open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
תחנת הרכבת התחתית פיקדילי סירקוס

**תחנת הרכבת התחתית פיקדילי סירקוס** **(Piccadilly Circus Underground Station)** (בתרגום מילולי: תחנת הרכבת התחתית כיכר פיקדילי) היא תחנה ברשת הרכבת התחתית של לונדון. התחנה ממוקמת מתחת לכיכר פיקדילי סירקוס במרכז לונדון באזור 1 בחלוקת האזורים של הרכבת התחתית של לונדון. התחנה משרתת את קווי בייקרלו ופיקדילי.

## היסטוריה
תחנת פיקדילי סירקוס נפתחה ב-10 במרץ 1906 כתחנה בקו בייקרלו על פי עיצוב של ארכיטקט תחנות התחתית לזלי גרין. הרציפים עבור קו פיקדילי נפתחו ב-15 בדצמבר 1906. בשנותיה הראשונות, כמו בשאר התחנות, אזור מכירת הכרטיסים היה על פני הקרקע. ההתפתחות התעשייתית בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הביאה עימה עומס תחבורתי, ובעקבותיה נבנו אזור מכירת כרטיסים מתחת לפני האדמה ורשת מעברים תת-קרקעיים עבור הולכי רגל אשר רצו לחצות את הרחובות הסואנים מעל לתחנה, מסביב לכיכר פיקדילי.

השיפוץ הנרחב, אשר עליו היה אחראי הארכיטקט צ'ארלס הולדן, החל בפברואר 1925 והסתיים בשנת 1928. עלותו נאמדה ביותר מחצי מיליון ליש"ט.
בניין התחנה הישן נסגר ביולי 1929 ונהרס בשנות ה-80' בזמן בניית הבניין הגדול לצד הכיכר.

הרציפים של קו בייקרלו מעניקים לנוסעי הרכבת התחתית זווית ראייה ייחודית אל רשת הרכבת התחתית- בנוסף לסידור שבו שני הרציפים צמודים זה לזה, עניין ייחודי כשלעצמו, המנהרה מכילה מסילת עיתוק בקצה הצפוני ולכן מאפשרת לנוסעים להתבונן בשני הרציפים בו-זמנית.

## התחנה כיום
פיקדילי סירקוס היא אחת מתחנות הרכבת התחתית היחידות אשר כולה מתחת לפני הקרקע. בתחנות אוקספורד סירקוס ולסטר סקוור לדוגמה, תחנות אשר גם הן תת-קרקעיות, רק אזור הכרטיסים נמצא מעל פני האדמה.

## ראו גם
*היסטוריה של הרכבת התחתית של לונדון

## קישורים חיצוניים

* ה"טיוב" - האתר הרשמי של הרכבת התחתית בלונדון
* מוזיאון התחבורה של לונדון - אוסף צילומים משנת 1906 ועד היום באתר מוזיאון התחבורה של לונדון

פיקדילי סירקוס
אגוז קולה

**אגוז קולה** (שם מדעי: *Cola*) הוא סוג בן כ-125 מיני עצים הגדלים ביערות הגשם הטרופיים של אפריקה. הסוג קולה נמנה עם תת-משפחת הסטרקוליים, שבעבר נחשבה למשפחה נפרדת, וכיום נכללת במשפחת החלמיתיים. תת-משפחה זו כוללת גם את הסוג *Theobroma*, עץ הקקאו. בדומה לקקאו, קפה ותה, פרי אגוז הקולה מכיל חומרים מעוררים, ומשמש ללעיסה ולהכנת תמצית משקה.

עצי הקולה הם עצים ירוקי עד שגובהם מגיע לכ-20 מטרים, בעלי עלים דמויי-ביצה באורך עד 30 סנטימטרים, ופרחים צהובים עם נקודות סגולות. זרעי הפרי של העצים הללו, שצבעם חום וטעמם מר, קרויים אגוזי קולה.

## מרכיבים
בין מרכיבי אגוז הקולה ניתן למנות: קפאין (2%-3.5%); תאוברומין (1%-2.5%); תאופילין; קטכין; פנול; בטאין; חלבון; עמילן; שומן; תיאמין; ריבופלאבין; ניאצין; חומצה אסקורבית; סוכר; גומי; תאית; מים; סידן; אשלגן; ברזל; בטא קארוטין; חומצה טאנית.

## שימושים
* **לעיסה**: בתרבויות מערב אפריקאיות רבות נהוג ללעוס את האגוז - באופן פרטי או במסגרת חברתית. לעיתים האגוז משמש בטקסים, מוגש לראשי שבטים או לאורחים. לעיסת אגוז קולה יכולה לעורר ולהקל תחושת רעב. בה בעת, לעיסה תכופה של האגוז עלולה להכתים את השיניים. לעיסת האגוז הופכת פחות ופחות פופולרית בקרב הצעירים האורבניים במערב אפריקה.
* **[[קולה (משקה)|משקה]]**: בעבר נעשה שימוש באגוז הקולה להכנת משקאות קלים בטעם קולה.

:בשנת 1911 עמד האגוז במרכזה של אחת מבהלות הבריאות המתועדות הראשונות בעולם כאשר הרשויות בארצות הברית החרימו 40 חביות ו-20 חביות קטנות של סירופ קוקה-קולה בצ'טאנוגה, טנסי, בתואנה שהקפאין במשקה "מזיק לבריאות". ב-13 במרץ 1911 פתח הממשל בהליכים משפטיים נגד חברת קוקה-קולה בניסיון לאלצה לסלק את הקפאין מנוסחת המשקה. בין היתר נטען כי השימוש בקוקה-קולה בבית ספר לבנות גרם להתנהגות לילית פרועה של התלמידות, וכי שימוש במשקה הוביל להפרת כללי התנהגות במכללות, ובכלל זה להתנהגות בלתי מוסרית. לאחר שהשופט פסק לטובת החברה, הוגשו בבית הנבחרים האמריקני שתי הצעות לתיקון חקיקה המגדיר את הקפאין כחומר יוצר-הרגל ומזיק שיש לציין את הימצאותו בכל מוצר מזון על גבי התווית.

:בימינו נעשה במרבית משקאות הקולה שימוש בחומרי טעם מלאכותיים. עם זאת, ישנם מספר חריגים. מותגי הקולה הבאים עדיין מכילים אגוז קולה: Barr's Red Kola, Harboe Original Taste Cola, Foxon Park Kola, Blue Sky Organic Cola, Whole Foods Market 365 Cola, Sprecher's Puma Kola, Cricket Cola. בשנת 2007 החלה רשת המרכולים הבריטית Tesco לשווק משקה קולה פרמיום המבוסס על אגוזי קולה, תבלינים ווניל.
* **[[תרופה]]**: אגוזי קולה משמשים לטיפול בשעלת ובאסתמה משום שהקפאין שבהם מרחיב את דרכי הנשימה.

## ראו גם
* קוקה-קולה
* קפה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1832
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי סטפן אנדליכר
קטגוריה:אגוזים וזרעים אכילים
קטגוריה:חלמיתיים
קטגוריה:עצים ביערות הגשם של אפריקה
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: עצים
ي

האות **יא** (בערבית "**ياء**") היא האות ה-28 והאחרונה באלפבית הערבי. לפניה באה האות ואו.
האות ي היא משויכת לקבוצת **[[ب|ב]][[ن|נ]][[ت|ת]]**י**[[ث|ת']]** המורכבת מ-5 אותיות הדומות בצורתן אחת לשנייה.
75px|לא ממוסגר|ימין
ליא שני שימושים: כאם קריאה בהופעתה אחרי עיצור המנוקד בכסרה, היא מאריכה את התנועה. וכעיצור עצמאי היא מייצגת /j/ (כמו יו"ד עיצורית). כאשר יא מופיעה באמצע או בסוף מילה, כמעט תמיד היא מופיעה בתור אם קריאה. יא יכולה לשמש גם כ"כיסא" להמזה, ئ, ואז היא מייצגת את העיצור /ʔ/ (כמו אל"ף עיצורית).

יא בסוף מילה כאשר לפניה כסרה משמשת כסופית לציון שייכות בגוף ראשון יחיד, ـِي, כך كتاب (כִּתַּאבּ) תרגומו "ספר", ו-كتابي (כִּתַּאבִּי) פירושו "הספר שלי", בדומה לעברית.

יא א-נסבה היא יא המנוקדת בשדה (כלומר, מודגשת) ומשמשת כסופית שהופכת שם עצם לשם תואר, בדומה לעברית. כך مصر (מִצְר) תרגומו "מצרַים", ו-مصريّ (מִצְרִיּ) פירושו "מצרי".

רוב דוברי הערבית המצרית לא יכתבו את הנקודות מתחת ליא בצורתה הסופית, כמו בפרסית, דבר שיכול לגרום לבלבול בינה ובין אליף מקצורה (אליף מקוצרת), שעשויה להופיע בסופי מילים ואמנם נראית כמו יא חסרת נקודות, אך למעשה תפקידה הוא להאריך תנועת פתחה, בדומה לאליף שותקת.

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות, למעט דוד'ארז.

מקור האות יא הוא ב"יוד" הפניקית ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
* אלפבית עברי – י
* אלפבית לטיני – I,i
* אלפבית יווני – Ι,ι
* אלפבית סורי – ܝ

## צורות נוספות לאות

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:אותיות בערבית
כולל (היישוב הישן)

**כולל** היה כינוי להתארגנות הכלכלית, העדתית, החברתית והדתית בארץ ישראל של חבורת יהודים יוצאי עיר או ארץ משותפת בימי היישוב הישן. היהודים שהתגוררו עדיין באותן ערים או ארצות תרמו את כספי החלוקה להחזקת הכוללים, כדי לממן את ישיבתם של אחיהם בארץ ישראל. בשל כך התפתחו הארגונים לפי ארצות-מוצא. יהודי שעלה לארץ היה נרשם בפנקס (כעין מיפקד) של גבאי קהילתו בארץ, כדי שיהיה זכאי לסיוע מהארגון הקהילתי. ההכללה בפנקס היא כנראה מקור השם "כולל". 

