open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
צבאו הפרטי של פופסקי

**צבאו הפרטי של פופסקי** (באנגלית: **Popski's Private Army** ,**PPA** או בשמה הרשמי, **No. 1 Demolition Squadron**, יחידת חבלה מס' 1) הייתה יחידת עילית של הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, בפיקודו של מייג'ור (ולאחר מכן לוטננט קולונל) ולדימיר "פופסקי" פניאקוב. היחידה הוקמה בשנת 1942 בקהיר והייתה חלק ממספר יחידות מיוחדות שפעלו במסגרת המערכה במדבר המערבי, באותה תקופה, כדוגמת קבוצת המדבר ארוכת הטווח וה-SAS. היחידה נלחמה גם באיטליה ופורקה בשנת 1945.
## היסטוריה
בתחילת מלחמת העולם השנייה, חיפש הצבא הבריטי במזרח התיכון מפקדים בעלי מיומנויות לחימה והישרדות במדבר, ובמיוחד בעלי היכרות עם המדבר בצפון אפריקה. ולדימיר פניאקוב היה כזה, ומשכך, קיבל דרגת לוטננט. בשנת 1942 היה פניאקוב בעל ניסיון לחימה רב, לאחר שהשתתף במשימותיה של קבוצת המדבר ארוכת הטווח. קשרים ומפעילי רדיו התקשו לבטא את שמו, וכך זכה לכינוי "פופסקי", שהוענק לו על ידי קצין המודיעין של קבוצת המדבר ארוכת הטווח, קפטן ביל קנדי שואו. בסתיו 1942 פנה גנרל ג'ון האקט לפופסקי בבקשה להקים יחידה חדשה שתפשוט על מתקנים ובסיסים מעבר לקווי מדינות הציר. היחידה הוקמה ושמה הרשמי היה יחידת החבלה מספר 1.

היחידה החלה את דרכה עם 5 קצינים ו-18 נגדים וחוגרים, אך בסוף תקופת פעולתה מנתה 120 איש והייתה לכוח העצמאי הקטן ביותר של הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.

משימתה הראשונה של היחידה, בדצמבר 1942, כמעט נגמרה באסון: מטוס גרמני השמיד את כל ציודה ורכביה של היחידה, למעט 2 ג'יפים. אנשי היחידה עברו שטח של כ-6,400 קילומטרים עד לחבירה מחודשת עם כוחות הצבא הבריטי במצרים.
פחות מחודש לאחר מכן כבר פעלה היחידה שוב מאחורי קווי מדינות הציר, כשהיא פושטת על מצבורי דלק ומתקנים שונים. ב-19 במרץ 1943, נכנעו 600 חיילים איטלקים בפני שלושה מחיילי היחידה, לאחר שהאחרונים תיעלו אותם לתוך ואדי.

במהלך תקופת פעילותה במדבר השמידה היחידה 34 מטוסים, 6 רכבים משוריינים, 112 משאיות וכ-2,000,000 ליטרים של דלק. בכל תקופת הפעילות הזו נשבה לוחם אחד ושניים נפצעו.

## איטליה
לאחר שהכוחות של מדינות הציר נכנעו בתוניסיה, השתתף צבאו הפרטי של פופסקי בפלישת בעלות הברית לאיטליה. חיילים מהכוח היו חלק מהכוח הבריטי שנחת בטאראנטו, ותפקידם היה לסייר בראש ולאתר כוחות אויב באזור. הם הצליחו לחדור מעבר לקווי האויב ולשבות קצין אפסנאות גרמני, שמסר להם פרטים על חוזק הכוחות שעמדו מולם ועל פריסתם בגזרה. כמו כן הם השתתפו בפשיטות אל הים האדריאטי, כשבאחד המקרים הם השתלטו על המחנה הגרמני בקסרמה די פיומי אוניטי (Caserma dei Fiumi Uniti) כשהם הורגים 40 מהחיילים ושובים 152, כשאבדותיהם הסתכמו בשלושה הרוגים וחמישה פצועים. בתחילת 1945 נכנע חיל המצב הגרמני בקיוגה (Chioggia) בן 700 חיילים לפטרול של צבאו הפרטי של פופסקי שכלל 12 איש ושישה ג'יפים. 

ב-14 בספטמבר 1945, ארבעה חודשים מתום מלחמת העולם השנייה, פורק צבאו הפרטי של פופסקי באופן רשמי.

## לקריאה נוספת
* ולדימיר פניאקוב, **צבאו הפרטי של פופסקי**, הוצאת מערכות, 1985
* סטיבן פרספילד, **להרוג את רומל**, אריה ניר הוצאה לאור בע"מ, 2009 (הספר הוא בדיוני)

## קישורים חיצוניים
* על היחידה  
* אתר היחידה 

קטגוריה:יחידות צבא בריטניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטניה: יחידות מובחרות
קטגוריה:זירת צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:איטליה במלחמת העולם השנייה
מחתה

ממוזער|250px|מחתה (באמצע), יחד עם כלים נוספים לטיפול בגחלים
**מַחְתָּה** היא כלי המשמש להעברת גחלים או קטורת. בעבר שימשו מחתות בטקסי פולחן ברחבי העולם העתיק. המחתה נזכרת גם כאחד הכלים ששימשו במשכן ובבית המקדש לצורך הקרבת הקורבנות. צורת המחתה היא כעין כף בעלת שלוש דפנות המחוברת לידית ארוכה, בדומה ליעה.

## בממצא הארכאולוגי

מחתות עשויות ברונזה, ברזל וחרס נמצאו במספר רב של אתרים ארכאולוגיים ברחבי העולם הרומי, בין השאר בהרקולנאום ובפומפיי. בישראל נמצאו מחתות רבות באתרים כמערת האיגרות ועוד, כולן מתוארכות לתקופת בית שני. מחתות שנמצאו כללו ידיות בצורת צינור חלול, ולדעת החוקרים מולאו וצופו צינורות אלו בטין או בחומר מבודד אחר על מנת להקטין את הולכת החום של הידית.

### השימוש במחתות
יגאל ידין טען כי על אף שנמצאו איורי מחתות רבים באתרים יהודיים, הרי שמקור המחתות הוא בפולחן היווני-רומי. בנימין מזר טען כי למחתות היו גם שימושים תפקודיים שאינם קשורים לפולחן כגון ליקוט עצמות.

## בעבודת המקדש והמשכן
המחתה מוזכרת בספר שמות פרק כ"ז: (פסוקים א' - ג')

תפקידה העיקרי של המחתה היה העברת גחלים ממקום למקום, והשם "מחתה" נובע מפעולת החתייה בגחלים. הובלת הגחלים נעשתה למטרות שונות: קיום מצוות תרומת הדשן, בה הונחו בכל בוקר בבית הדשן שליד המזבח מעט מן הגחלים והאפר שהצטברו מקורבנות יום אתמול. פינוי שאריות הקורבנות ממערכת העצים שבראש המזבח אל ה"תפוח" שבמרכזו. הובלת גחלים מן המזבח החיצון, שעמד בחצר המקדש, אל המזבח הפנימי, שעמד בהיכל, לצורך הקטרת הקטורת. הובלת גחלים ביום הכיפורים אל קדש הקדשים, לצורך הקטרת קטורת על המחתה עצמה, ועוד.

במקרא הוזכרו מחתות מנחושת. במשנה מסופר גם על קיומן של מחתות מזהב וכסף בבית המקדש השני.

המחתה נחשבת ל"כלי שרת" שיש בו קדושה, כמו שאר הכלים המשמשים לעבודת המקדש.

## לקריאה נוספת
* הרב ישראל דנדרוביץ, **בכל יום היה זהבה ירוק והיום אדום** (על הזהב ששימש לייצור המחתות), בתוך: ספר **הנחמדים מזהב**, ערד תש"ע, פרק יח, עמודים: 261-282.

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי המקדש
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים ממתכת
קטגוריה:כלים
ריצת 100 מטר משוכות

[שמאל|ממוזער|250px|האצניות האולימפיות ה[מזרח גרמניה|מזרח גרמניות (משמאל לימין) קורנליה אושקנט, הייקה תילה וקרסטין קנאבה באימון תחרותי, 1986]]
ממוזער|250px|ריצת 100 מטר משוכות
**ריצת 100 מטר משוכות** היא תחרות ריצה הנערכת במסגרת מקצועות האתלטיקה במשחקים האולימפיים, המיועדת לנשים (המקבילה הגברית היא ריצת 110 מטר משוכות). המתחרות בריצה זו רצות לאורך מסלול שאורכו 100 מטר, שלאורכו 10 משוכות שגובהן 83.8 ס"מ. המשוכה הראשונה נמצאת במרחק של 13 מטר אחרי נקודת הזינוק, ושאר המשוכות נמצאות במרווח של 8.5 מטר האחת מן השנייה והמרחק בין המשוכה האחרונה לקו הסיום הוא 10.5 מטר. המשוכות צמודות זו לזו לכל רוחב המסלול, אך בכל מסלול משוכה נפרדת, כך שאם תפיל אותה האצנית, הדבר לא יפגע ברצות שמצדדיה. הפלת משוכה אינה מחייבת את פסילת האצנית, ולמעשה ניתן לסיים את המירוץ גם לאחר הפלת כל עשר המשוכות. עם זאת, הפלה כזו מאטה את הריצה, ומהיר יותר לדלג מעל המשוכה. 

ריצת 100 מטר משוכות נכנסה לראשונה לתוכנית האולימפית באולימפיאדת מינכן (1972), במקום **ריצת 80 מטר משוכות** שהייתה חלק מהתוכנית האולימפית מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).

