אגף המודיעין

**אגף המודיעין** (בראשי תיבות: **אמ"ן**) של צה"ל הוא חלק מקהילת המודיעין הישראלית, האחראי על איסוף וניתוח מודיעין צבאי. אגף המודיעין פועל בתיאום ובמשולב עם שירותי המודיעין האחרים על פי הגדרת ייעודם.
אגף המודיעין נושא באחריות למתן התרעה מפני מלחמה ומפני פעולות איבה וטרור, להערכת המודיעין הלאומית במישור הצבאי והמדיני, למתן מודיעין צבאי שוטף ולהפצתו, לביטחון המידע, ולמודיעין המסכל בצה"ל. בראש אגף המודיעין עומד קצין בדרגת אלוף, ומפקדו הנוכחי הוא האלוף שלומי בינדר.

אגף המודיעין מנחה מקצועית את כל גופי המודיעין בצה"ל:
* גופי המודיעין בזרועות צה"ל: להק המודיעין (למד"ן) בחיל האוויר ומספן המודיעין (מד"ן) בחיל הים.
* יחידות המודיעין בפיקודים המרחביים: פיקוד הצפון, פיקוד המרכז, פיקוד הדרום, פיקוד העורף ומפקדת העומק; ובאוגדות ובחטיבות שתחתיהם.

לאחר מלחמת יום הכיפורים הוחלט על הפרדה בין אגף המודיעין לחיל המודיעין, אשר בראשו יעמוד קצין מודיעין ראשי, שיהיה כפוף לראש אמ"ן ויבוא במקום תפקיד "עוזר ראש אמ"ן לחמ"ן". המטרה הייתה לאפשר לראש אמ"ן להתמסר לנושאי המחקר, הערכת המודיעין וההתרעה, ולהסיר ממנו את הצורך לדאוג לטיפול היום-יומי בענייני הלוגיסטיקה והארגון הקשורים לניהול זרוע המודיעין בצבא.

## מבנה ארגוני
מבנה אגף המודיעין הנוכחי מתבסס על מטה המורכב מחטיבות (בדומה ללהקים שבמטה זרוע האוויר והחלל והמספנים שבמטה זרוע הים), ויחידות עצמאיות אחרות. המבנה ההיררכי של החטיבות, כנהוג ביחידות מטה בצה"ל, מורכב ממחלקות, ענפים ומדורים.

**מפקד אגף המודיעין** הוא ראש האגף, קצין בדרגת אלוף. תחתיו נמצא **חיל המודיעין**, הגוף העוסק בניהול השוטף של האגף ותהליכי בניין הכוח בו. בראשות מטה האגף עומד קצין בדרגת תת-אלוף. לראש האגף האגף כפופות שתי **חטיבות**, אשר גם עליהן מפקד קצין בדרגת תת-אלוף – חטיבת המחקר וחטיבת ההפעלה המבצעית. החטיבות מהוות את הגופים המרכזיים לניתוח תוצרי המודיעין, אשר נאספו על ידי **יחידות האיסוף**: יחידה 8200 האמונה על השגת מודיעין אותות, יחידה 9900 האמונה על השגת מודיעין חזותי, יחידה 504 האמונה על השגת מודיעין אנושי ומערך האוסינט האמון על השגת מודיעין ממקורות גלויים. תחת קטגוריה זו נמצאת גם מנהלת המטרות המטכ"לית שמטרתה לאסוף מידע ולסמן מטרות לפעולות צה"ל. האחריות על גיבוש תמונת המודיעין בחלקי הצבא השונים נתונה גם על **היחידות הזרועיות** ו**היחידות הפיקודיות**. את מרבית המערכים של אגף מודיעין מתפעל ה**חיל** היחיד אשר כפוף לאגף: חיל המודיעין. בראשות חיל המודיעין עומד קמנ"ר – קצין מודיעין ראשי, בדרגת תת-אלוף.

