open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
רב חן

שלט בית הקולנוע ששכן בקניון לב העיר בראשון לציון.|ממוזער|שמאל|200px
250px|ממוזער|שמאל|קולנוע חן (רב חן) בתל אביב
**רב חן** היא רשת בתי קולנוע בישראל בבעלות חברת "תיאטראות ישראל".

לרשת ארבעה בתי קולנוע מרובי אולמות בגוש דן: בתל אביב, גבעתיים וקריית אונו, ובית קולנוע נוסף במודיעין-מכבים-רעות.

לרשת עוד שישה בתי קולנוע (מגה-פלקס) הקרויים "פלאנט" ברמת גן, חיפה, ראשון לציון, ירושלים, באר שבע וזכרון יעקב.

## היסטוריה
בשנת 1981 אושרה תוכנית להסבת קולנוע "חן" שבכיכר דיזנגוף בתל אביב, שבו אולם גדול יחיד, למבנה של חמישה אולמות קולנוע. הקולנוע נפתח בשנת 1982 וזכה לכינוי "רב חן". הכיסאות המרופדים בקולנוע רב חן היו חידוש בישראל. הקולנוע זכה להצלחה רבה ובעקבותיו הוקם קולנוע דומה בקניון איילון שנפתח ביולי 1985. קולנוע זה זכה לכינוי "רב גן". לאחר מכן נפתחו ברשת בתי קולנוע נוספים, חלקם שעברו הסבה מבתי קולנוע ישנים וחלקם שנבנו מלכתחילה כמרובי אולמות.

החל משנת 2002 נסגרו רבים מבתי הקולנוע של הרשת. בתי קולנוע שנסגרו כוללים את: רב חן אשקלון, רב חן אשדוד, רב חן כרמיאל, רב חן עפולה, רב חן רמת גן במגדלי אואזיס, רב חן נתניה, רב חן מעלה אדומים, רב חן ירושלים, רב חן מרכז הקונגרסים חיפה, רב חן לב המפרץ חיפה בקניון לב המפרץ (בהמשך הפך ל"יס פלאנט חיפה"), רב חן חורב חיפה בקניון מרכז חורב, רב חן באר שבע בקניון הנגב, רב חן אור עקיבא בקניון אורות, רב חן יהוד בקניון סביונים, רב חן ראשון לציון, רב חן מגדל האופרה בתל אביב, רב חן קניון בת ים, רב חן גת בתל אביב, רב חן רחובות בקניון רחובות, ורב חן פתח תקווה בקניון הגדול.

בשנת 2006 עבר בית הקולנוע רב חן רמת גן בקניון איילון לתת-רשת הקרויה "יס פלאנט", ובשנת 2008 עבר לתת-רשת זו קולנוע רב חן לב המפרץ בקניון לב המפרץ בחיפה. בשנת 2012 נפתח קולנוע שלישי, חדש, בתת-רשת זו, במערב ראשון לציון. ב-13 באוגוסט 2015 נפתח "יס פלאנט" בירושלים ועם פתיחתו נסגר סניף רב חן בעיר.
ב-26 במאי 2016 נפתח בית הקולנוע החמישי בתת-הרשת "יס פלאנט" (כיום פלאנט) בבאר שבע.

### הפיגוע בקולנוע חן תל אביב

ב-11 בדצמבר 1974 מחבל נכנס לאולם קולנוע חן תל אביב, ישב בשורה האחרונה והחל להשליך רימוני יד על הקהל שהיה באולם. 58 צופים נפגעו, ושני צופים נרצחו במקום.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: רשתות בתי קולנוע
אוניברסיטת סידני

**אוניברסיטת סידני** (באנגלית: **The University of Sydney**; בראשי תיבות: **USYD**; כינוי לא רשמי: **Sydney Uni**) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית הממוקמת בסידני, בירת מדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. זוהי האוניברסיטה העתיקה ביותר באוסטרליה, והיא הוקמה בשנת 1850, לפני אוניברסיטאות מלבורן ואדלייד. בשנת 1855 במסגרת האוניברסיטה החל לעבוד בית ספר למשפטים. עדה אוונס סיימה לימודי משפטים בשנת 1902 והייתה האישה האוסטרלית הראשונה שסיימה לימודים אלו. בין בוגרי האוניברסיטה 8 ראשי ממשלת אוסטרליה, 5 מקבלי פרס נובל, 2 זוכי פרס קראפורד ו־110 מקבלי מלגת רודס.

בשנת 2022 למדו במוסד 69,200 סטודנטים, מה שהופך אותה למוסד הלימודים השני בגודלו באוסטרליה.
הקמפוס המרכזי מתפרש על שטח ענק ובו השפעות של אוקסברידג' והוא נפרש על פני שני פרוורים, קמפרדאון ודרלינגטון, שנמצאים בקירוב למרכז העסקים הראשי של סידני. בנוסף, כוללת האוניברסיטה  קטנים ייעודיים נוספים שהוקמו על ידי גופים שונים כגון  (SCM) ו (SCA).

## פקולטות ובתי ספר

## דירוגים
#### דירוג בין־לאומי
* דירוג שאנגחאי: מקום 73 (2023)
* Times Higher Education: מקום 60 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 19= (2024)
* U.S. News & World Report: מקום 29 (2024)
* דירוג ליידן CWTS: מקום 39 (2024)

#### דירוג אזורי - אוסטרליה
* דירוג שאנגחאי: מקום 4 (2023)
* Times Higher Education: מקום 3 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 3 (2024)
* U.S. News & World Report: מקום 2 (2024)
* דירוג ליידן CWTS: מקום 2 (2024)

## קשרים בין־לאומיים
האוניברסיטה שייכת ל"קבוצת השמונה", חברה בארגון האוסטרלי  והיא שייכת לקבוצה הלא רשמית בעלת הכינוי "אוניברסיטאות אבן החול' ושותפה בחברה הפרטית "אסטרונומי אוסטרליה" שהיא מוסד ללא כוונת רווח שחבריה כוללים אוניברסיטאות אוסטרליות וארגוני מחקר עם יכולת מחקר משמעותית באסטרונומיה.
האוניברסיטה שותפה במספר ארגונים בין־לאומיים; חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט, באיגוד מוסדות דרום מזרח אסיה להשכלה גבוהה  שהוא ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1956 בבנגקוק וברשת אוניברסיטאות אוסטרליה אפריקה (באנגלית: Australia Africa Universities Network, בראשי תיבות: AAUN) המחברת בין חוקרים אנשי אקדמיה וסטודנטים משתי היבשות כדי להתמודד עם אתגרים משותפים.

## בוגרים ידועים
בין בוגרי אוניברסיטת סידני נכללים שמונה מראשי ממשלת אוסטרליה, בהם אדמונד ברטון, שהיה ראש ממשלת אוסטרליה הראשון. ראשי ממשלה נוספים אשר למדו באוניברסיטת סידני כוללים את מלקולם טרנבול, טוני אבוט, גוף ויטלם, ויליאם מקמהון, ארל פייג'.

בין בוגרי האוניברסיטה:
* ויליאם דין - שופט
* ג'ון הווארד - פוליטיקאי
* פיטר ויר - במאי
* רוברט יוז - סופר ומבקר אמנות
* קן תומפסון - אבי מערכת ההפעלה יוניקס
* עדה אוונס - האישה הראשונה שסיימה לימודי משפטים באוסטרליה

## מבחר תמונות

קובץ:InstituteBuilding.JPG
קובץ:Sydney University Quadrangle (4185982393).jpg
קובץ:Camperdown Womens College.JPG
קובץ:Macleay Building, University of Sydney.JPG
קובץ:Anderson Stuart Building Sydney Uni.JPG
קובץ:Macleay Museum.jpg
קובץ:Charles Perkins Centre interior, Sydney.jpg
קובץ:(1)Lake Northam Victoria Park-b.jpg


## קישורים חיצוניים

**אתרים רשמיים**

* 
**אתרי מדיה ועיתונות**
* אתר האוניברסיטה ביוטיוב **(באנגלית)**
* אתר האוניברסיטה ברשת החברתית לינקדאין **(באנגלית)**
* אתר האוניברסיטה באתר שיתוף התמונות פליקר **(באנגלית)**

## הערות שוליים

סידני
קטגוריה:סידני: מבנים
קטגוריה:מבני התחייה הגותית
סידני
סידני
סידני
*
אלן דיטורנייה

**אלן דיטורנייה** (בצרפתית: **Alain Dutournier**; נולד ב-11 במרץ 1949) הוא שף המסעדה "לה קארה דה פייאן" (Carré des feuillants) ברובע הראשון של פריז, לה שני כוכבים במדריך מישלן האדום.

## ביוגרפיה
אלן דיטורנייה נולד בקאניוט, לאנד, גסקוניה וגדל בפונדק המשפחה הקיים מזה כמה דורות, שם סייע לאמו וסבתו. הוא למד בבית ספר למלונאות בטולוז והמשיך את לימודיו במונקו, גרמניה ושוודיה. ב-1973 פתח את הביסטרו "טרו גסקון" (Trou Gascon ; החור הגסקוני) ברובע השנים-עשר של פריז והשיג 16/20 במדריך גו מיו וכוכב במדריך מישלן האדום ב-1977 והעפיל ל-18/20 בגו מיו ושני כוכבים במישלן ב-1982. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

ב-1986 פתח את קארה דה פייאן בפריז בסמוך לכיכר ונדום. ב-2003 הוא פתח את Pinxo במלון פלזה בכיכר ונדום בפריז.