הכוללים פעלו בעיקר בירושלים, ובמאה ה-19 פעלו עשרות; לדוגמה כולל חב"ד, כולל אונגרין, כולל רייסין, כולל הולנד ודויטשלנד (הו"ד), כולל חיבת ירושלים, כולל ורשה ואחרים. במחצית המאה ה-19 איחד ר' יוסף ריבלין כמעט את כל כוללות האשכנזים תחת הוועד הכללי כנסת ישראל, אם כי לאחר זמן היו שוב כאלה שנפרדו לכולל משלהם.

הכוללות הקימו "חצרות" לבני הקהילה, ובהן דירות מגורים, בית-מדרש, חנויות או בתי-מלאכה. עולה מחו"ל שנמנה עם כולל מסוים יכול היה לפנות להנהלת הכולל בבקשה להתגורר בחצר הכולל "שלו". שכונת בתי מחסה למשל הוקמה על ידי כולל הו"ד; שכונת בתי אונגרין הוקמה על ידי כולל שומרי החומות שמקורה מהונגריה; כולל רייסין הקים את חצר רייסין בנחלאות, וכיוצא בזאת כוללים אחרים. במלחמת העולם הראשונה התרסקה יהדות מזרח אירופה שהייתה מקור כלכלי חשוב לתרומות לכוללים, ופעילותם נפגעה.

רוב הכוללים שהיו פעילים עד 1914, אינם פעילים עוד. והשם 'כולל' משמש היום בעיקר לכולל אברכים.

## ראו גם
* קופת מעות ארץ הקודש
* הוועד הכללי כנסת ישראל
* כולל ווהלין
* החלוקה
* שד"ר
## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:מוסד השד"רות: ארגונים יהודיים
רכיבה

[ממוזער|שמאל|250px|רוכבות [פולו]]
[ממוזער|250px|[ילדות|ילדים רוכבים לגן]]
**רכיבה** במובנה הרחב ביותר היא כל פעילות להנהגת בעלי חיים, לרוב תוך ישיבה על גבם. הרכיבה לרוב היא על סוסים, אך ישנן חיות אחרות שמנוצלות לרכיבה לדוגמת גמלים וחמורים. קיימים סוגים שונים של רכיבה: לצורכי עבודה, תחביב או ספורט.

רכיבה לצורכי עבודה קיימת כיום, למשל, בעבודת המשטרה, לשליטה על התקהלות על ידי פרש משטרה. לשליטה על עדרי בעלי חיים בחוות. בנוסף, ענף הטיפול באמצעות בעלי חיים משתמש לעיתים ברכיבה לצורכים טיפוליים ושיקומיים.

השימוש ברכיבה לצורכי ספורט כולל (אך אינו מוגבל) קפיצות ראווה, רכיבה אומנותית, מרוצי סוסים מרוץ כרכרות, מרוץ גמלים, רכיבת מסלול שלם ומסלול מכשולים, קפיצה מעל מכשולים, התעמלות על גבי סוס (וולטינג ורכיבת פעלולים), פולו, ריינינג, רודיאו ואנדורנס. חלק מענפי הספורט האלה מרוכזים בתצוגות סוסים. בנוסף, קיים שימוש בסוסים, או בחיות רכיבה אחרות, למטרות טיול וציד, בין היתר לציד שועלים. בפארקים רבים ברחבי העולם קיימים מסלולים מיוחדים למעוניינים לרכוב על גבי סוס בשעות הפנאי.

רבים מהארגונים למען זכויות בעלי חיים מותחים ביקורת על הרכיבה על ענפיה השונים. מחקרים בתחום העלו חששות לגבי השפעת הרכיבה על רווחת הסוס (ראו: השפעת הרכיבה על רווחת הסוס).

העדות הארכאולוגית הראשונה לרכיבה על סוסים היא ממצאי מרכבות בהן נעשה שימוש ב-2500 לפנה"ס. לאחר מכן, נמצאו גם עדויות לשימוש בסוסים לצורכי מלחמה. לאורך ההיסטוריה הסוס שימש גם למטרות לא-מלחמתיות בחקלאות, בתחבורה ובמסחר.

הרכיבה מתחלקת לשני מקצועות ראשיים: ווסטרן (Western) (רכיבה מערבית) ואינגליש (English). מקצועות האינגליש מתחלקים לקפיצות ודרסאז'. מקצועות הווסטרן מתחלקים למקצועות ריינינג, פלז'ר, קאטינג, רופינג, מרוצי חביות, אקסטרים קאובוי ועוד.

ענף ספורט זה נחשב לאולימפי, ונוסף לאולימפיאדה השנייה בעידן המודרני, שהתקיימה בשנת 1900.

כיום, הענף המרכזי בתחום התיירות בישראל הוא טיולי סוסים. רוב חוות הסוסים מציעות בנוסף לשיעורי רכיבה ברמות השונות ורכיבה טיפולית גם טיולים ארוכים יותר מחוץ לתחומי החווה. בדרך כלל אין צורך בניסיון קודם והמסלולים מתאימים לציבור הרחב ולמגוון גילים. 

ברכיבה על סוסים יש תנועות בסיסיות, למשל ב "טרוט". במגע עקבים בצדי הסוס אפשר לזרז אותו להליכה מהירה יותר ואפילו להביאו לריצת טרוט. בשעת טרוט צריך הרוכב להתרומם לסירוגין מעל האוכף בהתאמה לתנועות הסוס. בזמן שנמצאים בטרוט, (טרוט איטי יכול להיקרא גם ג'וג) אם מדרבנים בפנייה עם רגל אחת קדימה ואחת מאחור, הסוס יעבור לריצת קאנטר שהיא למעשה דהירה, והיא גם הריצה שבה משתמשים בקפיצות. בקאנטר רגליו הקדמיות והאחוריות של הסוס ניתקות לסירוגין מן הקרקע, והרוכב צריך להתאים את תנועותיו לקצב הדהירה. מקאנטר מהיר אפשר לדרבן את הסוס לגאלופ, שהוא הדהירה המהירה ביותר, במהלכה ניתקות כל ארבע רגלי הסוס מן הקרקע והוא מרחף לרגע באוויר. גאלופ מחייב ניסיון ברכיבה ושליטה מעולה בסוס.

## קישורים חיצוניים

* 

*
נעם נדב

**נעם נדב** (נולד ב-10 ביולי 1957) הוא מאייר של ספרי ילדים וספרי לימוד, קומיקסאי ותסריטאי סרטי אנימציה ישראלי.

## ביוגרפיה
נדב, יליד ירושלים, התקבל בתום שרותו הצבאי לבית הספר "בצלאל", וסיים בו 4 שנות לימוד במגמת הגרפיקה.

משנת 1982 עד 1985 עבד כאנימטור בסטודיו של רוני אורן, ואחר כך החל לעבוד כעצמאי בתחום האיור והאנימציה.

לאורך השנים אייר ספרי ילדים, ספרים למבוגרים, ספרי לימוד רבים, עיתונים וסרטי פרסומת. בין השאר נדב כתב וצייר סיפורי קומיקס בעיתון "חדשות", סדרת קומיקס בשיתוף עם קובי ניב בעיתון הילדים "כולנו", שתי סדרות קומיקס: "קשרי משפחה" ו"סיפורי ראשונים" במוסף "יעקב" של העיתון "מעריב" והסדרה "איש הפנדה" בשיתוף עם המחבר תמיר ראונר במגזין לילדים "עיניים", ספר ילדים של רוני גנור. כמו כן נדב הוא המאייר של הדמויות בפרסומות הישנות של "זמן התפוח" מטעם מועצת הפירות והוא גם היוצר של המותג של מוסף "קפטן אינטרנט", מדור המחשבים והאינטרנט בגרסה המקוונת של עיתון הארץ. סיפורי הקומיקס "איש הפנדה" שראונר כתב ונדב צייר ושהתפרסמו במשך 12 שנה ב"עיניים" הופיעו בשנת 2006 כספר "פנד, סיפורו של פנד האדום" בהוצאת כנרת זמורה ביתן. בשנת 2011 אייר נדב את 'שירי המגילה' של איציק מאנגר, שנדפסו במהדורה דו-לשונית שתרגם וערך ההיסטוריון דוד אסף (הוצאת חרגול ועם עובד).

בשנת 1992 זכה בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק עבור איוריו לספר "ארנבת ארנבת מה את חושבת" מאת חיה שנהב (הוצאת שוקן 1990).

בשנת 2012 זכה נדב בתחרות לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן מטעם המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. בשנת 2019 הוא פרסם ספר "המגפיים שהצילו את ירושלים".

בשנת 2024 זכה בפרס עיפרון הזהב למפעל חיים בתחום הקריקטורה.

נדב משמש מרצה בכיר במסלול לאנימציה במחלקה לאומנויות המסך ב"בצלאל".

## חיים אישיים
נדב הוא בנם של ההיסטוריון מרדכי נדב ושל חוקרת הקבלה יעל נדב. אחיו יהונתן נדב הוא מו"ל. הוא מתגורר בירושלים.

נדב נשוי לשועא ואב לשלושה.

