open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אנטון פריבולנוב

**אנטון פריבולנוב** (ברוסית: **Анто́н Ю́рьевич Приво́льнов**; נולד ב-1 בינואר 1981) הוא מגיש טלוויזיה, שחקן ויוצר תוכן דיגיטלי רוסי־ישראלי. הוא התפרסם ברוסיה כמנחה תוכניות הטלוויזיה "Контрольная закупка" ו-"Доброе утро" בערוץ הפדרלי הראשון, ובהמשך כתוכנית האירוח "Звёзды сошлись" בערוץ NTV. מסוף העשור השני של המאה ה-21 פריבולנוב חי ופועל בישראל, שם הוא משמש מגיש ומפיק בערוץ האינטרנטי "שנקין-40" ובפרויקטים דיגיטליים נוספים.

## ביוגרפיה
פריבולנוב נולד ב־1 בינואר 1981 במוסקבה. אמו, טטיאנה, היא מורה לצרפתית, ואביו, יורי, היה בעבר גיטריסט וכיום עוסק בעסקי רכב. בילדותו הוריו התגרשו, אך הוא שמר על קשר עם שניהם.

בשנת 1996 התקבל פריבולנוב למכון הרוסי לאמנות התיאטרון (גיטיס), למסלול בימוי בהנהלת ליאוניד חייפץ, וסיים את לימודיו בשנת 2000. לאחר מכן שירת בתיאטרון הצבא הרוסי והמשיך ללימודי קולנוע וטלוויזיה בבית הספר «Интерньюс», במקביל לעבודה כמלצר.

משנת 2000 החל לעבוד בטלוויזיה. תחילה הגיש את תוכנית המשפט «Секреты Фемиды» בערוץ ТВЦ, ובהמשך עבר ל«הערוץ הראשון», שם הצטרף למגישי «Доброе утро» ויצר את תוכנית הצרכנות «Контрольная закупка», אותה הנחה במשך יותר מ־12 שנים. בהמשך שימש פריבולנוב כמגיש בתוכניות שונות בערוצים פדרליים, ובשנים 2021–2022 היה מגיש משותף בתוכנית האירוח «Звёзды сошлись» בערוץ NTV.

## פעילות בישראל
בסוף יולי 2022 עבר פריבолנוב להתגורר בישראל, בתל אביב, יחד עם בנו פלטון. בראיונות לתקשורת הרוסית והרוסית־ישראלית תיאר את המעבר כ"שינוי חד" בחיים וכיציאה מאזור הנוחות, שגרמה לו לחוות לחץ, אי־ודאות ואף דיכאון בחודשים הראשונים במדינתו החדשה.

בישראל הפך פריבולנוב לאחד הפנים המזוהות עם ערוץ היוטיוב "שנקין-40". הוא משמש בו כמנחה וכמנהל תוכן, בין היתר בתוכנית הקולינרית «» שאותה הוא מגיש לצד לארה קאצובה, בפודקאסטים על חיי מהגרים ובסדרת ראיונות עם אנשי תרבות ומדיה מרוסיה ומישראל.

בשנת 2022 השתתף פריבולנוב בפסטיבל הבלוגרים Haifa Blogger Fest 2022, שם הופיע כאחד מאורחי הכבוד והמרואיינים המרכזיים באירוע שעסק בתרבות דיגיטלית ובקהילות רשת בישראל.

במהלך מלחמת חרבות ברזל סיפר כי צוות "שנקין-40" הקליט מראש סרטון לסיום המלחמה, וכי אחד מתפקידי הערוץ הוא לספק תמיכה רגשית לקהל דוברי הרוסית בישראל ובעולם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרזנטוריות ישראליות
קטגוריה:ישראלים ילידי רוסיה
קטגוריה:מוסקבה: אישים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1981
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
בלז'אן בולטריקובה

**בָּלזָ'אן בּוּלטרִיקוֹבָה** (בקזחית: **Балжан Бөлтірікова**; 15 בנובמבר 1921 – 14 במאי 1998) הייתה מורה ומדינאית סובייטית וקזחית שההייתה בין מקימי הסגל הדיפלומטי ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כשרת החוץ והדיפלומטית הקזחית הראשונה שהשתתפה בעצרת הכללית של האומות המאוחדות. היא זכתה במדליות ובפרסים רבים, כולל עיטור אות הכבוד ועיטור הדגל האדום של העמל.

## ביוגרפיה
בולטריקובה נולדה בכפר קאסיק (Kassyk) במחוז ז'אמבול ברפובליקה הסובייטית האוטונומית הסוציאליסטית של קירגיז (Kirghiz Autonomous Socialist Soviet Republic), שהייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. היא הייתה הבת הצעירה להוריה ושני אחיה הגדולים ממנה. מגיל צעיר שאפה להיות מורה ולאחר סיום כתה ו' בבית הספר המקומי, כבר החלה ללמד שיעורי אוריינות למבוגרים. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות, זכתה במדליית זהב ובנסיעה למוסקבה.

בשנת 1937 עברה בולטריקובה לאלמטי כדי ללמוד בבית ספר רגיל ולמדה רוסית. במהלך לימודיה, היא פגשה ונישאה לאיסכנדר קוז'בייב (Iskander Kozhabayev), אחד הקזחים הראשונים שקיבל תואר דוקטור. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות, בשנת 1941, נרשמה לאוניברסיטה הפדגוגית הלאומית הקזחית ולמדה שפה וספרות. בשל מלחמת העולם השנייה היא עברה ללמוד בהתכתבות וב-1943 סיימה את לימודיה בהצטיינות.

## קריירה
בשנת 1942, בולטריקובה החלה את דרכה כמנהלת בית הספר התיכון במחוז אלמטי. בשנת 1949 היא נבחרה ליושבת ראש איגוד עובדי בתי הספר היסודיים והתיכוניים של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הקזחית וכיהנה בתפקיד עד 1955. בשנת 1956 היא מונתה לשרת הביטוח הלאומי של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית והתמקדה במתן סיוע הומניטרי לקבוצות החלשות בחברה, כמו אנשים עם מוגבלויות, קשישים, ילדים יתומים וחיילם משוחררים. בנוסף למתן גמלאות, היא ארגנה גני ילדים ומשפחתונים, מימנה בתי ספר וסדנאות לסיוע לקזחים עיוורים, חירשים ואילמים והקימה מפעל לייצור תותבים. בשנת 1957, כהוקרה על פועלה, הוענק לה "עיטור מסדר הכבוד".

במשך עשור היא שירתה במשרד העבודה וההגנה החברתית, ובשנת 1966 קודמה לסגנית יו"ר מועצת השרים ולשרת החוץ, האישה הקזחית הראשונה שמונתה לכהן כשרת החוץ והייתה הנציגה הקזחית הראשונה בעצרת הכללית של האומות המאוחדות, במשך חמש וחצי שנים. במושב 1970 (המושב ה-25) של העצרת הכללית, היא פעלה כדי להתנגד להקמת נציב עליון לזכויות אדם, שכן ברית המועצות הורתה לנציגים להסיר את הנושא מסדר היום, כנושא שאינו מועיל. על מאמציה אלה היא זכתה בעיטור מסדר הדגל האדום של העמל.

## מוות והנצחה
בולטריקובה נפטרה ב-11 במאי 1998, באלמטי, קזחסטן. הדירה בה התגוררה היא ומשפחתה בת שש נפשות, עד מותה, עוטרה בלוחית לזכרה.

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:שרי ממשלת קזחסטן
קטגוריה:דיפלומטים
קטגוריה:קזחסטן: יחסי חוץ
קטגוריה:ברית המועצות: אותות ועיטורים אזרחיים
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:ילידי 1921
קטגוריה:נפטרים ב-1998
1716 בצרפת

שנת **[[1716]] ב[[צרפת]]** הייתה השנה בה ציינה צרפת 729 שנות לאום.

## מנהיגים
* לואי החמישה עשר, מלך צרפת

## אירועים חשובים
[200px|ממוזער|שמאל|[ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט]]
* אפריל – הטוען היעקוביטי לכס המלוכה הבריטי ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט נאלץ לעזוב את ממלכת צרפת עקב תנאי הסכם אוטרכט
* מאי – ג'ון לו מקים את "בנק גנרל"

## נולדו
**([[:קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1716|קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1716]])**
* 19 במרץ – גיום קוסטו הבן, פסל (נפטר ב-1777)
* 1 בדצמבר – אטיין מוריס פלקונט, פסל (נפטר ב-1791)

## קישורים חיצוניים

*
לורן סימונס

**לורן הנס אלכסנדר סימונס** (בהולנדית: **Laurent Hans Alexander Simons**; נולד ב-26 בדצמבר 2009) הוא הולנדי-בלגי מחונן שקיבל תואר דוקטור בפיזיקה קוונטית בגיל חמש עשרה. סימונס סיים את לימודיו התיכוניים בגיל שמונה, קיבל תואר ראשון בגיל אחת עשרה ותואר שני בפיזיקה קוונטית בהצטיינות יתרה בגיל שתים עשרה. לסימונס יש מנת משכל מוערכת של לפחות 145 והוא כונה ילד פלא בתקשורת.