מטבחו של דיטורנייה מבוסס על גסקוניה בה גדל, תוך שילוב השפעות זרות. ספר הבישול שלו מוקדש ברובו למטבח הגסקוני המסורתי.

## ספרו

*	**Ma cuisine, des Landes au Carré des feuillants** » par Alain Dutournier, chez Albin Michel


## לקריאה נוספת
* אביטל ענבר, **תענוגות פאריס**, הוצאת בבל, 2003, עמ' 63, 91, 371, 373.
* אביטל ענבר, **התענוגות של דרום-מערב צרפת**, הוצאת כתר, ירושלים, 2005. עמ' 147-145, 149, 168, 170, 173, 175, 183, 187.
* שגיא כהן, **מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם**, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 108.


* Michael Steinberger, **Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine**, Bloomsbury Publishing PLC, 2010; pp. 82-85.


## קישורים חיצוניים
* 
* מסעדת לה קארה דה פייאן באתר Dininginfrance
* אתר מסעדת לה קארה דה פייאן
* מסעדת לה קארה דה פייאן באתר השולחנות הגדולים בעולם

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:מחברי ספרי בישול צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1949
ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה

**ידיעות בחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה**, הוא כתב עת לעתיקות ארץ ישראל וארצות המקרא שיצא לאור על ידי החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בשנים 1967-1933. 

המשכו של כתב העת הוא **** אשר יצא אף הוא על ידי החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה מאז 1968 ביחד עם רשות העתיקות, כתב העת נערך על ידי אפרים שטרן. 

עד דצמבר 2019, יצאו 157 חוברות.
[שמאל|ממוזער|180px|שער חוברת קדמוניות 104-103. למעלה: כותרת מעוטרת מ[תקופת הברזל בארץ ישראל|תקופת הברזל שנמצאה בשימוש משני באזור המתחם הפולחני בתל דן. למטה: כתובת תל דן]]
## קישורים חיצוניים

* גרסה מקוונת של כרכים 1 - 31 של "ידיעות החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה" (יש לגלול את הדף למטה.  מהחוברות חסרות)
* 
* מאמרים מתוך קדמוניות, באתר "מקראנט"
* 
* 

קטגוריה:ישראל: כתבי עת מדעיים
קטגוריה:כתבי עת לארכאולוגיה של ארץ ישראל
קטגוריה:ארכאולוגיה מקראית
קטגוריה:רשות העתיקות
סמל מרס

שמאל|ממוזער|150px|סמלו של מארס

**סמל מרס** (**♂**) הוא סמל אל המלחמה הרומי מרס; הוא מורכב מעיגול שמהיקפו יוצא חץ באלכסון למעלה וימינה. העיגול והחץ מייצגים את מגינו וחניתו של האל מרס והוא משמש במספר תחומים:
* באסטרונומיה (ובאסטרולוגיה) – כוכב הלכת מאדים, ויום שלישי, הקשור לאל מארס. 
* בביולוגיה – סימול המין הזכרי .
* באלכימיה – סימול היסוד הכימי ברזל.

היוניקוד של הסמל הוא U+2642.

## ראו גם
* סמל ונוס

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אסטרולוגיה
קטגוריה:סמלים מיתולוגיים
סמל ונוס

שמאל|ממוזער|150px|סמלה של ונוס
**סמל וֵנוּס** (♀) הוא הסמל של האלה ונוס, מקבילתה הרומית של אלת האהבה היוונית אפרודיטה. הסמל מורכב מעיגול שמתחתיו צלב, והוא מסמל את המראה של ונוס. כבר בזמנים קדומים שימש הסמל באסטרולוגיה ואסטרונומיה לציון כוכב הלכת נוגה.

סמל ונוס משמש במספר תחומים:
*סימול המין הנשי או הנקבי.
*סימול כוכב הלכת נוגה, הנקרא בלשונות רבות "ונוס", ויום שישי, ששמו מכיל בלשונות לטיניות רבות את שמה של ונוס.
*סימול היסוד נחושת.

היוניקוד של הסמל הוא U+2640.

## ראו גם
* סמל מרס

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אסטרולוגיה
קטגוריה:ונוס
קטגוריה:סמלים מיתולוגיים
קטגוריה:נחושת
קטגוריה:נוגה
פאוליוס שירביס

**פאוליוס שירביס** (בליטאית: **Paulius Širvys**;
6 בספטמבר 1920, פדוסטליס - 27 במרץ 1979, וילנה) היה משורר ליטאי. שיריו הליריים, השאובים במידה רבה מאירועי חייו, הם בדרך כלל קצרים ועל רבים מהם חוברו לחנים. נחשב לאחד ה"בארדים"  (משוררי העם, דאיניוס dainius) של עמו, יצירותיו אהובות על כמה דורות של ליטאים.

## שנות ילדותו וצעירותו
פאוליוס שירביס נולד בשנת 1920 בכפר **פּדוּסטֶליס** ב**מחוז זאראסאי**. מילדותו נאלץ לעבוד על מנת לעזור לפרנסת המשפחה. למד  בבתי ספר יסודיים בעיירות **דוסטוס** ו**אלכסנדרוולה**. 
בשנת 1940 סיים את לימודיו בבית ספר חקלאי בסלאי ועבר ללמוד בבית ספר לפיקוח וטרינרי (kontrolasistentų kursus)    ב**גרוזדג'יאי**. אחרי כניסת הכוחות הסובייטים לווילנה למד שם בבית ספר צבאי סובייטי בשנים 1940-1941.
בימי מלחמת העולם השנייה, פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות מצאה אותו ב**שבנצ'יונליאי**.
נפל בידי הגרמנים כשבוי מלחמה ואחרי שברח ממחנה השבויים על יד מינסק נתפס שוב ונשלח לעבודות כפייה בגרמניה בשנת 1942.
בשנת 1944 הצליח שוב לברוח, חצה את קווי החזית בליטא וחזר לשורות הצבא הסובייטי כחייל בחטיבה הליטאית הסובייטית 16. השתתף בקרבות בצפון ליטא ובקורלנד, שבה נפצע בקרב. אחרי המלחמה שוחרר מהצבא והתחיל לעבוד כעורך עיתונים מקומיים ברוקישקיס, פנדליס, מרקינה ורודישקס.

## חייו הבוגרים ודרכו כמשורר
יצירותיו הראשונות פורסמו בכתבי עת בשנת 1948. בשנים 1954–1955  עבד במערכת כתב העת "ליטרטורה איר מנאס" "Literatūra ir menas ("ספרות ואומנות") ובשנים 1958-1962 בכתבי העת "מוסקלייביס" "Moksleivis" ("התלמיד") ו"גניס" Genys ("הנקר")
(ב 1962). ב-1957 סיים לימודי ספרות במכון ע"ש מקסים גורקי במוסקבה. בין השנים 1967–1969 עבד כהגאי באניות הדייגים שבסיסן בקלייפדה.
השירה הלירית של שירביס מושפעת מזכרונותיו מזמן מלחמת העולם השנייה ומהמסורת הפולקלורית הליטאית. יש בה כנות ביטוי ומלודיות עצובה המזכירה את  שירי העם. 
פאוליוס שירביס נפטר בווילנה במרץ 1979, בגיל 59.
הובא לקבורה ב**בית הקברות אנטקלניס** בווילנה.

## יצירות
שירביס פרסם שישה קובצי שירה:
**Žygio draugai* 1954
* *Ošia gimtinės beržai* 1956 *רשרוש עצי הלבנה הילידים*
תורגם לרוסית על ידי דוד מרקיש ול.מיל (1961)
**Beržų lopšinė * 1961
**Vyturėliai dainorėliai* 1965 - לילדים
**Ir nusinešė saulę miškai  * 1969
*1972 *Ilgesys-ta giesmė* *געגועים הם שיר*

פאוליוס שירביס תרגם לליטאית משיריו לילדים של סמואיל מרשק

## פרסים ואותות כבוד
*1972 - חתן פרס הרפובליקה לספרות, בשביל קובץ השירים "געגועים הם שיר"

## הנצחה
1995 - מחוז הולדתו, זאראסאי, הקים פרס לשירה על שמו, המוענק כל שנתיים

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים באנטולוגיה של ספרות ליטאית באנגלית
* קורות חיים
* 
* השיר על עץ הלבנה ועוד כמה שירים - בליטאית
* שירים של שירביס בתרגום אנגלי מאת ס. רוי וליונגינס פּז'וּסיס Poetry of Paulius Širvys באתר מוקדש לשירה הליטאית באינטרנט
* על פאוליוס שירביס באתר הספרייה הלאומית הליטאית מרטינס מז'בידס
* ספרים על פואליוס שירביס באתר הספרייה הלאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים ליטאים
קטגוריה:ילידי 1920
קטגוריה:נפטרים ב-1979
הראלד וולפארט

**הראלד וולפארט** (בגרמנית: **Harald Wohlfahrt**; נולד ב-7 בנובמבר 1955 בלופנאו, גרמניה) הוא שף גרמני.

## ביוגרפיה
וולפארט רכש את חינוכו הקולינרי במנקס ואלדהוטל (Mönchs Waldhotel) בדובל בשנים 1973-1970. מ-1974 עד 1976 הוא עבד בויליאם שוואנק, מסעדת שני כוכבי מישלן לשעבר Steel bath בבאדן-באדן, ב-1977 בטנטריס של אקארט ויציקמן במינכן. ב-1978 הוא עבד כסגן שף בשוורצוואלד-שטובה של וולפגנג שטאודנמאייר במלון טראובה בבאיירסבורן-טונבאך. ב-1980 הוא למד בבית ספר מאסטרס בבאדן-באדן והתלמד אצל אלן שאפל במיונה. מאז סתיו 1980, הוא השף של מסעדת שוורצוואלד-שטובה במלון טראובה טונבאך בבאיירנבורן-טונבאך.