## היסטוריה

### מחלקת המודיעין
במרץ 1949 הוחלט על הפרדה בין שירותי המודיעין הצבאי לאזרחי. הוקמה מחלקת המודיעין (ממ"ן) במקום שירות המודיעין. האחריות על ביטחון הפנים הועברה לשירות הביטחון הכללי שזה עתה הוקם. בראש המחלקה הועמד חיים הרצוג והיא הורכבה ממספר שירותי משנה:
*ש"מ 1 – מודיעין קרבי ומחקר, בפיקוד בנימין גיבלי
*ש"מ 2 – מערך האזנה, בפיקוד מרדכי אלמוג
*ש"מ 3 – ביטחון שדה וריגול נגדי, בפיקוד אברהם קדרון
*ש"מ 4 – צנזורה צבאית ודוברות, בפיקוד גרשון דרור
*ש"מ 5 – מרכז החקירות וענף ביטחון פנימי לחקירת שוהים בארצות ערב, בפיקוד אריה פינס
*ש"מ 6 – מחקר מודיעין שטח ותשתיות אסטרטגיות, הכנת עזרי שטח, מפות וצילומים, בפיקוד עמנואל ילן
*ש"מ 7 – מודיעין מקורות גלויים, ספריית מודיעין, מודיעין טכנולוגי, מחקר צבאות לא-ערביים, בפיקוד פנחס פיק
*ש"מ 8 – יחידה טכנית כולל מעבדת המודיעין המרכזית, בית הדפוס, פיתוח טכנולוגי, בפיקוד חיים יערי
*ש"מ 9 – קישור לנספחים צבאיים, בפיקוד מאיר דה-שליט
*ש"מ 10 – יחידה לאיסוף מודיעין גלוי בעיתונות ובניית כרטסת אישים, בפיקוד שמואל טולידאנו
*ש"מ 18 – המחלקה לפעולות מיוחדות (המחלקה הערבית/מסתערבים/יחידת השחר), הפעלת קת"מים/סוכנים, בפיקוד שמריה גוטמן
*שירות המפות והצילומים (שמו"צ) – בפיקוד פנחס יואלי.

### הקמת האגף
אגף המודיעין הוקם ב-28 בדצמבר 1953 כאגף במטה הכללי של צה"ל. לפני הקמת האגף פעלה מחלקת המודיעין (ממ"ן), שהייתה כפופה לאג"ם. ראש מחלקת המודיעין הראשון בצה"ל היה איסר בארי, והחליף אותו חיים הרצוג. באפריל 1950 מונה בנימין גיבלי לראש מחלקת המודיעין, ובמהלך כהונתו, בדצמבר 1953, הפכה מחלקת המודיעין לאגף במטכ"ל, וגיבלי היה לראש אמ"ן הראשון.

## כישלונות והישגים
### העסק הביש

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הכשירה והפעיל מחלקת המודיעין חוליית ריגול במצרים, מקרב יהודים מקומיים. החוליה פעלה במסגרת יחידה 131, שיועדה לפעולות ריגול במדינות ערב. שיחות שהתנהלו בין מצרים לבריטניה, בתחילת שנות ה-50, על פינוי הצבא הבריטי מתעלת סואץ, גרמו לדאגה בישראל. אגף המודיעין העלה רעיון לחבל בחשאי במתקנים מערביים במצרים, כך שהפעולה תיראה כאילו נעשתה על ידי מחתרת לאומנית מצרית, ובכך לפגוע ביחסים שבין מדינות המערב למצרים. לביצוע פעולות החבלה הפעיל המודיעין הישראלי את חוליית הריגול בפיקודו של אברי אלעד, שהורה לאנשיו להתחיל בפעולות חבלה. ב-2 ביולי 1954 בוצעה הפעולה הראשונה: אנשי הקבוצה הטמינו מטען חבלה קטן בתא דואר באלכסנדריה, וגרמו לשריפתו. ב-14 בחודש בוצעה הפעולה השנייה: מטענים מתלקחים הונחו בספריות האמריקאיות בקהיר ובאלכסנדריה וגרמו לשריפות. הפעולה השלישית תוזמנה ל-23 ביולי, יום השנה למהפכת הקצינים, וכוונה נגד בתי קולנוע בקהיר ובאלכסנדריה. פעולה זו נכשלה על מדרגות קולנוע "ריו", כאשר מטען תבערה התלקח בטרם עת בכיסו של אחד מחברי החוליה, שנעצר במקום. באף אחד מהמקרים לא גבו פעולות החבלה הללו קורבנות בנפש. כל חברי החוליה, פרט לאלעד, נלכדו והועמדו לדין, ושניים מהם נדונו למוות. שליח המודיעין במצרים, מקס בינט, נעצר אף הוא והתאבד בכלאו.

בעקבות פרשה זו הודח גיבלי מתפקיד ראש אמ"ן, ובמקומו מונה יהושפט הרכבי.

### עסקת הנשק בין מצרים לגוש המזרחי
ב-1955 אמ"ן לא נתן כל התרעה על התגבשותה של עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, עסקה שגולם בה איום בסיסי על ביטחון ישראל.