## עשר האצניות הטובות בכל הזמנים
מעודכן ל-15 בספטמבר 2025

## אצניות מפורסמות בריצת 100 מטר משוכות
### בעולם
***[[טובי אמוסן]]** () - שיאנית העולם הנוכחית -12.12 שניות, השיא נקבע ב-24 ביולי 2022
***[[סאלי פירסון]]** () - אלופה אולימפית (אולימפיאדת לונדון 2012) ופעמיים אלופת עולם (טגו 2011 ולונדון 2017)
***[[דניאל ויליאמס]]** () - אלופת העולם (בייג'ינג 2015)
***[[יורדנקה דונקובה]]** () - אלופה אולימפית ושיאנית העולם במשך 28 שנה.
***[[שירלי סטריקלנד]]** () - פעמיים ברציפות אלופה אולימפית, בריצת 80 מטר משוכות (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956)
***[[גייל דיברס]]** () - 3 פעמים אלופת עולם (שטוטגרט 1993, גטבורג 1995 וסביליה 1999) ופעמיים סגנית אלופת העולם (טוקיו 1991 ואדמונטון 2001)
***[[לודמילה אנגקוויסט]]** () ו-() - פעמיים אלופת עולם (טוקיו 1991 ואתונה 1997) ואלופה אולימפית (אטלנטה 1996)
***[[מישל פרי]]** () - פעמיים ברציפות אלופת עולם (הלסינקי 2005 ואוסקה 2007)

### בישראל
*שיאנית ישראל, היא אירנה לנסקי ושיאה הישראלי עומד על 12.80 שניות, השיא נקבע ב-7 ביולי 2002
*אסתר רוט-שחמורוב החזיקה בשיא הישראלי בריצה זו, 12.93 שניות משנת 1976, במשך 26 שנים.

## אלופות האולימפיות בריצת 80 מטר משוכות ו-100 מטר משוכות

## אלופות העולם בריצת 100 מטר משוכות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אתלטיקה: ריצות קצרות
קטגוריה:ספורט אולימפי
2K11 קרוג

**2K11 קרוג** (ברוסית: "Круг" (מעגל), קוד דיווח נאט"ו: **SA-4 Ganef**) היא סוללת טילי קרקע-אוויר סובייטית ניידת לטווח ארוך, נגד מטוסים הטסים בגובה בינוני עד גבוה.

## היסטוריה
פיתוח המערכת החל בשנת 1957. המערכת הוצגה לראשונה במצעד צבאי במוסקבה במאי 1964. המערכת נכנסה לשירות בשנת 1967 והפכה למבצעית לחלוטין בשנת 1969. המערכת שימשה את הצבא הרוסי כטיל קרקע-אוויר לטווח קרוב.

המערכת המבצעית הראשונה שנכנסה לשירות בשנת 1967 נקראה Krug-A, ולאחריה פותחו דגמים משודרגים Krug-M1 ,Krug-M, על מנת לענות על התקלות שהתגלו בשירות המבצעי. הדגמים המשודרגים M ו-M1 נכנסו לשירות בשנים 1971 ו-1974 בהתאמה.

ה-2K11 פעלה לזמן קצר ב-מלחמת אפגניסטן, אך הוחזרה משם לאחר מספר חודשים.

## תיאור
המערכת מורכבת מתובה של GM-123 עליה מוצבים 2 טילים. 2 הדגמים העיקריים של הטיל הנמצאים בשימוש הם: 9M8M1 ו-9M8M2, הידועים בתור (SA-4B). לדגם ה-9M8M2 יש טווח וגובה מרבי קצרים יותר, אולם הוא מפצה על זה בביצועים טובים יותר. סוללה טיפוסית מורכבת מ-2 טילי 9M8M1 ו-4 טילי 9M8M2 בנוסף למכ"מים הבאים:
* מכ"ם "P-40 "Long Track המשמש להתראה מוקדמת (משתמשים בו גם במערכות SA-6 ו-SA-8, והטווח שלו הוא 175 ק"מ).
* מכ"ם "Thin Skin" המשמש לאיתור גובה המטרות (משתמשים בו גם במערכות SA-2, SA-6 ו-SA-5, והטווח שלו הוא 240 ק"מ).
* מכ"ם "Pat Hand" המשמש לשליטת ירי ולהנחיה (הטווח שלו הוא 128 ק"מ).
ה-"Pat Hand" וה-"Long Track" מותקנים על גבי אותן הפלטפורמות של רכבי השיגור, מכ"ם ה-"Thin Skin" מורכב על גבי משאית.

### טיל
הטילים משוגרים בעזרת 4 מנועי דלק מוצק רקטיים המצויים בתוך מאיצים ומחוברים לחלק החיצוני של הטיל. לאחר סיום בעירת הרקטות, הטיל מפעיל מנוע סילוני מבוסס דלק נוזלי. הטיל מגיע למהירות 4 מאך ולטווח אפקטיבי של 50–55 ק"מ (תלוי בדגם). לטיל ראש קרבי במשקל 135–150 ק"ג והוא אפקטיבי מגובה של 100 מטר עד 27,000 מטר.

## מפעילים
* ארמניה - 115
* אזרבייג'ן
* בולגריה - 30 (מילואים)
* טורקמניסטן - 30
* פולין - 30
* קוריאה הצפונית
* קירגיזסטן
* רוסיה - 500 (הוצאו משירות)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טילי קרקע-אוויר רוסיים וסובייטיים
דיוסקורוס (אנטי-אפיפיור)

**דיוסקורוס** (בלטינית: **Dioscorus**; נפטר ב-14 באוקטובר 530) כיהן כאפיפיור בין 22 בספטמבר 530 ועד 14 באוקטובר באותה שנה.

דיוסקורוס נולד באלכסנדריה שבמצרים. תאריך לידתו אינו ידוע.

דיוסקורוס הצטרף לכנסייה באלכסנדריה, עלה בדרגים ועבר לשרת את הכנסייה ברומא. לימים מונה לנציגו של האפיפיור סימכוס ונשלח לרוונה כנציגו של האפיפיור בפני מלך האוסטרוגותים תאודוריק הראשון.

דיוסקורוס נבחר על ידי 60 מתוך 67 החשמנים לתפקיד האפיפיור כהתנגדותם למאמציו של האפיפיור פליקס הרביעי למנות את בוניפקיוס השני ליורשו עוד בחייו. מיעוט מהחשמנים תמך ביורש שהוצע על ידי פליקס.

מותו של דיוסקורוס שלושה שבועות לאחר בחירתו הביא לבחירת המועמד שהציע פליקס לתפקיד אפיפיור. בוניפקיוס כפה על החשמנים שבחרו בדיוסקורוס לחזור בהם מהצבעתם ולכן הפכה בחירתו הלגיטימית של דיוסקורוס לתפקיד האפיפיור לבחירה לא לגיטימית, והוא נחשב לאנטי-אפיפיור.

## קישורים חיצוניים
* קורות חייו של דיסוקורוס
* 

קטגוריה:אנטי-אפיפיורים
קטגוריה:נפטרים ב-530
אברהם וינברג (השני)

[ממוזער|שמאל|קבר רבי אברהם וינברג (השני) (משמאל), לצד סבו רבי [אברהם וינברג (הראשון)]]
רבי **אברהם וינברג (השני)** (תרמ"ד 1884 - א' באייר תרצ"ג (27 באפריל 1933)), היה האדמו"ר מסלונים בברנוביץ', בדור השלישי בשושלת אדמו"רי חסידות סלונים. עמד בראשה משנת תרע"ו ועד לפטירתו בשנת תרצ"ג. מכונה **הבית אברהם** (על שם ספרו שיצא לאחר פטירתו) או **הרבי מברנוביץ**'.

## קורות חייו
נולד בשנת תרמ"ד, מספר חודשים לאחר פטירת אבי סבו רבי אברהם וינברג (הראשון) מייסד חסידות סלונים, ונקרא על שמו. אביו היה רבי שמואל וינברג שכיהן כאדמו"ר השני בחסידות סלונים. נישא בשנת ה'תרס"א לבתו של האדמו"ר רבי צבי הירש מלומאז' ((Łomazy)-קוצק, נכדו של רבי מנחם מנדל מקוצק.

אחר פטירת אביו התמנו שני הבנים כאדמו"רים, אחיו המבוגר רבי ישכר לייב וינברג ניהל את חצרו בעיר סלונים, ואילו מרבית החסידים בחרו בו כאדמו"ר, והוא בחר לנהל את חצרו בביאליסטוק ומשנת תרפ"ט בברנוביץ'. בין האחים שררו יחסים טובים, ופעמים רבות הם נפגשו וניהלו את שולחנם יחד.

בשנת תרע"ח הקים את ישיבת תורת חסד בברנוביץ'.

עם התמנותו לאדמו"ר התמנה כנשיא כולל רייסין ופעל רבות למען היישוב החסידי בארץ ישראל. במסגרת פעילותו למען תושבי הארץ, היה מטלטל בדרכים ושוהה תקופות ארוכות מחוץ לביתו. ביקר פעמיים בארץ, בשנת תרפ"ט ובשנת תרצ"ג, ובכל אחת מן הפעמים שהה בה מספר חודשים. הקשרים התכופים וביקוריו הממושכים בארץ הידקו את הקשר בינו ובין החסידים בארץ, והערצתם אליו לא ידעה גבול. בין חסידיו בארץ נמנו הרב משה קליערס רבה של טבריה, רבי מרדכי חיים סלאנים (לימים - מנהיג חסידי סלונים), הרב אשר זאב ורנר ועוד רבים.

