## תארים
;ויצ'נצה
*הליגה האיטלקית השנייה: 1976/77
;יובנטוס
*אליפות איטליה: 1981/82, 1983/84
*הגביע האיטלקי: 1982/83
*גביע המחזיקות: 1983/84
*הסופר קאפ האירופי: 1984
*גביע אירופה לאלופות: 1984/85
;נבחרת איטליה
*גביע העולם: 1982
;אישיים
*כדור הזהב: 1982
*כדור הזהב בגביע העולם: 1982
*כדור הכסף בגביע העולם: 1978
*נעל הזהב בגביע העולם: 1982 (6 שערים)
*הנבחרת המצטיינת של גביע העולם (2): 1978, 1982
*נבחרת השנה של פיפ"א (2): 1979, 1986
*מלך השערים בגביע אירופה לאלופות: 1982/83
*מלך השערים בליגה האיטלקית: 1977/78
*מלך השערים בליגה האיטלקית השנייה: 1976/77

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:חלוצי כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:כדורגלני ויצ'נצה
קטגוריה:כדורגלני פרוג'ה
קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני הלאס ורונה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה באירופה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1978
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1982
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1986
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1956
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2020
לחץ אדים

**לחץ אדים** הוא הלחץ (אם האדים מעורבבים עם גזים אחרים, הלחץ החלקי) שהאדים של חומר מסוים מפעילים על פניו במצב של שיווי משקל.
[שמאל|ממוזער|250px|[גרף (נתונים)|גרף של לחץ אדי מים בהתאם לטמפרטורה]]
כאשר הלחץ החלקי של נוזל כלשהו שווה ללחץ האדים שלו, הנוזל בחלקו מאוייד: הנוזל והאדים נמצאים בשיווי משקל.

כאשר יש טמפרטורה קבועה:
*אם הלחץ החלקי של הנוזל קטן (ולחץ האדים גדל): הנוזל ילך ויתאדה עד שבסופו של דבר כל הנוזלים יתאדו לגז.
*אם הלחץ החלקי של הנוזל עולה (ולחץ האדים קטן): האדים ילכו ויתעבו עד שבסופו של דבר, כל האדים יתעבו לנוזל.

כאשר הלחץ קבוע והטמפרטורה משתנה:
*במקרה של **ירידת** טמפרטורה: האדים ילכו ויתעבו לנוזל עד שלא יישאר יותר חומר במצב הגזי.
*במקרה של **עליית** טמפרטורה: הנוזל ילך ויתאדה לגז עד שלא יישאר יותר חומר במצב הנוזלי.

בכל לחץ נתון, נקודת הרתיחה של חומר מסוים היא הטמפרטורה שבה לחץ האדים של אותו חומר בצורתו הנוזלית שווה ללחץ בסביבתו.

נקודת ההמראה היא הנקודה בה הלחץ של המוצק, בטמפרטורה נתונה, שווה ללחץ האדים (עבור חומרים הנמצאים בתנאי המראה).

## ראו גם
* חוק ראול
*לחות
*נקודה משולשת
*קיטור

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:תכונות כימיות
קטגוריה:תרמודינמיקה
אדים
קטגוריה:גדלים מטאורולוגיים
ארפאד

**ארפאד** (845 לערך – 907 לערך) היה מנהיגם של השבטים המדיארים אשר פלשו לאדמת הונגריה במאה התשיעית לספירה, ומייסדה של שושלת ארפאד, ולמעשה של המדינה ההונגרית. קיימת מחלוקת בין ההיסטוריונים לגבי צביון מנהיגותו – רוחנית (בהונגרית: קנדה) או צבאית  (בהונגרית: דיוּלה) במסגרת המנהיגות הדואלית של המדיארים באותה תקופה.

## היסטוריה
ארפאד היה בנו של אלמוש, ושם בת זוגו אינו ידוע. לפי מקורות מימי הביניים, בחרו שבעה שבטים מדיארים בארפאד כמנהיגם בשנת 890. הוא הוביל אותם מאדמתם בין נהרות הדון, הדונץ והוולגה אל המערב (ככל הנראה כתוצאה מלחץ של שבטים מתחרים, הפצ'נגים). ארפאד הנהיג את השבטים כעשרים שנה ומת בשנת 907 או לאחר מכן. המקור הביזנטי בן התקופה "De administrando imperio" קובע כי ארפאד היה מנהיגם הראשון של המדיארים, וכי לאחריו היו שליטי המדיארים מצאצאיו. ממקורות אחרים משתמע כי לצידו של ארפאד פעל שליט נוסף בעל סמכויות זהות, בשם קורסאן, וזאת בהתאם למסורת של מנהיגות דואלית שהייתה נהוגה בשבטים אלו.