### ליל הברווזים

"ליל הברווזים" נחשב לאחד המחדלים המשמעותיים ביותר בשנותיה הראשונות של המדינה. בערב 1 באפריל 1959 שודרו בקול ישראל שלוש סיסמאות לגיוס מילואים נרחב: "חבצלת", "אביב" ו"מנורה". הדרמטיות שבה הוקראו הסיסמאות, בשילוב עם העובדה שהשידור קטע את רצף התוכניות הרגיל, יצרה רושם מוטעה בקרב הציבור בישראל ובעולם הערבי כי עומדת לפרוץ מלחמה כוללת. ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון כלל לא עודכן על הכוונה לבצע תרגיל גיוס פומבי בהיקף כזה. צבאות מצרים וסוריה הכריזו על מצב חירום וריכזו כוחות בגבולות, מה שהעלה את החשש שדינמיקה של הסלמה לא מכוונת תוביל לעימות צבאי של ממש. בתוך ישראל נמתחה ביקורת חריפה על צה"ל ועל חוסר האחריות שבהפחדת הציבור ללא צורך. ועדת חקירה שהוקמה בעקבות האירוע הטילה את האחריות על ראש אגף המטה הכללי, האלוף מאיר זורע, ועל ראש אמ"ן, האלוף יהושפט הרכבי. סיום תפקידם של השניים סימן זעזוע עמוק בצמרת הצבאית והוביל לשינוי נהלים קפדני בכל הנוגע לגיוס מילואים פומבי ולתיאום בין הצבא לממשלה. מעבר להדחת הבכירים, הפרשה חשפה את הרגישות העצומה של המזרח התיכון לכל סימן של גיוס כוחות בישראל, לקח שנלמד ויושם בעשורים הבאים. מינויו של חיים הרצוג לראש אמ"ן במקומו של הרכבי נועד לשקם את אמינות המערכת.

### כוננות "רותם"

ב-18 בפברואר 1960, בעקבות מידע כוזב שהעבירה רוסיה למצרים על כוונת ישראל לתקוף את סוריה, החלו כוחות צבא מצריים גדולים לחצות את תעלת סואץ. בתוך שישה ימים הצליח הצבא המצרי לרכז יותר מ-500 טנקים בגבול הנגב ללא כל התרעה מודיעינית. רק לאחר שהגיעה התרעה מודיעינית מארצות הברית, גילה צה"ל שמול 500 הטנקים המצריים ניצבים רק 30 טנקים ישראלים, והחל להעביר לדרום כוחות גדולים של מילואים וצבא סדיר, במסגרת כוננות רותם. רק בתחילת מרץ הוציאו המצרים את כוחותיהם מסיני.

### ניסוי הטילים הבליסטיים של מצרים
ב-21 ביולי 1962 ביצעה מצרים שיגור פומבי של ארבעה טילים בליסטיים בלי שאמ"ן נתן כל התרעה על היווצרות איום בליסטי על ישראל.

### מלחמת ששת הימים
בשנים שלפני מלחמת ששת הימים העריכה מחלקת אמ"ן-מחקר, חד-משמעית, כי גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, לא ייזום משבר כל עוד צבא מצרים מעורב במלחמת האזרחים בצפון תימן. בפברואר הוא הבהיר שמלחמה לא צפויה לפני 1970. ראש מחלקת אמ"ן-מחקר דבק בהערכה זו גם חודשים ספורים לפני פרוץ המשבר, בהעריכו כי המצרים לא יוכלו להסתכן במלחמה בחמש השנים הקרובות.

ב־6 ביוני 1967, היום השני למלחמת ששת הימים רשם אמ"ן את אחד מהישגיו המשמעותיים במלחמה, כאשר יחידת מודיעין האותות שלו, יחידה 515 קלטה את שיחת נאצר-חוסיין. בשיחה זו, נשיא מצרים הוליך שולל את מלך ירדן וטען כי חיל האוויר המצרי הולם מהבוקר בשדות התעופה של ישראל, אף על־פי שידע כי חיל האוויר שלו חוסל לחלוטין יום קודם במסגרת מבצע מוקד. נאצר עשה זאת כדי לגרום לחוסיין להעמיק את מעורבותו במלחמה ואולי להקל על מצרים. בשעה זו העולם, כולל תושבי ישראל, עדיין לא ידעו את גודל ההצלחה הכוללת ביבשה ובאוויר בשל דרישתו של שר הביטחון משה דיין לקיים ערפל קרב כבד. השיחה שנקלטה הושמעה בגלי צה"ל על פי החלטת דיין, מתוך חשש שמצרים מנסה באמצעות השקר לגרור את ברית המועצות למלחמה, כפי שהתחייבה בהסכם ההגנה, במקרה שארצות הברית תתערב לצד ישראל. כמו כן, הייתה כוונה לסכסך בין נאצר לחוסיין לאחר שיפורסם כיצד הם מרמים זה את זה.

### מלחמת ההתשה
בסוף 1968 החליט הרמטכ"ל חיים בר-לב, על בסיס הערכותיו של אמ"ן, להכין את צה"ל למלחמה באביב ומלחמת ההתשה אכן פרצה כמה ימים לאחר המועד שבו נשלמו ההכנות לקראתה. אבל במהלכה אמ"ן כשל במתן התרעה על כך שברית המועצות עלולה לשגר כוחות צבא שיסייעו למצרים, ובכך תרם להיווצרות העימות המסוכן בין צה"ל לכוחות סובייטיים.