בביקורו הראשון בארץ ייסד מסגרת ליכודית לחסידי סלונים בירושלים (שהתרכזו עד אז בטבריה ובתל אביב), ובביקורו השני הניח אבן פינה לבית מדרשם בשכונת בית ישראל, המשמש כיום כבית מדרש לחסידי סלאנים בירושלים. חוברת המתעדת את מסעותיו בארץ ישראל יצאה לאור בעריכת יאיר וינשטוק.

נפטר בפתאומיות לאחר שובו מביקורו השני בארץ, בא' באייר ה'תרצ"ג, ונקבר בעיר סלונים. על שמו ישיבת בית אברהם של חסידות סלונים.

## חיבוריו
* "בית אברהם" - דברי תורה על פרשיות השבוע ואגרות. יצא לאור לראשונה בניסן תש"י על ידי רבי שלום נח ברזובסקי, כותב תורותיו. מהדורה שנייה יצאה בשנת תשכ"ט. מאז יצאו עוד מספר מהדורות.
* "קובץ שיחות קודש" - דברי תורתו, בהוצאת מכון נחלי אמונה של חסידות סלאנים, תשע"ב.

## משפחתו
* בנו ממלא מקומו רבי שלמה דוד יהושע וינברג.
* יוטה אשת הרב משה יצחק רפופורט, רב בקעלץ.
* מרים דוואשע אשת הרב טוביה יוסף לנדא, ראש ישיבת "בית אהרן" דסטריקוב בזגירש (בן האדמו"ר רבי יעקב יצחק דן מסטריקוב)
כל צאצאיו נספו בשואה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

אברהם 2
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:אישים שעל שמם ישיבות בישראל
קטגוריה:מחברי ספרי חסידות
קטגוריה:נשיאי קופת מעות ארץ הקודש
קטגוריה:ביאליסטוק: רבנים
קטגוריה:נפטרים ב-1933
פליקס הרביעי

**פליקס הרביעי** (בלטינית: **Felix IV**; 489 או 490 – 22 בספטמבר 530) כיהן כאפיפיור בין 12 ביולי 526 ועד מותו. לימים הוכרז כקדוש נוצרי.

פליקס נולד בסמניום שבממלכת האוסטרוגותים באיטליה, והיה בנו של קסטוריוס (Castorius). לאחר הרצחו של האפיפיור יוחנן הראשון על ידי מלך האוסטרוגותים, תאודוריק הראשון, מינו החשמנים בלחצו של תאודוריק את פליקס למשרת האפיפיור. התנגדות החשמנים ללחץ זה הביאה לכך שבמשך חודשיים לאחר מותו של יוחנן לא נבחר אפיפיור, אולם לבסוף נכנעו ללחצו של תאודוריק. חיבתו של פליקס בעיני תאודוריק, אפשרה לו לפעול לטובת הכנסייה. מותו של תאודוריק אפשרה לפליקס לפעול על-פי תוכניותיו שלו.

בעקבות מותו של תאודוריק, ב-30 באוגוסט 526, ועלייתו לשלטון של נכדו הקטין אתאלאריק, שלטה בפועל אמאלאסונתה, בתו של תאודוריק ואימו של אתאלאריק אשר הייתה קתולית אדוקה. אמאלסונתה פרסמה צו קיסרי הקובע כי אנשי דת יישפטו רק על ידי האפיפיור (או בית דין כנסייתי שימונה על ידו) ולא על ידי בתי המשפט האזרחיים.

אמאלאסונתה העניקה שטחים לאפיפיור בתוככי הפורום הרומאי, עליהם בנה פליקס את כנסיית סנטה קוזמה אי דאמיאנו.

פליקס ניסה להשפיע על בחירת יורשו - בוניפקיוס השני, וזאת על אף הכלל האוסר דיונים ביורש לאפיפיור בעודו בחייו. בעקבות לחץ זה בחר רוב מכריע מהחשמנים בדיוסקורוס לתפקיד האפיפיור, מיעוט החשמנים צידדו בבוניפקיוס השני. מותו של דיוסקורוס שבועות ספורים לאחר בחירתו הביאו לקבלת הבחירה בבוניפקיוס השני.

## מספור שמו
בעת כהונתו של פליקס השלישי, נחשב פליקס השני כאפיפיור לגיטימי, ובהתאם נספר פליקס הרביעי. לימים הוכרז פליקס השני כאנטי אפיפיור, ולכן למעשה פליקס הרביעי היה האפיפיור השלישי אשר נשא שם זה.

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים
* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-6
קטגוריה:נפטרים ב-530
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של שופן

ה**קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס 2, בפה מינור, אופ. 21** נכתב על ידי פרדריק שופן בשנת 1829, בגיל 20, עוד בטרם סיים את לימודיו. למעשה היה זה הראשון מבין שני הקונצ'רטי לפסנתר שכתב שופן, אך הוא פורסם שני ולכן מוכר כקונצ'רטו מספר 2. הקונצ'רטו בוצע לראשונה ב־17 במרץ 1830, בוורשה, עם שופן כפסנתרן הסולן.
 
היצירה מכילה שלושה פרקים, במבנה הטיפוסי לקונצ'רטו לכלי סולו באותה תקופה:

# מאסטוזו Maestoso (בחגיגיות, מלכותי)
# לרגטו Larghetto (איטי למדי)
# אלגרו ויוואצ'ה Allegro vivace (מהיר ומלא חיים)

הפרק הראשון של הקונצ'רטו בנוי כפרק פתיחה מסורתי בסונאטה. בחטיבת החזרה מקופח הנושא הראשון לטובת הנושא השני. הפרק השני פותח בשתים עשרה תיבות לכלי הקשת המבשרות את כניסת פסנתר הסולו המציג את הנושא הראשון.  הפרק האחרון הוא רונדו נמרץ (בנקודה מסוימת בפינאלה מופיעה הוראה לכינורות לנגן קול לניו (בגב הקשת).

בדומה לקונצ'רטו מס 1, גם בקונצ'רטו זה תפקיד התזמורת משני לתפקיד הפסנתר, הדורש וירטואוזיות יתרה.

כתב היד של היצירה שמור בספרייה הלאומית של פולין.

## השפעות קודמות
הברק המאפיין קונצ'רטו זה (כמו גם את מס' 1) משייך אותו למתכונת הקונצ'רטי של הומל, פילד וובר, אך יש בו גם משום חזרה למודל מוצרטי מוקדם. כטענתו מרחיקת הלכת של שומאן:
 
במילים אחרות, הקונצ'רטו מתווך בין הקלאסי לפוסט-קלאסי, בין מוצרט לבין הזוהר שאפיין את הסגנון המאוחר יותר. דבר זה ניכר במבנה הקונצ'רטו בפה מינור. מבחינת היחס בין תפקיד הסולו לליווי, הוא קרוב יותר להומל מאשר למוצרט, ודבר זה נכון גם לגבי הדואליות של היסודות הליריים והצורניים במסגרת כל אחד מן התחומים הטונאליים, המרוחקים כבר במידת מה משיווי המשקל העדין שיצר מוצרט בין היסודות השונים של כתיבתו. עם זאת, כבר בפתיחת הפרק הראשון ניכרת השפעת מוצרט, הן ישירות והן באמצעות הומל. השפעה זו ניכרת גם בפרק האיטי, שגם הוא מהווה גלגול של מוצרט לא פחות מהמשכיות של פילד.

## ראו גם
* קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של שופן
* פרדריק שופן

## קישורים חיצוניים

* [ביצוע חופשי של היצירה ותוים](http://imslp.org/wiki/Piano_Concerto_No.2,_Op.21_(Chopin,_Fr%C3%A9d%C3%A9ric))
* [ביצוע נפלא של [ארתור רובינשטיין]]

קטגוריה:קונצ'רטי לפסנתר
קטגוריה:יצירות מאת פרדריק שופן
איריס קרפ

**איריס קרפ** היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. בעלת שתי מדליות מהמכביה העשירית (1977).
 
## ביוגרפיה
קרפ התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל חולון/בת ים בהדרכתם של נלו בילדרמן ודורית זלץ.

### 1975
באליפות ישראל בשחייה בספטמבר 1975 זכתה קרפ במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:40.8 דקות, אחרי חברתה לאגודה אסנת ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:57.8 דקות ודניאלה יוסטר מברית מכבים עתיד (1:07.0 דקות).

### 1976
באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה קרפ ב-6 מדליות, 2 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי לאגודות חדש של 4:29.0 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי לאגודות חדש של 5:00.8 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.48 דקות, אחרי לילך אריאל מהפועל עמקים (1:04.0 דקות) ולפני בת אגודתה אסנת ארליך (1:04.5 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:19.7 דקות, אחרי ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:18.6 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:49.2 דקות, אחרי ארליך (4:49.0 דקות) ולפני דניאלה יוסטר מברית מכבים עתיד (4:57.2 דקות). מדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:02.8 דקות, אחרי ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:52.9 דקות ויוסטר (9:53.1 דקות)

### 1977
בתחרות שמונה האומות שנערכה באיסלנד ביולי 1977 קבעה קרפ ביחד עם ענת פרקש, לילך אריאל ואסנת ארליך במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:22.0 דקות, שיפור לשיא שניקבע שבוע קודם לכן בקיאסו (4:24.2 דקות).

בתחרויות השחייה של המכביה העשירית שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכתה קרפ במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם נטע יוסף, אריאל וארליך בשיא ישראלי חדש של 4:17.16 דקות ובמדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, פרקש ואריאל בשיא ישראלי חדש של 4:49.36 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש 1:03.58 דקות. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:03.75 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכתה קרפ ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.69 דקות, לפני אסנת ארליך (1:04.81 דקות) ונטע יוסף (1:05.17 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:24.90 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:51.50 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:16.95 דקות, אחרי ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:16.71 דקות ולפני נטע כנעני מהפועל בית ברל (2:19.02 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:48.99 דקות, אחרי ארליך (4:48.13 דקות) ולפני דניאלה יוסטר (4:55.25 דקות).