## לקריאה נוספת
* נורית שילה־כהן, (עורכת), **ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004**, מוזיאון ישראל ועם עובד, 2005, עמ' 210–217

## קישורים חיצוניים

* 
* דף ביוגרפיה באתר "דףדף"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:קומיקסאים ישראלים
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:זוכי פרס בן-יצחק
קטגוריה:ערכים שנערכו במסגרת GLAM בצלאל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
קטגוריה:זוכי פרס עיפרון הזהב
כריסטינה נילסון

ממוזער|נילסון בתפקיד אופליה, קריקטורה של אנדרה גיל, 1868
ממוזער|תצלום של כריסטינה נילסון בחתימת ידה
**כריסטינה נילסון** (בשוודית: **Kristina Nilsson**; 20 באוגוסט 1843 – 20 בנובמבר 1921) הייתה זמרת סופרן אופראית שוודית.

## ביוגרפיה
נילסון נולדה בשם **כריסטינה יונאסדוטר** בכפר בקרבת וקשה, בחבל סמולנד, לאיכרים האריסים יונאס נילסון וקייסה-סטינה מונסדוטר. כשהייתה בת ארבע-עשרה וניגנה בכינור בשוק בעיירה יונגבי, גילה אותה עובד מדינה בכיר. האיש היה לפטרונה ואיפשר לה לקבל הדרכה ווקאלית.

בשנת 1860 הופיעה נילסון בקונצרטים בסטוקהולם ובאופסלה. אחרי ארבע שנות לימודים בפריז, הופיעה לראשונה באופרה בשנת 1864, בתפקיד "ויולטה" בלה טרוויאטה של ג'וזפה ורדי, ואחר כך בתפקיד מלכת הלילה בחליל הקסם של מוצרט בתיאטרון הלירי בפריז.

אחרי ההצלחה הזו היא שרה בבתי אופרה חשובים בלונדון, בסנקט פטרבורג, בווינה ובניו יורק. בשנת 1868 השתתפה בבכורה של "המלט" מאת אמברואז תומא בתפקיד אופליה. היא שרה במופע חנוכת הבית של המטרופוליטן אופרה ב-22 באוקטובר 1883, ב"פאוסט" של גונו.

נילסון נישאה לבנקאי הצרפתי אוגוסט רוזו, שמת בשנת 1882. בשנת 1887 נישאה לאנחל ראמון מריה ואלחו אי מירנדה, רוזן דה קאזה מירנדה. הרוזן הלך לעולמו בשנת 1902. במכתבים נהגה נילסון לחתום בשם כריסטין ובחלק האחרון של חייה נודעה על פי רוב כרוזנת דה קאזה מירנדה.

קולה של נילסון הצטיין בצלילות גבישית, בגמישות ובניקיון מופתי בכל המשלבים. תקופת חייה הקבילה בדיוק לזו של יריבתה הגדולה, הסופרן אדלינה פאטי.

יש דמיון רב בין נילסון לבין אופייה של כריסטין דאה בפנטום האופרה, הרומן המפורסם מאת גסטון לרו, ורבים סבורים שלרו ביסס את הדמות הבדויה שלו על נילסון, אף כי אין ראיה לדבר.

לצייר ההולנדי אנטון פיק (1895–1987) יש איור של תמונת רחוב, שבה אדם נושא שלטי פרסום המודיעים על הצגת "לוצ'יה די למרמור" של גאטנו דוניצטי בבית האופרה, בכיכובה של כריסטין נילסון.

## ביצועים ראויים לציון

* אופליה ב"המלט" (תומא).
* אינז ב"האפריקנית" (מאיירבר). 
* אליס ב"רובר השטן" (מאיירבר). 
* דסדמונה ב"אותלו" (רוסיני). 
* הנרייטה ב"מרתה" (פלוטו). 
* ויולטה ב"לה טרוויאטה" (ורדי). 
* ולנטין ב"ההוגנוטים" (מאיירבר). 
* כרובינו והרוזנת ב"נישואי פיגארו" (מוצרט). 
* לאונורה ב"הטרובדור" (ורדי). 
* התפקיד הראשי ב"לוצ'יה די למרמור" (דוניצטי). 
* התפקיד הראשי ב"מיניון" (תומא).
* מלכת הלילה ב"חליל הקסם" (מוצרט). 
* מרגריט ב"פאוסט" (גונו).
* מרגריטה/הלנה מטרויה ב"מפיסטופלה" (בויטו). 
* צרלינה ודונה אלווירה ב"דון ג'ובאני" (מוצרט).

## לקריאה נוספת

* *The Compelling: A Performance-Oriented Study of the Singer Christina Nilsson*, Ingegerd Björklund, Göteborg, 2001
** *Die Goede Oude Tyd*, by Anton Pieck and Leonhard Huizinga, Zuid-Hollandsche Uitgeversmaatschappy, Amsterdam, 1980, page 31.
** *De Werelde van Anton Pieck*, text by Hans Vogelesang, La Riviere & Voorhoeve, Kampen, 1987, page 197.


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרי אופרה שוודים
קטגוריה:זמרות שוודיות
קטגוריה:ילידות 1843
קטגוריה:נפטרות ב-1921
אתונו של בלעם

[שמאל|ממוזער|250px|ה[מלאך, בלעם ואתונו. צויר בידי גוסטב ז'אגר, 1836]]
[שמאל|ממוזער|250px|[בלעם ואתונו (רמברנדט)|בלעם ואתונו. צויר בידי רמברנדט, 1626]]
**אֲתוֹנוֹ שֶׁל בִּלְעָם** היא אתון אשר שימשה את בלעם לרכיבה, כמסופר במקרא, בפרשת בלק. במהלך הסיפור נוסע בלעם אל בלק מלך מואב כשהוא רוכב על האתון. בדרך מלאך אלוהים מעכב אותו והאתון חשה בדבר ומתעכבת, לאחר שבלעם מכה אותה היא מדברת עם בלעם וגוערת בו.

## סיפור המעשה בפרשת בלק

## אתונו של בלעם בדברי חז"ל

הסיפור הבלתי רגיל אודות אתונו של בלעם, המדברת עם אדוניה בלשון בני אדם, הופך אף ליותר מורכב ומפתיע לאור מסורת חז"ל.

במסכת אבות מתוארים עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות, כלומר ברגע האחרון של בריאת העולם, ובהם פי האתון, הוא פיה של אתונו של בלעם.

בתלמוד הבבלי סנהדרין ק"ה נאמר בשם מר בריה דרבנא שבלעם היה בא על אתונו דרך אישות. בעבודה זרה ד' מתואר ויכוח בין בלעם לאתונו, על טיב הקשר ביניהם:

תרגום: כאשר ראו אותו שהיה רוכב על החמור, אמרו לו: מה טעם אינך רוכב על סוס? אמר להם: שלחתי את הסוס למרעה. אמרה האתון: "הלא אנכי אתונך". אמר לה: רק למשא אני משתמש בך. אמרה לו: "אשר רכבת עלי". אמר לה: רק באופן מזדמן. אמרה לו: "מעודך ועד היום הזה" ולא זו בלבד, אלא שאני אף משמשת אותך ברכיבה ביום ובאישות בלילה. נאמר כאן (פרשת בלק) "ההסכן הסכנתי" ונאמר במקור אחר (ספר מלכים) "ותהי לו סוכנת"

בלעם מתבייש באתונו, וטוען שהוא רוכב עליה רק מפני ששלח את סוסו למרעה. האתון סותרת את דבריו, והוויכוח ביניהם מסתיים בטענה ניצחת של האתון "ולא עוד אלא שאני עושה לך רכיבות ביום ואישות בלילה" - תוצאה שאליה מגיעים חז"ל באמצעות ניתוח השורש ס.כ.ן. המשותף לדברי האתון בספר במדבר ולסיפור אבישג השונמית בספר מלכים א שחלקה את יצועו של דוד המלך בימי סוף מלכותו.

על פי החיד"א האתון היא גלגול נשמות של ישמעאל.

## פרשני המקרא
פרשני המקרא נדרשו למספר שאלות העולות מהסיפור, ביניהן, מה הצורך בנס פתיחת פי האתון, ומה החשיבות בביטול קללתו של בלעם.

שד"ל בפירושו על הפרק הוציא את סיפור האתון מידי פשוטו, וצמצם את הנס שבו:
.

על פי פירוש רש"י, הסיפור בא להגחיך את בלעם: .

## שיטת הרמב"ם - האתון לא דברה
לדעתו של הרמב"ם, בספרו מורה הנבוכים בלעם ראה בנבואה שהאתון דיברה אבל היא עצמה לא פתחה את פיה ולא דיברה.

## ביטויים עבריים
* הביטוי "ויפתח ה' את פי האתון" משמש ללעג לשוטה המדבר דברי הבל. או כהגדרה לאדם שלא חדל מלקלל.
* **[[פי האתון]]** הוא שמו של עיתון הסטודנטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
* הרב עובדיה יוסף התבטא מספר פעמים ביחס לעגני לתקשורת הכתובה בביטוי: "ויפתח ה' את פי העיתון".