### מלחמת יום הכיפורים

ממוזער|שמאל|250px|סיכום מסמך ההערכה שהוציאה אמ"ן/מחקר ב-5 באוקטובר 1973, יום לפני פריצת מלחמת יום הכיפוריםלקראת מלחמת יום הכיפורים דבקה חטיבת המחקר של אמ״ן ב״קונספציה״ שלפיה הסבירות למלחמה נמוכה, גם כאשר הצטברו התרעות רבות וברורות על כוונת מצרים וסוריה לצאת למלחמה. עמדת ההערכה, שיוצגה בידי יונה בנדמן, אריה שלו ואלי זעירא, פירשה את ההכנות הצבאיות כצעדי מגננה או תרגיל בלבד. כך נוצר פער חריף בין שפע המידע ההתרעתי שעמד לרשות אמ״ן, לבין איכות ההתרעה שסופקה בפועל. כישלון זה נחשב לאחד מכשלי המודיעין החמורים בהיסטוריה של המאה ה-20. ועדת אגרנט מתחה ביקורת חריפה על אמ״ן, והמלצותיה הובילו להדחת קצינים בכירים, ובראשם אלי זעירא ואריה שלו.

### הסכם השלום עם מצרים
ב־9 בנובמבר 1977 הודיע אנואר סאדאת על נכונותו להגיע לכנסת בירושלים כדי לקדם שלום עם ישראל. במקביל ניהלו מנחם בגין, המוסד ושר החוץ משה דיין מגעים חשאיים עם מצרים, מבלי לשתף את אמ"ן וחטיבת המחקר. הדרת גורמי המודיעין ממהלך שבתחומם אחריותם הישיר, הוביל להערכה שגויה שלפיה ביקור סאדאת הוא מזימה מצרית. בעקבותיה הזהיר הרמטכ"ל מוטה גור את בגין מפני כוונות תוקפניות של סאדאת. לאחר שהתברר כי ההערכה הייתה מוטעית, ננזף גור בפומבי בידי שר הביטחון עזר ויצמן.

### האינתיפאדה
ב-1987 הופתעה ישראל מעצם פרוץ האינתיפאדה לאחר שחטיבת המחקר (אף כי היא לא אחראית בלעדית לכך) לא ניתחה בצורה נכונה את ההתפתחויות בשטחים.

### מלחמת המפרץ
חטיבת המחקר לא התריעה ב-1990 על פלישת עיראק לכווית, אשר הביאה לפרוץ מלחמת המפרץ ב-1991.

### הסכם השלום עם ירדן
ב־13 בספטמבר 1993 נחתם הסכם העקרונות בין ישראל לאש"ף והחל התהליך המדיני עם הפלסטינים. לאחר מכן עלתה השאלה האם בעקבות חתימת הסכם זה, יהיה אפשר לחתום הסכמי שלום עם גורמים ערביים נוספים, ובפרט עם ירדן, ששליטה, המלך חוסיין, קיים מגעים חשאיים ארוכי טווח עם ישראל. חטיבת המחקר העריכה כי אין למהלך זה כל סיכוי, וחזרה על הערכת המודיעין שהוצגה לראשי המדינה מזה שנים רבות, ולפיה, חוסיין לא יעז לחתום על הסכם שלום פומבי עם ישראל, עד שכל שכנותיה של ישראל, ובעיקר סוריה, יעשו זאת. ראש הממשלה, יצחק רבין, דחה הערכה זו, והעדיף את הערכת "המוסד", לפיה הגעה להסכם עם ירדן היא אפשרית. רבין פתח במשא ומתן עם חוסיין, שבסיומו, ב־26 באוקטובר 1994, נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן. גם הסכם זה, מאז חתימתו, כמו הסכם השלום עם מצרים, איתן ויציב.

### הנסיגה מרצועת הביטחון בדרום לבנון
חטיבת המחקר העריכה לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 חד־משמעית כי לאחר נסיגה מרצועת הביטחון בדרום לבנון ימשכו התקפות הרקטות של חזבאללה על יישובי הצפון, וכי בהיעדר רצועת הביטחון, יוכלו אנשי חזבאללה להתקרב לגבול ולהרחיק באמצעות הרקטות שברשותם עד לאזור הקריות, ואף לחדור לשטח מדינת ישראל למטרות ביצוע פיגועים. החטיבה העריכה כי מספר הפיגועים יגדל וישראל תשלם מחיר דמים גבוה מזה שהיא משלמת בעת שהות צה"ל ברצועת הביטחון. תחזית זו לא התממשה מספר שנים, ולאחר נסיגת צה"ל מדרום לבנון ב־24 במאי 2000, פחתה כמות הפיגועים מגבול לבנון באופן משמעותי, וכמות הנפגעים קטנה בסדר גודל בהשוואה למצב טרם הנסיגה.