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייניות חופשי ישראליות
קטגוריה:אלופות ישראל בשחייה
קטגוריה:שיאניות ישראל ב-100 מטר חופשי
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
בוניפקיוס השני

**בוניפקיוס השני** (בלטינית: **Bonifacius II**; נפטר ב-17 באוקטובר 532) כיהן כאפיפיור מ-22 בספטמבר 530 ועד מותו.
## חייו
בוניפקיוס, בנו של סיגיסבולד (Sigisbald), ממשפחה אוסטרוגותית היה האפיפיור הראשון ממוצא גרמאני. בוניפקיוס מונה לאפיפיור בשל לחץ רב שהפעילו מלך האוסטרוגותים אתאלאריק וקודמו של בוניפקיוס, האפיפיור פליקס הרביעי על החשמנים הבוחרים. על אף לחץ זה נבחר לתפקיד ב-22 בספטמבר דיוסקורוס. רק מותו של דיוסקורוס ב-14 באוקטובר באותה שנה הביאה למינויו של בוניפקיוס בו תמך מיעוט מהחשמנים. בעקבות מינוי זה הפך בוניפקיוס, שהיה עד אז אנטי-אפיפיור לאפיפיור, ואילו דיוסקורוס שנבחר כדין על ידי מרבית החשמנים נחשב לאנטי-אפיפיור. בוניפקיוס כינס סינוד במסגרתו נודה דיוסקורוס והוצא אל מחוץ לכנסייה, וכן הוכרחו החשמנים שהצביעו נגדו לבטל את הצבעתם ולהפוך את בחירתו לחוקית.

בסינוד שנערך בשנת 531 קבע בוניפקיוס חוקה לפיה יכול אפיפיור לבחור את יורשו. הכמורה הגבוהה הסכימה לכך, ואף ליורש המוצע - ויגיליוס (שבסוף נהיה אפיפיור אחרי פרישתו של האפיפיור סילבריוס), אולם החוקה ספגה ביקורת בקרב הציבור והשלטון האוסטרוגותי, ובוניפקיוס נאלץ לשרוף את החוקה.

בוניפקיוס הורה על שינוי שיטת ספירת השנים בלוח השנה מ"Ab urbe condita" ("ייסוד העיר רומי") ל"Anno Domini" - "שנת הולדת האל".

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים
* לוח השנה הנוצרי
* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים גרמנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבזיליקת פטרוס הקדוש
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-6
קטגוריה:נפטרים ב-532
אל-קאעדה בבלאד אלשאם

**אל-קאעדה בבלאד אלשאם** (אל-קאעדה בסוריה הגדולה) הוא ארגון טרור הפעיל בלבנון. ארגון זה מסונף לאל-קאעדה. בגלל מיעוט הפיגועים, ומעט המידע על הארגון, מעריכי מודיעין שונים העלו את האפשרות כי החזבאללה השתמש בשם הארגון ככיסוי לביצוע פיגועים.

## פיגועים בולטים

* 27 בדצמבר 2005: שיגור קטיושות לעבר ישראל שנחתו בקריית-שמונה ובשלומי. אנשי ארגון אל-קאעדה קיבלו על עצמם את האחריות לאירוע. הייתה זאת הפעם הראשונה שארגון המזוהה עם אל-קאעדה קיבל אחריות להתקפה ישירה על ישראל. ישנה סברה כי הפיגוע בוצע על ידי אנשי ארגון אל-קאעדה בעיראק.

* 24 ביוני 2007: פיגוע נגד כוח של היחידה הספרדית של יוניפי"ל. הפיגוע בוצע באמצעות מכונית תופת שחנתה ליד הכביש, נגד סיור של הכוח הספרדי, בציר שבין מרג'עיון לאל-ח'יאם. שישה מחיילי הכוח נהרגו ושניים נפצעו.  בין החיילים שנהרגו היו שלושה חיילים ספרדים ושלושה קולומביאנים המשתייכים לכוח הספרדי. חזבאללה גינה את הפיגוע וטען כי הוא גורם נזק ללבנון. לטענת המרכז למורשת המודיעין, תוך ניתוח מאפייני האירוע ניתן ללמוד כי פיגוע מתוחכם מסוג זה אינו מאפיין את רמת גורמי הג'יהאד העולמי בלבנון. מכאן מתחזק החשד כי חזבאללה היה מעורב בפיגוע נגד הגדוד הספרדי שנתפס כמטריד ביותר את חזבאללה מדרום לליטאני.

## לקריאה נוספת
* צבי מזאל, הפיגוע ביוניפי"ל והרדיקליזציה של החזית הצפונית, בלוג הפורום האסטרטגי, 03/07/2007

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגונים המסונפים לאל-קאעדה
סכנין (יישוב עתיק)

**סכנין** היה יישוב יהודי גדול בגליל התחתון שהתקיים בתקופות בית שני, המשנה והתלמוד במקום בו שוכנת היום העיר סח'נין.

ייתכן כי יוסף בן מתתיהו מזכיר במלחמות היהודים את סכנין בצורה **סיגוף**, כאחת מ-19 הערים אשר ביצר לקראת המרד הגדול ברומי. תושביה נחשבו מהקנאים.

בספרות חז"ל היישוב נזכר רבות, בצורות "סכני", "סיכניא", "סיכנין", "סוכני" ו"סכנין". מן העיר יצאו חכמים, תנאים ואמוראים. בהם התנא **[[רבי חנינא בן תרדיון]]**, והאמורא **[[רבי יהושע דסכנין]]**, הנזכר רבות במדרשים. ערביי הגליל, ובמיוחד הבדואים של ערב-א-נעים, נהגו להשבע ואף להתפלל בשמו של אמורא זה לרפואה להם ולצאצאיהם..

במקום התקיימה כנראה גם קהילה של יהודים נוצרים (נצרנים) בתקופה שקדמה לפילוג היהודי-נוצרי, ובמקורות נזכרת התדיינותו של רבי ישמעאל חברו של רבי עקיבא לאחר שהואשם בידי הרומים במינות, לטענתו אדם בשם **יעקב איש כפר סיכיניא** ניסה לרפא את בן אחותו רבי אליעזר (יהודה בן דמא) מהכשת נחש בשמו של ישו (בן פנדירא), רבי ישמעאל טוען להגנתו כי מנע כישופים שכאלה מישו אף על פי שבן אחותו (שכנראה) כבר החל לגלות סימני גסיסה ולבסוף מת. קו הגנה זה זיכה את רבי ישמעאל מגזר דין מוות.

בספר הזוהר מסופר על רב המנונא סבא ובנו הינוקא מכפר סכנין, ממנו למדו חכמים לקח, שהתגוררו בסכנין.

בקעת סכנין נחשבה לאחת הבקעות הפוריות בארץ ישראל. עושר יבולי היישוב והבקעה מתואר במדרש חז"ל על כך שתאני המקום נטפו דבש: . זאב וילנאי שיער שתושבי האזור היו רגילים למשוח ולסוך את גופם בשמן הרב, ומכאן מקור שמה של העיירה.

כן נזכרת סכנין בכתבי חז"ל לעניין בתי הכנסת שהתקיימו בה והלכות הקריאה בתורה שנהגו בה: .

בתחומי העיר סח'נין מצויים שרידי עתיקות, ובהם קבר המיוחס לרבי יהושע דסכנין שחי במאה הרביעית, המכונה בערבית "א-נבי א-צדיק" (הנביא הידיד). בימי הביניים היה הקבר אבן שואבת לעלייה לרגל, וגם כיום יש העולים לרגל למקום.

## לקריאה נוספת
*סיכנין, זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמודים 5470–5471.
*רבקה שפק ליסק, סכנין הייתה יישוב יהודי עד המאה ה-7 לספירה, באתר e-mago.
* אליעזר בן דמה באתר "דעת".

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים יהודיים בארץ ישראל
+
אנטון קורביין

**אנטון קוֹרְבּיין** (בהולנדית: **Anton Corbijn**; נולד ב-20 במאי 1955) הוא צלם ובמאי וידאו קליפים וסרטים הולנדי. עבודות הבימוי שלו נעשות בעיקר עבור הלהקות דפש מוד ו-U2, זאת בנוסף לצילום ובימויים של מרבית עטיפות אלבומיהן של שתיהן, מזה קרוב לשני עשורים.
הקליפים של השירים "Enjoy the Silence" (דפש מוד; 1990) ו-"Heart-Shaped Box" (נירוונה; 1993) היו מעבודותיו. הוא גם ביים את הסרט "קונטרול" ב-2007, שמספר על להקת ג'וי דיוויז'ין, וסולנה בפרט, איאן קרטיס.

## ביוגרפיה
קורביין נולד בסטרין שבהולנד. את עבודתו כצלם מוזיקלי הוא התחיל כשהוא פגש את המוזיקאי ההולנדי הרמן ברוד בבית קפה בחרונינגן, בשנת 1975. בזכות התמונות שצילם את ברוד הוא זכה לתהילה וכתוצאה מכך חשיפתו של קורביין הלכה וגדלה.

בין היתר, קורביין צילם את דפש מוד, U2, דייוויד בואי, ביורק, קפטן ביפהארט, רוברט דה נירו, סטיבן הוקינג, אלביס קוסטלו וקלינט איסטווד. בנוסף, הוא עיצב את עטיפות אלבומים של האמנים דפש מוד, U2, ניק קייב, בריאן אדמס, מטאליקה, ת'ראפי?, הרולינג סטונז, R.E.M., בי ג'יז ועוד.