## ביוגרפיה
סימונס נולד באוסטנדה לאב בלגי ואם הולנדית והוא בעל אזרחות כפולה. בשנותיו הראשונות גדל בבלגיה עם סביו וסבתו, בעוד הוריו עבדו כרופאי שיניים בהולנד. הוא התחיל ללמוד בבית ספר בגיל ארבע וסיים את בית הספר היסודי בגיל שש. לאחר מכן החל ללמוד בבית ספר תיכון פרטי באמסטרדם, אך התלונן על כך שהתלמידים האחרים היו איטיים מדי, והם התלוננו עליו כי תמיד ידע הכל. בעקבות זאת עבר לבית ספר תיכון בברוז', בו קיבל שיעורים פרטיים. לסימונס יכולת מיוחדת לזכור מיד כל מה שהוא קורא. יכולת זו אפשרה לו לרכוש את הידע הנדרש למבחני הבגרות תוך שנתיים בלבד ולסיים תיכון בגיל שמונה. במהלך ששת השבועות האחרונים של בית הספר התיכון, הוא נבחן מדי יום כדי לוודא שהוא עובר את המבחנים בזמן. במהלך חופשות בית הספר, הוא השלים התמחות אצל קרדיולוג באמסטרדם והשתתף בקורסים מיוחדים לתלמידים מחוננים. מבחן אינטליגנציה שעשה הראה מנת משכל של מעל 145.

בגיל שמונה הוא החל ללמוד הנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית של איינדהובן, הוא עזב את לימודיו בגיל תשע, בסוף 2019, רגע לפני שסיים את התואר הראשון, משום שהוריו התעקשו שבנם יסיים את לימודיו באוניברסיטה לפני יום הולדתו העשירי, כדי לשבור את שיא גינס בו החזיק (נכון לפברואר 2020) האמריקאי מייקל קירני . האוניברסיטה הסבירה כי על סימונס להשלים עוד כמה בחינות. סימונס שקל להמשיך את לימודיו באוניברסיטה בישראל, בתוכנית בין-תחומית המשלבת ביוטכנולוגיה, רפואה והנדסת ביוטכנולוגיה. מטרתו המוצהרת הייתה לגדל איברים ולהאריך חיי אדם. עקב מגפת הקורונה לא התאפשרה תוכנית זו.

במרץ 2020 החל סימונס ללמוד פיזיקה באוניברסיטת אנטוורפן וקיבל את התואר הראשון שלו ביולי 2021 עם ציון 85, שלפי דובר האוניברסיטה, היה הציון הגבוה ביותר. מכיוון שכבר קיבל נקודות זכות במהלך לימודי התואר הראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת איינדהובן, סימונס הורשה להשלים את התואר הראשון בפיזיקה, שנמשך בדרך כלל שישה סמסטרים (שלוש שנים), בשנה אחת. מיולי 2021 עד יולי 2022 השלים סימונס תוכנית לימודים לתואר שני בהתאמה אישית באנטוורפן בשיתוף פעולה עם אוניברסיטאות מישראל, בריטניה וארצות הברית. במהלך תקופה זו, הוא עבד כסטודנט אורח באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן ובמכון מקס פלאנק לאופטיקה קוונטית  בקמפוס המחקר גרכינג של האוניברסיטה הטכנית של מינכן עם צוות מחקר בינלאומי על פרויקט לייזר לגילוי תאי הסרטן הקטנים ביותר. הוא סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה עם תואר שני.

לאחר שסיים את התואר השני שלו, סימונס החל את מחקר הדוקטורט שלו בפיזיקה ניסויית במכון מקס פלאנק ובאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן. עקב מחלתו של סבו, הוא הפסיק זמנית את המחקר, אך החל את לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת אנטוורפן. ב-17 בנובמבר 2025, הוא הגן בהצלחה על עבודת הדוקטורט שלו, שכותרתה "פולרונים של בוז בנוזלי-על ובמוצקי-על", והוענק לו תואר דוקטור בפיזיקה קוונטית.

בשנת 2022 הופק סרט תיעודי על חייו תחת הכותרת "לורן, ילד הפלא".

## קישורים חיצוניים

* פרופיל ORCID של Laurent Simons

## הערות שוליים

קטגוריה:ילדי פלא
קטגוריה:פיזיקאים הולנדים
קטגוריה:פיזיקאים בלגים
צומת חלחול מזרח

**צומת חלחול מזרח** (מכונה גם: **צומת חלחול–סעיר**) הוא צומת מרכזי ביהודה, הנמצא על החיבור בין כביש 60 לכביש 3517. הצומת נמצא על הציר הראשי המחבר בין אזור קריית ארבע וחברון לאזור גוש עציון וירושלים.

הצומת כולו נמצא בשטח C, והוא הנקודה הנמוכה ביותר בסביבה הקרובה לו, כשכל היישובים סביבו יושבים על הרים: ממזרחו סעיר, מצפונו מעלות חלחול וממערבו חלחול.

## היסטוריה
בעקבות האינתיפאדה הראשונה הוחל בתכנון תוואי חדש עבור כביש 60 במספר מקומות, על מנת לעקוף כפרים פלסטינים עוינים. בשנת 1995 בחרה מע"ץ שלושה קבלנים במכרזים סגורים והטילה עליהם את סלילת כביש עוקף חלחול–חברון, שבמסגרתו תוכנן גם הצומת. הסלילה נועדה להימשך מנובמבר 1995 ועד מרץ 1996.

### פיגועים
במהלך השנים ביצעו מחבלים פיגועים באזור הצומת:
* בסביבות השעה 3:00 בליל 9 ביולי 2020 פנה בטעות רכב ובו חמישה יהודים בצומת, מכיוון כביש 60 לכביש 3517 לחלחול. מחבלים החלו ליידות אבנים לעבר הרכב, ובשלב מסוים הוא התהפך. יושבי הרכב חולצו מהשטח, כאשר שניים מהם הוגדרו כפצועים באורח קל.
* בערב 22 בספטמבר 2020 נפצע יהודי בידו עקב יידוי אבנים שביצעו מחבלים לעבר קטע הכביש בין הצומת למבתרי חלחול.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודה: תחבורה
קטגוריה:יהודה ושומרון: צמתים ומחלפים
קטגוריה:כביש 60: צמתים ומחלפים
צומת חלחול מזרח
צומת חלחול מזרח
ריצ'רד ברנט

**ריצ'רד ברנט** (באנגלית: **Richard Brent**; 1757 – 30 בדצמבר 1814) היה בעל מטעים, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שייצג את וירג'יניה הן בבית הנבחרים של ארצות הברית והן בסנאט של ארצות הברית, ובמהלך הקריירה שלו ייצג גם את מחוזות פיירפקס, פרינס ויליאם וסטאפורד בשני בתי האספה הכללית של וירג'יניה.

### ראשית חייו ומשפחתו
ברנט נולד בשנת 1757, כבנו הבכור של עורך הדין ולימים מחוקק פטריוט ויליאם ברנט (1732–1782), באחוזת המטע המשפחתית 'ריצ'לנד' שעל נהר הפוטומק, במחוז סטפורד שבמושבת וירג'יניה.

כ־100 שנה קודם לכן, היגר ג'ורג' ברנט מאנגליה למושבת וירג'יניה כדי להימלט ממלחמת האזרחים באנגליה ומהרדיפה נגד קתולים, והקים את מטע 'וודסטוק'. בני משפחה בולטים נוספים היו מרגרט ברנט, וכן אלינור קרול – אחותו של ג'ון קרול, לימים הארכיבישוף הראשון בארצות הברית – שחצתה את נהר הפוטומק ממרילנד כדי לשרת את משפחת ברנט וקתולים אחרים בצפון וירג'יניה.

ברנט קיבל חינוך פרטי ולמד משפטים, אך לא נישא מעולם.

### קריירה
לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה, ניהל ברנט משרד עורכי דין פרטי בצפון וירג'יניה. אף שהיו בווירג'יניה חוקים שהגבילו קתולים (למשל דרישה להישבע אמונים לכנסייה האנגליקנית, דבר שמנע מרבים לעסוק בעריכת דין או לכהן במוסדות המחוקקים), חוקים אלו לא נאכפו עליו.

עוד לפני שנולד, חלק מקרובי משפחתו עברו למחוז פרינס ויליאם והקימו את העיירה ברנט טאון (ברנטסוויל של ימינו) כדי להימנע מחקיקה אנטי־קתולית – יישוב שהתפתח במיוחד לאחר מות אביו של ריצ'רד, כשנעשה למושב ממשלתי מחוזי ובהמשך נהנה מצמיחת מסילת הרכבת אורנג'–אלכסנדריה.

לאחר מות אביו המשיך ברנט את המסורת המשפחתית, ונבחר מספר פעמים לבית הנבחרים של וירג'יניה: נציג מחוז סטאפורד ב־1788, ונציג מחוז פרינס ויליאם בשנים 1793, 1794, 1800 ו־1801.

בשנת 1794 נבחר ברנט לבית הנבחרים של ארצות הברית, וייצג את מחוז הקונגרס ה־17 של וירג'יניה בקונגרסים הרביעי והחמישי, ממרץ 1795 ועד מרץ 1799. לאחר מכן חזר לבית הנבחרים של וירג'יניה כנציג פרינס ויליאם. בהמשך נבחר שוב לבית הנבחרים, וכיהן בקונגרס השביעי בשנים 1801–1803. בין השנים 1808–1810 כיהן כחבר הסנאט של וירג'יניה.

לאחר כהונתו בסנאט המדינתי, בחרו בו המחוקקים של וירג'יניה לכהן בסנאט של ארצות הברית. הוא כיהן שם ממרץ 1809 ועד מותו בוושינגטון הבירה ב־30 בדצמבר 1814.