השקט היחסי ששרר בגבול הצפון בשש השנים מאז הנסיגה בא לסיומו באופן חד ב-12 ביולי 2006. לאחר שלוחמי החזבאללה הצליחו לתצפת בצורה נרחבת על הכוחות הישראלים בזכות הנסיגה, ביצע החזבאללה פיגוע קשה בסיור צה"ל על הגבול ובעקבות כך, חטיפה של שני חיילי צה"ל והריגת חיילים נוספים. בתגובה לאירוע זה, פתחה ישראל בלחימה בחזבאללה בתוך שטח דרום לבנון. הכח הראשון שנכנס מיד עם החטיפה, היה טנק של גדוד 71 שארבעת לוחמיו נהרגו ממטען גחון רב עוצמה שהוכן מבעוד מועד לכניסה של חיילי צה"ל בעקבות החטיפה. חזבאללה הראה שהחטיפה לא הייתה מיקרית אלא כהכנה לעימות רציני וגדול עם צה"ל לאחר שש שנות אימון והכנת השטח. עקב מוכנות חזבאללה, לא נותר לישראל אלא להפציץ מהאוויר ולהיכנס אל עומק השטח תוך לחימה עזה, מה שהתפתח למלחמת לבנון השנייה. במהלך מלחמה זו, הראה חזבאללה את יכולתו לירות רקטות לא רק לעבר יישובי הצפון, אלא אף להגיע לחיפה, בית שאן ודרומית מכך. הירי נמשך לכל אורך המלחמה עד לכניסת הפסקת האש לתוקף ב-14 באוגוסט 2006.

### מלחמת עיראק

ערב הפלישה לעיראק במרץ 2003, גיבשה חטיבת המחקר הערכת מודיעין בדרגת סבירות גבוהה הגובלת בוודאות, לפיה עיראק מחזיקה ביכולות שיוריות בתחומי הנשק הכימי והביולוגי. הערכה זו כללה זיהוי של עשרות טילי קרקע-קרקע המסוגלים להגיע לישראל ולשאת חימוש בלתי קונבנציונלי. לצד זאת, העריכו באמ"ן בסבירות נמוכה כי סדאם חוסיין אכן יבחר לתקוף את ישראל בנשק זה, בין אם באמצעות טילים ובין אם באמצעות כלי טיס. למרות תשתית איסופית דלילה בתחומי הנשק הבלתי קונבנציונלי והטילים, הפגינו ראש אמ"ן והנהגת המודיעין ביטחון עצמי רב בתקפות הערכותיהם. על בסיס תמונת המצב המודיעינית ששורטטה בפניה, הורתה ממשלת ישראל על נקיטת צעדי התגוננות נרחבים בעלות של מאות מיליוני שקלים. צעדים אלו כללו גיוס מילואים נרחב למערכי הנ"מ ופיקוד העורף, והנחיה גורפת לציבור לפתוח את ערכות המגן האישיות.

ביטוי מובהק לביטחון המודיעיני ניתן עוד באפריל 2003, כאשר ראש אמ"ן חזר ואישר בפני ועדת החוץ והביטחון של הכנסת את סבירותו הגבוהה מאוד של קיום הנשק הבלתי קונבנציונלי. ככל שמועד הפתיחה במלחמה התקרב, הלכה והתעצמה הערכת היכולות של המשטר העיראקי. מספר הטילים ארוכי הטווח שיוחסו לו עלה בהדרגה מהערכה של יחידות בודדות לעשרות, ובשבועות האחרונים הגיעו ההערכות לטווח 50–100 טילים. האמון העמוק של מערכת הביטחון בקיום האיום השתקף גם בשלביה המתקדמים של הלחימה, כאשר צבא עיראק כבר הוכרע ברובו על ידי כוחות הקואליציה. הכוננות בישראל נותרה בעינה ואזרחי המדינה נדרשו להישאר צמודים לערכות המגן בשל החשש משיגור מאזור "אל קאים" שבצפון-מערב עיראק שטרם נכבש. בדיעבד, עם סיום המערכה, התברר פער מוחלט בין הערכות המודיעין לבין המציאות בשטח, שכן לא נמצאו היכולות שיוחסו למשטר. הוועדה לחקירת מערך המודיעין שקמה בעקבות המלחמה מתחה אמנם ביקורת חריפה על תפקוד הקהילה, אך קבעה בדעת רוב כי הטעויות המודיעיניות נבעו מדלות החומר האיסופי. לפיכך, קבעה הוועדה כי למרות הכשל, מדובר בטעויות העומדות בגדר הסביר והמקצועי, גם אם בדוחק רב.