בשנת 2015, ביים קורביין את סרט הדרמה הביוגרפי "Life" המבוסס על החברות של צלם מגזין "לייף" דניס סטוק (אנ') לשחקן ג'יימס דין, אותם גילמו בהתאמה, רוברט פטינסון ודיין דיהן.

## ספריו
* Famouz (1989)
* Strangers (1990)
* Allegro (1991)
* Grönemeyer, Photographien von Anton Corbijn (1993)
* Star Trak (1996)
* 33 Still Lives (1999)
* Stripping Girls (2000, עם מרלין דומס)
* Werk (2000)
* A. Somebody, Strijen, Holland (2002)
* Everybody Hurts (2003)
* U2 & I (2005)
* In Control (2008)
* Waits (2009)

## גלריה


קובץ:Anton551.JPG|תערוכת אנטון קורביין שנערכה במוזיאון בבודפשט, הונגריה בין התאריכים 29 באפריל עד 5 ביולי
קובץ:Anton222.jpg|דייוויד בואי, 1980
קובץ:Anton33333.JPG|אחת מיצירותיו המפורסמות של קורביין, עטיפת האלבום Violator של דפש מוד, 1990
קובץ:Anton55555.JPG|עטיפת האלבום Exciter של דפש מוד, 2001



## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:במאי קולנוע הולנדים
קטגוריה:צלמים הולנדים
קטגוריה:U2
קטגוריה:במאי וידאו קליפים הולנדים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1955
פורמוסה הספרדית

**פורמוסה הספרדית** הייתה קולוניה ספרדית בצפון האי טאיוואן (אותו גילו הפורטוגלים ב-1544 וקראו לו "פורמוזה") שהתקיימה בין השנים 1626 ו-1642. יעודה המרכזי של המושבה היה להגן על הסחר הספרדי והפורטוגזי מפני ההולנדים, להם היה בסיס בדרומו של האי. המושבה התקיימה שנים ספורות בלבד בשל אי נכונותם של השלטונות הקולוניאליים במנילה, מקום מושבה של הקפיטניה חנרל של הפיליפינים, להקדיש את המשאבים החומריים והאנושיים הדרושים לשם הגנה עליה ולשמירה על קיומה, ולאחר שבע-עשרה שנים נפל המבצר הספרדי האחרון במושבה בידי ההולנדים, ששלטו מאז באי כולו לכעשרים שנה נוספות, עד שגורשו משם במרד ילידי.

המושבה הוקמה על רקע התחרות בין ספרד הקתולית והולנד הפרוטסטנטית על הסחר האירופי עם מזרח אסיה ועל השפעתן באזור. המושבה נוסדה כתגובה ישירה להקמת המושבה ההולנדית טאיואן (Tayouan, הנמצאת כיום בנפה אנפינג (Anping) שבעיר טאינאן), ממנה איימו ההולנדים על הנוכחות הספרדית באזור. תחילה נחתו הספרדים ב-7 במאי 1626 בכף סנטיאגו (שם אותו העניקו למקום ואשר נקרא כיום "סנדיאו" (Sandiao)) בצפון-מזרח האי, אולם לאחר שהתברר שהמקום איננו בר-הגנה, התקדמו הספרדים מערבה עד שהגיעו למפרץ חילונג (Jilong, כיום ג'ילונג). שם מצאו הספרדים נמל טבעי עמוק ומוגן היטב ואי קטן, אפינג שמו (Heping), מגונן עליו. הספרדים הקימו את מקום ההתיישבות בנמל לו קראו בשם "השילוש הקדוש ביותר" (Santissima Trinidad). על האי אפינג הקימו את מבצר סן סלבדור (San Salvador). במקום התיישבו כמאתיים ספרדים ולהם מעט יותר מתריסר תותחים. בשנת 1629 הקימו הספרדים נקודת התיישבות שנייה סביב מבצר סן דומינגו שבדנשואי (Danshui).

בשנת 1630 הדפו הספרדים את המתקפה הימית ההולנדית הראשונה על היישוב. חיכוכים בין הספרדים לתושבים ילידי האי הביאו לעימות בשנת 1636 בו הרסו הילידים את מבצר סן דומינגו והרגו כשלושים מתוך שישים מגניו, אולם הספרדים בנו אותו מחדש. אף על פי כן ננטשה נקודת היאחזות זו בשנת 1638 בשל הטייפונים, עוינות התושבים המקומיים וההולנדים והמחלות השונות, בהן המלריה. בשנת 1641 הפכה המושבה למטרד של ממש עבור ההולנדים ואלו החליטו להסיר את האיום הספרדי. המושל ההולנדי הודיע לזה הספרדי על כוונותיו להשתלט על צפונו של האי והמושל הספרדי סירב להיכנע בלא קרב. ההולנדים תקפו את ההיאחזות הספרדית, אולם לא יכלו לה. בשנה שלאחר מכן כבשו ההולנדים את "סנטיסימה טרינידאד" ובכך בא הקץ על ההתיישבות הספרדית בפורמוסה, היא טאיוואן.

במהלך שנות הנוכחות הספרדית בפורמוסה הטבילו מיסיונרים קתולים כ-5,000 ילידים לנצרות.

## הערות שוליים

קטגוריה:טאיוואן: היסטוריה
קטגוריה:אסיה: מושבות ספרדיות לשעבר
סכנין (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
שמחון

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
סידור מלא

**סידור מלא** הוא כינוי לנוהג הקיים בקרב בחורי ישיבה חרדים, במסגרתו הם דורשים ממשפחות של כלות פוטנציאליות דירה, כתנאי סף להסכמה לשידוך. מטרת נוהג זה היא הסרה מסוימת של העול הכלכלי מעל האברך לעתיד כדי שיוכל להקדיש את עצמו ללימוד תורה. בעבר כלל ה"סידור" לעיתים גם קצבה חודשית למשך מספר שנים. נוהג זה הופך את יכולתם הכלכלית של הורי הבחורה, לבד מאופייה וכישוריה, לגורם חשוב בתחום השידוכים בחברה החרדית.

"סידור מלא" פחת עם השנים, אך עדיין קיים באופן חלקי בקרב חרדים ליטאים וחרדים ספרדים. בציבור החסידי לעומת זאת, מקובלת חלוקה שוויונית בין משפחת החתן, משפחת הכלה ובני הזוג.

## היסטוריה
יסודו של הנוהג במזרח אירופה, שם נלקחו בחורי ישיבות מצטיינים ("עילויים") כחתנים לבנות עשירים, שאבותיהן נטלו על עצמם את כלכלת בני הזוג, מתוך אידאולוגיה של החזקת לומדי תורה.

בשנים הראשונות שלאחר קום המדינה עודדו רבנים וראשי ישיבות את המגמה של "סידור מלא" לבחורי הישיבות, כדי להקים מחדש את עולם הישיבות, שחרב במידה רבה בשואה וכדי ולהעלות את קרנם של בחורי הישיבות.

בעבר היו רוב ההורים 'בעלי בתים' שעבדו לפרנסתם וחלקם היו ניצולי השואה שקיבלו שילומים מממשלת גרמניה, מה שהקל על התפשטות הנוהג. בשנים האחרונות, עקב הנסיקה במחירי הדירות ויכולת ההשתכרות המועטה של ההורים, רבים מהם אברכים המטופלים בילדים רבים ומתקשים לפרנס את עצמם, מסתמנים שינויים בעניין זה. אחוז בחורי הישיבות הדורשים "סידור מלא" פוחת בהדרגה ודרישות הבחורים מתמתנות. בעבר דרשו בחורי הישיבות מהשכבה המובחרת דירה בבני ברק או בירושלים. בשלב מאוחר יותר הסתפקו רבים בדירה באחת מהערים החדשות - כגון מודיעין עילית, ביתר עילית, ואלעד, או בשכונות מרוחקות יחסית מן המרכזים החרדיים, כמו קריית היובל וגילה בירושלים, ושכונת פרדס כץ בבני ברק. כיום, ברוב המקרים ישנה השתתפות חלקית בהוצאות הדירה.

## ביקורת
ביקורת מוקדמת נמתחה על ידי הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, שכתב:  כך גם כתב הפוסק הרב בנימין זילבר 

אחת הביקורות המפורסמות בנושא הייתה מאמר של דוד זריצקי בשם **זעקת הלבבות** שהתפרסם במאי 1978 ופותח ב"פנייה למרנן ורבנן ראשי הישיבות שליט"א". במאמר מותח זריצקי ביקורת על הנוהג המקובל ועל ראשי הישיבות שמעודדים אותו, ולא מטיפים לתלמידיהם להסתפקות במועט:

ביקורתו של זריצקי לא התקבלה בקורת רוח בקרב הציבור והוא הותקף על כך שהעז להעביר ביקורת על ראשי הישיבות. הוא פרסם בהמודיע מכתב התנצלות, ושלושה שבועות מאוחר יותר נפטר.

כלפי ראשי ישיבות נטען גם שהם מעודדים צעד זה כאמצעי להאדרת מעמדה של הישיבה בראשותם.