[ימין|ממוזער|250px|אנדרטת המילניום ב[כיכר הגיבורים]]
לאחר מספר פשיטות באירופה בשנות השישים של המאה התשיעית, חצו המדיארים בהנהגתו של ארפאד את הרי הקרפטים. הם התיישבו באזור הנהר טיסה בשנת 896 הנחשבת לשנת הכיבוש המדיארי של הונגריה. משם יצאו לפשיטות במערב אירופה. בשנת 900 חצו את הדנובה וכבשו את אזור פאנוניה.

על פי האגדה קיים ארפאד את ה"פרלמנט" ההונגרי הראשון בשנת 900 כאשר כל משתתפיו, ארבעים אצילים, היו רכובים במשך הכינוס על סוסיהם.

## הנצחה
אנדרטת המילניום (Millenniumi emlékmű) שחלקה המרכזי הוא פסלם של ארפאד ומנהיגי השבטים ההונגרים הוצבה בכיכר הגיבורים (Hősök tere) בבודפשט לציון אלף שנה לכיבוש המדיארים את הונגריה.

## ראו גם
* מדיארים
* היסטוריה של הונגריה: מהכיבוש המדיארי עד הכיבוש העות'מאני

## קישורים חיצוניים

* ציור של ארפאד מהמאה ה-19

קטגוריה:הונגריה: היסטוריה
קטגוריה:שליטי הונגריה
קטגוריה:בית ארפאד
קטגוריה:ילידי 845
קטגוריה:נפטרים ב-907
מורים

ה**מוֹרִים** (בספרדית: el **Moro**) או ה**מוּרִים** (באנגלית: the **Moors**) היה כינוי נפוץ באירופה הנוצרית למוסלמים, ובפרט למוסלמים תושבי צפון-אפריקה וספרד המוסלמית. מקורו של הכינוי הוא בשם מאורים, עם נוודים מהעת העתיקה שמוצאו ממאוריטניה. במאה השמינית לספירה המאורים התאסלמו ובשפות האירופאיות שמם הפך לכינוי לכלל המוסלמים תושבי האזור. הכינוי "מורים" גם לא הבדיל בין מוסלמים ממוצא ערבי או ברברי. בהרלדיקה, המורי מוצג בדרך כלל כאפריקאי מהאזור שמדרום לסהרה. בני המיעוט המוסלמי בסרי לנקה מכונים אף הם "מורים".

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|250px|מורים, איור מהמאה ה-13
תחת הנהגתו של טארק בן זיאד חצו המוסלמים (או "המורים") את מצר גיברלטר (הקרוי על שמו של איבן זיאד ג'בל–טאריק) בשנת 711 וכבשו בקלות חלק גדול מהממלכה הוויזיגותית המתפוררת. בשנת 732 הם התפשטו מעבר להרי הפירנאים ופלשו אל תוך גאליה, שם הובסו בקרב טור על ידי קרל מרטל. בשנת 765, לאחר שברח מערבה בגלל המהפכה העבאסית, ייסד עבד א-רחמן הראשון את שושלת אומיה בקורדובה, היא הייתה לאמירות אומיית עצמאית בחצי האי האיברי. אמירות זו הפכה תחת הנהגתו של עבד אל רחמן השלישי לח'ליפות קורדובה בשנת 929 כאשר הכריז על עצמו ח'ליף. ח'ליפות קורדובה הייתה עשירה והתנהלו בה חיי תרבות פעילים. בשלהי המאה העשירית הסתכסך המושל אל מאנסור בשורה של מאבקים מרים עם הממלכות הנוצריות בצפון ספרד, שבה הייתה מלכתחילה ההתנגדות הרבה ביותר לשלטון המורי.

ערי הדרום, קורדובה, סביליה, וטולדו, הפכו במהירות למרכזי התרבות העיקריים. אף על פי כן, להוציא תקופות קצרות, לא היה שלטון מרכזי אחד בספרד המוסלמית והכוח חולק בין מנהיגים מקומיים. ח'ליפות קורדובה נפלה ב-1031 והמורביטון השתלטו ב-1086 על ספרד המורית, שהייתה לאורך כל התקופה קשורה בשלטון עם מרוקו. שלטון שושלת המורביטון נחלש בהדרגה וב-1147 היא נפלה הודות למרד נגדה. שושלת חדשה בשם אל-מוואחידון החליפה אותה ככוח השולט במגרב ובספרד המוסלמית לאחר שפלשה לחצי האי האיברי ב-1147.