## לקריאה נוספת
* נחמה ליבוביץ, "אתונו של בלעם", בספרה **עיונים בספר במדבר**.
* 

## קישורים חיצוניים
* מדרש תנחומא לפרשת בלק
* האתון המדברת, באתר גליונות נחמה.
* אלחנן סמט, פרשת האתון - סוף מעשה במחשבה תחילה, באתר "דעת"
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים מיתולוגיים
קטגוריה:סיפורי ספר במדבר
קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר
קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך
קטגוריה:מיתולוגיה יהודית
קטגוריה:חמורים בתרבות
קטגוריה:פרשת בלק
קטגוריה:נסים בתנ"ך
קטגוריה:דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות
קידוד וידאו

**קִידּוּד וידאו** הוא פתרון טכנולוגי שנועד להקטין את נפחם של קובצי וידאו, תוך פגיעה מינימלית באיכותם, על מנת שידרשו פחות נפח אחסון או שיהיה ניתן לשדר אותם באמצעות רוחב פס נמוך יותר. קיימים אלגוריתמים שונים לקידוד וידאו, רובם מאבדי נתונים (כדוגמת MPEG, Theora ו-DivX) וחלקם משמרי נתונים (כדוגמת HuffYUV). הקידוד מתבצע באמצעות התקן חומרה או תוכנה המכונים מקודד (Encoder). על מנת לצפות בקובץ וידאו מקודד יש להשתמש ברכיב מפענח (Decoder).

קידוד אופייני לווידאו בדחיסה מאבדת נתונים עובד באופן הבא. התמונה הראשונה בסרט היא פריים בסיס, והיא יכולה להיות דחוסה בפורמט כמו JPG. לאחר מכן שומרים רק את השינויים שבין פריים לפריים. אחרי מספר מסוים של פריימרים יוצרים תמונת בסיס חדשה וחוזר חלילה.

## ראו גם
* דחיסת נתונים
* המרת קידוד

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:דחיסת נתונים
אופיסטודומוס

שמאל|ממוזער|250px|תוכנית של מקדש יווני ובה האפיסטודומוס מודגש באפור.
שמאל|ממוזער|250px|תוכנית של מקדש יווני ובה האדיטון מודגש באפור.
**אופיסטודומוס** (*יוונית: ὀπισθόδομος*, *תרגום: "חדר אחורי"*) הוא חלל בחלק האחורי של כמה מקדשים יווניים, הנמצא מאחורי הנאוס. עם זאת, יכול להיות כי האופיסטודמוס הוא בעצם המקדש הפנימי המכונה גם "אדיטון" (*יוונית:Άδυτον*, *תרגום:"לא להיכנס"*). הסיבה לבלבול זה היא סתירות בכתבים עתיקים. במחקר המודרני, ההגדרה הראשונה יותר מקובלת. בכמה מן המקדשים, ובמיוחד באלו הנמצאים באקרופוליס של אתונה, האופיסטודומוס הפך לחדר אוצר, בו נשמרו החפצים הקדושים וההכנסות של המקדש. חלל זה הוא חסר כל פונקציה מוגדרת והוא נבנה במקדשים מסוימים אך ורק על מנת ליצור איזון עם הפרונאוס בחזית המקדש ויצירת מבנה סימטרי. כמו כן הוא נועד להעשיר את החזית האחורית של המבנה החשוב ולא להשאיר לו "צד מת".

להלן רשימה של כמה מקומות ידועים שבהם יש אופיסטודומוס:
* מקדש זאוס באולימפיה
* הפרתנון שעל האקרופוליס באתונה
* מקדש אתנה לינדיה בלינדוס
* מקדש דיוניסיוס בתאוס
* מקדש אפולו אפיקוריוס בבאסאי

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:יוון העתיקה: אדריכלות
דייוויד רייס אטצ'יסון

**דייוויד רייס אטצ'יסון** (באנגלית: **David Rice Atchison**; 11 באוגוסט 1807 – 26 בינואר 1886) היה עורך דין וסנאטור אמריקאי ממדינת מיזורי. שימש כנשיא הזמני של הסנאט במשך שש שנים.
## ביוגרפיה
אטצ'יסון נכנס לסנאט באוקטובר 1843, ונבחר לתפקיד הנשיא הזמני של הסנאט לאחר שנתיים, כאשר המפלגה הדמוקרטית זכתה ברוב בסנאט. הוא שימש בתפקיד זה עד סוף שנת 1849, ואחר כך שוב במשך שנתיים בין השנים 1852 ו-1854. אטצ'יסון סיים את שירותו בסנאט בשנת 1855. במלחמת האזרחים האמריקנית הוא שימש כגנרל במשמר הלאומי של מדינת מיזורי (Missouri State Guard) שתמכה בקונפדרציית המדינות של אמריקה אף שלא הייתה חברה בקונפדרציה.

בתקופתו של אטצ'יסון, בהיעדר נשיא וסגן נשיא מכהנים, היה הנשיא הזמני של הסנאט מתמנה לתפקיד נשיא ארצות הברית. לאחר הבחירות של שנת 1848 הנשיא הנבחר זאכרי טיילור, וסגנו מילרד פילמור סירבו להישבע לתפקיד ביום המיועד לכך, 4 במרץ 1849, משום שהיה זה יום ראשון. מכיוון שנשבעו רק למחרת, יש הטוענים כי דייוויד רייס אטצ'יסון בהיותו הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית שימש כנשיא ארצות הברית ליום אחד. מאידך, מרבית המומחים טוענים כי על סמך חוקת ארצות הברית תקופת כהונתו של טיילור החלה בארבעה בחודש אף שלא הושבע כנהוג.ממוזער|המצבה של אטצ'יסון עליה נכתב: "נשיא ליום אחד"|טקסט=|ימין250px|ממוזער|דייוויד רייס אטצ'יסון|טקסט=|ימין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קנטקי
קטגוריה:לקסינגטון (קנטקי): אישים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממיזורי
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:נשיאים זמניים של הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של מיזורי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טרנסילבניה (קנטקי)
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1807
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1886
סטילובטה

באדריכלות יוון העתיקה, **סטִילוֹבַּטֶה** (ביוונית: **στυλοβάτης**) היא החלק העליון של הקרפידומה, שהיא המשטח שעליו ניצבים עמודי המקדש, כלומר, היא רצפת המקדש. המשטח נבנה בצורה מדורגת ששיטחה את הקרקע מתחת למקדש והיוותה מעין במה. 

במתודולוגיות אחדות משתמשים במילה סטילובטה כדי לתאר רק את החלק הגבוה ביותר של בסיס המקדש, ואילו המילה סטריאובטה משמשת לתיאור יתר המדרגות של המשטח מתחת לסטילובטה הנמצאות מעל הקרקע. מתודולוגים אחרים משתמשים במונח סטילובטה כדי לתאר את כל המדרגות הללו.

ברוב המקרים הסטילובטה תוכננה באופן שיתאים, מבחינת הפרופורציה, לשאר החלקים של המקדש. במקדשים יווניים מתקופת הסדר הדורי היה יחס מסוים בין האורך והרוחב של הסטילובטה, ובחלק מהמקדשים הדוריים המוקדמים גובה העמודים במקדש היה שליש מרוחב הסטילובטה. האדריכלים הרומאים נקטו גישה שונה בפירושם לסדר הקורינתי, ובנו סטילובטות גבוהות בהרבה שלא היו מדורגות מלבד בקרבת האכסדרה. במקדשים הרומיים הסטילובטה נקרא "פודיום".

## ראו גם
* אדריכלות קלאסית - מונחים

## לקריאה נוספת

* "Stylobate." *A Dictionary of Architecture and Landscape Architecture*. James Stevens Curl. Oxford University Press, 2006
* *The Old Roman World*, John Lord. Kessinger Publishing, 2004
* *Understanding Architecture*, Hazel Conway, Rowan Roenisch. Routledge, 2006


## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:אדריכלות קלאסית
הפארק הלאומי קינבאלו

שמאל|ממוזער|נוף מפסגת הר קינבאלו
**הפארק הלאומי קינבאלו** (מלאית **Taman Negara Kinabalu**) הוא פארק לאומי במחוז החוף המערבי בצפונה של מדינת סבה במלזיה. הפארק משתרע על פני שטח של 753.7 קמ"ר בצפון-מזרחו של האי בורנאו ובדרומו ניצב הר קינבאלו הנישא לגובה של 4,085 מטר, והוא ההר הגבוה בדרום-מזרח אסיה. הפארק הוכרז בשנת 1964 ובשנת 2000 הוא נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו. הנהלת הפארק שוכנת בגבולו הדרומי, בגובה של 1,564 מטר ויש בה מוזיאון המציג את עושרו של המקום, מעבדות ועשבייה. בשנת 2004 פקדו את הפארק יותר מ-450,000 מבקרים, כעשירית מהם באו למקום כדי לטפס על הר קינבאלו.

## גאוגרפיה וגאולוגיה
הר קינבאלו חולש על הפארק. ההר העשוי גרניט שגילה 15 מיליון שנה, התרומם לפני כמיליון שנה כתוצאה מפעילות טקטונית הנמשכת עד היום בקצב של 5 מ"מ בשנה. אבן החול והצפחה שכיסו את הסלע בעבר התבלו והסלע נחשף. בתקופת הפליסטוקן, לפני כ-100,000 שנים כוסה ההר בקרחון וזה שפשף את סלע הגרניט והשחיז את צוקיו. כיפת הקרח נעלמה לפני כ-10,000 שנים, ומאז עוצב נופו של ההר על ידי רוחות ומשקעים אשר חידדו את שיני הסלע וחצבו בו עמקים עמוקים.

## החי והצומח
[ימין|ממוזער|200px|[רפלסיה, צמח גדול-פרח בפארק]]
בפארק מספר בתי גידול השואבים מהפרש הגבהים הרב שבתחומו, הנע בין 152 ל-4,095 מטר, ומשטחו הנרחב. צמחייה טבעית טרופית במישורים, יער גשם טרופי, כולל יער עננים, על מורדות הגבעות, וחורש סוב-אלפיני באזורים הגבוהים מכסים 93% משטחו של הפארק. תופעה ייחודית של הפארק היא הצמחייה הגדלה על סלעי מאפי והמכסה 16% משטחו. צמחים אלה כוללים מינים רבים הגדלים על מצע זה בלבד. 