ברנט נקבר בבית הקברות המשפחתי הפרטי של משפחת ברנט, סמוך לאקויה, במחוז סטאפורד, וירג'יניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-18
קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1757
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1814
אשך ברזל

**אשך ברזל** היא סדרת רשת ישראלית שיצר הקומיקאי גיא הוכמן העוסקת בטבח שבעה באוקטובר.

## עלילה
העלילה מתרחשת בין התאריכים 7 באוקטובר עד 13 באוקטובר 2023, תחילת מלחמת חרבות ברזל.

### פרקים 4-1
ארבעת הפרקים הראשונים מתרחשים מ־7 באוקטובר עד 9 באוקטובר 2023.

סדרת הרשת סובבת סביב הוכמן, כאשר הוא מקווה לנסות להגן על המדינה ושגדודו יגיע למילואים במהלך מלחמת חרבות ברזל. הוא נתקל בסיכונים אך יוצא מהם בשלום במהלך הפרקים.

בארבעת הפרקים מופיעים גם קטעים שהוכמן צילם ביולי 2023 ובספטמבר 2023, הקשורים באופן כזה או אחר לפרקים אלו.

### פרקים 6-5
שני הפרקים האחרונים של סדרת הרשת מתרכזים יותר בחייו האישיים של הוכמן ולא במלחמת חרבות ברזל. פרקים אלו מתרחשים בתאריכים 10 באוקטובר 2023 ו13 באוקטובר 2023, בהתאמה.

במהלך הפרק החמישי הוכמן מגיע לביקור בבית החולים איכילוב כשאימו, שנפגעה קשות כחודש לפני כן מרוכב קורקינט ממונע, נמצאת שם בשיקום, ואשתו בחודש תשיעי של הריון ומתחילה להרגיש צירים.

הפרק השישי מתרחש סביב לידת בנו השני של הוכמן. במהלך הפרק נראית אשתו של הוכמן יולדת את בנם, ובסוף מחליטים לקרוא לו עוז, שם המודע לקיבוץ ניר עוז, שנפגע קשות במהלך טבח שבעה באוקטובר.

## סקירת סדרה

## פרקים
### עונה 1

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סדרות רשת ישראליות
וינצ'נצו דאנטי

**וינצ'נצו דאנטי** (באיטלקית: **Vincenzo Danti**;  26 במאי 1530 – אפריל 1576) היה פסל איטלקי בן תקופת הרנסאנס מפרוג'ה.

## חייו
דאנטי נולד בפרוג׳ה, אביו היה אדריכל וצורף, וינצ'נצו גילה עניין ברישום וצורפות ובשנת 1545 עבר לרומא ללמוד פיסול וקיבל הזמנה ליצור פסל ברונזה של האפיפיור יוליוס השלישי הממוקם מחוץ לקתדרלה של פרוג׳ה .

דאנטי עבר ב-1557 לפירנצה ויצר ב-1557 תבליט ברונזה בלתי גמור של משה ונחש הנחושת בהשראת תבליט ברונזה מאת דונטלו.
דאנטי השתתף בתחרות על הקמת מזרקת נפטון כאשר המתמודדים הראשיים היו ברתולומאו אמנאטי  ובנוונוטו צ'ליני.

דאנטי יצר ב-1561 פסל שיש של אלגוריה של ניצחון. שנרכש ממנו על ידי פטרונו דנטי ספורצה אלמני , הפסל שפוסל מבלוק אחד היווה הוכחה ליכולתו.

דאנטי החל ב-1567 בכתיבת ספר בנושא חוקים סדר ופרופורציה באדריכלות הוא התכוון לכתוב 15 מאלה אבל בפועל כתב רק אחד.

## גלריה


Perugia, duomo, statua di Giulio III di vincenzo danti.JPG|פסל ברונזה של האפיפיור יוליוס השלישי
L'Onore vince l'Inganno by Vincenzo Danti-Museo del Bargello.jpg|אלגוריה של ניצחון במוזיאון הלאומי ברג'לו
Cosimo I in veste di augusto by Vincenzo danti-Bargello.jpg|פסל קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה במוזיאון הלאומי ברג'לו


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פסלים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1530
קטגוריה:נפטרים ב-1576
כביש 348

**כביש 348** (ידוע גם בשם: **כביש 60 הישן**) הוא כביש אורך אזורי ביהודה. אורכו 5.6 ק"מ, והוא עובר סמוך לאל-ערוב ובתוך בית אומר.

בעבר היה חלק מכביש 60, ובו היה הציר המרכזי שחיבר את קריית ארבע וחברון לגוש עציון וירושלים. בתקופה זו, שנמשכה עד פתיחת עוקף אל-ערוב שנועד להחליפו ביולי 2023, ביצעו מחבלים פיגועים רבים בסביבתו, בעיקר בקטעים שבאזורי אל-ערוב ובית אומר.

הציר מתחיל בצפון במפגש עם כביש 60 במחלף אל-ערוב, עובר בסמיכות לאל-ערוב, ומשם מתעקל מערבה. הוא נכנס לבית אומר, שם נפגש עם כביש 3527 שעובר בתוך העיירה, וממשיך דרומה. לאחר כשני קילומטרים הוא מגיע לצומת כרמי צור הישנה ונפגש עם כביש 3515, המוביל מצד אחד לכרמי צור ומצד שני לכביש 60 בצומת כרמי צור. משם ממשיך הכביש דרומה לצומת חלחול צפון, ממנה מתחיל כביש 3512 הנכנס לחלחול. הכביש מתעקל משם מזרחה ואז שוב דרומה, ומסתיים בצומת סעיר בה נפגש שוב עם כביש 60.

## ראו גם
* כביש 60
* בית אומר
* כרמי צור
* כביש 552

## הערות שוליים

קטגוריה:כביש 60
קטגוריה:יהודה: תחבורה
קטגוריה:כרמי צור
קטגוריה:גוש עציון
צ'פניק

**צ'פניק ובניו בע"מ** (באנגלית: David Czapnik & Sons Ltd) היא חברה פרטית ישראלית משפחתית. החברה עוסקת בייבוא, שיווק, שירות ואחזקה של ציוד מכני הנדסי (כלי צמ"ה) לשוק החקלאי והתעשייתי.

## היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1973 על ידי דוד צ'פניק ובניו אבי ובני.

דוד צ'פניק נולד בשנת 1919 בפולין וגדל בברלין בירת גרמניה. לאחר עליית המשטר הנאצי בשנת 1934, נמלט צ'פניק ועלה לארץ ישראל, אך משום שעלה ללא סרטיפיקט נכלא בכלא עכו. בתום 3 חודשי מאסר שוחרר והחל דרכו כמכונאי רכב בתל אביב. בהמשך הקים מוסך עצמאי בשם "מוסך אביב" שהיה לאחד מהידועים בעיר.

בשנת 1973, לאחר שנאלץ לסגור את המוסך, הקים עם בניו את החברה כיבואנית של ציוד חקלאי ומכני.

## תחומי פעילות
חברת צ'פניק מציעה פתרונות מלאים ומגוונים של ציוד מכני הנדסי לארגונים וחברות במגזר הפרטי והציבורי, כולל ציוד חקלאי, כלים לעבודות עפר, כלי תפעול לתעשייה ומערכות תומכות.

החברה היא נציגה ויבואנית של מספר מותגים בינלאומיים :
* טרקטורים ורכבים ייעודיים בתחום החקלאות של המותגים Landini, Branson-TYM ו-LOVOL.
* מלגזות ומעמיסים טלסקופיים של המותגים Hyster, Manitou ו-Mariotti.
* מנופי סל של המותגים Versalift ו-Oil&Steel.
* מגוון ציוד ייעודי לענפי המטעים, גידול התמרים, הבנייה והתעשייה.

## לקוחות וסקטורים

חברת צ'פניק ובניו היא ספק של גופים מרכזיים במשק הישראלי, ובהם:
* צה"ל ומשרד הביטחון
* חברת החשמל לישראל
* נמלים: נמל חיפה ונמל אשדוד
* חברות התעשייה הכימית ובפרט מפעלי ים המלח
* רשויות מקומיות ומועצות אזוריות
* מגוון חברות קבלן ותשתיות
* מוסדות שונים גם בתחום החינוך והאקדמיה

## הנהלת החברה, מבנה ארגוני, פריסה ושירות
החברה מנוהלת על ידי בניו של דוד צ'פניק, אבי ובני, המשמשים כמנכ"לים משותפים.

החברה פועלת משלושה מרכזים עיקריים. המטה הראשי ממוקם בפארק הטכנולוגי מודיעין, הסניף הדרומי בבאר שבע והצפוני בחיפה.

בחברה צוות של למעלה מ־100 עובדים, מתוכם יותר מ-40 טכנאים, מוקד שירות טכני מתקדם ומערך ניידות שירות לפריסה מלאה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות ישראליות
קטגוריה:חברות צמ"ה
קטגוריה:חולון: חברות
מחלף אל-ערוב

**מחלף אל-ערוב** הוא מחלף מרכזי ביהודה, הנמצא על כביש 60, וכביש 348. המחלף נמצא סמוך לאל-ערוב, ומכאן שמו. לצפון, מוביל כביש 60 מהמחלף לכיוון מרכז גוש עציון וירושלים. למזרח, מוביל כביש 348 לכיוון בית אומר. לדרום, מוביל כביש 60 לכיוון כרמי צור, קריית ארבע וחברון. מהמחלף מתחיל כביש הגישה המרכזי למחנה אל-ערוב.

## מבנה
המחלף מורכב כמחלף יהלום: על גשר עובר כביש 60, ומתחתיו כביש 348 המתחבר לכביש 60 ביציאות מדרום ומצפון לגשר. בכביש 348 עצמו קיימים שני מעגלי תנועה, המאפשרים לנוהג לבחור לאן הוא רוצה לפנות, כאשר מעגל התנועה המזרחי מתחבר לאל-ערוב. בין מעגלי התנועה יציאה לכביש המוביל לאוניברסיטת אל-ערוב, המופרדת ממחנה הפליטים על ידי המחלף.