## ביקורות
במשך למעלה מעשר שנים דירגו מדריכי מסעדות שונים את המסעדה כאחת הטובות באירופה ואת וולפארט כאחד השפים הטובים באירופה. ב-1991 הכתיר אותו גו מיו בתואר "שף השנה" וב-1992 קיבלה שוורצוואלד-שטובה תחת הנהלתו את הכוכב השלישי במדריך מישלן האדום. מאז 2005 נותן לו הגו מיו את הציון של 19.5 מתוך 20 נקודות אפשריות). מדריך דר פיינשמקר מדרג את המסעדה בציון 5 מתוך 5.  Schlemmer Atlas נותן לה 5 מתוך 5 כפיות. ב-1994 בחר הניו יורק טיימס בוולפארט כאחד מעשרת השפים הטובים ביותר בעולם.  בשנת 2007 היו 40 כוכבים במדריך מישלן של וולפארט ותלמידיו או עמיתיו שלמדו אצלו בגרמניה, בהן 6 מסעדות של שלושה כוכבים והיתר כוכב ושניים. האתר dininginfrance בחר במסעדת שוורצוואלד-שטובה כאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות ביותר בעולם מחוץ לצרפת לשנת 2009. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

המסעדה דורגה במקום ה-27 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2004,

המסעדה דורגה במקום ה-41 בטיבה בעולם בשנת 2006,

המסעדה דורגה במקום ה-35 בטיבה בעולם בשנת 2008,

המסעדה דורגה במקום ה-23 בטיבה בעולם בשנת 2009,

המסעדה דורגה במקום ה-47 בטיבה בעולם בשנת 2010.

במסעדה 11 שולחנות ו-35 מקומות, מרתף היין מכיל בקבוקים מ-750 סוגי יינות. בישולו של מתאפיין במטבח צרפתי יצירתי עם השפעות מכל העולם.

## ספריו

*	Feines aus meiner Küche. Augustus, Augsburg 1998, .
*	Feine Desserts aus unserer Küche. Augustus, München 2000, .
*	Kunst und Magie in der Küche. Umschau, Neustadt an der Weinstraße 2007, .


## לקריאה נוספת

* רות סירקיס, "פנינה ביער השחור", **יין וגורמה** 107, אפריל 2007, עמ' 53-50.

* שגיא כהן, **מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם**, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 62.

## קישורים חיצוניים

* אתר מלון טראובה-טונבאך
* מסעדת שוורצוואלד-שטובה באתר dininginfrance
* ביוגרפיה של הראלד וולפארט, באתר restaurant-ranking.com
* מסעדת שוורצוואלד-שטובה באתר השולחנות הגדולים בעולם

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:שפים גרמנים
קטגוריה:מחברי ספרי בישול
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1955
גקטורק (לוויין)

**גקטורק** (בטורקית: **Göktürk**) הוא לוויין לחישה מרחוק של כדור הארץ, המפותח עבור טורקיה על ידי חברת טלספאציו האיטלקית. הלוויין מיועד לצלם את כדור הארץ באיכות גבוהה ברזולוציה הקטנה ממטר, ולשמש את צבא טורקיה. עסקה למכירת לוויין ישראלי מסוג אופק כמעט שהושלמה, אך הטורקים ביטלוה בשל רצונה של ישראל למנוע מהם לצלמה.

## ראו גם
*ראסאט

## קישורים חיצוניים

*מידע טכני על הלוויין

קטגוריה:לוויינים
קטגוריה:טורקיה: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:טורקיה: תעופה
קטגוריה:2016 בטורקיה
ראול מיירלש

**ראול ז'וזה טרינדאדה מיירלש** (בפורטוגזית: **Raul José Trindade Meireles**; נולד ב-17 במרץ 1983 בפורטו שבפורטוגל) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הקשר אחורי. ייצג את נבחרת פורטוגל במונדיאל 2010 ו-2014 וביורו 2008 ו-2012.

## קריירת מועדונים
מיירלש התחיל את הקריירה שלו בבואבישטה מהליגה השנייה בפורטוגל. בשנת 2004 עבר לפורטו עמה זכה ב-4 אליפויות, 4 גביעים ו-3 גביע סופרקאפ. בעונת  הבקיע את שערו הראשון באירופה בתיקו 1-1 עם צ'לסי. בעקבות יכולתו המרשימה צ'לסי וליברפול התעניינו בשחקן. ב-29 באוגוסט 2010, עבר מיירלש לליברפול תמורת 11.5 מיליון פאונד ויום למחרת הוצג באצטדיון אנפילד עם הספרה 4 על הגב. ב-12 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בתיקו 0-0 עם ברמינגהאם סיטי. ב-16 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית בניצחון 1-4 על סטיאווה בוקרשט.

ב -31 באוגוסט 2011, מיירלש חתם בצ'לסי על חוזה לארבע שנים עבור סכום שהוערך ב-12 מיליון פאונד. ואף זכה במדי צ'לסי בליגת האלופות ובגביע ה-FA.

ב -3 בספטמבר 2012, חתם בפנרבחצ'ה הטורקית תמורת 8 מיליון יורו.

## קריירה בינלאומית
בצעירותו היה מיירלש חלק מנבחרת פורטוגל עד גיל 21. בשנת 2006 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ביורו 2008 הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת נגד  ובהמשך המשחק פפה הבקיע שער נוסף והמשחק נגמר ב-0:2.

שער חשוב נוסף של מיירלש הוא במשחק הפלייאוף נגד  על העלייה למונדיאל 2010. במונדיאל 2010 עצמו הבקיע את השער הראשון בניצחון פורטוגל 0-7 על  ב-21 ביוני 2010.

עם תחילת קמפיין מוקדמות יורו 2012 הבקיע מיירלש 2 שערים אחד בתיקו 4-4 עם  ואחד בניצחון 1-3 נגד .

## תארים
;פורטו
*אליפויות פורטוגל:
**2005/06, 2006/07, 2007/08, 2008/09
*גביעי פורטוגל:
**2005/06, 2008/09, 2009/10
*הסופרקאפ הפורטוגזי:
**2006, 2009, 2010
;צ'לסי
*ליגת האלופות:
**2011/12
*הגביע האנגלי
**2011/12
;פנרבחצ'ה 
* אליפות טורקיה: 
** 2013/2014 
* הגביע הטורקי: 
** 2012/2013

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורגלנים פורטוגזים
קטגוריה:קשרי כדורגל פורטוגזים
קטגוריה:כדורגלני אווש
קטגוריה:כדורגלני בואבישטה
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני ליברפול
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני פנרבחצ'ה
קטגוריה:פורטו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פורטוגל
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-1983
טמבוב

**טַמְבּוֹב** (ברוסית: **Тамбов**) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז טמבוב. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2008 התגוררו בעיר כ-278,000 תושבים.

## היסטוריה
העיר נוסדה ב-17 באפריל 1636 כהיאחזות רוסית באזור הספר שבו התגוררו בעיקר נוודי הערבה, טטרים של קרים ואחרים. בהתחלה היישוב נשא אופי צבאי ושוכן בו חיל מצב חזק שמנה כ-1,000 חיילים וביצורים חזקים. חיל המצב החזק השליט סדר באזור ואפשר התפתחות והתיישבות כפרית בסביבתו. בסוף המאה ה-17 שימשה העיר בסיס קדמי לכוחותיו של פיוטר הגדול בעת מסע אזוב.

במאה ה-18 הביצורים חוזקו ותוקנו, אך בהמשך הצורך הצבאי בהם נעלם עם התפשטות האימפריה הרוסית לכיוון דרום מזרח. המצב הביטחוני הרגוע אפשר לאיכרי טמבוב להשקיע זמנם בפיתוח חקלאי ובמאה ה-19 היה האזור לאחד הפוריים ברוסיה. חלק ניכר מהתוצרת היה מיועד ליצוא לחו"ל ואילו החלק האחר נמכר בירידים ססגוניים. האזור המשיך לשגשג ובראשית המאה ה-20 הוקמו בו מפעילים בהתאם להתפתחות התעשייה ברוסיה.

בעת מלחמת האזרחים ברוסיה עבר האזור לשליטה סובייטית וכוחותיהם דיכאו התקוממויות אחדות שפרצו בו. בעת מלחמת העולם השנייה שימש האזור לשיכון פצועים ופותחה בו תעשייה צבאית ענפה.

לאחר התמוטטות ברית המועצות העיר והמחוז כולו ניזוקו קשה מאבטלה גבוהה ומיתון כלכלי עמוק. בתחילת המאה ה-21 באזור הורגשה יציאה מהמשבר וחידוש פעילות של מפעלי התעשייה, אך מצב התעסוקה עדיין לא שב לימי הזוהר מהעבר.

## גאוגרפיה ואקלים
העיר שוכנת על גדות נהר צנה, אשר מהווה חלק מאגן הניקוז של נהר אוקה במרחק של כ-480 ק"מ ממוסקבה.

האקלים הוא יבשתי טיפוסי עם חורפים קרים המגיעים בחודש ינואר, הקר ביותר בשנה, לטמפרטורה ממוצעת של מינוס 9 מעלות ובקיץ בחודש יולי, החם ביותר בשנה, לטמפרטורה ממוצעת של 20 מעלות. כמות המשקעים הממוצעת נעה בין 350 ל-700 מ"מ בשנה, כמחציתם בעונות החמות של השנה.