בפארק גדל מספר עצום של מיני צמחים וסקולריים המוערך בין 5,000 ל-6,000. בין אלה כ-1,000 מיני סחלביים, יותר מ-600 מיני שרכאים וכן צמחים טורפים הנמנים עם הגדולים בעולם. עוד מתאפיין האזור במינים פאן-טרופיים (מינים המשותפים לאזורים הטרופיים בכל היבשות), מינים מההימלאיה, סין, אוסטרליה וממלזיה. סך הכל יש בפארק ייצוג לכמחצית מהצמחים הגדלים בבורנאו ששטחו הכולל גדול פי אלף מזה של הפארק.

הפאונה במקום כוללת 90 מיני יונקים החיים בגבהים נמוכים ו-22 נוספים האופייניים לאזורים הגבוהים, וכן 326 מיני ציפורים. בנוסף, לשני-שלישים מכל מיני הזוחלים המתקיימים באי יש ייצוג בפארק. נתונים אלה הביאו את ארגון אונסק"ו להכריז על הפארק כאתר מורשת עולמית, שכן: 

## קישורים חיצוניים

* 
* הפארק הלאומי באתר הפארקים של סבה

## הערות שוליים

קטגוריה:מלזיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מלזיה: גאוגרפיה
קטגוריה:מלזיה: גאולוגיה
קינבאלו
קטגוריה:יערות גשם בדרום-מזרח אסיה
לה סנטיסימה טרינידאד דה פרנה

הריסות המסיון הישועי **לה סנטיסימה טרינידאד דה פרנה** (ספרדית **La Santisima Trinidad de Paraná** - "השילוש הקדוש של פרנה") שוכנים סמוך לנהר פרנה, כ-25 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר אנקרנסיון (Encarnación) בדרום-מזרח פרגוואי.

נוכחות הישועים החלה בפרגוואי בהיתר של המלך פליפה השני, מלך ספרד ב-1588, ומטרותיהם היו להגן על אוכלוסיית האינדיאנים המקומית מפני הניצול האירופי שדירדר אותם לסף עבדות, ובה בעת לנצר אותם ולהעניק להם חינוך. בשנת 1609 הוענק אזור הספר של ריו דה לה פלטה למיסיון הישועי אשר הקים בו יישובים שכונו "רדוקסיונס" (Reducciones), ולכל אחד מהם היה מיסיון משלו. סך הכל הוקמו במהלך המאה ה-17 והמאה ה-18 30 יישובים ישועיים, 8 מהם בשטחה של פראגואי, 7 בברזיל ו-15 הנותרים בארגנטינה.

לה סנטיסימה דה פרנה הוקם בשנת 1706 והיה בין היישובים האחרונים שהישועים הקימו. הוא נחשב למיסיון השאפתני ביותר, ותוכנן ונבנה באופן שיוכל לספק את כל צרכיו. המיסיון פעל עד היחלשות ההשפעה הישועית באזור ונינטש.

מאז 1980 התבצעו עבודות מחקר ושחזור באתר, ובשל כך שהיה בין האחרונים שהוקמו, הוא השתמר באופן טוב יחסית. בשנת 1993 הוכרז אתר המיסיון כאתר מורשת עולמית יחד עם אתר המיסיון הישועי חסוס דה טוורנגה. שני מיסיונים אלה הצטרפו למיסיונים הישועים של הגוארני בארגנטינה ובברזיל שהוכרזו כאתרי מורשת עולמית בשנת 1983, ובשנת 2000 צורפה לרשימה גם חוות הישועים בקורדובה בארגנטינה.

מתחם המיסיון אינו גדול והוא בנוי בצורת ריבוע שכל אחת מצלעותיו באורך של כ-400 מטר. הוא כולל כיכר מרכזית (Plaza Mayor), כנסייה ראשית, כנסייה משנית, בית-ספר, קלויסטר, בתי קברות, מגדל פעמונים, בתי מגורים ובתי מלאכה.

## גלריה

Jesuit ruins at trinidad.jpg|הריסות המיסיון
ParaguayTrinidadReduction.jpg|מראה במיסיון

## קישורים חיצוניים

* בולי פרגוואי הנושאים את תמונות המיסיון
* אודות המיסיון בפרגוואי (ספרדית)

קטגוריה:פרגוואי: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מיסיון
קטגוריה:פרגוואי: היסטוריה
קטגוריה:פרגוואי: מבנים
סימפונט רעננה

**תזמורת סימפונט רעננה** היא תזמורת ישראלית הפועלת בעיר רעננה.

## היסטוריה
תזמורת סימפונט רעננה נוסדה בשנת 1991 על ידי המנכ"לית שלה אורית פוגל-שפרן ועל ידי עיריית רעננה והמרכז לקליטת אמנים עולים, מיסודם של משרד החינוך והתרבות, הפורום הישראלי, הסוכנות היהודית ומשרד הקליטה.

הסימפונט מונה 46 נגנים, מהם 36 עולים מברית המועצות לשעבר, ועשרה נגנים נוספים יוצאי יחידת הנגנים המצטיינים בצה"ל.

במאי 1991 התקיים קונצרט הבכורה של התזמורת. הקונצרט נערך אז בכפר סבא כשעוד לא היה לה אולם, בניצוחו של ירוחם שרובסקי ועם הסולן מקסים ונגרוב. הקונצרט היה במעמד נשיא המדינה המנוח חיים הרצוג.

לכבוד הקמתה חיבר המלחין חיים פרמונט יצירה שהוא כתב בשם "סימפונט". מלחיני הבית של הסימפונט היו יוסף ברדנשווילי, גילעד הוכמן, טל ירדני, אורית גוראל ואורן לוק.

אולם בית יד לבנים שברעננה שימש כאולם הבית של התזמורת משנת היווסדה וכיום אולם הבית הנוכחי של התזמורת הוא המשכן למוזיקה ואמנויות שבעיר.

רפרטואר הסימפונט כולל, פרט ליצירות המופת של מיטב המלחינים כמו מוצרט, בטהובן, מנדלסון, דבוז'אק וגם מוזיקה קלה, מוזיקה מודרנית, ומוזיקה קלאסית ישראלית.

במשך השנים התזמורת ארחה סולנים ומנצחים ידועי שם מהארץ ומהעולם, וביניהם המנצחים סלבדור ברוטונס, מקסים שוסטקוביץ’, קונסטנטין אורבליין, דן אטינגר, ג’יזל בן-דור, שואנג גואו ונעם שריף. זמרי האופרה פאטה בורצ’ולדזה, לובה קזרנובסקה, דמיטרי חבורוסטובסקי, סומי ג’ו, ג’סי נורמן וההרכב הידוע גרגוריאן מאיטליה. הפסנתרנים חואקין אצ’וקרו, פרחד בדלביילי, מוראד אדיגזלזאדה, אוקסנה יבלונסקיה, ירון קולברג ואריה ורדי. הכנרים מקסים ונגרוב, שלמה מינץ, חגי שחם, סשה רוז’דסטבנסקי, ונסה-מיי, מרים פריד וניקולאי זניידר. הצ’לנים ארטו נורס, דמיטרי יבלונסקי ומישה מייסקי. הכליזמר האחרון מגליציה- לאופולד קוזלובסקי ועוד רבים.

בשנת 2007 שחזרה הסימפונט לראשונה את סיפורה הטרגי של אלמה רוזה שעמדה בראש תזמורת הנשים של אושוויץ. קונצרט המחווה לאלמה רוזה הוא תיעוד מיוחד במינו על חיי האומנית והתקופה השזורים זה בזה באותה שנה, זכתה התזמורת בפרס “אנגל” היוקרתי על “תרומתה הייחודית בטיפוח מורשת המוזיקה היהודית לדורותיה”.

בעקבות הופעותיה של תזמורת סימפונט עם תוכנית זו בקנדה במסגרת שבוע החינוך לשואה, הוזמנה הסימפונט להופיע אתה גם בטקס שנערך בפרלמנט האירופי, בבריסל לציון יום השואה הבינלאומי. הגישה הבלתי אמצעית, הדינאמיות והליברליות האמנותית, הביאו את התזמורת לקהלים צעירים ומגוונים פעם אחר פעם. עם התזמורת הופיעו אמני מוזיקה קלה רבים סטיבי וונדר, ריי צ’ארלס, חוזה פליסיאנו, איאן אנדרסון, מנהטן טרנספר, אמה שפלן, אלסנדרו ספינה, דוד ד’אור, שלומי שבן, אסף אמדורסקי, מארינה מקסימיליאן, קובי אפללו ועוד. פעילותה המוזיקלית המגוונת של התזמורת כוללת אופרות, מחזות מוזיקליים לילדים, מופעים המשלבים מחול ומולטימדיה, הקלטות עבור חברת סוני אינטרנשיונל ועוד.

התזמורת שמקיימת כ־350 קונצרטים בשנה, משתתפת בפסטיבלים נחשבים כמו פסטיבל ישראל, פסטיבל אבו גוש, פסטיבל כפר בלום וצלילים במדבר. כמו כן, הוזמנה להופיע במדינות שונות בחו”ל, ובהן ארצות הברית, צרפת, פולין, גרמניה, דנמרק, אריתריאה, אזרבייג'ן, קנדה, בלגיה, שווייץ ואוקראינה.