### תוכנית הגרעין של לוב

הצהרתה של לוב ב-19 בדצמבר 2003 בדבר כוונתה לחדול מייצור נשק גרעיני, הכתה בתדהמה את קהילת המודיעין הישראלית, ובפרט את "אגף המודיעין" ו"המוסד". עד אז, לא החזיקו גופי המודיעין במידע על אודות המאמצים האינטנסיביים שהשקיע משטרו של מועמר קדאפי בפיתוח תעשייה גרעינית מסועפת, שהתפרסה על פני אתרים רבים והגיעה לשלבים מתקדמים. התפנית המדינית הלובית הייתה תוצר של מגעים חשאיים שהחלו במרץ 2003 מול ארצות הברית ובריטניה, אשר בחרו למדר את ישראל מהחשיפות המודיעיניות המשמעותיות ומהמהלכים הדיפלומטיים שנועדו להביא לפירוק היכולות הגרעיניות של לוב.

גילוי המידע הוביל לביקורת נוקבת מצד הוועדה לחקירת מערך המודיעין בעקבות המלחמה בעיראק, אשר הגדירה את חוסר הידיעה הישראלי ככשל מודיעיני חמור המחייב בדק בית יסודי ושידוד מערכות. בתגובה לכך, הגיש אמ"ן בנובמבר 2004 דו"ח מפורט לוועדת המשנה למודיעין ולשירותים חשאיים בכנסת, שבו נותחו הנסיבות שהובילו לכישלון המעקב אחר התוכנית הלובית, ופורטו המלצות לרפורמה מבנית במערך איסוף המודיעין. על פי פרסומים בספרו של יוסי מלמן, לבחינה המחודשת של החומר המודיעיני בעקבות הפרשה הייתה השפעה מכרעת גם על חשיפת הקמתו של הכור הגרעיני בסוריה.

### טבח שבעה באוקטובר
טבח שבעה באוקטובר 2023 ומלחמת "חרבות ברזל" חשפו כשל מערכתי בקרב אגף המודיעין והדרג המדיני. הם אימצו קונספציה לפיה "חמאס מורתע" אשר קרסה באותו יום. מדיניות הביטחון הלאומי ארוכת השנים שהגדיר הדרג המדיני, ביקשה לבודד את רצועת עזה מיהודה ושומרון בשיטת "הפרד ומשול". לשם כך נדרש לחזק את שלטונו של חמאס, ולהחליש את הרשות הפלסטינית. אמ"ן, שתפקידו לשמש "איפכא מסתברא" ולהטיל ספק, הפך לשותף פעיל בקונספציית "ניהול הסכסוך". בכך, הוביל הדרג המדיני את "מדיניות ההכלה" של ארגון הטרור חמאס, ללא הכרעתו, וללא התנגדות מספקת ממערכת הביטחון. במסגרת זו התקבעה פרקטיקה של "קניית שקט" דרך הטבות כלכליות והזרמת כספים קטאריים, בעוד חמאס מנצל זאת לבניית צבא טרור, מעל ומתחת לאדמה. אמנם במערכת הביטחון היו התנגדויות שהתריעו שהכסף מתועל גם להתעצמותו הצבאית, אך המערך המודיעיני לא דחף חלופה אסטרטגית. הוא אימץ את מדיניות ההכלה של נתניהו שהתוותה את הפרדיגמה "שקט תמורת שקט", מה שאפשר לדרג המדיני להמשיך לדחות הכרעות קשות ולהסתפק בשקט זמני, בזמן שחמאס בנה איום צבאי משמעותי.

בתוך כך, כשל אגף המודיעין בבניית תמונת מצב מחקרית עדכנית די הצורך על היקף ההתעצמות הצבאית של חמאס כ"צבא טרור". תוכניות מבצעיות מפורטות של חמאס היו ידועות כשנה מראש, ותרגילים גלויים שכללו תרחישים של פריצת גדר המערכת ופשיטה על יישובים, לא הביאו ליצירת התרעה קונקרטית. בכירי אמ"ן דבקו בהערכה כי חמאס מורתע. אולם הדרג המדיני לא רק יצר אקלים מדיני שגוי, אלא כשהיה ממוקד ברפורמה המשפטית, הוא תעלם מנורות האזהרה האדומות שכן הוצגו. בין מרץ ליולי 2023 קיבל ראש ממשלת ישראל מספר מכתבי התרעה רשמיים מאגף המודיעין, שהזהירו כי חולשתה הפנימית של ישראל, המשבר סביב הרפורמה המשפטית והשחיקה בלכידות החברתית נתפסים בעיני חמאס, חזבאללה ואיראן כהזדמנות היסטורית לשינוי מאזן הכוחות. לדוגמה, כאשר ראש חטיבת המחקר התריע על שחיקה בהרתעה עקב המשבר הפנימי בעקבות הרפורמה המשפטית, אשר מעודד את האויב לבחון את גבולות הכוח. ב-28 ביולי 2023 הזהיר אמ"ן כי ב"ציר הרשע" מזהים בישראל "נקודת חולשה היסטורית". למרות זאת, סירב נתניהו לכנס דיונים דחופים שהתבקשו על ידי הרמטכ"ל וראש השב"כ, לבחינה מחדש את הנחות היסוד כלפי חמאס ובעלי בריתו. הוא אף התנגד יוזמות מבצעיות לפגיעה בצמרת חמאס, כפי שהוצע ב-1 באוקטובר 2023, לאור תחושת חופש הפעולה גוברת בקרב סינוואר.