## היסטוריה
המחלף נפתח לתנועה ב-7 ביולי 2023, במסגרת פתיחת כביש לב יהודה, המכונה "עוקף אל-ערוב". עד אז היה במקום צומת, שכונה "צומת אל-ערוב".

לפני הפיכת הצומת למחלף, התרחשו במקום מספר פיגועים:

* ב-5 בנובמבר 2014 בוצע פיגוע דריסה בצומת, בו דרס מחבל שלושה חיילי צה"ל. אחד מהם נפצע באורח אנוש והשניים האחרים באורח בינוני. המחבל נמלט מהמקום ונתפס בתוך אל-ערוב.
* ב-18 ביולי 2016 ביצע מחבל פיגוע דקירה בצומת, במסגרתו דקר שני חיילים באמצעות מברג, ופצע אותם בראש וביד באורח קל. המחבל נוטרל ומצבו לאחר הפיגוע היה אנוש, בהמשך מת מפצעיו.
* ב-26 בנובמבר 2018 ביצע מחבל פיגוע דריסה בסמוך לצומת ולכיוון בית אומר, בו דרס שלושה חיילים בזמן שביצעו עבודות הנדסה על הציר. חייל אחד נפצע באורח בינוני ושני האחרים נפצעו באורח קל. המחבל נוטרל בזירה.
* ב-6 במרץ 2022 ביצעו מחבלים פיגוע יידוי אבנים סמוך לצומת, כלפי רכב בו נסעו יהודים. בפיגוע ספגה פעוטה בת כשנה וחצי ששהתה ברכב זכוכיות מחלון שהתנפץ סמוך לראשה בשל פגיעת האבן, אולם היא לא נפצעה. המחבל מעולם לא נתפס.
* ב-1 ביוני 2022 מחבלת חמושה בסכין התקדמה לעבר לוחם צה"ל שאבטח את הצומת. הוא הגיב בירי ונטרל את המחבלת, שפונתה בהמשך על ידי הסהר האדום לבית חולים, שם מתה מפצעיה.

## הערות שוליים

מחלף יצהר
קטגוריה:יהודה: תחבורה
קטגוריה:יהודה ושומרון: צמתים ומחלפים
קטגוריה:כביש 60: צמתים ומחלפים
צומת כרמי צור

**צומת כרמי צור** (מכונה גם: **צומת כרמי צור גדול**) הוא צומת מרכזי ביהודה, הנמצא על החיבור בין כביש 60 לכביש 348. הצומת הוא החיבור העיקרי בין אזור קריית ארבע וחברון לגוש עציון וירושלים. בנוסף, הצומת מתחבר לכביש 3515, כביש הגישה לכרמי צור.

## היסטוריה
במשך שנים, עבר כביש 60 בתוואי כביש 348 של היום, בצמוד לאל-ערוב ובתוך בית אומר. הכביש סבל מהתקפות ופיגועים רבים, ובאופן קבוע היו בו תקריות רבות של יידוי אבנים על כלי רכב חולפים. בדצמבר 1998, פרסם לראשונה מע"צ מכרז לסלילת כביש עוקף לאזורים אלו. באוקטובר 2017 הבטיח ראש הממשלה בנימין נתניהו לבכירי מועצת יש"ע לקדם את סלילת עוקף אל-ערוב, תוואי חדש עבור כביש 60, ביחד עם פרויקטים אחרים ברחבי יהודה ושומרון. צומת זה תוכנן כחלק מהתוואי החדש, שנפתח לתנועה ב-7 ביולי 2023.

עד פתיחת הכביש, המונח "צומת כרמי צור" התייחס לצומת שחיבר את הכביש הישן לכביש 3515, כביש הגישה לכרמי צור. כיום, מכונה הצומת ההוא "צומת כרמי צור קטן", הצומת הזה מכונה "צומת כרמי צור גדול". בצומת ההיא בוצעו באותה תקופה מספר פיגועים.

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודה: תחבורה
קטגוריה:יהודה ושומרון: צמתים ומחלפים
קטגוריה:כביש 60: צמתים ומחלפים
צומת כרמי צור
צומת כרמי צור
צומת סעיר

**צומת סעיר** הוא צומת מרכזי ביהודה, הנמצא על החיבור בין כביש 60 לכביש 348. הצומת הוא החיבור העיקרי בין אזור קריית ארבע וחברון לגוש עציון וירושלים.

## היסטוריה
בעקבות האינתיפאדה הראשונה הוחל בתכנון תוואי חדש עבור כביש 60 במספר מקומות על מנת לעקוף כפרים פלסטינים עוינים. בשנת 1995 בחרה מע"ץ שלושה קבלנים במכרזים סגורים והטילה עליהם את סלילת כביש עוקף חלחול–חברון, שבמסגרתו תוכנן גם הצומת. הסלילה נועדה להימשך מנובמבר 1995 ועד מרץ 1996. לאחר פתיחת הכביש, הקטע במקום זה היה סלול, אך טרם הוקם בו צומת.

גם לאחר סלילת הכביש העוקף, עבר כביש 60 במשך שנים בצמוד לאל-ערוב ובתוך בית אומר, ובימי האינתיפאדה הראשונה היו בו תקריות רבות של יידוי אבנים על כלי רכב חולפים. בדצמבר 1998, פרסם לראשונה מע"צ מכרז לסלילת כביש עוקף לאזורים אלו. באוקטובר 2017 הבטיח ראש הממשלה בנימין נתניהו לבכירי מועצת יש"ע לקדם את סלילת עוקף אל-ערוב ביחד עם פרויקטים אחרים ברחבי יהודה ושומרון. צומת זה תוכנן כחלק מהתוואי החדש של כביש 60, שנפתח לתנועה ב-7 ביולי 2023. קטע הכביש הישן קיבל את המספר כביש 348, וקצהו הדרומי מתחבר לצומת זה.

בעקבות הפיגועים הרבים באזור, הוקם על גבעה בסמוך לצומת היישוב מעלות חלחול, החולש על הצומת.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודה: תחבורה
קטגוריה:יהודה ושומרון: צמתים ומחלפים
קטגוריה:כביש 60: צמתים ומחלפים
צומת סעיר
צומת סעיר
ארביד לינדבלד

**ארביד אנאנד אולוף לינדבלד** (באנגלית: **Arvid Anand Olof Lindblad**; נולד ב-8 באוגוסט 2007) הוא נהג מרוצים בריטי-שוודי הצפוי להתחרות עבור קבוצת רד בול באליפות פורמולה 1 החל מעונת 2026.

## קריירת מרוצים
לינדבלד נולד בוירג'יניה ווטר, סארי, אנגליה. הוא החל להתאמן בקארטינג בגיל חמש ובשנת 2015 החל להשתתף בתחרויות. בשנת 2021 הצטרף לתוכנית פיתוח הנהגים של רד בול.

את הבכורה במרוצי מכוניות חד מושביות עשה בשלושת הסבבים האחרונים של אליפות פורמולה 4 האיטלקית בשנת 2022. שנה לאחר מכן התחרה באליפות באופן מלא וסיים במקום השלישי. במקביל התחרה באליפות הפורמולה 4 של איחוד האמירויות ובאליפות האירופאית (Euro 4). הוא השתתף וניצח את מרוץ הפורמולה 4 במקאו.

באוקטובר 2023 הצטרף לקבוצת פראמה רייסינג לקראת עונת 2024 באליפות הפורמולה 3. לפני תחילת העונה לקח חלק בשלושת הסבבים הראשונים של אליפות הפורמולה האזורית באיחד האמירויות. באליפות הפורמולה 3 השיג 4 ניצחונות והגיע פעם נוספת לפודיום. בסיום העונה דורג במקום הרביעי. בספטמבר הוחתם בקבוצת קמפוס רייסינג לקראת השתתפות באליפות הפורמולה 2.

בהכנות לקראת העונה השתתף באליפות הפורמולה האזורית של אוקיאניה וזכה בתואר. במרוץ השלישי של עונת הפורמולה 2 ניצח את מרוץ הספרינט והיה למנצח הצעיר בתולדות האליפות. בסיום העונה דורג במקום השישי.

### פורמולה 1
את נהיגת הבכורה על מכונית פורמולה 1 עשה בספטמבר 2024 במהלך נהיגת ראווה ביוסטון על ה-RB8, המכונית של קבוצת רד בול מעונת 2012. בפברואר 2024 הוא ערך נסיעת מבחן פרטית במסלול אימולה על המכונית של קבוצת אלפאטאורי מעונת 2023. ביוני השתתף בנסיעת מבחן נוספת במסלול על אותה מכונית. לבקשת קבוצת רד בול הוא קיבל רישיון-על עוד בטרם מלאו לו 18. בגרנד פרי בריטניה ומקסיקו השתתף באימון החופשי הראשון.

בדצמבר, ימים ספורים לפני סיום העונה, הוכרז כנהג בקבוצת רייסינג בולס בעונת 2026 במקומו של איזק אג'אר, שקודם לקבוצת רד בול.

## תוצאות מרוצים
### פורמולה 1

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נהגי מכוניות מרוץ בריטים
קטגוריה:נהגי רד בול ג'וניור
קטגוריה:נהגי קבוצת רייסינג בולס
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-2007
יוסי מקדש

**יוסי מקדש** הוא תת-גונדר בדימוס בשירות בתי הסוהר. שימש בתפקידים בכירים בשירות וכמפקד יחידת נחשון במשט המרמרה.

## ביוגרפיה
יוסי מקדש שירת במשך עשרות שנים במשמר הגבול ובשירות בתי הסוהר. כיהן כמפקד כלא שקמה התפרסם כאשר מרגל האטום מרדכי ואנונו סירב ללחוץ את ידו טרם שחרורו. פיקד על יחידת נחשון – יחידת הליווי, המבצעים וההתערבות של שב"ס – ובתקופת כהונתו אירע משט המרמרה והוא העיד בפני ועדת טירקל על תפקוד היחידה בכליאת העצורים.