## מנהלים מוזיקליים
*ירוחם שרובסקי (1991 - 1995)
*יובל צליוק (1996 - 2001)
* אלוורו קסוטו (2001 - 2002)
*ניר קברטי (2002 - 2008)
*עומר מאיר ולבר (2009 - ממשיך)

## קישורים חיצוניים

* 

* יוסי שיפמן, ריאיון: תזמורת שהיא חברותא, באתר הבמה, 29 באוקטובר 2012
* סרט תדמית של תזמורת סימפונט רעננה (אנגלית)

רעננה
קטגוריה:רעננה: תרבות
רעננה
קטגוריה:זוכי פרס אנגל
אליפות העולם בכדורסל 2006

**[[אליפות העולם בכדורסל]] לשנת [[2006]]**, הידועה גם בשם **מונדובאסקט 2006** הוא טורניר כדורסל בינלאומי שנערך ביפן בתאריכים 19 באוגוסט-3 בספטמבר, אורגן על ידי התאחדות הכדורסל הבינלאומית, איגוד הכדורסל היפני והוועדה המארגנת.
בפעם הראשונה מאז האליפות שנערכה ב-1986 השתתפו בטורניר 24 נבחרות, שמונה יותר מאשר באליפות שנערכה ב-2002. כתוצאה מכך, שלב הבתים של התחרות נערך בארבע ערים שונות, כאשר שלבי הגמר נערכים בעיר סאיטאמה.
ספרד זכתה בטורניר לאחר שניצחה במשחק הגמר את יוון 70-47, ובכך סיימה את הטורניר ללא הפסד בתשעת משחקיה.
ארצות הברית זכתה במדליית הארד לאחר ניצחון על ארגנטינה 96-81.

## הנבחרות המשתתפות
### העפלה לאליפות
#### הנבחרות המשתתפות

### החלוקה לבתים

## מיקומים
שמאל|ממוזער|250px|הנבחרות שהעפילו לטורניר הגמר של אליפות העולם בכדורסל 2006; מסומנות בכחול

## השלב המוקדם
### בית א' ([[סנדאי]])

19 באוגוסט 2006

20 באוגוסט 2006

21 באוגוסט 2006

23 באוגוסט 2006

24 באוגוסט 2006

### בית ב' ([[הירושימה]])

19 באוגוסט 2006

20 באוגוסט 2006

21 באוגוסט 2006

23 באוגוסט 2006

24 באוגוסט 2006

### בית ג' (האמאמאטסו)

19 באוגוסט 2006

20 באוגוסט 2006

22 באוגוסט 2006

23 באוגוסט 2006

24 באוגוסט 2006

### בית ד' (סאפורו)

19 באוגוסט 2006

20 באוגוסט 2006

22 באוגוסט 2006

23 באוגוסט 2006

24 באוגוסט 2006

### שמינית הגמר

### רבע גמר

### דירוג 5–8
31 באוגוסט 2006

### חצי גמר

### גמר
#### מקום 7

#### מקום 5

#### מקום 3

#### משחק האליפות

## פרסים

### חמישיית הטורניר
*  תיאודורוס פאפאלוקאס
*  מאנו ג'ינובילי
*  כרמלו אנתוני
*  חורחה גרבאחוסה
*  פאו גאסול

שמאל|ממוזער|250px|שחקני ספרד חוגגים את הזכייה באליפות העולם בכדורסל 2006

## דירוג סופי

## הקלעים המצטיינים
#  יאו מינג: 25.3
#  דירק נוביצקי: 23.2
#  פאו גאסול: 21.25
#  קרלוס ארויו: 21.2
#  לארי איוסו: 21.2
#  כרמלו אנתוני: 19.8
#  דוויין וייד: 19.2
#  פאדי אל חאטיב: 18.8
#  איגור רקוצ'ביץ': 18.3
#  טיאגו ספליטר: 16.4

## קישורים חיצוניים

* נתונים מאתר פיב"א

2006
קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-2006
קטגוריה:תחרויות ספורט ביפן
קטגוריה:יפן: כדורסל
קטגוריה:סאפורו: ספורט
רותי בורנשטיין

**רותי בורנשטיין** (נולדה ב-9 ביוני 1970) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלית.

## ביוגרפיה
ילידת חולון, בת לכנר והמוזיקאי שלמה בורנשטיין ולאנט בורנשטיין, רופאת ילדים.

בוגרת החוג לאומנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בתום לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל. למדה בלט קלסי ומודרני בבת דור, במרכז ביכורי העיתים ובבית הספר של רינה שיינפלד, ותיאטרון תנועה אצל נאווה צוקרמן.

חברת אנסמבל עיתים של רנה ירושלמי, ותיאטרון הקאמרי בין השנים 1997–2001. שיחקה במחזות
ויאמר וילך" (95) ו"ויישתחו וירא" (98) המבוססות על טקסטים מקראיים, שתיהן זוכות פרס היצירה בטקס האוסקר של התיאטרון הישראלי, והופיעו בעשרות פסטיבלים בינלאומיים בין השאר בניו יורק, סן פרנסיסקו, אנגליה, גרמניה, דנמרק ואוסטרליה. שחקנית בלהקת הבית של תיאטרון החאן בין השנים 2001–2005, בלהקת הבית של תיאטרון הרצליה בין השנים 2005–2007. מ-2010 חברה באנסמבל תיאטרון תמונע.

מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על משחקה בסדרה 30 ש"ח לשעה לשנת 2012; השתתפה בסדרה להרוג את הסבתא, של Yes, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2015.

בתיאטרון זכתה בפרס הראשון בפסטיבל תיאטרון קצר 2006 עם ההצגה "לגעת בכוכבים" בבימוי אלינור אגם, בה גילמה את התפקיד הראשי של שרה טובול - גמדה.

## חיים אישיים
רותי בורנשטיין נשואה לבמאי הקולנוע והטלוויזיה יוסי מדמוני.

## תיאטרון
שחקנית ב**אנסמבל עיתים** של רנה ירושלמי ותיאטרון הקאמרי בשנים 1997–2001 בהצגות:

 

שחקנית **תיאטרון החאן** בשנים 2001–2005 בהצגות:

שחקנית ב**תיאטרון הרצליה** בשנים 2005–2007 בהצגות:

פסטיבל **תיאטרון קצר**:

שחקנית באנסמבל **תיאטרון תמונע** בין השנים 2013 ו 2016 בהצגות:

## פילמוגרפיה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
גלריה גורדון

"**גלריה גורדון**" היא גלריה לאמנות שנוסדה בשנת 1966 בתל אביב-יפו.

## היסטוריה
גלריה גורדון נוסדה על ידי ישעיהו (שעיה) יריב ועתל ברוידא. לדברי ברוידא רצונה היה להביא את המבקרים בגלריה להאזין לרחשי ליבם ולקנות תמונה כי היא גורמת להם הנאה, ולאו דווקא כי צוירה על ידי אמן אופנתי או ידוע. 

בראשית פעולתה הייתה הגלריה מזוהה עם אמנים ישראלים אוונגרדיים, כגון רפי לביא, אביבה אורי, יחיאל שמי, הנרי שלזניאק, אורי ליפשיץ ואחרים, לצד הצגת יצירתם של אמנים מרכזיים כיוסף זריצקי, לאופולד קרקואר, אביגדור אריכא.

בתחילה מוקמה הגלריה ברחוב גורדון, ובהמשך העתיקה את מיקומה לרחוב בן-יהודה מס' 95. בשנת 1977 צמצמה גלריה גורדון את היקף תערוכות היחיד והפכה לבית המכירות הפומביות הראשון בישראל, בתחילה בשותפות עם דבורה שוקן. במהלך שנות השמונים והתשעים ניהלה הגלריה 49 מחזורי מכירות והייתה לגורם מרכזי בייצוג אמנים ישראליים בשוק האמנות המקומי והבינלאומי.

הגלריה מייצגת בעיקר את אמני "דור הביניים" כגון עדו בר-אל, פיליפ רנצר, לארי אברמסון, שרון פוליאקין, אסף בן צבי, מיכל נאמן, סמדר אליאסף, יאיר גרבוז, דגנית ברסט ואחרים, לצד אמנים צעירים יותר כגל וינשטיין, סשה סרבר ואחרים.

בשנת 2001 פרש מייסדה והעביר את מלאכת הניהול לידי בנו, אמון יריב. בשנת 2016 נפתח חלל תצוגה נוסף לגלריה ברחוב הפלך 6 בדרום תל אביב ובקיץ 2018 עברה הגלריה מרחוב בן יהודה למשכנה החדש ברחוב הזרם 5. בשנת 2019 נפתח ברחוב המנוע 4 גן הפסלים של הגלריה, שבו מוצגים פסלי חוץ המשתנים תדיר.

בדצמבר 2021 פתחה הגלריה שלוחה באזור התעשייה מרכז ספיר ירושלים. החלל החדש הושק בשתי תערוכות יחיד - של אביבה אורי עופר ללוש.

הגלריה היא הבעלים של אחד מעשרת האוספים הפרטיים הגדולים ביותר של אמנות ישראלית. חלקו מושאל בהשאלות ארוכות טווח למוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון רמת גן ומוזיאון מונארט באשדוד.
טקסט=גלריה גורדון, תל אביב. צלם: גדעון לוין|ממוזער|גלריה גורדון, תל אביב, צלם: גדעון לוין|250px
טקסט=גלריה גורדון, תל אביב. צלם: גדעון לוין|ממוזער|גלריה גורדון, תל אביב. צלם: גדעון לוין|250px
טקסט=גלריה גורדון, ירושלים. צלם: גדעון לוין|ממוזער|גלריה גורדון, ירושלים. צלם: גדעון לוין|250px

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* גלריה גורדון וגלריה אלון שגב עוברות לדרום תל אביב, ערב רב, 29 באוגוסט 2018
* 
* 

## הערות שוליים

גורדון
קטגוריה:רחוב בן-יהודה (תל אביב)
מלפיגאים

**מלפיגאים** (שם מדעי: Malpighiales) היא סדרה גדולה של צמחים בעלי פרחים, שהוגדרה בעקבות מחקר פילוגנטי של קבוצת Angiosperm Phylogeny Group (APG) שהחלה לפרסם את פרסומיה על טקסונומית צמחים בשנת 1989. זו אחת הקבוצות הראשונות בטקסונומיה, שלא הוגדרה בעזרת מורפולוגיה ולכן הפרטים בה לא בהכרח נראים דומים. סדרה זו מכילה מספר רב של משפחות, ששויכו קודם לסדרות אחרות, חלקן צומצמו בהגדרתן ואחרות בוטלו כליל. המלפיגאים כלולים בתוך הקבוצה הגנטית Rosids.