גם ברמת השטח, אזהרות של תצפיתניות על פעילות חריגה בסמוך לגדר המערכת נענו בביטול מצד מפקדיהן, ותרגיל רחב היקף של חמאס בסמוך למועד המתקפה לא תורגם להבנת איום מיידי. בלילה שקדם לטבח, אף שהצטבר מידע מחשיד, הוחלט שלא להעלות את רמת הכוננות מתוך הנחה שמדובר בפעילות מוגבלת. חומרת המחדל מתחדדת נוכח הפער העצום בין המידע שהיה קיים לבין המסקנות שהוסקו ממנו. בידי אמ"ן הייתה תוכנית "חומת יריחו" המפורטת, אך היא תויגה כלא-ריאלית. הקיבעון המחשבתי הזה גרם לעיוורון מבצעי מסוכן, עד כדי כך שיחידה 8200 חדלה להאזין לרשתות קשר טקטיות של חמאס. כך נוצר מעגל קסמים קטלני, שבו הדרג המדיני דרש שקט ונמנע מחיסולים ממוקדים, בעוד אמ"ן, במקום לנפץ את אשליית השקט, סיפק לה צידוקים מודיעיניים. אולם עם פרוץ מלחמת "חרבות ברזל", עבר אגף המודיעין תהליך של התאמה למציאות הלחימה, תוך שהוא מספק מידע טקטי ומבצעי רב לכוחות המתמרנים ברצועת עזה. מודיעין זה שימש להגנה על חיי הלוחמים ולאיתור מטרות אויב.

### התקיפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024)

בליל 14 באפריל 2024, ערכה איראן תקיפה אווירית נרחבת משטחה נגד ישראל, שכללה 110 טילים בליסטיים (ח'ייבר שכן), 185 כטב"מים (שאהד 238) ו-36 טילי שיוט.
התקיפה הייתה תגובה ישירה לתקיפת הקונסוליה האיראנית בדמשק שיוחסה לישראל שבועיים לפני כן בה נהרג מפקד כוח קודס בסוריה ולבנון מוחמד רזא זאהדי, והיוותה שלב נוסף בהידרדרות הכללית שחלה ביחסים בין המדינות בעקבות מלחמת חרבות ברזל, והפעם הראשונה במסגרת הסכסוך המתמשך בין המדינות שבה איראן תקפה את ישראל בגלוי משטחה. כמה שעות לפני התקיפה האווירית, השתלטה איראן על אוניית המכולות MCS Aries. אגף המודיעין כשל בהערכה המרכזית שסיפק לדרג המדיני לקראת ההתנקשות בדמשק של בכיר כוח אל-קודס האיראני, חסן מהדוי. ההערכה המוטעית של אמ"ן, העריכה כי איראן לא "תשבור את הכלים", לא תגיב משטחה או בצורה ישירה. הצפי היה לתגובה חריפה של כוחות שלוחים, כגון חזבאללה והחות'ים, אך בלי חתימה איראנית ישירה.

## סמל אגף המודיעין
[ממוזער|170px|סמלו הקודם של אגף המודיעין (שהיה בשימוש עד שנת 2002), כפי שהופיע על [תג יחידה|תג היחידה אותו ענדו החיילים ששירתו באמ"ן]]
פרח הפלר דה ליס, שבעברית מתבלבלים בינו לבין פרח החבצלת, נבחר להופיע הן בסמל אגף המודיעין והן בסמל חיל המודיעין (אם כי בשתי צורות שונות). הבחירה בפרח נבעה מהעובדה שבימי קדם היו כותשים את הבצל שלו, ובחומר שהתקבל מהכתישה השתמשו מרגלים כדיו סתרים. על פי גרסה נוספת, פרח הפלר דה ליס נבחר לסמל המודיעין מסיבה אחרת או נוספת: הפרחים סגורים ביום ונפתחים בלילה. עובדה זו מזכירה את עבודתם של אנשי המודיעין, אשר פעמים רבות נעשית בחסות הליל: המודיעין, כמו הפרח, "פורח" בחשיכה ולא ניתן להבחין בו ביום.

צבעי סמל אמ"ן הם ירוק ולבן לסירוגין. צורת ההופעה לסירוגין של הצבעים בסמל האגף באה להמחיש את ההיגד "**החבוי שבגלוי והגלוי שבנסתר**", המגלם את הוויית עבודת המודיעין. החל משנת 2002 משולב בסמל גם מגן דוד. בשנה זו עוצב הסמל מחדש בעיגול, מתוך מטרה ליצור אחידות עם סמליהם העגולים של יתר הזרועות והאגפים בצה"ל (להבדיל מסמלי החילות, שלסמליהם צורת מגן).

