open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אלגוריתם חיפוש לעומק

200px|שמאל|ממוזער|עץ חיפוש לעומק, כולל סדר סריקת הקודקודים בחיפוש.
במדעי המחשב, **אלגוריתם חיפוש לעומק** (באנגלית: **Depth-first search**, ראשי תיבות: **DFS**) הוא אלגוריתם המשמש למעבר על גרף או לחיפוש בו. האלגוריתם מוגדר עבור גרפים בלתי מכוונים ועבור גרפים מכוונים.

אינטואיטיבית, האלגוריתם מתחיל את החיפוש מצומת שרירותי בגרף, ובכל צעד מתקדם מהצומת בו הוא נמצא לצומת שכן שעוד לא ביקר בו, אם יש כזה. אם ביקר בכל הצמתים השכנים, הוא חוזר על עקבותיו עד שהוא מגיע לצומת שיש לו שכן שטרם ביקר בו. דרך פעולת האלגוריתם דומה במידת מה לסריקה שיטתית של מבוך. האלגוריתם מחזיר עץ מכוון שבו לכל צומת שאינו שורש נכנסת קשת מהצומת שגילה אותו. במיוחד כל קשת בעץ החיפוש לעומק היא גם קשת בגרף עליו נעשה החיפוש. התכונה המאפיינת עץ חיפוש לעומק בגרף לא מכוון, שהיא הסיבה לשימושיות שלו, היא שכל קשת בגרף עליו נעשה החיפוש מחברת צומת עם צאצא שלו בעץ החיפוש. להמחשה: בגרף שעץ החיפוש לעומק שלו מופיע בציור, לא תיתכן קשת בין צומת 2 לצומת 7, מפני ש אף אחד מצמתים אלו אינו צאצא של השני. אך תיתכן קשת בין צומת 2 לצומת 5, מפני ש-5 צאצא (נכד) של 2.

## תיאור האלגוריתם
אלגוריתם חיפוש לעומק מתחיל בצומת כלשהו, שייקרא שורש (צומת 1 בציור המצורף). בכל שלב האלגוריתם בודק אם לצומת בו הוא נמצא כרגע, נסמנו u, יש צומת שכן, נסמנו v, שהאלגוריתם עדיין לא ביקר בו. אם יש שכן v כזה האלגוריתם עובר מ־u ל־v ואומרים ש־u גילה את v (בציור צומת 2 גילה את הצמתים 3 ו-6). אם כל השכנים של הצומת u כבר בוקרו, האלגוריתם נסוג לצומת ממנו התגלה u. אם אין צומת שגילה את u חייב להתקיים ש u הוא שורש. במקרה זה האלגוריתם בודק אם קיים צומת שעדיין לא ביקר, ואם יש כזה הוא מגדיר אותו כשורש וחוזר על התהליך עד שכל הצמתים בוקרו.

מימוש פשוט ויעיל של החיפוש הוא על ידי מחסנית. גילוי צומת מתבטא בהכנסתו לראש המחסנית ונסיגה מצומת מתבטאת בהוצאתו מראש המחסנית.

סיבוכיות המקום של האלגוריתם היא, במקרה הגרוע, O(d) כאשר d הוא אורך המסלול הפשוט המקסימלי בגרף, וסיבוכיות הזמן היא O(m), כאשר m מספר הקשתות בגרף.

## שימושים
אלגוריתם חיפוש לעומק הוא בסיס לאלגוריתמים רבים שפועלים על גרפים. למשל, מציאת צמתי הפרדה ורכיבים אי-פריקים בגרף לא מכוון, מציאת רכיבים קשירים היטב בגרף מכוון, מציאת מסלול אוילרי ומעגלים בגרף או מיון טופולוגי שלו.

אלגוריתם זה נמצא בשימוש באופטימיזציה הרמונית.

## פסאודו קוד - מימוש על ידי מחסנית
ממוזער
**DFS – מימוש על ידי מחסנית**

המימוש ממספר את הצמתים על פי הסדר בו התגלו,

קלט: גרף G=(V,E), מכוון או לא מכוון

פלט: יער DFS של G וגם לכל צומת v זמן הגילוי של v.