## משפחות בולטות
*Achariaceae - 
*Passifloraceae - שעוניתיים שהיא משפחת השעונית (פסיפלורה)
*Salicaceae - ערבתיים, משפחת הערבה
*Violaceae - סיגליים
*Malpighiaceae - מלפיגיים, משפחת דובדבן האסרולה
*Linaceae - משפחת פשתיים, פשתן
*Erythroxylaceae - משפחת הקוקה
*Hypericaceae - משפחת הפרעיים
*Euphorbiaceae - משפחת החלבלוביים
*Rhizophoraceae - משפחת הריזופוריים
*Rafflesiaceae - משפחת הרפלסיים

## קישורים חיצוניים

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון ברכטולד
קטגוריה:סדרות צמחים
אסטבן באטיסטה

**אסטבן דמיאן באטיסטה הרננדז** (בספרדית: **Esteban Damián Batista Hernández**; נולד ב-2 בספטמבר 1983 במונטווידאו) הוא כדורסלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. גובהו 2.08 מטרים. בעבר שיחק בין השאר במדי אטלנטה הוקס ומכבי תל אביב.
## קריירה
באטיסטה חתם כשחקן חופשי באטלנטה הוקס ב-12 בספטמבר 2005 וביצע את הופעת הבכורה שלו ב-2 בנובמבר של אותה השנה נגד גולדן סטייט ווריורס. במהלך עונתו הראשונה בליגת ה-NBA העמיד באטיסטה ממוצעים של 1.8 נקודות ו-2.5 ריבאונדים, עם זמן משחק של 8.7 דקות למשחק ו-57 הופעות. הוא האורוגוואי הראשון ששיחק בליגת ה-NBA אי פעם.

באטיסטה שיחק עם נבחרת אורוגוואי באליפות האמריקות בכדורסל 2007, שהתקיימה בין 22 באוגוסט ל-2 בספטמבר בלאס וגאס, ארצות הברית, ותרם בממוצע לנבחרתו 20.8 נקודות ו-12.4 ריבאונדים (הגבוה בטורניר) למשחק. באותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בריו דה ז'ניירו.

ב-26 בספטמבר 2007, חתם באטיסטה על חוזה בבוסטון סלטיקס. ב-16 באוקטובר של אותה השנה, שוחרר באטיסטה וחתם בו ביום במכבי תל אביב. באטיסטה נשא על גופייתו הצהובה במכבי תל אביב את המספר 15. בעונת  הוא הגיע עם מכבי תל אביב לשלושה משחקי גמר (ביורוליג, בליגת העל ובגביע המדינה) אך קבוצתו הפסידה בכולם, ובכך סיימה את העונה ללא תואר ואיבדה את אליפות ישראל לראשונה מזה 15 שנים. באטיסטה היה אחד מהמעורבים בפרשיית הבנק הלא-חוקי של מוני פנאן, ואף איים לרצוח את פנאן בשל חוב כספי של כ-800,000 דולר אמריקאי לאחר שהשקיע אצלו כ-850,000 דולרים. 

לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בפתיחת עונת , שוחרר באטיסטה ממכבי תל אביב וב-28 בדצמבר 2008 חתם בקבוצה הרוסית טריומף ליוברצי. עם זאת, מספר ימים לאחר מכן עזב את רוסיה עקב תנאי האקלים הקשים במדינה. במאי 2009 חתם בפואנלברדה הספרדית. בינואר 2011 חתם במועדון הספרדי קאחה לבורל וביולי של אותה שנה חתם במועדון הטורקי, אנאדולו אפס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורסלנים אורוגוואים
קטגוריה:כדורסלני אטלנטה הוקס
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני טריומף ליוברצי
קטגוריה:כדורסלני פואנלברדה
קטגוריה:כדורסלני סאסקי בסקוניה
קטגוריה:כדורסלני אנאדולו אפס
קטגוריה:כדורסלני פנאתינאיקוס
קטגוריה:כדורסלני פינאר קרשיאקה
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה מילאנו
קטגוריה:כדורסלני ונציה
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:אורוגוואים שנולדו ב-1983
אלכס גרסיה

**אלכס גרסיה** (נולד ב-4 במרץ 1980 באורלנדיה, ברזיל) הוא כדורסלן ברזילאי המשחק בנבחרת ברזיל. גובהו 1.93 מטר. משחק בעמדת הקלע.

גרסיה שיחק במהלך הקריירה שלו בשתי קבוצות NBA, סן אנטוניו ספרס (2003-2004) וניו אורלינס הורנטס. הממוצע שלו ב-NBA עומד על 4.7 נקודות ו-1.8 אסיסטים.

בשנת 2007 חתם גרסיה על חוזה בקבוצת הכדורסל מכבי תל אביב במסגרת שיתוף הפעולה בין הקבוצה למאמנה לשעבר של נבחרת ברזיל, רובנס גרסיה. גרסיה לבש במכבי את גופייה מספר 12.

ב-2 באוגוסט 2008 שוחרר ממכבי תל אביב, לאחר מכן החל לשחק בקבוצת "פינהירוס", אותה עזב לאחר זמן מה. לאחר מכן החל לשחק בקבוצה הברזילאית יוניברסו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כדורסלנים ברזילאים
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני ניו אורלינס הורנטס
קטגוריה:כדורסלני סן אנטוניו ספרס
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1980
د

**דאל** (בערבית: **دال**) היא האות השמינית באלפבית הערבי. לפניה באה האות ח'א ואחריה ד'אל.

דאל מייצגת את העיצור /d/ (כמו דל"ת). האות מתחברת מצד ימין אך לא משמאל, כשאר אותיות "ארז דוד'".

מקור האות דאל ב"דל"ת" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
*אלפבית עברי – ד
*אלפבית לטיני – D, d
*אלפבית יווני – Δ,δ
*אלפבית סורי – ܕ

## ראו גם
* ذ, אות באלפבית הערבי בעלת צליל של د רפה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אותיות בערבית
דאל

שמאל|ממוזער|250px|תבשיל דאל המבוסס על עדשים 
**דאל** (בהינדי: **दाल**; בבנגלית: **ডাল** או **দাল**) הוא מאכל הודי המבוסס על קטניות, בדרך כלל עדשים, שעועית או אפונים ולעיתים גם גרגירי חומוס או מש. הדאל הוא מאכל מקובל בהודו, פקיסטן ובנגלדש. בדרום הודו, מהווה הדאל גם את אחד ממרכיבי הסמבאר. מקור שמו של המאכל במילה בשפת הסנסקריט שפירושה "לחלק". בדרך כלל הוא נאכל לצד אורז וירקות או רוטי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:המטבח ההודי
קטגוריה:מאכלי קטניות
קטגוריה:מאכלי עדשים
ורנית

ממוזער|200px|ורנית של meubelwonder
ממוזער|200px|פרסומת לוורנית בשיקגו (1883)

ממוזער|200px|פרסומת לוורנית בקליפורניה (1917)
**ורנית**, **ורניש** (מאנגלית: **Varnish**) או **לַכָּה** הוא נוזל המכיל שרף אשר מיועד לציפוי משטחים. כאשר הנוזל מתייבש נוצר ציפוי דק ושקוף המגן על משטחים מפני שריטות, אבק, חשיפה לאור ומפגעים נוספים. אדם שתפקידו למרוח לכה נקרא **לַכַּאי** (מאוית גם **לכי**).

## היסטוריה

## אופן השימוש
ממוזער|200px|ציפוי גיטרות בוורנית בטנסי
ממוזער|200px|ציפוי רהיטים בוורנית בתוניסיה
הוורנית לרוב נמכרת בתצורה נוזלית, נמשחת במברשת או ספוג על המשטח הדרוש ומתייבשת במהירות. לאחר הייבוש, אין אפשרות להסירה אלא באמצעים כימיים. ורנית מורכבת משילוב של שמן מתייבש, שרף או רזין אקרילי עם חומר מדלל נדיף. לרוב ורנית מתייבשת למשטח חלק ומבריק, אך קיימים סוגים בעלי ברק סאטן ואף ציפוי מט.

ורנית יכולה להתייבש כתוצאה מהתנדפות של החומר המדלל, או חמצון של חלק ממרכיביה. ורניות אקריליות או מבוססות מים מתייבשות עם התנדפות המים (שהוחדרו לתערובת עם חומר מתחלב), אך דורשות זמן נוסף כדי להגיע לייבוש עמוק, שעשוי לשנות את גוון וברק הוורנית. חשיפה לשמש או אור חזק עשויה אף היא להאיץ את קצב ההתייבשות של ורנית.

## סוגים שונים של ורנית
### לכה
ורנית מהירת ייבוש, מבוססת מדללים כגון אצטון, ולפיכך דליקה. מגיעה שקופה או בצבעים שונים. מומלץ להשתמש בה בתרסיס, כדי לצמצם סיכון של התלקחות הנוזל. שמה נובע מהמילה Lacquer, שמו של חרק (Laccifer lacca) שמהפרשותיו בעבר היו רוקחים לכות לציפוי כלי חרס ועץ. כיום, לכה מבוססת כמעט תמיד על ניטרוצלולוזה. ניתנת להסרה במדלל.