גלים אלו של הגירה הביאו לספרד אומנים מוסלמים מיומנים, וחוואים שתרמו לשגשוג הארץ. רובם נרצחו או הוגלו עם הכיבוש מחדש של הממלכות הנוצריות הצפוניות, שהחל בסיפוח טולדו על ידי אלפונסו השישי, מלך ממלכת לאון וקסטיליה. הניצחון הנוצרי הגדול של נבאס דה טולוסה בשנת 1212 סלל את הדרך לנפילת המורים בספרד. קורדובה נפלה בידי פרננדו השלישי מקסטיליה בשנת 1236 ועם התקדמות המאבקים נפלו מאחזי המורים בזה אחר זה, עד שנותרה רק ממלכת גרנדה.

בשנת 1492 נפלה גרנדה בידי פרננדו השני מאראגון ואיזבלה מקסטיליה. מוסלמים רבים נשארו בספרד. אלו שנשארו נאמנים לאסלאם נקראו "מודחארים", ואלו שבחרו להתנצר נקראו "מוריסקוס". הם הורשו להישאר בספרד אך היו תחת השגחה מתמדת. האסלאם הוצא מחוץ לחוק בממלכת פורטוגל בשנת 1497, בכתר קסטיליה בשנת 1502 ובכתר אראגון בשנת 1526 והמודחארים נאלצו להתנצר או גורשו במקרים מסוימים. הם נרדפו על ידי פיליפה השני, התמרדו בשנת 1568 ולבסוף הושמדו ברובם בידי האינקויזיציה. בשנת 1609 גורשו המוריסקוס הנותרים, ואגב כך חוסלה בהדרגה תרבות המורים בספרד.

ממחקר גנטי שהתפרסם ב-2008 עולה; שכ-11% מתושבי ואזרחי חצי-האי האיברי יש שורשים מוּרִים מבחינת מוצאם האתני, ממוסלמים שהתנצרו או נטמעו במהלך הדורות עם האוכלוסייה המקומית; גם בספרד וגם בפורטוגל.

## קישורים חיצוניים

* 
*

## הערות שוליים

קטגוריה:עמים
קטגוריה:עמי אפריקה
קטגוריה:ספרד: היסטוריה
קטגוריה:עמים שמיים
קטגוריה:אל-אנדלוס
גזה, שליט הונגריה

**גזה** (נולד לערך 940–945, מת בשנת 997) היה הנסיך השליט (פיידלם - fejedelem) של העם המדיארי בהונגריה בין 970 ל 997.
## ביוגרפיה
גזה היה נינו של ארפאד השליט אשר הוביל את המדיארים מערבות אוקראינה אל מישורי הונגריה. במשך כשבעים שנה מאז הכיבוש המדיארי של הונגריה בשנת 896 המשיכו המדיארים בפשיטות על ארצות אירופה, עד לתבוסתם בידי הקיסר הגרמני אוטו הראשון בקרב ליד העיר אוגסבורג בשנת 955. 

גזה הפך לשליטם של המדיארים בשנת 970 לערך. כאשר הפך לשליט היה עדיין עובד אלילים, אך על מנת לשמור על שלום עם הארצות הנוצריות הסמוכות, המיר גזה את דתו לנצרות. הוא פנה אל הקיסר אוטו הראשון, והלה שלח נזיר בנדיקטיני בשם ברונו מסנט גאלן, כבישוף להונגריה. ברונו הטביל את גזה לנצרות, אך גזה המשיך במנהגים פגאניים עד מותו, והטבלתו הייתה חיצונית בלבד. 

גזה היה שליט חזק, אשר הצליח לכפות את מרותו על ראשי השבטים המדיארים, ושם קץ לפשיטות המדיארים אל מחוץ להונגריה. בעודו בחיים הצהיר כי בנו אישטוון הראשון (ידוע גם כסטפן הראשון) יהיה יורשו, וזאת בניגוד למינהג השבטי שקבע כי עם מות השליט, יהיה יורשו הזכר המבוגר ביותר במשפחת המלוכה. הוא השיא לאישטוון את בתו של יורש העצר של הקיסר הגרמני, גיזלה.