ב-2011 מונה לתפקיד סגן מפקד המחוז הדרומי של השב״ס.

## לאחר הפרישה
לאחר פרישתו לגמלאות הצטרף מקדש לארגון הביטחוניסטים, שם הוא משמש כחבר צוות מקצועי. הוא עוסק בהוראת נהיגה מונעת.

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי יחידת נחשון
קטגוריה:אנשי שירות בתי הסוהר
קטגוריה:חברי הביטחוניסטים
היה הייתה אמא שלי

**היה הייתה אמא שלי** (בצרפתית: **Ma mère, Dieu et Sylvie Vartan** – אמי, אלוהים וסילבי ורטאן) הוא סרט ביוגרפי, קופרודוקציה צרפתית קנדית מ-2025 בבימויו של קן סקוט , עם ליילה בקטי, ג'ונתן כהן וסילבי ורטן בתפקידים הראשיים.

התסריט של קן סקוט מבוסס על ספר האוטוביוגרפיה "אמי, אלוהים וסילבי ורטן" של העיתונאי, איש תקשורת ועורך הדין רולאן פרז  מ-2021. העלילה היא על ילד יהודי שנולד עם רגל קלוטה ועל נחישותה של אימו לא לתת לנכותו להפריע לו לחיות חיים מלאים ומוצלחים.

הזמרת הצרפתייה סילבי ורטן  מופיעה בסרט בתפקיד עצמה.

השחקנית המוסלמית ליילה בקטי  מגלמת בסרט אמא יהודייה לאורך עשרות שנים, מאישה צעירה - לאישה זקנה וחולה.

## תקציר העלילה
משפחת פרז היא משפחת יהודית שהיגרה ממרוקו לצרפת. האם אסתר (ליילה בקטי) מנהלת את משק הבית והאב מכלוף (ליונל דריי) עובד בנגריה. ב-1963 ממהרת האם ברגל לבית החולים בפריז ויולדת שם את בנה רולאן שנולד עם רגל קלובה המונעת ממנו עמידה והליכה.

הרופאים אומרים לה שרולאן הוא נכה ויצטרך ללכת כל חייו עם סד אורתופדי. אסתר כ"אמא יהודייה" מסורתית, נחושה בדעתה ולא מקבלת את עצת הרופאים. היא מדליקה נרות, מבקשת נס מרבי שמעון בר יוחאי ומהבבא סאלי ומבטיחה לבנה שבבוא היום הוא יוכל ללכת, ותהיה לו איכות חיים נפלאה. היא מתמסרת לטיפול בו על חשבון שאר חמשת אחיו ואחיותיו.

רולאן מתנייד בזחילה על הרצפה, אינו הולך לבית-ספר ולא יודע קרוא וכתוב. מאדאם פלרי (ז'ן בליבר) מלשכת הרווחה מאיימת להעביר אותו למשפחת אומנה. בצעד נואש פונה ליילה למאדאם ורז'פוש (אן לה ני) שמטפלת ברולאן על ידי מתיחה מתמדת של רגלו במערכת רצועות גומי. במשך חודשים רבים נשאר רולאן שוכב במיטה, כשהוא מאזין לזמרת האהובה עליו ועל אחיותיו - סילבי ורטן. כל תושבי השכונה שרים איתו את שירה המפורסם "La Maritza". אחיו ז'קי מלמד אותו קריאה וכתיבה - לפי תמלול שיריה של ורטן.

כשלבסוף יכול רולאן לעמוד על רגליו, והוא יודע קרוא-וכתוב, הוא הולך לבית ספר. בעת שיעור ריקוד הוא נופל והמורה לריקוד, מאדאם קורבו, נוזפת בו על שהסתיר את נכותו. אסתר אימו אצה לבית הספר, מתפרצת באמצע השיעור ומביישת בצעקות את מאדאם קורבו על יחסה לרולאן.

רולאן מצליח בלימודים, מופיע בתשדירי פרסומת, מתקבל ללימודי משפטים, ובמסגרת עבודתו נשלח לראיין את הזמרת סילבי ורטן.

הוא מסיים לימודיו בהצטיינות, נהייה מומחה מפורסם למשפטי קניין רוחני ומופיע הרבה בטלוויזיה. הוא מתחתן עם ליצי (ז'ודפין ז'אפי) ובחתונה היהודית המסורתית - מתעלפת אסתר כשהיא מגלה שיש חסילונים באוכל, וחמור מזה - הכלה כבר בהיריון.

סילבי ורטן מבקשת ממנו להיות עורך הדין שלה ושרה לפני כל המשפחה המורחבת את שירה המפורסם "Nicolas".

ליצי נפטרת מסרטן והיחסים בינו לאסתר יודעים עליות וירידות. הוא רוצה להינתק אחת ולתמיד מאימו, אך כשהיא חולה הוא סועד אותה, ולאחר מותה הוא יודע כי כל מה שהשיג בחייו הוא בזכות אימו, כי "אלוהים לא יכול להיות בכל מקום ולכן ברא את האמא היהודייה". סילבי ורטן משכנעת אותו לכתוב ספר על עצמו ועל משפחתו.

## צוות השחקנים

## קישורים חיצוניים

*היה הייתה אמא שלי, באתר אידיבי
*קדימון להיה הייתה אמא שלי, באתר יוטיוב
*סילבי ורטן וליילה בחטי מרואיינות על היה הייתה אמא שלי, באתר יוטיוב
*סילבי ורטן שרה "La Maritza", באתר יוטיוב
*סילבי ורטן שרה "Nicolas", באתר יוטיוב

קטגוריה:סרטי 2025
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטים צרפתיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים
קטגוריה:סרטים שעלילתם מתרחשת בצרפת
קטגוריה:סרטים צרפתיים המבוססים על סיפור אמיתי
HANGCHA

**HANGCHA** (בכתב סיני: **杭叉集团**) היא חברה סינית המייצרת מלגזות ומגוון רכבי הרמה וגרירה.

בחברה 6,000 עובדים בכל רחבי העולם, 300 מהם עוסקים בשיווק ומכירה של מוצרי החברה.

## היסטוריה

חברת HANGCHA נוסדה בשנת 1956 כמפעל לייצור מכונות בעיר האנגג'ואו, במזרח סין, לא רחוק משאנגחאי.

בשנת 1974 יוצרה בה המלגזה הראשונה, והחל מ-1984 החלה החברה בייצוא המלגזות מחוץ לסין.

בשנת 2016 קבוצת HANGCHA, שהחברה היא המרכזית בה, הונפקה בבורסה לניירות ערך בשאנגחאי.

בשנת 2024 נמכרו יותר מ-280,000 כלי רכב שיוצרו ב-HANGCHA במעל 180 מדינות, כאשר החברה מהווה 13% מנתח השוק העולמי.

## מוצרים מרכזיים
במקור החברה התמחתה בציוד מלגזות ורכבי הרמה מסוגים שונים מונעי בנזין ודיזל. החברה השיקה סדרה של מוצרים חדישים, בשני מישורים:
* הנעה חשמלית או בתאי דלק – מלגזות שונות ומשאיות שמונעים על ידי מצבר חשמלי (סוללות ליתיום-יון במתח גבוה) וכן כאלה שמונעים בתאי דלק מימן – במטרה ליצור חלופות אקולוגיות למוצרים המונעים באופן המסורתי.
* רכבי AGV – כלי רכב מונחים אוטומטית (Automated guided vehicle), מעיין רובוטי-רכב ניידים המיועדים לטיפול והובלה של חומרים ומוצרים במחסנים, מפעלי ייצור ומרכזים לוגיסטיים, ללא צורך בנהג.

## בישראל
דגמי HANGCHA מיובאים לישראל משנת 2007 על ידי חברת פימן, שמוכרת ומספקת שירותי אחזקה והשכרה של מלגזות וציוד שינוע והרמה במחסנים ומרכזים לוגיסטיים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות צמ"ה
קטגוריה:חברות סיניות
ישראל מץ

**ישראל מץ** (9 בפברואר 1869 – 10 בפברואר 1950) היה פילנתרופ יהודי אמריקאי ממוצא ליטאי. הוא היה שותף להקמת חברת Ex-Lax בשנת 1906, הנמצאת כיום בבעלות חברת התרופות נוברטיס. 

## ביוגרפיה
מץ נולד בשנת 1869 בקלווריה. בשנת 1890 היגר לארצות הברית, שם עבד בתחילה כרואה חשבון. בשנת 1906, יחד עם איש העסקים יליד הונגריה מקס קיס, ייסד את חברת התרופות Ex-Lax, שייצרה במפעל בברוקלין. עד 1926, מוצרי ה-Ex-Lax של החברה היו הנמכרים ביותר בארצות הברית. ישראל מץ כיהן כמנהל החברה במשך 42 שנים, עד מותו בשנת 1950.

נכדו, רוי מ. גודמן , היה סנאטור של מדינת ניו יורק בין השנים 1969–2002.

## הנצחתו
על שמו הוקם מכון ישראל מץ למשפט עברי בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, שנבנה בשנת 1925 על הר הצופים.

על שמו הוקמה גם קרן ישראל מץ, ארגון ללא מטרות רווח הממוקם בניו יורק. הקרן עוסקת בסיוע לסופרים הכותבים בעברית.