## ספורט
* מועדון הכדורגל טמבוב היה המועדון הגדול בעיר והוא ייצג את העיר בליגת העל הרוסית בכדורגל החל מעונת עונת 2019/2020. המועדון אירח את משחקיו באצטדיון ספרטק בעיר שהכיל 5,000 מושבים ונמצא בשיפוצים. מאז קיץ 2022, פועל בעיר מועדון הכדורגל ספרטק טמבוב. 
* מועדון הכדורסל טמבוב מייצג את העיר בליגה השלישית בחשיבותה, סופרליגה ב'.
* מועדון ההוקי קרח טמבוב מייצג את העיר בליגת VHL.

## ערים תאומות
לטמבוב שלוש ערים תאומות:
*  
*  
* 

## ראו גם
*אוניברסיטת טמבוב

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:מחוז טמבוב: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1636
המצור על סבסטופול (1941–1942)

**מצור סבסטופול** במלחמת העולם השנייה הוא המצור הגדול השני שעבר על עיר זו, כשהמצור הקודם היה בעת מלחמת קרים. המצור היה חלק מהקרב הראשון על חצי האי קרים במלחמה זו.

## רקע

סבסטופול שוכנת בחצי האי קרים והיא עיר נמל חשובה מאוד מבחינה אסטרטגית בים השחור ומשמשת כבסיס הבית העיקרי של צי הים השחור. קרבתו של חצי האי קרים לשדות הנפט הרומניים בפלוישט כמו גם האיום שיצר צי הים השחור על התעבורה הימית של כוחות הציר בחזית הדרומית של ברית המועצות, גרמו להיטלר ולפיקוד הצבאי הגרמני להורות על כיבוש חצי האי.

## המצור
סבסטופול הייתה מבוצרת היטב עם מלאי מזון ותחמושת גדולים. הגרמנים לא הצליחו לכבוש את העיר בהסתערות הראשונה, ולכן החל מצור ארוך על העיר, שנמשך מ-12 בספטמבר 1941 עד 4 ביולי 1942. בסופו של דבר, הצליחו הנאצים לכבוש את העיר, אחרי קרבות קשים.

בנובמבר 1941 יצאה מנמל העיר ספינת ארמניה ועל סיפונה אלפי פצועים ופליטים. תוך זמן קצר הספינה הותקפה על ידי לופטוופה והוטבעה.

כתוצאה מעמידת הגבורה של המגינים הסובייטיים, והתמשכות הלחימה סביב סבסטופול, לא ניתן היה לשחרר את הארמייה ה-11 של הוורמאכט, שפעלה בחצי האי קרים, להשתתף בשלב הראשון של מבצע מקרה כחול (המתקפה הגרמנית בדרום ברית המועצות, שהחלה ב-28 ביוני 1942), והיא נשלחה בסופו של דבר צפונה, לסייע במצור על לנינגרד.

## קישורים חיצוניים


* Александр Валериевич Неменко,Севастополь. Хронология 2-й обороны



סבסטופול, מצור
סבסטופול, מצור
סבסטופול, מצור
סבסטופול
סבסטופול
סבסטופול
סבסטופול
הלגיון האחד עשר קלאודיה

**הלגיון האחד-עשר קלאודיה** (בלטינית: **Legio undecima Claudia**) היה לגיון רומאי שהוקם על ידי יוליוס קיסר בזמן מלחמת גאליה בשנת 58 לפנה"ס. הלגיון הוצב בפרובינקיית מואסיה עילית עד המאה ה-5 לספירה. סמל הלגיון היה שור. הלגיון השתתף בדיכוי מרד בר כוכבא ובמצור על ביתר.

## נוכחות הלגיון בארץ ישראל

כתובת לטינית שנמצאה ליד המעיין בביתר מזכירה את הלגיון החמישי מקדוניקה והלגיון האחד-עשר קלאודיה. מאחר ששני הלגיונות האלה היו מוצבים בדאקיה זמן קצר לפני מרד בר כוכבא, בתקופת שלטונו של טראיאנוס, נראה כי גדודים משני לגיונות אלה הובאו לעזרה בדיכוי המרד והוצבו כחיל משמר בביתר, לאחר כיבושה.

מיכאל אבי-יונה פרסם מצבת קבורה שנמצאה בבית שאן, של פובליוס אליוס קאפיטו (Publius Aelius Capito), חייל בלגיון האחד-עשר קלאודיה, שמת בגיל 35 לאחר שירות צבאי בן עשר שנים. לטענת גדליהו אלון, מת החייל בעקבות מרד בר כוכבא.

## לקריאה נוספת

* R. Fellmann, *Die 11. Legion Claudia Pia Fidelis*, in: Yann Le Bohec, **Les légions de Rome sous le Haut-Empire**, (2000 Lyon), pp. 127-131

## קישורים חיצוניים

* Legio XI Claudia Pia Fidelis באתר ליוויוס 

## הערות שוליים

קטגוריה:בר כוכבא
אחד עשר
קטגוריה:מלחמת גאליה
ארמיית הטנקים החמישית (ברית המועצות)

**ארמיית הטנקים החמישית** של ברית המועצות הייתה ארמיית השריון הראשונה, שהוקמה על ידי הפיקוד הסובייטי העליון, ולחמה בשורות הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה. הארמייה מילאה תפקיד מרכזי במסגרת מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד בחורף 1942, ולאחר מכן השתתפה בשורת מתקפות של הצבא הסובייטי באזור הדון בחורף 1942/1943

## היסטוריה
ארמיית הטנקים החמישית הוקמה ב-5 ביוני 1942 לפי הוראת הסטבקה. הייתה זו הפעם הראשונה במלחמה שהצבא האדום התנסה בהפעלת יחידה משוריינת גדולה, שגודלה עלה על קורפוס. בהקמת ארמיות הטנקים חיקה הפיקוד העליון הסובייטי את הצבא הגרמני הנאצי, שהפעיל בהצלחה ארמיות משוריינות בחזית הסובייטית (שכונו בתחילה "קבוצות שריון") החל מפתיחת מבצע ברברוסה. ארמיות הטנקים נועדו להוות כוח משולב נייד רב-עוצמה, שיכלול יחידות טנקים, תומ"תים, חי"ר ממונע, נ"מ ונ"ט, ויהיה מסוגל לפעול באופן עצמאי עמוק בעורף האויב. הם כללו בדרך כלל 2 קורפוסי טנקים, קורפוס ממוכן ולעיתים גם קורפוס פרשים. 

ארמיית הטנקים החמישית כללה בעת הקמתה את קורפוס הטנקים ה-2, קורפוס הטנקים ה-11, בריגדת הטנקים העצמאית ה-25, דיוויזיית הרגלים ה-25, 2 רגימנטים של ארטילריה, גדוד נ"מ ויחידות קטנות נוספות. בראשית יולי תוגברה הארמייה ב-קורפוס הטנקים ה-7. ביוני 1942 צורפה הארמייה לחזית בריאנסק והשתתפה בקרבות באזור וורונז'. בעקבות האבדות הכבדות שספגה היחידה, היא פורקה ביולי וכוחותיה פוצלו בין חזית בריאנסק לחזית וורונז'.

הארמייה הוקמה מחדש ב-3 בספטמבר 1942 והפעם כללה את קורפוס הטנקים ה-1 ואת קורפוס הטנקים ה-22, דיוויזיית הרגלים ה-119 ויחידות קטנות נוספות.

במסגרת זו שולבה הארמייה מחדש בחזית בריאנסק, אך בסוף אוקטובר הועברה לחזית הדרום-מערבית והשתתפה במתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד (מבצע אורנוס), שהביאה לכיתור הארמייה הגרמנית השישית ולהשמדתה.  לאחר מכן השתתפה הארמייה בלחימה באזור נהר ציר. היחידה פורקה ב-20 באפריל 1943.

## מפקדים
* אלכסנדר ליזיוקוב (יוני 1942 - יולי 1942)
* פאבל ריבאלקו (יולי 1942 - אוקטובר 1942)
* פרוקופיי רומננקו (נובמבר 1942 - דצמבר 1942)
* מרקיאן פופוב (דצמבר 1942 - ינואר 1943)
* איוואן שליומין (ינואר 1943 - אפריל 1943)

## קישורים חיצוניים
* ארמיית הטנקים החמישית 
* ארמיית טנקים החמישית באתר samsv 

5
5
קטגוריה:יחידות סובייטיות בקרב סטלינגרד
ארמייה 5
5
גיאורגסמריינהוטה

**גיאורגסמריינהוטה** (בגרמנית: **Georgsmarienhütte**, מילולית: בקתתם של גאורג ומריה) היא עיר בדרום מדינת סקסוניה תחתית שבגרמניה, כ-7 ק"מ דרומית לאוסנבריק. העיר הוקמה ב-1856, והתרחבה ב-1970 עם סיפוחם של מספר כפרים לתחום השיפוט שלה. בשנת 2021 התגוררו בה מעט פחות מ־32 אלף תושבים.