## ראו גם
* מדיארים
* היסטוריה של הונגריה: מהכיבוש המדיארי עד הכיבוש הטורקי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים הונגרים
קטגוריה:שליטי הונגריה
קטגוריה:בית ארפאד
קטגוריה:ילידי 940
קטגוריה:נפטרים ב-997
היינריך הופמן

ד"ר **הַיינְרִיך הוֹפְמַן** (בגרמנית: **Heinrich Hoffmann**; 13 ביוני 1809 - 20 בספטמבר 1894) היה סופר ורופא גרמני. ספרו הנודע ביותר הוא יהושע הפרוע.

## חייו
הופמן נולד בפרנקפורט. בשנת 1829 החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת היידלברג, ובשנת 1833 קיבל את תואר הדוקטור.
הופמן ייסד בפרנקפורט, יחד עם רופא עמית, מרפאה רב-תחומית לעניים. רבים מהמטופלים היו ילדים שאליהם נקשר הופמן במיוחד.
בשנת 1840, נשא הופמן לאישה את תרזה דונר, בתו של סוחר עשיר. שנה לאחר מכן נולד בנו בכורו, קארל (1841–1868).

לבסוף החליט הופמן להוציא את הספר **[[יהושע הפרוע]]** (Der Struwwelpeter), כשמהדורתו הראשונה יצאה בשנת 1845 תחת הכותרת **מעשיות עליזות ותמונות מבדחות, עם לוחות צבעוניים יפים, לילדים מגיל שלוש עד שש שנים, מאת חרזן-שופע אוהב ילדים**.

הספר זכה להצלחה, נוספו לו סיפורים נוספים והוא זכה לתרגומים נוספים - אנגלית (1848), צרפתית (1860), דנית, שוודית, הולנדית ורוסית. במהלך חייו של הופמן הודפסו ברחבי העולם כאלף מהדורות, הספר תורגם לשפות רבות ובהן עברית ויידיש, ובשפה הגרמנית הופע הספר בחמישים דיאלקטים. בין המתרגמים לאנגלית היה הסופר מארק טוויין אשר תרגם את הספר כאשר שהה עם משפחתו בברלין, והגיש אותו כמתנת-חג-מולד לבנותיו (בדומה למתנת-החג של הופמן לבנו).

הספר מתקבל כיום, וגם בזמנו של הופמן, כספר משעשע, וגיבור הספר, שטרובלפטר הפך שם נרדף לילד שונא סדר וניקיון - ילד בגיל הסרבנות, ה"דווקא" וה"לא רוצה".

בשנת 1851 התמנה לרופא האחראי במוסד לילדים חולי רוח וחולי נפילה בפרנקפורט. עקב מצב המבנה ושיטות הטיפול הגרועות במקום, החליט הופמן לבנות בניין חדש ולשנות את שיטות הטיפול במוסד.
הופמן המשיך בכתיבה וברפואה, עד שפרש לגמלאות בשנת 1888. שנה לאחר מכן החל לכתוב את זכרונותיו, אשר התפרסמו על ידי נכדו בשנת 1926.

הופמן נפטר בפרנקפורט ב-20 בספטמבר 1894.

## ספרי ילדים שכתב
* **שטרובלפטר או מעשיות עליזות וציורים מבדחים** (1844. תר' לילי צדק בשם **יהושע הפרוע**, 1940; אורי סלע בשם **יפתח המלוכלך**, 1975; אוריאל אופק בשם **שוע הפרוע**, 1985) – ספרו הידוע ביותר.
* **המלך מפצח-האגוזים וריינהולד העני** (1851) – מעשה בבן-עניים, המקבל מתנה ממלאך-החלומות.
* **בסטיאן העצלן** (1854) – מעשה בילד שונא-לימוד, הבורח מן הכיתה ומוחזר אליה על ידי אותיות האלף-בית.
* **בשמיים ובארץ** (1857) – קובץ מעשיות מחורזות בנוסח **שטרובלפטר**.
* **הנסיך גרינוואלד, פנינה העדינה וחמורה האהוב** (1871) – חמור מכונף מטיס נערה המדמה עצמה לנסיכה אל היער, שם היא נאלצת לחטוב עצים.
* **ביקור אצל גברת שמש** (1924. יצא אחרי מותו) – קובץ סיפורים מאוירים.

## לקריאה נוספת
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער גרמנים
קטגוריה:גרמנים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1809
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1894
קטגוריה:רופאי ילדים גרמנים