הקתדרה לכימיה אורגנית ע"ש ישראל מץ נוסדה במכון ויצמן למדע על ידי קרן אליס מץ גודמן מניו יורק, בתו של ישראל מץ.

## קישורים חיצוניים

* 


## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-ליטאי
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1869
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1850
ג'ון ויילס אפס

**ג'ון ויילס אפס** (באנגלית: **John Wayles Eppes**; אפריל 1772 – 13 בספטמבר 1823) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. הוא ייצג את וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1803–1811 ושוב בשנים 1813–1815. בנוסף כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1817–1819. לפני תפקידיו בקונגרס שירת בבית הנבחרים של וירג'יניה מטעם מחוז צ'סטרפילד בשנים 1801–1803.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה
אפס נולד באפריל 1772 באפינגטון, מחוז צ'סטרפילד, במושבת וירג'יניה. הוא היה ילדם השישי והבן היחיד של אליזבת ויילס ושל פרנסיס אפס, שישרת כעבור כעשור תקופת כהונה אחת בבית הנבחרים של וירג'יניה. בהיותו בן למשפחות הוותיקות של וירג'יניה, היה אפס קשור דרך שני הוריו למרתה ויילס סקלטון ג'פרסון, אשתו של תומאס ג'פרסון ואחות למחצה של אמו. בינו לבין תומאס ג'פרסון התקיימה קירבה אישית.

לאחר שקיבל חינוך ביתי אצל מורים פרטיים, למד באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, וב-1786 סיים את לימודיו בקולג' המפדן–סידני. הוא למד משפטים, הוסמך לעריכת דין ב-1794 והחל לעסוק במקצוע בריצ'מונד, בירת וירג'יניה.

### משפחתו
ב-13 באוקטובר 1797 נישא אפס לבת דודתו הראשונה, מרי ג'פרסון (שנקראה 'פולי' בילדותה ו'מריה' בבגרותה), בטקס שנערך במונטיצ'לו. בני הזוג גרו במטע מונט בלאנקו במחוז צ'סטרפילד.

לאחר מספר הפלות, נולדו להם שלושה ילדים. מרי מתה במונטיצ'לו ב-17 באפריל 1804, חודשיים לאחר לידת בתה, ונקברה שם.

ב-15 באפריל 1809 נישא אפס בשנית למרתה ברק ג'ונס, בתו של וילי ג'ונס, בעל מטעים ופוליטיקאי מקרוליינה הצפונית. לשניים נולדו שישה ילדים.

#### בטסי המינגס
לאחר מות אשתו הראשונה, העביר אפס את ביתו ואת עבדיו ממונט בלאנקו אל מטע אחר שלו שנקרא מילברוק, במחוז בקינגהאם. בין העבדים הייתה בטסי המינגס, בת-תערובת, בתה של מרי המינגס ונכדתה של בטי המינגס.

על פי צאצאיה, הפכה בטסי לפילגשו של אפס כאלמן צעיר, והקשר ביניהם נמשך שנים רבות. היא ילדה את בנו ג'וזף (ככל הנראה על שם אחיה) ואת בתם פרנסיס – שם שהיה מסורתי במשפחת אפס. בטסי חיה במילברוק עד מותה ב-1857, ונקברה לצד ג'ון ויילס אפס בבית הקברות המשפחתי.

### קריירה פוליטית
אפס כיהן בבית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1801–1803 יחד עם מת'יו צ'יטהאם.
ב-4 במרץ 1803 נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס השמיני, ולאחר מכן נבחר לעוד שלוש כהונות רצופות. הוא שימש יושב-ראש ועדת הדרכים והאמצעים בקונגרס ה-11. לאחר שהפסיד בבחירות לקונגרס ה-12, חזר לשנתיים למטעו מילברוק.

ב-1813 נבחר לקונגרס ה-13 ושימש שוב כיו"ר ועדת הדרכים והאמצעים. לאחר שהפסיד בבחירות לקונגרס ה-14, נבחר לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו מ-4 במרץ 1817 עד 4 בדצמבר 1819, אז התפטר בשל מצבו הבריאותי. במהלך כהונתו כיהן כיו"ר ועדת הכספים במושב השני של הקונגרס ה-15.

### מותו
בשנותיו האחרונות סבל אפס ממחלות שונות. הוא נפטר במילברוק ב-13 בספטמבר 1823 ונקבר בבית העלמין המשפחתי שבמקום.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1772
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1823
סייברסטרטס

**סייברסטרטס** (באנגלית: **Cyberstarts**) היא קרן הון סיכון ישראלית שהוקמה בשנת 2018 על ידי גילי רענן, שהוא השותף הכללי בה. הקרן מתמקדת בהשקעה בחברות הזנק העוסקות באבטחת מידע.

קרן סייברסטרטס הוקמה בשנת 2018 על ידי גילי רענן, שקודם לכן היה שותף כללי בקרן Sequoia Capital בישראל. בקרן השקיעו כ-40 יזמי סייבר, בהם שלמה קרמר ומריוס נכט, ממייסדי צ'ק פוינט; ניר צוק, מייסד פאלו אלטו נטוורקס; מיקי בודאי ועמיחי שולמן, ממייסדי אימפרבה. משקיעים 

במאי 2020 הקימה הקרן קרן שנייה, שאליה גייסה 100 מיליון דולר, וצירפה את ליאור סיימון כשותפה.

באוגוסט 2022 הקימה הקרן קרן שלישית, שאליה גייסה 60 מיליון דולר.

בספטמבר 2023 גויסו 480 מיליון דולר לקרן נוספת.

בנובמבר 2023 צירפה הקרן את הילה זיגמן כשותפה רביעית.

בספטמבר 2025 גויסו 380 מיליון דולר לקרן נוספת, וסך כל הכספים שגייסה הקרן מאז הקמתה הגיע ל-1.4 מיליארד דולר.

עם השקעות הקרן נמנות החברות Wiz, פיירבלוקס, סייארה, Island.io, טרנסמיט סקיוריטי ועוד.

### אקזיטים עיקריים
להלן אקזיטים עיקריים של חברות שקרן סייברסטרטס נמנתה עם המשקיעות בהן:

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קרנות השקעה ישראליות
קטגוריה:הון סיכון בישראל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2018
משתה קלאופטרה (יורדאנס)

**משתה קלאופטרה** הוא ציור שמן על בד משנת 1653 מאת הצייר הפלמי מתקופת הבארוק יאקוב יורדאנס. יחד עם "דיוקן קבוצתי" (1650), "פאולוס וברנבאס בליסטרה" (בערך 1618) ו"דיוקן האמן עם משפחתו" (בערך 1615), זהו אחד מארבעה ציורים מפרי יצירתו השמורים במוזיאון הארמיטאז' שבסנקט פטרבורג. היצירה מציגה את קלאופטרה מקבלת את מרקוס אנטוניוס על סיפון האונייה שלה.

## תיאור היצירה
הציור מתאר אפיזודה המופיעה אצל פליניוס הזקן בחיבורו "תולדות הטבע": קלאופטרה התערבה עם מרקוס אנטוניוס כי תצליח להוציא עשרה מיליון ססטרטיוס בארוחה אחת. במהלך המשתה הוגש לה גביע חומץ, ובתוכו המסה פנינה גדולה ויקרה, ולאחר מכן שתתה את תכולת הגביע. לוקיוס מונאטיוס פלנקוס, ששימש כשופט, הכריז על קלאופטרה כמנצחת. אנטוניוס, ידידו אהנובארבוס והמשרת השחור מוצגים ברגע של תדהמה קפואה, בתערובת של השתאות ודאגה. רק הליצן, המצביע לעבר קלאופטרה בידו הימנית ומעוות את פניו בחיוך גרוטסקי, מדגיש את האבסורד שבמעשה.

הנושא זכה לפופולריות רבה בעולם האמנות במהלך המאות ה־16 וה־17. אמנים השתמשו בו לעיתים קרובות כדי להציג חיי חצר מפוארים, והוא שימש מוטיב נפוץ ליצירות דקורטיביות גדולות, ובעיקר לאריגי קיר. עם זאת, אצל יורדאנס מושם דגש מוסרי: הציור מהווה אלגוריה המותחת ביקורת על חטאי הגאווה וההבל, נושא אופייני לציורההולנדי מאז פיטר ברויגל האב והירונימוס בוש.

הוא חתום ומתוארך בחלק העליון של הציור. בחלקו העליון, במרכז, יש חתימה כמעט נראית לעין של האמן והתאריך: J Jor. 1653.

כפי שמעיד הכיתוב, הציור נוצר בשנת 1653, והוא כנראה יצירה בת־זוג ל"מות קלאופטרה" מאת יורדאנס, המוצג בגלריה לאמנות בקאסל. תולדותיו המוקדמות של הציור אינן ידועות. בשנת 1937 הגיע למוזיאון הארמיטאז' מן הקרן הממלכתית לאמנות, אשר אספה ולאחר מכן חילקה יצירות שהוחרמו מבעליהם הפרטיים לאחר מהפכת אוקטובר. כיום הוא מוצג בבניין ההרמיטאז' החדש, בחדר 248.

קיים סבירות גבוהה כי "משתה קלאופטרה", יחד עם הציור המצוי במוזיאון בקאסל, היו בבעלותו של ג'יאקומו אנטוניו קארנה; שתי היצירות נזכרות בצוואתו מ־9 במרץ 1669 כחלק מסדרת ציורים בנושא "תולדות קלאופטרה".