### ורנית אקרילית
ורנית מבוססת מים, עשויה משילוב של שרף אקרילי, מים וחומר מתחלב. לוורנית האקרילית מקדם שבירת אור נמוך (אינה יוצרת עיוות בגוון האור) ונחשבת צלולה מאוד. בניגוד לצבעי אקריליק, ורנית אקרילית מתייבשת למשטח נטול נקבוביות ולפיכך אינה מקבלת גוון אפור עם חשיפה לאבק. סוגים שונים של ורנית אקרילית חסינים לאור אולטרא סגול, ומשפרים את עמידות הצבעים של העצם המשוח בחשיפה לאור שמש.

### ורנית שרף
ורנית מבוססת חומר אורגני מוקשה למחצה, המופק מצמחים או חרקים מסוימים. שני הסוגים הפופולריים של וורנית שרף הם ורנית המדוללת באלכוהול (Spirit Varnish), וורנית מדוללת טרפנטין. הוורנית יכולה לכלול שמנים, צבענים ואף שעווה, וקיימים עשרות מתכונים להשגת מראה מבריק, מט ואף אטום. לאחר שהשרף מתייבש, לא ניתן לדללו שנית.

### ורנית אפוקסי
ורנית המבוססת על שילוב של שני חומרים, אפוקסי וזרז ייבוש, שיש לערבבם מיד לפני השימוש. קיים פרק זמן מוקצב החל מרגע הערבוב בו ניתן למרוח את הוורנית, ולאחריו היא מתייבשת ואי אפשר להסירה. פרק זמן זה תלוי משמעותית בטמפרטורה, אך לא בלחות (דבקי אפוקסי יכולים להתייבש גם מתחת לפני הים).

## סכנת התלקחות

## ראו גם
* לק ציפורניים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנות: חומרי גלם
קטגוריה:מלאכת יד
קטגוריה:חומרי גלם
קטגוריה:נגרות
ג'ראלדין פאראר

**ג'ראלדין פאראר** (באנגלית: **Geraldine Farrar**, 28 בפברואר 1882 - 11 במרץ 1967) הייתה זמרת אופרה ושחקנית קולנוע אמריקאית, שנוכחותה הבימתית זיכתה אותה בכת של מעריצים נלהבים, ה"ג'רי-פלאפרס", בראשית המאה ה-20.

## שנים ראשונות, לימודים וקריירה אופראית
פאראר נולדה במלרוז, מסצ'וסטס, בתם של סידני פאראר והנרייטה ברנס. היא למדה פיתוח קול ושירה בבוסטון, ניו יורק ופריז ובברלין אצל זמרת הסופרן המהוללת לילי להמן, על פי המלצתה של ליליאן נורדיקה. היא חוללה סנסציה בברלין כשהופיעה שם לראשונה בשנת 1901, בתפקיד **מרגריט** ב"פאוסט" של גונו ובהמשך בתפקידים הראשיים ב"מיניון" של אמברואז תומא ו"מאנון לסקו" של
פוצ'יני וכ**ז'ולייט** ב"רומיאו וז'ולייט" של גונו. בין מעריציה בברלין היה נסיך הכתר הגרמני וילהלם, אתו, על פי הסברה, ניהלה פרשת אהבים החל ב-1903.

אחרי הופעה באופרה של מונטה קרלו שרה לראשונה במטרופוליטן אופרה, ב"רומיאו וז'ולייט", בשנת 1906. היא שרה בהפקה הראשונה במטרופוליטן של "מאדאם באטרפליי" בשנת 1907, ונשארה בסגל המטרופוליטן עד לפרישתה. במשך שנותיה שם שרה 29 תפקידים בקרוב ל-500 הצגות אופרה. ג'ראלדין פאראר הייתה פופולרית עד מאוד ויצרה לה עדת מעריצים נכבדה, בעיקר מקרב מבקרות אופרה ניו-יורקיות צעירות, שנודעו בשם "ג'רי-פלאפרס" פאראר שרה בתפקידים הראשיים בהופעות הבכורה של "אמיקה" מאת מסקאני (מונטה קרלו, 1905), "האחות אנג'ליקה" של פוצ'יני (ניו יורק, 1918) ו**מאדאם סאן-ז'ן** של ג'ורדאנו (ניו יורק, 1915) וכן כ"רועת האווזים" ב"ילדי המלך" של הומפרדינק (ניו יורק, 1910).

ג'ראלדין פאראר נודעה, במיטב הסגנון של דיוה אופראית, בטבעה חם המזג והעצמאי ללא פשרות. היא הרבתה להקליט לחברת "המכונה המדברת" של ויקטור והופיעה לעיתים קרובות בהבלטה במודעות הפרסומת של חברת התקליטים הזו.

ג'ראלדין פאראר הופיעה גם בסרטים אילמים, שצולמו בין עונות האופרה. פאראר כיכבה ביותר מתריסר סרטים בין השנים 1915 ל-1920, בין השאר בעיבוד של ססיל ב. דה-מיל לכרמן. תפקידה המעולה ביותר על המסך היה אולי ז'אן ד'ארק בסרט "ז'אן האישה" משנת 1917.

פאראר ניהלה רומן בן שבע שנים עם ארטורו טוסקניני. האולטימטום שהציגה לפניו, להתגרש מאשתו ולשאת אותה לאישה, הביא להתפטרותו של טוסקניני ממשרת המנצח הראשי של המטרופוליטן אופרה בשנת 1915. הוא חזר לאיטליה. פאראר הייתה בקשרי ידידות קרובה עם הטנור אנריקו קארוזו. היו השערות לגבי רומן גם ביניהם, אך ללא ראיות של ממש.

ג'ראלדין פאראר פרשה מן האופרה בשנת 1922, בגיל ארבעים. הופעתה האחרונה הייתה ה"זאזה" של לאונקוואלו. היא שרה ברסיטלים עד 1931 ושימשה לזמן קצר כפרשנית בשידורי הרדיו של המטרופוליטן בעונת 35–1934.

האוטוביוגרפיה שלה, Such Sweet Compulsion, שיצאה לאור בשנת 1938, נכתבה לסירוגין בפרקים, שחלקם במילים שלה וחלקם במילים של אמה, המתארת בסגנון נמלץ את הישגי בתה.

ג'ראלדין פאראר מתה ברוג'פילד, קונטיקט מהתקף לב בשנת 1967, בת 85, ונקברה בבית הקברות קנסיקו בוואלהאלה, ניו יורק.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:זמרות סופרן אמריקאיות
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות אופרה אמריקאיות
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:שחקניות אמריקאיות
קטגוריה:זמרות סופרן
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1882
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1882
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1967
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1967
פרנצ'סקו טאמאניו

ממוזער|שמאל|200px|פרנצ'סקו טאמאניו
**פרנצ'סקו טאמאניו** (באיטלקית: **Francesco Tamagno**; 28 בדצמבר 1850, טורינו - 31 באוגוסט 1905, וארזה) היה זמר אופרה איטלקי.

## ביוגרפיה

טאמאניו, הטנור הדרמטי המפורסם ביותר בזמנו, נודע בעוצמה היוצאת מן הכלל של קולו - בעיקר ברגיסטר העליון - עד כדי כך, שלא פעם השוו את קולו לחצוצרה. הסוגה המיוחדת של קולו נקראת "טנורה רובוסטו".

טאמאניו נודע בעיקר כאותלו הראשון של ורדי, בהצגת הבכורה בלה סקאלה, מילאנו, בשנת 1887. כמו כן היה **גבריאלה אדורנו** הראשון בגרסת 1881 של "סימון בוקאנרה", תפקיד לירי פי כמה. עוד אופרות חשובות שבהן שר בביצועי הבכורה היו "הבן האובד" ו"מריון דלורמה" של פונקיילי. כמו כן התפרסם בהופעותיו כ**ראדאמס** באאידה, בתפקיד הראשי ב"פוליוטו" וכ**ארנולד** בוילהלם טל של רוסיני.

הפריצה הראשונה של אמאניו הייתה בהופעתו הסנסציונית כ**ריקרדו** בנשף המסכות של ורדי, בפאלרמו, בשנת 1874. כעבור שלוש שנים הופיע לראשונה בלה סקאלה. במהלך שתים-עשרה השנים האחרונות של המאה ה-19 הופיע טאמאניו לא רק באיטליה, חצי האי האיברי ודרום אמריקה אלא גם בניו יורק, שיקגו ולונדון. בהופעותיו הציב אמת מידה לשירה, שעודנה תקפה גם כיום. מבין הטנורים האיטלקים בעלי הקול ההרואי, שביצועיהם השתמרו על גבי תקליטים, הוא נחשב גם כיום לגדול מכולם. בריאותו התערערה בראשית המאה ה-20 בגלל בעיות בלבו והוא פרש מן הבימה.

פרנצ'סקו טאמאניו נפטר בגיל 54.

## הקלטות

מכלול הקלטותיו של טאמאניו יצאו לאור בתקליטורים בחברת פרל/אופאל (cd 9846). התקליטים המקוריים נעשו בחברת גרמופון & טייפרייטר בשנים 1903 ו-1904 לאחר פרישתו של טאמאניו. הם כוללים קטעים מתוך אותלו.

## קישורים חיצוניים

* 


* Biography from Stanford University
* Francesco Tamagno includes his 1903 recording of the Death of Othello


קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1850
קטגוריה:נפטרים ב-1905