## היסטוריה
גיאורגסמריינהוטה הוקמה ב-1856, אך ראשיתו של אחד הכפרים שסופחו אליה בהמשך, קלוסטר אואזדה, כבר במאה ה-12. ב-1170 הוקם במקום מנזר בנדיקטיני, הראשון מסוגו במחוז אוסנבריק, שפעל עד 1803. רק אחד מהמבנים המקוריים עומד על תלו, ולצדו מבנה בן שתי קומות שהוקם ב-1723, ומשמש כיום כבית ספר.

ראשיתה של גיאורגסמריינהוטה עצמה ב-1856, אז הוקם מפעל הברזל והפלדה Georgs-Marien-Bergwerks und Hüttenverein ("חברת המטלורגיה והמכרות של גאורג ומריה") בסמוך לעיירה מלברגן. המפעל נקרא על שמם של גאורג החמישי, מלך הנובר ורעייתו מריה מזקסה אלטנבורג. שמו התקצר בהמשך לגיאורגסמריינהוטה, וזה גם השם שניתן לכפר שצמח סביבו.

ב-1944 הקים הגסטאפו את מחנה העבודה אוהרבק בפאתי העיר. אסירי המחנה הועסקו בכפייה במפעל הפלדה.

ב-1937 נבלעה מלברגן בגיאורגסמריינהוטה, וב-1970 נכללו בתחום שיפוטה עיירות וכפרים נוספים - אואזדה, קלוסטר אואזדה, הרדרברג, הולשטן-מינדרופ וחלקה הדרומי של הולצהאוזן. בעקבות זאת, גיאורגסמריינהוטה, שעד אז הוגדרה כ"כפר תעשייתי", הפכה לעיר.

## גיאורגסמריינהוטה כיום
מפעל הפלדה גיאורגסמריינהוטה היווה מאז היווסדו מרכז תעסוקה בולט באזור. בשנת 2007 הועסקו בו כ-1,300 עובדים שייצרו כ-760 אלף טונות של פלדה. מכירות המפעל בשנת 2006 נאמדו ב-566 מיליון אירו. מקורות תעסוקה בולטים נוספים בעיר כוללים מפעל לספקטרומטרים אופטיים, חברות היי טק, בית חולים ומפעל רהיטים.

בתחומי העיר מספר אתרים היסטוריים, המנזר בקלוסטר אואזדה הוא העתיק שבהם. מנזר אוהרבק הפרנציסקני הוקם ב-1916 בהולצהאוזן. מבנה בולט נוסף הוא וילה שטאהמר, שהוקמה ב-1900 ושימשה את מנהל המפעל דאז, רוברט שטאהמר. לאחר מלחמת העולם השנייה השתכן בבניין הצבא הבריטי, לאחר מכן שכנה בו לשכת תעסוקה, ומאז 1980 הוא משמש כמוזיאון לתולדות העיר.

## ערים תאומות

* 
*  
*  
* 

## קישורים חיצוניים

* 

קובץ:Georgsmarienhuettestahlwerk.jpg|מפעל הפלדה גיאורגסמריינהוטה
קובץ:Kloster Oesede - Innenansicht.jpg|מנזר קלוסטר אואזדה
קובץ:GMHKlosterOhrbeck.jpg|מנזר אוהרבק
קובץ:Augustaschacht-Arbeitszucht.JPG|אנדרטה במקום בו שכן מחנה העבודה אוהרבק


קטגוריה:סקסוניה התחתונה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1856
צרפתי (פירושונים)

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
עזאזל (ספר)

**עזאזל** (ברוסית: **Азазель**) הוא הספר הראשון בסדרת הספרים הבלשית "תיבת פנדורין" פרי עטו של הסופר הרוסי-גאורגי בוריס אקונין. הספר פורסם לראשונה ב-1998 במוסקבה. תרגומו של יגאל ליברנט לעברית יצא לאור ב-2004, במקביל להפצתם של סרטים המבוססים על הספרים.

## עלילת הספר
אראסט פטרוביץ' פנדורין הוא צעיר אינטליגנטי, נאה וגנדרן, אשר אביו ירד מנכסיו בטרם נפטר והותירו בחוסר כל; ולכן נאלץ לוותר על השכלה גבוהה, ולהסתפק בעבודה משמימה כפקיד רישום במשטרת מוסקבה. גורלו משתנה במאי 1876, כשהוא מקבל הזדמנות לחקור מעשה התאבדות חסר מניע של סטודנט עשיר, שהוריש את הונו לצדקה. רצח של סטודנט נוסף, נכדו של הקנצלר, מציב את פנדורין תחת מנהל חדש - החוקר הנמרץ ברילינג, הסבור, אמנם, שיש למצוא את האשם בארגון טרור ניהיליסטי, אך מאפשר לפנדורין לבדוק את השערותיו-שלו, ואף מעלה אותו בכמה דרגות כדי לשלוח אותו למשימות בהתאם לכך. החקירה, יחד עם העלילה, מסתבכת ומסתעפת, וכוללת יפהפייה מסתורית ומסוכנת, קלפן עשיר וחם-מזג, מנהלת רשת בתי יתומים בינלאומית אידיאליסטית ונערצת, עובד בשגרירות הרוסית בלונדון שנאמנותו אינה ברורה, ועוד; ועד לפתרון התעלומה, לא ברור מי ידיד ומי אויב.  

במקביל, פנדורין מוצא אהבה - צעירה יפה מהמעמד הגבוה, שאותה חקר כעדת ראיה להתאבדות הסטודנט. 

שם הספר "עזאזל" - מלת הקוד הנאמרת על ידי דמויות הקשורות לקנוניה הנחשפת בספר - הוא שמו של המלאך המורד, שעל פי ספר חנוך לימד את בני האדם חכמה מועילה ואסורה; משמעותו מתבררת במלואה עם פתרון התעלומה. 

הסופר, המצהיר בפתיחת הספר על חיבתו למאה ה-19, יוצר בעלילה הסבר חלופי (דמיוני, כמובן) להתפתחות המואצת במאה זו בכל התחומים. כמו כן, נרמז שאלמלא חשיפת הקנוניה על ידי פנדורין, ייתכן שמצב האומה הרוסית היה משתפר בהדרגה, באופן שהיה מייתר בהמשך את המהפכה הקומוניסטית עבור הדור הצעיר וחסר הסבלנות - מהפכה ש"נחזית" על ידי קצין המשטרה ברילינג, המצטט בפני פנדורין את נבואת הזעם של דוסטויבסקי ברומן "שדים" על סכנותיה הצפויות של מהפכה כזו.

העלילה מעלה שאלה, האם קיימת הצדקה מוסרית לרצח לצורך קיום מטרה נעלה (שאלה שמועלית גם על ידי דוסטויבסקי, ברומן "החטא ועונשו").

בסוף הספר מסתבר כי פנדורין פעל כמעין גיבור טרגי, שמילוי חובותיו וערכיו המוסריים הוביל אותו לחשיפת הרוצחים והקנוניה,  אך גם לאסון - אסונו האישי; אסונם של ילדים רבים; ואולי להשלכות עגומות על עתיד רוסיה והעולם כולו. 

## עיבוד טלוויזיוני
בשנת 2002 הערוץ הראשון ברוסיה הפיק מיני-סדרת טלוויזיה בשם "עזאזל" המבוססת על הספר בבימויו של אלכסנדר אדבשיאן ובכיכובם של איליה נוסקוב כאראסט פנדורין, סרגיי בזרוקוב כאיוואן ברילינג, מרינה אלכסנדרובה כיליזבטה פון אוורט-קולוצולצבה ואולג באסילשווילי כגנרל מיזינוב.

בשנת 2020 החלה הפקת עיבוד מחודש לספר בשם "פנדורין: עזאזל" בהפקת Kinopoisk HD: הבלש המפורסם אראסט פנדורין יוצא להרפתקאות בתפאורה חדשה: הוא ינהל את חקירותיו לא ב, אלא בגרסה אלטרנטיבית מודרנית של רוסיה, שבה עדיין שולטת שושלת רומנוב.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי 1998
קטגוריה:ספרי בוריס אקונין
קטגוריה:ספרות בלשית
סוקניק

**סוּקֶניק** הוא שם משפחה שבמקורו במילה הפולנית "sukiennik", 'סוחר בגדים'.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
הקצב

"**הקצב**" (צרפתית: "**Le Boucher**") הוא מותחן קולנוע צרפתי משנת 1970 בבימויו של קלוד שברול. הסרט מתאר את היחסים המתפתחים בין מורה וקצב בעיירה כפרית בצרפת כשברקע מתקיימת חקירה של שורת מקרי רצח המתבצעים באזור. הסרט מתרחש בעיירה טרמולה (Tremolat) שבמחוז דורדון בדרום מערב צרפת, וגם צולם בה. מערות לאסקו הסמוכות, בהן נמצאו ממצאים פרהיסטוריים, משמשות גם הן תפאורה לסצנה בסרט. יש הרואים בסרט זה כאחד מסרטיו הבולטים של שברול בסדרה של שישה סרטים אותם ביים בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 ואשר נחשבים כאחת מפסגות יצירתו.

## תקציר העלילה
בחתונה הנערכת בעיירה מתוודעים זה לזה, פופול, קצב שהשתחרר משירות צבאי רב שנים ושבע קרבות, והלן, אישה מודרנית ואסרטיבית, המורה והמנהלת של בית הספר הקטן, שהגיעה לעיירה לפני זמן לא רב. השניים מתקרבים אך שומרים על יחסים אפלטוניים. במקביל, מתגלה גופת צעירה באזור העיירה והמשטרה מתחילה בחקירות. הלן מעניקה לפופול מתנת יום הולדת מצית ובעת טיול של ילדי בית הספר בהדרכתה היא מגלה גופת צעירה ולידה היא מוצאת מצית זהה למצית שהעניקה. היא אוספת את הפריט מהשטח ואינה מגלה על מציאתו לאיש. מכאן ואילך מתלבטת הלן לגבי המשך יחסיה עם פופול עד הסוף הטרגי בו מתגלה האמת.