נ.י. גריטסאי, ראש מחלקת הציור מהמאה ה-13 עד ה-18 במחלקת האמנות המערבית האירופית במוזיאון הארמיטאז', ציין את הדברים הבאים כשתיאר את הציור:

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי מזון ומשקאות
קטגוריה:תוכאים בתרבות
קטגוריה:ארמיטאז': ציורים
קטגוריה:יאקוב יורדאנס: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
עקדת יצחק (יורדאנס)

**עקידת יצחק** (בהולנדית: **Het Offer van Isaac**) הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הפלמי יאקוב יורדאנס, המתאר את הסצנה התנ"כית של עקידת יצחק. הציור נוצר ככל הנראה בשנת 1625 או 1626, ונמצא כיום באוסף הגלריה פינקוטקה די בררה במילאנו, איטליה.

## תיאור היצירה

הציור מציג את הרגע הדרמטי שבו אברהם עומד להקריב את בנו יצחק כקורבן, אך נעצר על ידי מלאך האל. יורדנס משתמש בפלטת צבעים מאופקת יחסית – גוונים של כחול וחום – המאפיינים את יצירתו בתקופה זו. הריאליזם בדמויות והקומפוזיציה הדינמית משקפים את השפעת הסגנון הבארוקי הפלמי.

## ייחוס ותיארוך

הציור יוחס בעבר לפיטר פול רובנס ונרכש מהיורשים של יורדנס בהאג בשנת 1734. הוא הועבר לארמון סנסוסי בפוטסדאם שבגרמניה, ובהמשך הוחרם על ידי הכוחות הצרפתיים במהלך המאה ה-19 והובא ללובר בפריז. לבסוף הועבר לצמיתות לגלריה בררה כחלק מהחלפת יצירות אמנות בין מוזיאונים.

זיהויו כיצירה של יורדאנס ולא של רובנס בוצע רק לאחר העברתו למילאנו. הסגנון, הבחירה בצבעים, והמאפיינים האופייניים ליצירתו של יורדאנס סייעו בתיקון הייחוס.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אברהם בציורים
קטגוריה:יצחק בציורים
קטגוריה:עקדת יצחק בתרבות ובאמנות
קטגוריה:מלאכים באמנות
קטגוריה:יאקוב יורדאנס: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי התנ"ך
נובי מליני

**נובי מליני** (באוקראינית: **Нові Млини**, "הטחנות החדשות") הוא כפר במחוז צ'רניהיב שבצפון-מזרח אוקראינה. ידוע כמקום הולדתו של הסופר העברי יוסף חיים ברנר.

## היסטוריה
היישוב נובי מליני נוסד סביב שנת 1630, אך התפתחותו המשמעותית החלה בראשית המאה ה-19. באותה תקופה נבנו, בתכנונו של מהנדס גרמני, חמישה סכרים על יובליו של נהר סיים הסמוך לכפר. על גדות הנהר הוקמו טחנות קמח ומתקנים לייצור שמן וסוכר - פעילות תעשייתית שחיזקה את היישוב מבחינה כלכלית ודמוגרפית.

בסוף המאה ה-19 התגוררו בכפר כ-3,300 תושבים, מהם כ-350 יהודים. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעו מספר תשתיות באזור, ביניהם הגשר מעל הנהר, מה שפגע בדרכי הגישה לכפר והצריך סלילת דרכי עפר חלופיות.

במלחמת העולם השנייה היה הכפר חלק מהלחימה בחזית המזרחית, ואחריה הוקמה בו אנדרטה לזכר 108 החיילים שנהרגו בהגנת האזור ב"מלחמה הפטריוטית הגדולה" (השם הסובייטי למלחמת העולם השנייה).

כיום, נותר הכפר קטן, המאופיין בחקלאות עונתית, גינות ירק פרטיות, מחסני מזון מסורתיים ובתי עץ ישנים. חלק מהבתים ננטשו, אך אחרים שופצו ומשמשים כבתי קיץ לתושבי הערים הסמוכות. 

## הקהילה היהודית
קהילה יהודית קטנה התקיימה בנובי מליני מן המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20. בני הקהילה עסקו במלאכות מסורתיות כמו חייטות, נגרות ופחחות. בכפר פעלו בית כנסת, "חדר" ובית מדרש, וכן מלמדים מקומיים שלימדו את הילדים.

### הפוגרום ב-1919
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, התחוללו פוגרומים רחבי-היקף נגד יהודי אוקראינה, ובייחוד בשנת 1919. באותה שנה נערכו פרעות גם בנובי מליני, במהלכן נבזזו בתים, בית הכנסת חולל, ותושבים רבים נרצחו. בין ההרוגים היו בני משפחת ברנר - האב שלמה, האח שמואל ובני משפחתו. 

על פי עדויות, לאחר הפרעות נערכה תפילת "כל נדרי" בבית הכנסת המחולל, בנוכחות מניין קטן של ניצולים, כטקס זיכרון וקינה על ההרוגים. שרידי הקהילה המשיכו להתגורר בכפר עוד זמן קצר, עד שעזבו אותו בשנים שלאחר מכן. בשנות ה-50 עזבו אחרוני היהודים את הכפר.

## בספרות
יוסף חיים ברנר, מחלוצי הספרות העברית המודרנית, נולד וגדל בנובי מליני. בסיפורו האוטוביוגרפי "בחורף" (1904) תיאר ברנר את עיירת ילדותו כמקום דחוס, קודר ודיכאוני, ואת בית הוריו כבית דל שבו שררו נוקשות וקשיי פרנסה. תיאוריו מדגישים חורף מתמשך - הן במובן האקלימי והן במובן הרוחני.

אחיו, בנימין ברנר, תיאר בספר זיכרונותיו "גדולה הייתה הבדידות" (1978) תמונה שונה במקצת: אף על פי שסבל מעוני ומקור, הוא הדגיש את נופי הסביבה - נהר שופע, צמחייה עשירה, גינות ירק ומטעים - כגורם ש"חיפה ופיצה" על הדלות שבבית. 

אברשה וילשר פרסם בשנת 1992 את ספר הזיכרונות "Mother and Son: Tales of a Shtetle, 1908-1923" שבו תיאר את חיי היהודים בנובי מליני בראשית המאה ה-20. בספרו הוא מתאר את חיי היום-יום בעיירה, את בעלי המלאכה היהודים, את אווירת בית הכנסת ואת דמותם של מלמדים מקומיים - ובהם שמואל ברנר, אחיו של יוסף חיים ברנר.

## קישורים חיצוניים

* רוחמה אלבג, 'בחורף' בסוף הקיץ: מסע אל עיירת הולדתו של יוסף חיים ברנר (א), באתר "עונג שבת", 28 באפריל 2017
* רוחמה אלבג, 'בחורף' בסוף הקיץ: מסע אל עיירת הולדתו של יוסף חיים ברנר (ב), באתר "עונג שבת", 5 במאי 2017

## הערות שוליים

קטגוריה:מחוז צ'רניהיב: יישובים
קטגוריה:אוקראינה: כפרים
האוהבים מטרואל (ציור)

**האוהבים מטרואל** הוא ציור שמן על בד משנת 1884 מאת הצייר הספרדי אנטוניו מוניוס דגריין, יליד ולנסיה (1840) שנפטר במלאגה (1924). היצירה עוסקת במוטיב מוות מאהבה, מתוך סיפור אגדתי שהרבה להעסיק את הציור הספרדי במאה התשע עשרה. הציור נמצא כיום במוזיאון הפראדו.

## תיאור היצירה
היצירה מבוססת על הסיפור האוהבים מטרואל, שנחשף על ידי חואן יאגר בארכיוני מועצות העיר של טרואל, ומספר על אהבתם הבלתי אפשרית של איזבל סגורה ושל האציל העני דייגו דה מרסילה בשנת 1212. דגריין מציג את סיום הטרגדיה: בחלל פנימי אפל של כנסיית סן פדרו בטרואל, גופתו של דייגו מונחת כשהיא עטויה בבגדי לוחם. היא מונחת על ארון המכוסה ורדים וענפי דפנה כהוקרה לניצחונותיו. ראשה של איזבל, שמתה זה עתה לאחר שנישקה את אהובה הנצחי, נח על חזהו. מריחת הצבע המודרנית מאפשרת לאמן לבטא עוצמה רגשית רבה, והצבעים העזים יחד עם האור הים תיכוני יוצרים את אחד המאפיינים הבולטים של היצירה. הקומפוזיציה המאוזנת והתאמת הדמויות לחלל משקפות את האקדמיזם המדויק של דגריין.

## פרשנות והשוואות
הציור משקף את מושג המוות מאהבה, מוטיב מרכזי בספרות האגדית ובציור הספרדי של המאה התשע עשרה. דגריין משלב בין דרמטיות רגשית, צבעוניות עזה ואור חד לבין ארגון מדויק של הדמויות, ובכך משיג יצירה המשלבת הבעה עזה עם משמעת אקדמית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מוזיאון הפראדו
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:גברים בציור
תמיכה באסירים

**תמיכה באסירים** כוללת את מגוון הפעילויות שמטרתן לספק סיוע לאסירים, ובמיוחד לאסירים פוליטיים. לתוכניות רבות המוקדשות למטרה זו יש משאבים מוגבלים. לדוגמה בארגון התמיכה באסירים שחורים בנוטינגהאם יש עובד אחד בלבד בשכר בעוד שהארגון ניהל 297 מקרי תמיכה פעילים בשנת 1999. קבוצות תמיכה לאסירים שחורים, כמו Partners of Prisoners, ניסו ליצור יחסי עבודה פוריים עם צוותים בכלא. אגודת אלסטון וילקס בקרוליינה הדרומית הוא ארגון התמיכה הגדול ביותר בבתי הכלא בארצות הברית, עם תקציב שנתי של כ-918,000 דולר וכ-50 אנשי צוות בלבד. הארגון מפעיל בתי מעבר, עוסק בבוררת תלונות אסירים, מתחזק בית נוער, מסייע לאסירים לשעבר למצוא עבודה ומספק שירותים חברתיים למשפחות אסירים. יש קבוצות תמיכה רבות בבתי הכלא בעלות אינטרסים ספציפיים כמו הוועדה ללסביות לתמיכה בנשים בכלא. לחלק מהתנועות הפוליטיות יש אינטרסים לספק תמיכה לאסירים. על פי ארגון "Break the Chains argues": "כל תנועה שאינה תומכת בעצירים הפוליטיים שלה היא תנועה שנועדה לכישלון. כאשר הכוח עומד בפני אתגר, הוא פונה באופן בלתי נמנע לדיכוי אלים ולמאסר כדי לשמר את עצמו. כדי להימנע מתבוסה, על התנועות להתארגן ולהיות מסוגלות להילחם בדיכוי של מנגנון המדינה, ועליהן להיות מסוגלות לתמוך בחבריהן ובבעלי בריתן במקרה שייעצרו או ייכלאו. מעטים יתחייבו לתנועה שתותיר אותם מאחורי חומות הכלא, או לתנועה שאינה מסוגלת לשמר את עצמה אל מול הפחדה מצד המדינה."