סימון: k[v] זמן הגילוי של *v*, ו-p[v] – האב של *v* ביער ה-DFS.


 for all *v* in *V:* *k*[*v*] := 0 ; *p*[*v*] := nil;
 i:= 0;
 while there is a vertex *s* with *k*[*s*] = 0
 STACK := [s]; *i* := *i+*1; *k*[*s*] := *i*;
 While STACK ≠ ∅
 *u*:= head(STACK); {*u* is the "center of activity"}
 if there is an edge (*u,v*) s.t. *k*[*v*]=0
 *i*:= *i*+1; *k*[*v*]:= *i*; *p*[*v*] := *u* ;
 push(STACK,*v*);
 else
 pop(STACK);


הגרף המכוון F=(V,E') שנוצר על ידי הרצת האלגוריתם הוא הגרף המורכב מהקשתות (*p*(*u*),*u*). כעת נוכיח מספר תכונות של האלגוריתם, ובמיוחד שגרף זה הוא יער מכוון המכיל את כל צמתי הגרף.

## ראו גם
*אלגוריתם חיפוש לרוחב
*אלגוריתם חיפוש A*

## קישורים חיצוניים

* 

חיפוש לעומק
עומק
ז'אן-בטיסט ביו

**ז'אן-בטיסט ביו** (בצרפתית: **Jean-Baptiste Biot**; 21 באפריל 1774 – 3 בפברואר 1862) היה פיזיקאי ומתמטיקאי צרפתי.

ביו נולד בשנת 1774 בפריז, העיר בה התגורר כל חייו. הוא למד בבית ספר לואיס לה גרנד ואחר כך באקול פוליטקניק. ביו חקר בתחילת המאה ה-19 את הקשר בין זרם חשמלי למגנטיות ואת הקיטוב של אור בעוברו דרך תמיסות כימיות. מאוחר יותר התגלו חומרים כיראליים אותם הכילו תמיסות אלו.

ב-26 באפריל 1803 עקב אחרי אירוע של נפילת מטאוריטים מעל נורמנדי, ואישר את קיומם של מטאוריטים. בשנת 1804 נסק בכדור פורח ביחד עם ז'וזף לואי גה-ליסאק לגובה של חמישה קילומטרים, כדי לחקור את האטמוספירה.

ב-1840 זכה במדליית רמפורד.

על שמו קרוי המינרל ביוטיט ומכתש קטן על הירח. כמו כן,
חוק ביו-סבר קרוי על שמו ביחד עם פליקס סבר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קצרמר מתמטיקאים
קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:מתמטיקאים צרפתים
קטגוריה:פיזיקאים צרפתים
קטגוריה:אופטיקאים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:בוגרי אקול פוליטקניק
קטגוריה:צרפתים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1774
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1862
קטגוריה:זוכי מדליית רמפורד
שבירת הכלים

**שבירת הכלים** הוא מושג יסודי בקבלה, מעשה בריאת העולמות וכלל סידורם מעליון לתחתון לפי דרגות התכונות האלוהיות המכונות ספירות, תוך הפיכת עולם האצילות שבו אירע לדרגה העליונה בארבעת עולמות היסוד הרוחניים, וכן כיסוד הנדרש והמחויב להשתלשלות בריאת העולם הגשמי. המושג הופיע לראשונה אצל האר"י.

בעולם האצילות הנקרא נקודים (לפי הסדר: עקודים נקודים ברודים) שרה יסוד הספירות בתוהו באור אין סוף, בסתירה קיומית שבה כל ספירה היא אור נפרד הפורץ וממלא את הכל תוך שאינו מאפשר מקום לאורות הספירות האחרות, ותוך ניתוץ הכלים האמורים להכילם שהם בבחינת האור האינסופי כאחד. השבירה בעולם התוהו מתייחסת לפיזור ונפילת אור האלוהות האינסופי לרסיסים, 288 ניצוצות הקדושה – "רפ"ח ניצוצות דקדושה" כנהפך כעת לנקודות אור שבצד נקודות קיום שעל כן אינן אור העוטפות את הניצוצות וקרויות קליפות. הקבלה מתייחסת לקליפה כצד האחר המייצג "טומאה" לעומת "טוהר" האור, אך גם כזו ששומרת עליו וכך מגינה על הקדושה. שבירה זו מאפשרת בעולם האצילות חלל בבחינת אור שכעת נהיה "עילוי" מתוך האינסוף המאציל מדרגות אור "מטה" אל העולמות הנובעים על אורות ספירותיהם לתחומי שאר שלושת עולמות היסוד – הבריאה, היצירה, העשיה, עד הגשמת עולמו התחתון של עולם העשיה המתבטא בעולם הזה – הגשמי, שהוא עירוב של הקליפות ושל 288 ניצוצות הקדושה.