## שחקנים ראשיים
* סטפאן אודראן - הלן (המורה)
* ז'אן יאן - פופול (הקצב)
* רוז'ה רודל - מפקח המשטרה גרומבש

## ביקורת
הסרט נחשב על ידי מבקרים רבים כאחד מסרטיו של שברול הקרובים ביותר לסגנונו של היצ'קוק, שהשפעתו הרבה על שברול ניתנת לזיהוי בסרטים רבים. המבקר האמריקאי, וינסנט קנבי, מציין כי גם בסרטו זה של שברול קיים המוטיב של רגע מוחמץ, שהיה יכול לשנות את חיי הדמויות וכיוון שהוחמץ, מובילה העלילה לטרגדיה. הוא מוצא את הרגע הזה בסצנה בה שואל פופול את הלן "מה תעשי אם אנסה לנשק אותך עכשיו?" והיא עונה: "מאומה, אך אני מעדיפה שלא תעשה זאת." קנבי מציין כי נראה כי שברול לעולם לא ישיג את הספונטניות של היצ'קוק ופריץ לנג (הוא רואה בסרטיהם "בכבלי השכחה" ו"רחוב סקרלט"  כמודל לריאליזם הרומנטי של "הקצב"), אך הוא עולה עליהם בציור הדמויות ורגשותיהם ובתיאור היחסים בינן לבין עצמן כמו גם עם סביבתם. קנבי אף טוען כי שברול איננו מעוניין באמת בבניית המתח בסיפור והוא מעדיף לתאר את סיפור האהבה הבלתי ממומש, וזאת, מתוך כבוד למורכבותן של הדמויות המרכזיות בסרט.

מבקר אמריקאי נוסף, רוג'ר איברט, טוען אף הוא כי המתח הנוצר אצל הצופה איננו תוצאה של השאלה "מה יקרה עכשיו?", אלא של השאלות: "מה הם יודעים?", "מה הם חושבים?" ומה הם רוצים?"; כך בונה במאי הסרט שיא רגשי ופסיכולוגי.

## קישורים חיצוניים

* 
* וינסנט קנבי, Le Boucher (1970), אתר הניו יורק טיימס, 14 בספטמבר 1970
* Le Boucher / The Butcher (2003), האתר של רוג'ר איברט, 23 בנובמבר 2003

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1970
קטגוריה:סרטי קלוד שברול
קטגוריה:סרטים צרפתיים
דבק פלסטי

שמאל|ממוזער|250px|שימוש בדבק פלסטי
**דבק פלסטי** (נקרא גם: **דבק לבן**) או בשמו הכימי **פולי** **ויניל אצטט (PVA)**, הוא דבק המיוצר מפולימר סינתטי צמיגי ומשמש לרוב להדבקת מוצרי נייר ועץ.

הדבק הפלסטי הומצא בגרמניה ב-1912 על ידי פריץ' קלאטה. כאשר הוא מיוצר בקנה מידה מסחרי הוא לרוב מיוצר מאצטילן וחומצה אצטית. בצורתו הנוזלית צבע הדבק לרוב לבן. לאחר שהחומר המסיס מתייבש הדבק הופך לחומר שקוף דמוי גומי. לאחר ההתייבשות ניתן להמס שוב את הדבק בעזרת מים למרות שאינו מסיס לחלוטין.

הדבק הפלסטי נפוץ מאוד בקרב ילדים מאחר שאינו רעיל וניתן לניקוי בעזרת מים. שימושים נוספים הם כריכת ספרים (מאחר שהדבק אינו חומצי), נגרות קלילה (נגרות מעשית מבוצעת עם דבק צהוב) עבודות יד, בגדים ואף אבן (בעיקר בהדבקת לבנים מאבן חול).

## קישורים חיצוניים

* 

פלסטי
קטגוריה:1912 במדע
רשימת עשירי ישראל

**רשימת עשירי ישראל** היא רשימה שמתפרסמת מדי שנה בכתבי עת כלכליים בישראל, ובה מדורגים האנשים העשירים ביותר בישראל על פי הונם המשוער, תוך ציון המקור העיקרי להונם. עם העיתונים המפרסמים רשימות כאלה נמנים פורבס ישראל, שנוהג לפרסם את רשימת 100 עשירי ישראל, ובמקביל שותף עם מגזין פורבס העולמי בהכנת רשימת עשירי תבל שכוללת ישראלים, TheMarker ובעבר עשה זאת גם מוסף "עסקים" של העיתון מעריב בגיליון ראש השנה שלו. רשימות אלה נוצרו בעקבות רשימות דומות של עשירים בכתבי עת כלכליים זרים, כגון דירוג עשירי תבל של פורבס האמריקאי, ודירוג שנתי של עשירי הממלכה המאוחדת בעיתון הבריטי הטיימס.

## מקור המידע

הרשימות מוגבלות במידת הדיוק שלהן, משום שחלק מהערכת ההון מתבססות על מידע גלוי, כגון שיעורי החזקה בחברות ציבוריות, אך חלק מההערכה מורכב ממידע סמוי, כגון השקעה בחברות פרטיות וחובות לבנקים ולרשויות המס.

לעיתים נכללים ברשימה בני זוג כאדם אחד, משום שהונם נצבר במהלך נישואיהם ולכן שייך לשניהם, ולעיתים נכללים בני משפחה אחדים (כגון אב וילדיו הבוגרים או שני אחים) כאדם אחד, ומדורגים לפי הונם הכולל, אף שלמעשה כל אחד מהם הוא יחידה כלכלית נפרדת. ברשימות נכללים גם אזרחי ישראל שאינם תושביה.

## דוגמאות
### 2010

לפי הרשימה של "מעריב" לשנת 2010, ההון המצרפי של 100 עשירי ישראל בשנת 2010 הסתכם ב-278.6 מיליארד שקל חדש, עלייה של 7.2% לעומת הונם המצרפי בשנת 2009. השיא של כל הזמנים הושג בשנת 2007, כשהגיע ל-318.5 מיליארד שקל (אך שוויים ירד מאז בעקבות המשבר הכלכלי העולמי). רף הכניסה לרשימה בשנת 2010 הגיע ל-750 מיליון ש"ח, יותר מפי 2 לעומת רף הכניסה לרשימה ב-2003, שהגיע ל-328 מיליון ש"ח.

בראש הרשימה בשנת 2010 הייתה משפחת עופר, עם הון מוערך של כ-26 מיליארד ש"ח, ואחריה סטף ואיתן ורטהיימר ושרי אריסון, שהונו של כל אחד מהם מוערך ביותר מ-10 מיליארד ש"ח.

פילוח התחומים שבעזרתן הצליחו 100 עשירי ישראל לצבור את הונם הראשוני כמיליונרים, לפי רשימת "מעריב" לשנת 2010:
* חברות היי-טק 26%
* נדל"ן 16%
* תעשייה 15%
* ייבוא רכב 10%

### עשירי ישראל לשנת 2023

בראש הרשימה של פורבס ישראל לשנת 2023 נמצאת מרים אדלסון עם הון מוערך של 35.6 מיליארד דולר, ולאחריה אייל עופר עם 18.9 מיליארד דולר.

דו"ח של חברת הייעוץ Henley & Partners מצביע על כך שנכון לסוף 2023, חיים בישראל 212 אנשים שהונם מוערך בלמעלה מ-100 מיליון דולר, מה שמייצג עלייה של 64% בעשור האחרון. צמיחה זו גבוהה מהצמיחה העולמית, שעמדה על 54% באותה התקופה. 

## ראו גם
* הריכוזיות במשק הישראלי
* פורום ראשי החברות ובכירי המשק בישראל

## קישורים חיצוניים
* דירוג פורבס לשנת 2023

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ישראל: כלכלה
קטגוריה:עושר בישראל
עשירי ישראל
קטגוריה:דירוג בנושא כלכלה
קטגוריה:ישראל: דירוג
יגדל אלוהים חי

**יגדל אלוהים חי** הוא פיוט המיוסד על שלושה עשר עקרי האמונה שקבע הרמב"ם (בפירושו לפרק חלק). בפיוט 13 שורות, אחת לכל אחד מהעיקרים, בנוסח הספרדים יש בסוף הפיוט עוד שני חרוזים.

## מחבר הפיוט
מקובל, שמחבר הפיוט "יגדל" הוא דניאל בן יהודה דיין, שחי באיטליה, כנראה ב. הפיוט נדפס לראשונה במחזור "קמחא דאבשונא" שנדפס בבולוניה בשנים ש'-ש"א (1541).

בעבר היו מקובלים יחוסים שגויים, לדוגמה: הרב יעקב עמדין ייחסו בוודאות לרמב"ם, והרב יחיא צאלח והיש"ר מקנדיאה ייחסוהו לרבי שלמה אבן גבירול.

לפיוט יש דמיון רב לשיר "אפתח בכינור" מאת עמנואל הרומי יש הסוברים שהשיר המקורי הוא יגדל ועמנואל הרחיב את דבריו, אחרים סוברים שהשיר המקורי הוא מאת עמנואל ויגדל הוא קיצור שלו.