בתחילת שנות ה-2000 הקימה שלוחה בקליפורניה של המפלגה הליברטריאנית של ארצות הברית ועדת תמיכה לאסירים פוליטיים. היא שימשה בעיקר לתמיכה במטופלי קנאביס רפואי. הדוברת אן מקורמיק אמרה כי "אנחנו צריכים לא רק להגן ולטפל בפצועים שלנו, אלא להציג אותם כפטריוטים וגיבורים של 'העם'."

## ארגונים ישראליים וגופים רשמיים
### הרשות לשיקום האסיר
הרשות לשיקום האסיר היא גוף ממשלתי הפועל לשיקום אסירים משוחררים. עוסקים בשיקום תעסוקתי, סיוע למשפחות, טיפול בילדי אסירים (חונכות ילדי אסירים) ועוד.

ישנן בישראל גם עמותות סיוע אזרחיות, בין היתר עמותת נוה מלכישוע העוסקת בטיפול בהתמכרויות, ומפעילה מסגרות בשיתוף עם שירות בתי הסוהר, כולל מדריכי התמכרויות בבתי הכלא.

### ארגונים משפטיים וזכויות אדם
* האגודה לזכויות האזרח בישראל (ACRI): עוסקת בזכויות אדם באופן כללי, ובכלל זה בזכויות אסירים.
* המוקד להגנת הפרט (HaMoked): עוסק בזכויות פלסטינים תחת כיבוש, כולל זכויות עצירים ואסירים ובתנאי הכליאה שלהם.

## ראו גם
* הצלב האנרכיסטי השחור

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: עבודה סוציאלית
קטגוריה:ישראל: כליאה
קטגוריה:סיוע משפטי
לוקט

**לוקט** (בצ'כית: **Loket**), בעבר **אלבוגן** (בגרמנית: **Elbogen**), היא עיירה ב במחוז קרלובי וארי בצ'כיה. יש בה כ-3,100 תושבים. העיירה ידועה ב הנמצאת בה, טירה גותית מהמאה ה-12.

## אטימולוגיה
גם לוקט וגם אלבוגן משמעותם מרפק בצ'כית ובגרמנית, בהתאמה. העיירה קיבלה את שמה מכך שמרכז העיר מוקף משלושה צדדים בנהר , וצורת הנהר דומה לזו של מרפק.

## גאוגרפיה
לוקט ממוקמת כ-6 קילומטרים מזרחית ל וכ-8 ק"מ דרום-מערבית לקרלובי וארי. היא שוכנת בעיקר ב, ורק החלק הצפון-מערבי של העיירה משתרע אל . הנקודה הגבוהה ביותר בעיירה היא גבעת זלנאץ', בגובה 707 מטר מעל פני הים. נהר אוהרה זורם דרך העיירה.

## היסטוריה
במחצית השנייה של המאה ה-12 נבנתה טירה מלכותית בשם לוקט על שלוחה בולטת בעיקול נהר אוהרה. בעבר נקרא המקום "המפתח לממלכת בוהמיה". זמן קצר לאחר מכן, קמה לידו עיירה קטנה, שהוזכרה לראשונה בשנת 1234.

בתחילת המאה ה-15 העיר הייתה מלכותית ומבוצרת והפכה למוקד חשוב של הכתר הבוהמי. במהלך המאה ה-19, העיר התפרסמה בזכות מפעל הפורצלן המקומי. עם זאת, הייצור התעשייתי התרכז בערים הסמוכות.

בשנים 1938 עד 1945, לוקט נכבשה על ידי גרמניה הנאצית ונקראה אלבוגן. בשנת 1945, האוכלוסייה הגרמנית גורשה לפי צווים של ממשלת בנש. בסוף המאה ה-20, הטירה עברה שיפוץ מלא ונפתחה לציבור.

## דמוגרפיה
אוכלוסייה לפי שנים:

## תחבורה
לוקט היא נקודת ההתחלה של קו הרכבת ל.

## תרבות וספורט
ממוזער|טירת לוקט
לוקט מארחת פסטיבל אופרה שנתי, המתקיים באמפיתיאטרון פתוח על רקע הטירה. הפסטיבל, שנקרא Loketské kulturní léto ("הקיץ התרבותי של לוקט"), נוסד בשנת 2000. האמפיתיאטרון מכיל 1,800 צופים בישיבה.

לוקט מארחת את הגרנד פרי הצ'כי השנתי במוטוקרוס.

## אתרים
האנדרטה ההיסטורית המבוקרת ביותר בעיירה היא טירת לוקט. בימי בית לוקסמבורג, הטירה שימשה כמקום מגורים זמני לבני משפחת המלוכה. במהלך מלחמת שלושים השנים הטירה נכבשה ונבזזה על ידי כוחות שוודים. הטירה הנטושה נשרפה ב-1725, ונבנתה מחדש ככלא אזורי ב-1822.

כנסיית סנט ונצסלאוס נבנתה בסגנון הבארוק בין השנים 1701–1734, במקום כנסייה גותית ישנה.

## בתרבות הפופולרית
לוקט גילמה עיירה מונטנגרית בסרט ג'יימס בונד משנת 2006 קזינו רויאל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'כיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
אייזק פניבאקר

**אייזיק סמואלס פניבאקר** (באנגלית: **Isaac Samuels Pennybacker**; 3 בספטמבר 1805 – 12 בינואר 1847) היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם וירג'יניה, וכשופט פדרלי בבית המשפט המחוזי הפדרלי למחוז המערבי של וירג'יניה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה
פניבאקר נולד ב-3 בספטמבר 1805 בפיין פורג', סמוך לעיירה ניומרקט במחוז שננדואה, וירג'יניה. הוא למד בבית ספר מקומי ולאחר מכן בבית הספר למשפטים בוינצ'סטר. הוא הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק בפרקטיקה פרטית בהריסונבורג, מחוז רוקהינגהאם, וירג'יניה, עד שנת 1837.

### כהונתו בבית הנבחרים
פניבאקר נבחר מטעם מחוז הקונגרס ה-16 של וירג'יניה לבית הנבחרים של ארצות הברית בקונגרס ה-25, וכיהן מ-4 במרץ 1837 ועד 3 במרץ 1839.
הוא דחה שני מינויים חשובים שהוצעו לו על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן: תפקיד התובע הכללי של ארצות הברית וחברות בבית המשפט העליון של וירג'יניה.

### כהונתו כשופט פדרלי
ב-23 באפריל 1839 קיבל פניבאקר מינוי זמני מהנשיא מרטין ואן ביורן לכהן כשופט בבית המשפט המחוזי הפדרלי למחוז המערבי של וירג'יניה, במקומו של השופט אלכסנדר קולדוול. ואן ביורן הגיש את מועמדותו הרשמית ב-23 בינואר 1840. הסנאט אישר את המינוי ב-17 בפברואר 1840, והוא קיבל את כתב המינוי באותו יום. כהונתו הסתיימה ב-6 בדצמבר 1845 בעקבות התפטרותו.

### כהונתו בסנאט ומותו
פניבאקר נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם וירג'יניה, כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות אי-בחירה מצד האספה הכללית של וירג'יניה לתקופת הכהונה שהחלה ב-4 במרץ 1845. הוא כיהן מ-3 בדצמבר 1845 ועד מותו. בקונגרס ה-29 שימש כיושב-ראש ועדת התביעות. פניבאקר מת ב-12 בינואר 1847 בוושינגטון די. סי., ונקבר בבית העלמין וודביין שבהריסונבורג.

### תפקידים נוספים
הנשיא ג'יימס פולק מינה את פניבאקר כחבר ב'מועצת הנאמנים' הראשונה של מוסד הסמית'סוניאן. בין חברי המועצה היו סגן הנשיא ג'ורג' דאלאס, נשיא בית המשפט העליון רוג'ר טוני, ראש עיריית וושינגטון ויליאם וינסטון סיטון, הסנאטור סידני בריז, חברי בית הנבחרים ,  ו, וכן רופוס צ'ואט, ריצ'רד ראש, ד"ר בנג'מין ראש, ויליאם קמפבל פרסטון, אלכסנדר דאלאס באך וג'וזף גילברט טוטן, בין רבים נוספים. המועצה התכנסה לראשונה בספטמבר 1846.

### משפחתו
פניבאקר היה בן דודו של , שכיהן אף הוא כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם וירג'יניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי וירג'יניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1805
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1847