כחלק מהמאבק בתופעת ה"סידור המלא" נוסד ארגון בשם "שהשמחה במעונו". עסקני הארגון מחתימים הורים לבחורים ובחורות בגילאי השידוכים על התחייבות שלפיה לא ייתנו סידור מלא וההוצאות יוטלו על הזוג ועל ההורים משני הצדדים. אלפי משפחות חתמו על כך. הארגון פרסם "גילוי דעת" מרבנים בולטים ומעשרות ראשי ישיבות גדולות המגנים את התופעה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* רוביק רוזנטל, "סידור מלא", מילון הסלנג המקיף
* אמנון לוי, פנים אמיתיות: שוק החתנים החרדי באתר nana10, 3 בדצמבר 2017
* דוד זריצקי, זעקת הלבבות, בפורום אוצר החכמה

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות חרדית בישראל
קטגוריה:נישואים ביהדות
תיירי מרקס

**תיירי מרקס** (בצרפתית: **Thierry Marx**; נולד ב-19 בספטמבר 1962) הוא שף יהודי צרפתי.

## קורות חיים
סבו, מרסל מרקס, היה מהגר יהודי-פולני, קומוניסט בהשקפת עולמו, שנלחם במלחמת האזרחים בספרד. תיירי מרקס נולד וגדל בשכונת מנילמונטאן בפריז, עבד באגודת "לה קומפאניון די דוואר" ב-1978 וקיבל דיפלומה באפייה ומגדנאות.
עבד בבית אבות כשר שמשפחת רוטשילד תרמה לפריז. ב-1981, בהיותו בן 18, הצטרף לכוח הצנחנים הצרפתי של יוניפי"ל ללבנון, וב-1983 נפצע בפיגוע החזבאללה נגד המפקדה הצרפתית בביירות. התלמד במסעדות "לדואיין", "טיוואן", "ג'אמן" של ז'ואל רובישון ובמסעדתו של אלן שאפל. הוא נסע לאוסטרליה שם היה שף במלון רג'נסי. אחר-כך היה שף בעיר במסעדת "רוק אן ואל" בטור והשיג כוכב במדריך מישלן. עבר למסעדת "שבאל בלאן" בנים, שהחזיקה בתקופתו בכוכב במישלן ונסע לחופשות בסינגפור, בהונג קונג ובטוקיו.

ב-1994 מונה לשף של מסעדת "קורדיאן באז'" (Cordeillan-Bages), המצויה במלון רלה א שאטו בפויאק, בורדו, במבנה מהמאה ה-18. המסעדה שייכת למשפחת קאז, שבבעלותה גם חמישה יקבים בבורדו, שהידוע שבהם הוא "שאטו לנש-באז'", והיא מחזיקה גם במסעדת "לה שאפון פין" ובבית ספר ליין. מסעדת "קורדיאן באז'" בראשותו זכתה בכוכב במדריך מישלן ב-1996 והגיעה לשני כוכבים ב-2000. מרקס נבחר לשף השנה של מדריך הגו מיו לשנת 2006. ב-2011 המסעדה החזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן וב-19 נקודות בגו מיו.

מרקס עזב את "קורדיאן באז' ונכון ל-2018 הוא השף של מלון מנדרין בפריז, בו יש לו מסעדה עם שני כוכבים.

מרקס מבשל את מוצרי אזור בורדו, תוך שילוב השפעות בינלאומיות, ומשלב בתבשיליו גסטרונומיה מולקולרית.

החל מפברואר 2010 הוא אחד השופטים בתוכנית המציאות "Top Chef" בגרסתה הצרפתית המשודרת ברשת הטלוויזיה M6. מרקס עזב את התכנית לאחר 5 עונות ב-2014.

## לקריאה נוספת
* אביטל ענבר, **התענוגות של יינות בורדו**, הוצאת כתר, ירושלים, 2005, עמ' 67, 84, 108, 110, 116-112, 120.
* אמיר שיינמן, מגזין **יין וגורמה**, גיליון 96, מאי 2006, עמ' 34.

* Robert Parker Jr., **Bordeaux: A Consumer's Guide to the World's Finest Wine**. Fourth Edition. New York, Simon & Schuster, October 2003, pp. 1195-1196.
* Michael Steinberger, **Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine**, Bloomsbury Publishing PLC, 2010; pp. 82, 216.


## קישורים חיצוניים

* 
* האתר של קורדיאן באז'
* קורדיאן באז' באתר dininginfrance
* 
* 

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:שפים יהודים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1959
ג'ייס אוורט

**ג'ייס אוורט** (אנגלית: Jace Everett; נולד ב-27 במאי 1972 באינדיאנה) הוא מוזיקאי קאנטרי אמריקאי. אוורט פעיל משנת 2005 בחברת התקליטים *[[Epic Records]]*, תחתה הוציא את הסינגל הראשון שלו "That's the Kind of Love I'm In" שהגיע למקום 51 במצעד Hot Country Songs במגזין בילבורד האמריקאי, שהיה גם לסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו הנושא את שמו. להיטו שכתב, Bad Things, נבחר לשיר הנושא של סדרת הערפדים המצליחה של HBO, דם אמיתי.

## ביוגרפיה
אוורט נולד ב-7 בינואר 1972 באוונסוויל, אינדיאנה. עבודותיו של אביו גרמו לו ולמשפחתו לעבור לעיתים קרובות; מאינדיאנפוליס לסנט לואיס שבמיזורי ומשם לפורט וורת', טקסס. בגיל 6 הוא החל לנגן מוזיקת קאנטרי בכנסייה שלו ובהופעות בבית הספר. מאוחר יותר בחייו, הוא עבר לנאשוויל שבטנסי במטרה ללמוד באוניברסיטת בלמונט.

בשנת 2005 חתם אוורט באפיק רקורדס, תחתם הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו, "That's The Kind of Love I'm In" בחודש יוני באותה השנה. השיר הגיע למקום ה-51 במצעד הקאנטרי וקדם להוצאת אלבום הבכורה שלו הנושא את שמו, בתחילת 2006.

אוורט כתב ביחד עם ג'וש טרנר את הסינגל "Your Man" שהגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי, עבורו קיבל אוורט את פרס שידור המוזיקה המאוחד. שירים נוספים מהאלבום שיצאו כסינגלים — "Bad Things", "Nowhere in the Neighborhood" ו-"Everything I Want" לא זכו להצלחה בארצות הברית אף על פי ש-"Bad Things" מוקם במקום ה-49 במצעד הסינגלים הבריטי בנובמבר 2009.

השיר "Bad Things" הוא שיר הפתיח של סדרת הטלוויזיה המצליחה של HBO, "דם אמיתי". שרלין האריס, מחברת הספרים עליה מבוססת סדרת הטלוויזיה, ביצעה מחווה לשיר זה בכך שהזכירה אותו בספר העשירי בסדרת "מסתרי הערפדים הדרומיים", "מוות במשפחה". השיר זכה בפרס שידור המוזיקה המאוחד בשנת 2009 בקטגוריית הטלוויזיה בכבלים וכן היה מועמד עבור פרס *Scream Awards* בקטגוריית "Best Scream Song of the Year".

אלבומו האחרון, "Red Revelations" יצא ביוני 2009. הדואט שביצע ביחד עם המוזיקאי CC Adcock, "Evil is Going on" הוא שיר הנושא לפסקול העונה השלישית של דם אמיתי.

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אינדיאנה
קטגוריה:אוונסוויל (אינדיאנה): אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בלמונט
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:זמרי-יוצרי קאנטרי אמריקאים
קטגוריה:אמני אפיק רקורדס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
אידי ישראלוביץ'

**אידי ישראלוביץ**' (נולד ב-1 במרץ 1952) הוא שף ישראלי והבעלים של מסעדת "אידי דגים" באשדוד.

## ביוגרפיה
אידי ישראלוביץ' נולד בבית החולים הסקוטי בטבריה להורים חקלאים מהמושבה כנרת, אמו מוצאה מטורקיה ואביו מרומניה. בהיותו בן ארבע עברה משפחתו לעכו, אחר-כך לנהריה, אחר-כך לאילת, וחזרה לנהריה ומגיל 17 הוא מתגורר באשדוד. בצבא שירת בחיל הים. בתום שירותו הצבאי עבד בתחילה בתחזוקת אוניות, ולאחר מכן כצולל בקו צינור אילת אשקלון במשך תריסר שנים ונהג לבשל דגים לחבריו במשמרת.

בשנת 1980 פתח ישראלוביץ' ביחד עם טלי אשתו מסעדה שהיו בה 4 שולחנות, ברובע ד' באשדוד, כעבור חודשים מספר סגר את המקום ושב לעבודת הצלילה. הפרויקט הבא שלו היה הקמת מסעדת "אשדוד הקטנה" וכעבור שנה עבר למקום אחר.

אידי ישראלוביץ' פתח את מסעדת "אידי", שהתמחתה בדגים, בשנת 1982. הוא פתח מקום בשם "התחנה" באשדוד, אחר-כך פתח את מסעדת "אידי" בהרצליה פיתוח, וסגר אותה לאחר שנה וחצי. ב-1993 הקים מחדש את המסעדה, הפעם בצומת נמל אשדוד, ובשנת 1994 היא עברה למיקומה הנוכחי באזור התעשייה "קריית איתנים". בשנת 2000 פתח בצמוד למסעדת הדגים מסעדה בשם "האיטלקייה של אידי". הוא פתח גם בר-קפה במרינה אשדוד.

ישראלוביץ' מייבא טונה מאינדונזיה, בבעלותו מפעל בו הוא משמר טונה ומכין סלט טונה, אותו הוא מוכר למעדניות.

תפריט המסעדה מורכב ממזטים, דגים ופירות ים מוכנים בפשטות. מרתף היין שלה מכיל אוסף גדול מאוד של יינות ישראלים, בצד מעט יינות זרים. המסעדה מעוטרת בחפצים מאוניות ישנות.