## נוסח וביקורת
במהלך הדורות נוסף בית לפיוט (הבית האחרון) גם גוף הפיוט השתנה במעט. שינוי אחד נעשה על ידי רבי יהושע בנבנישתי שהוסיף בבית השני את המילה "גם" מה שלדעת נחמיה אלוני מהווה סתירה לדעת הרמב"ם בנושא.

רבים כתבו שהפיוט לא תואם במדויק את שיטת הרמב"ם, אדמיאל קוסמן סיכם את הבעיות העיקריות: העיקר החמישי מחסיר את האיסור לעבוד עם מתווכים, העיקר השישי מוסיף שהנבואה רק ליהודים, העיקר השמיני מחסיר את האמונה שלא יתווסף דבר לתורה, העיקר ה-12 מחסיר את האיסור לחשב את הקץ.

המהרש"ל התנגד בחריפות לפיוט בעיקר בשל המושג "עיקרים" שלא קיים לשיטתו.

מנגד, מהרח"ו כתב שהאריז"ל אמר לו שהוא רק אומר פיוטים קדמוניים (כגון אלה של רבי אלעזר הקליר) ולא הפיוטים המאוחרים, ובפרט לא הפיוט 'יגדל'. בחסידות הדעות חלוקות, יש שנהגו להגיד ויש שקראו למחוק את הפיוט מהסידור.

הרש"ש בכתב הייסוד של חברת אהבת שלום מצטט את הפיוט. השל"ה ביאר את הפיוט על פי הקבלה.

## מקור אמירת הפיוט

בספר "סדר היום" שחיבר המקובל משה בן מכיר בסוף המאה ה-16 נאמר: 
## זמן אמירת הפיוט
למעשה, הפיוט התקבל בכל תפוצות ישראל, אך מקום אמירתו שונה מקהילה לקהילה. בחלק מקהילות אשכנז המזרחיות נוהגים לאומרו לפני תפילת שחרית; בקהילות ספרד ובקצת קהלות נוסח אשכנז הוא מושר בליל שבת וחג לאחר סיום תפילת ערבית; יוצאי מרוקו אומרים אותו גם בתפילת שחרית של שבת לפני ברוך שאמר, וגם כשמלווים את החתן בשבת חתן; חלק קטן מהתימנים השאמיים אומרים אותו בתוך סדר קבלת שבת; והבלדים (ושאר מתפללי הנוסח השאמי) אומרים אותו אחרי תפילת ערבית של שבת, או לפני עלינו לשבח. יש שאומרים אותו גם בעת קבורת המת, שכן מוזכר בו תחיית המתים. הקראים אומרים אותו בשמחת תורה אחרי קריאת התורה. בקרב יהודי גאורגיה נוהגים לאומרו אחרי ערבית של שבת בניגון מיוחד לשבתות, ובימים נוראים בניגון אחר.

## לקריאה נוספת
*
* ישראל דודזון, **אוצר השירה והפיוט**, ניו יורק, 1970 כרך ב, עמ' 266–267
* נהוראי מאיר שטרית, 'הפיוט "יגדל", מקורותיו ונוסח יהודי מרוקו', **[[ידע-עם (כתב עת)|ידע–עם]]** 68-67 (תשס"ח), עמ' 16–173
* 
## קישורים חיצוניים
* 
* 
* שמואל פנחס גלברד, "יגדל אלוקים חי", אתר מורשת
* וידאו של מקהלת קהל עדת ישורון בניו יורק שרים את אחד מהניגונים שלהם ל'יגדל' (החל מ-1:45).
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שירי המאה ה-13
קטגוריה:תפילות ביהדות
קטגוריה:עיקרי אמונה
ז'אק שיבואה

**ז'אק שיבואה** (בצרפתית: **Jacques Chibois**; נולד ב-1954) הוא שף צרפתי.

## ביוגרפיה
ז'אק שיבואה גדל בפריגור שבדרום-מערב צרפת. רכש את יסודות המקצוע מז'אן דלאווין, במסעדת "הקאמליות" בפרוור בוז'יבאל. התלמד אצל מישל גראר במסעדת "קדרת הברזל" (Le Pot de Fer), בפרוור אנייס שליד פריז. עבד שנה במסעדה "מולן דה מוז'ן" של רוז'ה ורז'ה, עבד במסעדת "ל'אואזיס" של לואי אוטייה ואחר-כך היה השף של אשת החברה רז'ין בפריז. אשתו ילידת הריביירה הצרפתית והוא למד את יסודות הבישול הפרובנסיאלי מחמותו.

בשנת 1981, בהיותו בן 27, שב שיבואה לריביירה הצרפתית וכיהן כשף המלון "גרה ד'אלביון" בקאן, שבתחומיו חמש מסעדות ובמסגרת זאת היה ממונה על מסעדת הדגל של המלון "לה רויאל גרה", המסעדה הגיעה בניהולו לציון של שני כוכבים במדריך מישלן האדום ו-18 נקודות בגו מיו, זו המסעדה הראשונה בהיסטוריה של קאן שהגיעה לכך. ב-1995 עזב את המלון.

ב-1996 הקים שיבואה את המסעדה "לה באסטיד סנט-אנטואן", (La Bastide Saint-Antoine) בבניין אחוזה מהמאה ה-17 אותו רכש. היא נמצאת למרגלות העיר גראס, בפרוורי הכפר סנט-אנטואן, סמוך לריביירה הצרפתית. ב-1998 העניק לו מדריך גו מיו את הציון 18 ואת התואר "שף השנה".
ב-1998 פתח במקום מלון ובשנת 2000 הצטרף המלון לרשת רלה א שאטו. 
המסעדה מחזיקה כיום (2010) בשני כוכבים במישלן וב-18 נקודות בגו מיו. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

ב-2001 ראה אור לראשונה ספרו "שמן זית", שתורגם לאנגלית.

מטבחו של שיבואה משלב בין מטבחה של פריגור מכורתו, המתאפיין ברטבים כבדים ובכבד אווז, לבין מטבחה הקליל של פרובאנס המתאפיין בירקות. הוא מרבה להשתמש בזיתים ומגיש אותם כחלק ממנות הקינוח.

## לקריאה נוספת
* אביטל ענבר, **התענוגות של פרובאנס**, מדריכי התענוגות, הוצאת כתר, ירושלים, 2000, עמ' 20, 43–44, 223, 278, 354, 358–366, 418, 421.

## קישורים חיצוניים
* 
* מסעדת לה באסטיד סנט-אנטואן, באתר dininginfrance
* מסעדת לה באסטיד סנט-אנטואן, במדריך השולחנות הגדולים בעולם 
* ביוגרפיה של ז'אק שיבואה, באתר restaurant-ranking.com

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1954
עמנואל שילה

**עמנואל שילה** (נולד בי"ח בתשרי תשכ"ו,14 באוקטובר 1965) הוא עיתונאי ישראלי דתי לאומי, פובליציסט, ועורך העיתון "בשבע" מאז הקמתו.

## ביוגרפיה
שילה הוא בנו של הרב דניאל שילה, שהיה רבה של קדומים. למד בישיבת ירושלים לצעירים, בישיבת קדומים, במרכז הרב ובכולל של הרב שמואל טל בנוה דקלים, ממנו צמחה מאוחר יותר ישיבת תורת החיים.

שירת בצה"ל בחיל ההנדסה הקרבית בשירות סדיר ובמילואים.

בהמשך עבר לקרני שומרון ושימש כר"מ בישיבת ההסדר המקומית. בקיץ 1998 הצטרף לעיתון "מקור ראשון" ובמשך כשנתיים וחצי היה עורכו של העיתון. בשנת 2001 החל בעריכת והגשת תוכנית הרדיו "יומן הבוקר" בערוץ 7.

ב-2002 היה שותף לצוות שהקים את העיתון "בשבע", ומאז הוא משמש עורכו. במסגרת זו מפרסם שילה טור קבוע בעיתון בשם "שולחן עורך". על העיתון בשבע אמר כי תפקידו "לתת עוצמה מגזרית פנימית לציבור הדתי" לצד החשיבות שהוא מייחס להשתלבות אנשי תקשורת דתיים בתקשורת הכללית. עם זאת, במקום אחר טען שילה כי השתלבותם של אנשי תקשורת דתיים בתקשורת הכללית היא "מאוד-מאוד בעייתית".

## חיים אישיים
שילה נשוי לרבנית עידית, ראש מדרשת שיל"ת באלוני שילה וראש בית המדרש במכללת שערי משפט. אב לשמונה ומתגורר בקרני שומרון.

אחד מבניו הוא ממוביליו מחאת הקו האדום בשנת 2022.

אחיו הם: הרב ידידיה והרב ישעיהו - מלמדים בתלמוד תורה מורשה. הרב חברון - ראש ישיבת עתניאל לצעירים. מבין גיסיו נמנה הרב ניצן בראונר (בן דודה של אשת הרב אביהוא שורץ)

ב-3 ביולי 2023 נפצע מיידוי אבנים בציר גלעד (60) ואושפז בבי"ח מאיר.