צבע הכומתה של חיילי אגף המודיעין הוא ירוק כהה. המעבר לכומתה בצבע זה נעשה בראשית שנות ה-90, בהחלטה משותפת של ראש אמ"ן, אמנון ליפקין-שחק, והקמנ"ר אורן שחור.

## ראשי האגף

## ראו גם
* סוכנות ביון ההגנה, המקבילה האמריקאית
* מודיעין ההגנה, המקבילה הבריטית
* המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי, המקבילה הרוסית

## לקריאה נוספת
* יוסי מלמן ודן רביב, תל אביב: **מרגלים לא מושלמים**, הוצאת מעריב, 1990
* יואל בן-פורת, **נעילה – סיפור ההפתעה של מלחמת יום הכיפורים**, הוצאת ידיעות אחרונות, 1991
* אורי שגיא, **[[אורות בערפל]]**. תל אביב, ידיעות ספרים, 1998
* משה זונדר, **סיירת מטכ"ל**, כתר ספרים, 2000.
* אורי בר-יוסף, **[[הצופה שנרדם|הצופה שנרדם – הפתעת יום הכיפורים ומקורותיה]]**, הוצאת זמורה ביתן, 2001
* אלי זעירא, **מלחמת יום הכיפורים: מיתוס מול מציאות**, מהדורה שנייה, תל אביב, ידיעות אחרונות, 2004
* רונן ברגמן, **[[נקודת האל-חזור (ספר)|נקודת האל חזור]]**, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2007
* עמוס גלבוע, אפרים לפיד, **מלאכת מחשבת: 60 שנה למודיעין הישראלי: מבט מבפנים**, הוצאת המרכז למורשת המודיעין וידיעות ספרים, 2008
* רונן ברגמן, **מדינת ישראל תעשה הכל**, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009
* יועז הנדל ויעקב כץ, **ישראל נגד [[איראן]], מלחמת הצללים**, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2011
* אהרן זאבי-פרקש ודב תמרי, **ואיך נדע? מודיעין, מבצעים, מדינאות**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2011
* יוסי מלמן ודן רביב, **מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין**, הוצאת ידיעות ספרים, 2012.
* עמוס גלבוע, **מר מודיעין**, ידיעות ספרים, 2013
* דוד סימנטוב ושי הרשקוביץ, **אמ"ן יוצא לאור – העשור הראשון לאגף המודיעין בצה"ל**, מערכות, 2013
* דני אשר, **מעשה אמ"ן – סיפורו של המודיעין הצבאי בצה"ל – כרך ראשון – מהקמתו ועד מלחמת יום הכיפורים**, צה"ל – הוצאת מערכות, 2014.
** דני אשר, **מעשה אמ"ן – סיפורו של המודיעין הצבאי בצה"ל – כרך שני – עידן המלחמות עתירות העצמה**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2018.
*** דני אשר, **מעשה אמ"ן – סיפורו של המודיעין הצבאי בצה"ל – כרך שלישי – עם השינויים בטבע העימותים**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2022.
* אפרים לפיד, **לוחמי הסתר – המודיעין הישראלי מבט מבפנים**, ידיעות ספרים, 2017.
* אהד לסלוי, **המדינאי ואיש המודיעין: הילכו שנים יחדיו בלתי אם נועדו**, הוצאת מודן, 2021.

## קישורים חיצוניים

* 
* אגף המודיעין – אתר האינטרנט הרשמי של החיל (מאורכב)
* 
* כל מה שצריך לדעת על המסלולים המיוחדים של אגף המודיעין, באתר צה"ל, 2017
* מסמכי אמ"ן, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
* דו"ח ועדת ידין-שרף (יולי 1963) על תיחום תחומי האחריות של גופי המודיעין בישראל, באתר ארכיון המדינה
* 
* 
* 
* עידן סונסינו, מסמכי ארכיון מסווגים חושפים את הסיפור מאחורי הקמת אמ"ן, אתר צה"ל
*
* אפרים לפיד, המודיעין הישראלי במלחמת ההתשה בכנס העמותה הישראלית להיסטוריה צבאית, אוקטובר 2019
* 
* 
* 
* אפרים לפיד, תרבות ארגונית של מודיעין במציאות משתנה, ביקורת על ספרו של מאיר פינקל, IsraelDefense, 01 ביולי 2024
* 
* 
* 

;סמל אגף המודיעין
* , מתוך כתב העת "יסודות", גיליון 4
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קהילת המודיעין הישראלית
קטגוריה:מערך המודיעין בצה"ל
מודיעין