## חיים אישיים
ישראלוביץ' מתגורר באשדוד. אחיו, רב-טוראי אברהם (אבי) ישראלוביץ, שנהרג ב-1970 במלחמת ההתשה, מונצח באנדרטת הנר ברחוב שבי ציון בעיר.

## פרסומים
* 

## לקריאה נוספת

* "אידי", בתוך: חיליק גורפינקל, **מסע קולינרי: מדריך מפה לטיולי אוכל**, תל אביב, 2009, עמ' 220.

## קישורים חיצוניים

* אתר מסעדת אידי
* אתר אידי במרינה

### כתבות
* מתכונים של אידי ישראלוביץ', באתר mako
* 
* ירון לביא, אידי איש הים האיש ממסעדת 'אידי', מגזין "סיגר", ספטמבר 2006
* לילך רובין, מוסד: אידי, "על השולחן", גיליון 182
* מירה איתן, הלוחש לדגים, מגזין "יין, גורמה & אלכוהול", גיליון 145
* 
* 
* 
* 
* רם פרייס סיטון, ביקורת מסעדה - אידי דגים, באתר נענע10, 25 בינואר 2012
* 
* 
* 
* 

### סרטונים

* 

#### סדרת "מסיפורי אידי"

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפים ישראלים
קטגוריה:אשדוד: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
גיי טיימס

**גיי טיימס** (באנגלית: **Gay Times**, ידוע בשם **GT**) הוא מגזין גברים אנגלי המיועד להומואים וביסקסואלים, והוא מהמובילים בתחומו בבריטניה.

## תוכן והוצאה לאור
מגזין GT יוצא לאור על ידי חברת "Millivres Prowler Group Ltd". הפרסום הראשון של המגזין תחת שמו הנוכחי היה בשנת 1984, זאת לאחר שיצא מאז שנת 1975 תחת השם "HIM". ל-GT מגזין-אחות בשם "דיווה" המיועד לנשים לסביות וביסקסואליות. בנוסף, בעקבות הצלחת המגזין התפצל ממנו החוצה מגזין אחר בשם "AXM" שמתאפיין בגישה קלילה יותר ועוסק באופנה וסגנון חיים.

המגזין מסקר ומציג חדשות, ראיונות, סאטירה, אומנות גברית וטורי ייעוץ. חלק התרבות שלו עוסק במוזיקה, קולנוע, ספרות, אוכל ואינטרנט. בנוסף, למגזין מדור פרסום נרחב. העורך הראשי של המגזין הוא טריס רייד-סמית'.

## גליונות היסטוריים
ביולי 1991 התראיין לעיתון הכדורגלן ג'סטין פשנו, ובו סיפר על הקשיים בקריירה שלו מאז יצא מהארון באוקטובר 1990. בחודש ספטמבר 2004 יצא המגזין בקמפיין פרסומי שנוי במחלוקת שהוצג ברכבת התחתית של לונדון עם תמונות מתוך מהדורת אותו החודש של המגזין. הקמפיין היה הראשון מסוגו בלונדון שהציג גברים מתנשקים. בשנת 2007 עבר המגזין רענון גרפי ותוכני שבמסגרתו שונה שמו לראשי התיבות GT.

בשנת 2008, בתגובה לטענות של קבוצות אוונגליסטיות על כך שלהומוסקסואלים מנסים להפיץ את הנטיות המיניות שלהם, ערך המגזין הפקה מיוחדת במסגרתה פנה למשרדי פרסום בבקשה להכין כרזות פרסומת שנועדו "למכור" הומוסקסואליות כעניין של בחירה "ולגייס" הומוסקסואלים חדשים. ההפקה היוותה השראה להפקה זהה של מגזין Time Out תל אביב שנה לאחר מכן.

## בתרבות הפופולרית
*אחד המערכונים של סדרת הטלוויזיה "הממלכה הקטנה", מציג את דאפיד תומאס ("ההומו היחיד בכפר") הולך לחנות העיתונים כדי לקנות את הגיי טיימס. הוא נתקף זעם כשהוא מגלה שמישהו אחד קנה את הגיליון היחיד שמוזמן עבורו, ומסרב להודות בכך שייתכן ויש הומו נוסף בכפר.
*בסרט הקולנוע "משהו יפה" משנת 1996 נראה ג'יימי גונב עותק של המגזין על מנת למצוא בו מקומות מפגש להומוסקסואלים.
## ראו גם

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מגזיני גברים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: כתבי עת
קטגוריה:עיתונות להט"ב
קטגוריה:להט"ב בממלכה המאוחדת
אלי פולק (כימאי)

**אליהו (אלי) פולק** (נולד ב-18 באפריל 1950) הוא פרופסור אמריטוס ולשעבר ראש המחלקה לפיזיקה כימית בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע, ממייסדי האגודה לזכות הציבור לדעת ולשעבר ראש חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי (2009-2007). ב-28 ביוני 2016 מונה על ידי שר החינוך נפתלי בנט לחבר המועצה להשכלה גבוהה.

## ביוגרפיה
פולק נולד בחיפה וגדל בטהראן ובניו יורק. בגיל 12 שב עם משפחתו מארצות הברית. למד בישיבת נחלים ובישיבת מרכז הרב. סיים תואר ראשון, שני ודוקטורט בכימיה באוניברסיטה העברית ופוסט דוקטורט באוניברסיטת קולומביה. משנת 1979 הוא חבר הסגל האקדמי של מכון ויצמן ומ-1990, בדרגת "פרופסור מן המניין".

לאחר הסכמי אוסלו הצטרף לחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי, ואף עמד בראשו במשך שנתיים. פולק עסק שנים ארוכות בנושאי ביקורת תקשורת. ב-1995 הקים את האגודה לזכות הציבור לדעת ומאז הוא עומד בראשה. ב-1998 מונה לחבר מליאת רשות השידור.

מתגורר בירושלים. נשוי ואב לחמישה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* פרופיל: אלי פולק – מרותק מההתפתחויות בסין, אתר הצופה, 19 באוגוסט 2008
* אתר של אלי פולק באנגלית
* קורות חייו

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: כימיה
קטגוריה:חברי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי
קטגוריה:בוגרי ישיבת נחלים
קטגוריה:חברי מליאת רשות השידור
קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:ראשי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי
קטגוריה:חברי המועצה להשכלה גבוהה
קטגוריה:האגודה לזכות הציבור לדעת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קלונימוס בעל הנס

רבי **קלונימוס בעל הנס** היה רב שחי בירושלים בימי הביניים.

לפי השערת אברהם משה לונץ ואריה ליב פרומקין יש לזהותו עם ר' קלונימוס ב"ר יעקב, הרב הראשון לעדת האשכנזים בירושלים ובארץ ישראל. בעקבותיהם זיהה אותו אליעזר ריבלין עם הרב קלמן הברקשטן, חמיו של המהרש"ל.

לפי השערה אחרת המדובר ברב קלונימוס שהיגיע לירושלים בשיירת יהודה החסיד ב-1700. ההשערה הזאת היא המבוטאת בגרסת הרב לודויד פרנקל של הסיפור בספרו "ירושלמה" ששמע את סיפור קלונימוס בירושלים בשנת 1856. שם מוסבר שמעשה קלונימוס התרחש בשנת 1720 לספירה.

## סיפור הנס

דמותו של רבי קלונימוס מסתורית ועלומה, והוא התפרסם בירושלים בשל אגדה שנקשרה בשמו. על פי המסורת, הוא שימש רב קהילה בירושלים, ונודע כצדיק וקדוש. באחת השבתות השליכו שונאי ישראל גופת ילד לתוך מרתף של בית הכנסת האיסטנבולי, במטרה להאשים את היהודים בהריגתו. רבי קלונימוס נטל פיסת נייר, רשם עליו שם קדוש והצמידו על מצחו של הנער המת; מיד התעורר הנער לחיים וגילה מי הרגו. בעקבות מעשה המופת של הרב ניצלה כל הקהילה. סיפור זה מובא בספר "שמחת הרגל" של החיד"א, ומשם העתיקו אותו גם לספר שלמי חגיגה של רבי ישראל יעקב אלגאזי בפירוש לתפילת נשמת כל חי, אך במקורות אלו לא הובא כי המעשה אירע בשבת.

על שם הנס הוא כונה בפי אנשי ירושלים **רבי קלונימוס בעל הנס**. רחוב הרב קלונימוס, בשכונת רמת שלמה בירושלים, קרוי על שמו.

## קברו
בשל העובדה שנאלץ לחלל את השבת, ציווה רבי קלונימוס שלאחר מותו יקברוהו בפאתי בית הקברות. הוא נקבר על גדת נחל קדרון, סמוך ליד אבשלום.

על קברו הניחו תושבי ירושלים גל אבנים, ובמשך שנים רבות שימש הקבר מוקד תפילה לתושבי העיר. כמו כן שימשו האבנים שבגל כסגולה לשמירה. מי שיצא מירושלים נהג לפקוד את הגלעד, לקחת אבן מן הגל ולהישבע כי יחזירה למקומה בשובו בשלום. הגל, שאגדות וסיפורים רבים נקשרו בו, נעלם בתקופת ירושלים החצויה בין השנים 1948 ל-1967.