## קישורים חיצוניים

* עט לכל חפץ, ראיון בעלון מעייני הישועה, וירא תשס"ט (2008)
* 
* עיתונאות ותקשורת - ריאיון עם הרב עמנואל שילה, ערוץ מאיר 

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל בשבע
קטגוריה:סגל מקור ראשון
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:בוגרי ישיבת קדומים
קטגוריה:בוגרי ישיבת ירושלים לצעירים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת החיים
קטגוריה:קרני שומרון: אישים
קטגוריה:פצועי טרור ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
אדואר לובה

**אדואר לובה** (בצרפתית: **Édouard Loubet**; נולד ב-25 בספטמבר 1970) הוא שף צרפתי.

## ביוגרפיה
לובה נולד בסאבואה. אמו, קלוד לובה, היא אשת עסקים שהקימה בתי-מלון ברחבי תבל, בכלל זה רלה א שאטו באלפים. למד שנה וחצי אצל מארק ורה. בגיל 22 רכש מקום בכפר לורמראן בחבל לוברון והקים בו מסעדה בשם "לה מולן דה לורמארן". בגיל 24 קיבל כוכב במדריך מישלן האדום, ב-1999, בגיל 28 קיבל שני כוכבים. ב-1999 זכה ב-17 נקודות בגו מיו, ב-2000 הועלה ל-17 נקודות. הוא הקים מלון ובסוף שנות התשעים צורף לרשת רלה א שאטו. כיום (2010) הוא מחזיק בשני כוכבים במישלן ו-18 נקודות בגו מיו. המסעדה כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

ללובה כיום (2010) אחוזה בשם "דומן דה קאפלונג, מזו אדואר לובה" הכוללת שלושה בתי מלון: "לה בסטיד דה קאפלונג", "לה פרם דה קאפלונג", ו"גלינר דה לורמארן" ולהם מצורפים בריכה וספא. במסגרת האחוזה גם מסעדתו שאת שמה שינה ל"רסטוראן אדואר לובה", בבעלותו גם מסעדת קיץ בשם "ארבע העונות". הוא מקיים במקום סדנאות בישול ויין.

מטבחו של לובה נשען על צירופים יצירתיים בירקות ובעשבים. ברשותו גינה בת 20 דונם בה הוא מגדל ירקות ועשבי תיבול וחווה נוספת בת 20 דונם בה הוא מגדל בעלי חיים לצורכי מסעדותיו. הם אלו המספקים את רוב חומרי הגלם למסעדתו, בתוספת עשבים אותם הוא מלקט בשדות הסביבה.

## ספרו

* **A Chef in Provence**, Hachette, 2004


## לקריאה נוספת
* אביטל ענבר, **התענוגות של פרובאנס**, בהוצאת מדריכי התענוגות הוצאה עצמית של המחבר, 2000, עמ' 20, 210, 211, 223-215.

## קישורים חיצוניים

* מסעדת אדואר לובה באתר dininginfrance
* אתר דומיין דה קפלונה, מזו אדואר לובה 
* מלון בסטיד דה קאפלונג באתר רלה א שאטו
* מסעדת אדואר לובה באתר השולחנות הגדולים בעולם
* עפר שחל, המקום שבו כל החלומות מתגשמים

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:מחברי ספרי בישול צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1970
אלישע האס

**אלישע האס** (נולד ב-1943) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן. לשעבר יו"ר חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי.

## ביוגרפיה
האס נולד וגדל בקיבוץ שדה אליהו בעמק בית שאן. הוריו עלו מגרמניה לפני מלחמת העולם השנייה והיו ממקימי הקיבוץ. אמו הייתה המחנכת וחוקרת התפתחות הילד מלכה האס. שירת בנח"ל ואף שימש כמפקד ההיאחזות מעלה גלבוע שהפכה מאוחר יותר לקיבוץ. במלחמת ששת הימים היה מפקד מחלקה בחטיבה 9 והשתתף בלחימה ביהודה ושומרון. במלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד פלוגה ונלחם בקרבות ברמת הגולן.

לאחר השירות הצבאי למד ביוכימיה וביופיזיקה באוניברסיטה העברית, וסיים תואר B.A. בהצטיינות בשנת 1969. את הדוקטורט עשה במכון ויצמן ולאחריו שהה תקופה מסוימת באוניברסיטת הרווארד. תחומי המחקר של האס הם ביולוגיה חישובית ומבנית. מחקריו עוסקים במבנה ובתהליכים הפיזיקליים המתרחשים בחלבונים תוך שימוש בשיטות משולבות של הנדסה גנטית, כימיה של חלבונים ומדידות פיזיקליות.

האס חבר בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי ועמד בראשו בשנים 2009–2011 ו-2021-2023.

## חיים אישיים
בראשית שנת תשכ"ז אלישע האס נישא לחיה לבית בורגן, אם שלושת ילדיו, ממנה התאלמן ב-1999.

כיום אלישע האס מתגורר בירושלים, נשוי לצפרירה אדוריאן.

## קישורים חיצוניים
**אודות**
* פרופ' האס אלישע, אתר אוניברסיטת בר-אילן
* חוצה ישראל - פרופ' אלישע האס 
* 
**מאמרים**
* 
* 
* 
* הגיע הזמן של פולארד , 23 בנובמבר 2008
* שיעורים של פרופ' האס במכון הגבוה לתורה
**הרצאות**
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ביולוגים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:חברי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: מדעי החיים
קטגוריה:ראשי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי
קטגוריה:חברי המועצה הציבורית של אם תרצו
קטגוריה:שדה אליהו: אישים
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-גרמני
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
BMP-3

**BMP-3** הוא סימולו של נגמ"ש לחימה אמפיבי מתוצרת סובייטי שהוכנס לשירות בשנת 1987 ונראה לראשונה במערב בשנת 1990. ה-BMP-3 הוא הגרסה הממשיכה של נגמ"שי BMP-1 ו-BMP-2. כמו קודמיו הוא תוכנן ומיוצר במפעל בעיר קורגן על ידי המהנדס אלכסנדר בלאגונראבוב (1933-2020).

פירוש ראשי התיבות BMP ברוסית הוא **Боевая Машина Пехоты**, "בוייבייה משינה פחוטי" ("רכב קרב לחיל רגלים").

## חימוש וציוד
ה-BMP-3, המכונה טרויקה, הוא נגמ"ש הלחימה החמוש בנשק הכבד ביותר מבין נגמשי הלחימה הנמצאים בשירות בתחילת המאה ה-21.  BMP-3 מצויד בתותח 2A70 בקוטר 100 מ"מ המסוגל לירות פגזים וטילי 9M117 בסטיון (בנגמ"ש 40 פגזים ושמונה טילים); בתותח אוטומטי בקוטר 30 מ"מ עם הזנה כפולה, בעל קצב אש של 400-350 פגזים לדקה, שעבורו נישאים בנגמ"ש 500 פגזים; ומקלע בקוטר 7.62 מ"מ, עם 2,000 כדורים. כל אלה מותקנים במקביל בצריח. לכל אלה זווית הגבהה של 5º- עד 65º. בנוסף נושא הנגמ"ש עוד 2 מקלעים בקוטר 7.62 מ"מ, בעלי 2000 כדורים כל אחד. ה-BMP-3 מסוגל לתקוף מטרות במרחק 6000-5000 מטר בעזרת מערכת טילי הנ"ט שלו (9K116-3 Basnya).

הדגמים הראשונים צוידו במנוע UTD-29 בעל 450 כ"ס, אך רוב הדגמים הנמצאים בשימוש משתמשים במנוע UTD-29M בעל 500 כ"ס. המנוע מצוי בחלקו האחורי ימני של הנגמ"ש, כתוצאה מכך הנהג ועוד 2 חיילי חי"ר נמצאים בחלל שבקדמת הכלי. 5 החיילים הנוספים יושבים מאחורי התותח, הדורש 2 מפעילים. ל-BMP-3 תחתית כפולה כאשר המנוע ומכלי הדלק נמצאים מתחת לתחתית הראשונה במטרה להעניק לכלי יכולת שרידות גבוהה יותר.

## דגמים
* BMP-3 - הדגם הבסיסי ביותר.
* BMP-3M - דגם משופר בעל מנוע ותותח משודרגים. לתותח מערכת ירי חדשה הכוללת מחשב דיגיטלי ואפשרות לירות פגזים מונחי לייזר וחימוש מתקדם נוסף. המנוע שודרג למנוע UTD-32 בעל 660 כ"ס. הגרסה החדשה נקראת לעיתים גם **BMP-4**.
* BMMP - דגם של החי"ר הימי המצויד בתותח של ה-BMP-2.
* BMP-3K - דגם פיקוד טקטי. בעל צוות של 3 + 3 לוחמים.
* BMP-3F - דגם מיוחד המיועד למבצעים בים. מסוגל לפעול עד 7 שעות בפעילות ימית.
* BRM-3K Rys - דגם סיור, מצויד במערכות תצפית וראייה טרמית, במכ"ם עקיבה, במחשב ובמערכת ניווט.
* 9P157 Krizantema-S - דגם נ"ט בעל 2 טילי 9M123 כריזנטמה.
* 9P162 "Kornet-T - דגם נ"ט בעל טילי 9M133 קורנט.
* 2S31 Vena - דגם בעל מרגמת 120 מ"מ.

## מפעילים
*  - 550
*  - 120
*  - 598 בעלי מערכת טרמית "Namut". עשויים להיות משודרגים בנוסף גם לבעלי מיגון מודולרי "Kaktus" ומנוע UTD-32.
*  - 70
*  - 4 (סה"כ 60 בהזמנה).
*  - 43
*  - 17 BMP-3F עם אופציה לעוד 100.
*  - 45
*  - 4

## ראו גם
* BMP-1
* נגמ"ש לחימה
* פומה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי רכב אמפיביים
קטגוריה:נגמ"שים סובייטיים
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1987
קטגוריה:נגמ"שי לחימה