## לקריאה נוספת
* יהושע חנא רבניצקי, **רבי קלונימוס בעל הנס**, הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"ג, 1932.
* **מצבות קודש בארץ ישראל** חלק ב, עמ' 531
* תמר אלכסנדר, "האגדה הספרדית־היהודית על רבנו קלונימוס בירושלים: לחקר דרכי־ההסתגלות של הסיפור העממי", **[[מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי]]** ה–ו (תשמ"ד), עמ' 85–122
* איל דודסון, **בשביל ירושלים: מדריך למטייל באתרי ירושלים הקדומה**, ירושלים: מכון מגלי"ם, 2009, עמ' 69–71
* אלעזר הורביץ , "רבינו קלונימוס בעל הנס", **גבורות ישעיהו**, ירושלים, תשע"ג, עמ' 43–46

## קישורים חיצוניים
* החיד"א, שמחת הרגל על הגדה של פסח 
* רבי ישראל יעקב אלגאזי, סיפור הנס עם רבי קלונימוס, בתוך ספרו שלמי חגיגה עמ' רד.
* , בתוך: **[[מחניים (כתב עת)|מחניים]]**, גיליון פ', ניסן תשכ"ג
* גל קלונימוס בעל הנס, באתר הר הזיתים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:מיסטיקה יהודית
קטגוריה:אגדות יהודיות
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים
קטגוריה:מזרח ירושלים
קלונימוס בעל הנס
קטגוריה:הר הזיתים: אתרים יהודיים
קטגוריה:נחל קדרון
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-16
ערב (יישוב עתיק)

**ערב** הייתה עיר יהודית ב בתקופות הבית השני, המשנה והתלמוד. לפני הכיבוש הערבי של ארץ ישראל גרה בה אוכלוסייה נוצרית. כיום שוכנת במקום העיר המוסלמית עראבה.

## היסטוריה
ערב הייתה מהערים הגדולות בגליל בתקופת בית שני. "שמעון החשמונאי (המאה ה-2 לפנה"ס), העביר תושבים מערב ליהודה". 

בראשית המרד הגדול הציב קסטיוס גאלוס (המאה ה-1), חיל מצב בערב, אך הוא חוסל על ידי התושבים. כשהגיע צבאו של אספסיינוס (המאה ה-1), הוא החריב את ערב, וכל תושבי היישוב נהרגו או נמלטו ולאחר חורבן בית המקדש השני התחדש בו יישוב יהודי גדול, משמרת הכהונה מבית משפחת פתחיה התיישבה במקום, ושכנה בו ישיבתו של רבי שמעון בן יוחאי (המאה ה-2). 

רבן יוחנן בן זכאי (המאה ה-1), ישב בערב שמונה עשרה שנה והורה בה, וכך גם רבי חנינא בן דוסא (המאה ה-1). מסורת יהודית קדומה מציינת כי כאן נמצאים גם קברו וקבר אשתו. לפי מסורת עממית מימי הביניים נקבר בערב גם רבי ראובן בן אצטרובילי (המאה ה-2).

היישוב נזכר בצורה "ערבה" אצל אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), המציין אותו כיישוב בנפת ציפורי.

## סוגיית השם
יוסף קלוזנר, בספרו, 'בימי הבית השני', מנסה לתת תשובה לשאלה מדוע 'ערב', עיר גלילית הנזכרת פעמים הרבה בתלמוד ובמדרש אינה נזכרת בכתביו של יוסף בן מתתיהו. האחרון מזכיר את  העיר המבוצרת 'גברה', שהייתה מן הערים הגדולות ביותר בגליל בימי הבית השני. קלוזנר, המסתמך גם על כך ש'גברה' אינה נזכרת בספרות התלמודית והמדרשית, וטוען ש'גברה' ו'ערב' חד הן, וכי השם הכפול מקורו בחילוף אותיות של המעתיקים לשפה היוונית.

## ממצאים ארכאולוגיים
בשנת 1968 נחשפו במקום שרידי כנסייה מהתקופה הביזנטית מראשית המאה השישית. ברצפת הפסיפס של הכנסייה שובצה כתובת ביוונית: 

## קישורים חיצוניים
רבקה שפק ליסק, עראבה, העיר ערב היהודית בעבר, באתר ארץ הצבי.

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
יוסף שלחין

**יוסף שַׁלְחִין** (27 במאי 1924 – 31 ביולי 2016) היה במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק ואמן ישראלי. בשנות ה-60, ה-70 וה-80 של המאה העשרים יצר כ-14 סרטים עלילתיים לילדים ובני נוער, בהם נודע בעיקר סרטו "הילד מעבר לרחוב", אשר זכה להצלחה בישראל ומחוצה לה. בשנות חייו האחרונות עסק שלחין בפיסול תבליטי בדים של אירועים שונים מהמאבק להקמת המדינה וההתיישבות בארץ ישראל, אשר לא צולמו או תועדו מעולם.

## חייו
שלחין נולד בבלגיה בשנת 1924. בגיל חמש עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהשתקעה במושבה באר יעקב. עקב משבר בענף הפרדסנות והקשיים הכלכליים אליהם נקלעה המשפחה, נשלח שלחין להתגורר אצל דודו בתל אביב. בשנות ילדותו ונעוריו עבד בעבודות שונות לפרנסת המשפחה, עד הצטרפותו להכשרת הנוער העובד בקיבוץ תל יוסף.

בשנת 1941 הצטרף לארגון ההגנה תחת חסותו של המפקד אסף שמחוני. במלחמת העולם השנייה שירת בצי הבריטי. עם תחילת מלחמת העצמאות, גויס לפלמ"ח, שירת בגדוד הרביעי והיה בין מלווי השיירות לירושלים הנצורה.

שנתיים לאחר קום המדינה השתחרר שלחין מצה"ל, נישא והתיישב בראשון לציון. זמן קצר לאחר מכן נסע עם משפחתו ללמוד קולנוע בארצות הברית. עם חזרתו לארץ בשנת 1958, החל להפיק סרטים חינוכיים ועלילתיים לילדים ונוער, שעסקו בנושאים מחיי היומיום של אותן שנים בארץ, בהם שילב גם את זכרונות ילדותו שלו. סרטים אלו נכתבו, בוימו והופקו על ידי שלחין עצמו באמצעים דלים, אך זכו לפופולריות רבה בהקרנות שנערכו בבתי ספר ומועדוני תרבות ברחבי הארץ.

שלחין התגורר בראשון לציון, וגידל בה את שלושת ילדיו. בשנת 2007 יצא ספרו: "מדור לדור - בעיני הלוחם הפלמ"חניק יוסקה" אשר מספר את סיפורה של המדינה דרך יצירותיו.

## סרטיו
סרטיו הידועים הם "מעשה בילד עזוב" (1961) שעסק בהתמודדות עם בעיות עוני בשנות החמישים; "תמר שובי הביתה" (1964) על מחלת שיתוק ילדים והתמודדות הנפגעים ממנה; "בבית זה גדלנו" ו"הבן האובד" (1968) שתיארו את חיי ילדים בראשית היישוב; "לא נזוז מכאן" על חיי ילדים תחת הפגזות ואימת המחבלים בגבול הצפון בשנות השבעים; "אבא הלך למילואים", קומדיה לחיזוק מורל הילדים לאחר מלחמת ששת הימים, ועוד. סרטו הידוע ביותר הוא "הילד מעבר לרחוב" (1965) אשר במרכזו עמד דוד (אותו שיחק בנו, שאול שלחין), ילד בן 12, בן לאב אלכוהוליסט, אשר מסתבך בפריצה ובורח מביתו. הסרט הוקרן בבתי קולנוע בכל רחבי הארץ וזכה להצלחה גם בפסטיבלים ברחבי העולם.

## יצירותיו
ממוזער|שלחין כאמן, 1995
בתחילת שנות ה-80 החל שלחין, במקביל להקרנות סרטיו, לעסוק ביצירת תבליטי בדים בטכניקה שפיתח בעצמו, תוך כדי ניסוי וטעיה. הנושאים ביצירותיו הם אירועים וסיפורי גבורה מראשית תקופת היישוב, אשר לא תועדו מעולם ביצירה ויזואלית ולכן יש חשש שעם השנים יהפכו לזיכרון היסטורי עמום. מה שהחל תחילה כתחביב, הפך לאורך השנים למפעל חייו של שלחין, שיצר יותר מ-40 קולאז'ים צבעוניים גדולי ממדים. היצירות עוסקות במאבקים ומלחמות ישראל, בהם המאבק על תל חי, ירושלים במלחמת העצמאות ותקופת ההעפלה, אישים שונים (אלכסנדר זייד, רחל המשוררת, שרה אהרנסון), רצח יצחק רבין ותיעודן של ערים שונות בארץ בראשית ימיהן: ראשון לציון בימי המייסדים, תל אביב של שנות ה-30, חיפה עיר הנמל הראשונה ועוד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי
קטגוריה:ישראלים ילידי בלגיה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:באר יעקב: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קחו עמכם דברים

**קחו עמכם דברים** הוא שם האלבום השני של ירמיהו, שיצא לאור בשנת 2009. שמו של האלבום הוא כשם אחד השירים בו, הלקוח מפסוק בספר הושע.

באלבום 10 שירים, ובניגוד לאלבומו הראשון שהכיל בעיקר ניגונים ללא מילים, באלבום זה לרוב השירים יש מילים הלקוחות מהמקורות. שותפים באלבום בין השאר הוד דיין (המדרגות) וחיליק פרנק.

האלבום יצא לאור לאחר יותר משמונה שנים מאז האלבום הראשון, "כנגן המנגן", והוא מכיל מאפיינים חדשים שלא היו קיימים באלבום הראשון. לדברי ירמיהו, האלבום השני בא לאחר תהליך של הבשלה והתבגרות, "מדובר בתהליך רוחני ונפשי. כל ניגון ירד לעולם רק לאחר שהכלים הראויים הובשלו".

## רשימת השירים




## קישורים חיצוניים

* 
* עדי (דוד) אהרן, ונגינותיו ננגן - ביקורת אלבום, באתר "ברסלב ישראל", 13 במרץ 2010

קטגוריה:אלבומים בעברית