לכך מתקשר בקבלה גם המושג תורת הצמצום, גילום דין מלכות האלוהות בחקיקת נקודת חלל בבחינת "פינוי" אור האלוהות האינסופי שמילא את כל המציאות, לאפשור בריאת העולמות בתוך חלל זה ומתוך האצלת אור האינסוף שנסתלק ממנו אך מקיף אותו.

בעברית מודרנית המונח מבטא הרס של סדר קיים, הבאה לכדי משבר, או ביטול מוּסכּמות קיימות.

## ראו גם
* מושגי יסוד בקבלה

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מושגים בקבלה
אנדי מקנב

**אנדי מקנב** (באנגלית: **Andy McNab**; נולד ב-28 בדצמבר 1959) הוא חייל בריטי לשעבר אשר הפך לסופר. מקנב נחשף לתודעת הציבור בשנת 1993 אחרי שכתב דו"ח על המשימה הכושלת של ה-SAS שנקראה בראבו שתיים אפס (Bravo Two Zero) במהלך מלחמת המפרץ.

## שירותו הצבאי
מקנב נולד וגדל בעיירה ברמנדזי. הוא התגייס לצבא הבריטי בשנת 1976 והוא בן 17. מקנב שובץ לחיל הרגלים ועבר הכשרה כלוחם. לאחר מכן נשלח לרגימנט המעילים הירוקים המלכותי בשנת 1984 עבר את מבדקי הקבלה ליחידת ה-SAS והשלים את מסלול ההכשרה. במלחמת המפרץ פיקד על פטרול בעומק עיראק. הכוח התגלה, ניהל קרב עם כוחות הצבא העיראקי, ונמלט. לאחר מרדף בן יומיים, במהלכו נהרגו שלושה מאנשיו, נלכדו ארבעה מאנשי הכוח ונלקחו בשבי. הלוחם השמיני, קולין ארמסטרונג (שמאוחר יותר הפך לסופר תחת שם העט כריס ראיין), נמלט לסוריה במסע רגלי בן 320 קילומטרים, שם מצא מקלט בשגרירות בריטניה בדמשק. חצי שנה לאחר שחרורו מן השבי שב מקנב לשורות היחידה בשנת 1993 פרש מן השירות.

## קריירה ספרותית
שמו האמיתי של מקנב הוא סטיבן בילי מיטצ'ל. הוא בדה את השם "אנדי מקנב" (Andy McNab) בעת כתיבת ספרו הראשון- בראוו שתיים אפס ומאז הוא משתמש בו כשם עט. כאשר מקנב מופיע בטלוויזיה פניו מוצלים על מנת שלא ניתן יהיה לגלות את זהותו. יש הטוענים שפניו המוצלים הם אמצעי ליצירת הילה מסתורית סביבו ולא מסיבות ביטחוניות גרידא.

ספרו הראשון הביא למקנב תהילה, הצלחה ופרסום רב, אך ישנם רבים המשמיצים אותו ואת אי הדיוקים בספרו. לטענתם, מקנב הפריז רבות בעובדות כביכול שמסר בספרו. טענתו של מקנב שהחוליה שאותה הנהיג גרמה בין 200 ל-250 אבדות לאויב במהלך משימתם מפוקפקת במיוחד. לאור מגוון העדויות, הראיות, ההצהרות ודוחות ה-SAS הרשמיים, סביר מאוד להניח שהחוליה גרמה ללא יותר ממספר הרוגים בקרב כוחות האויב אם בכלל. מספר אירועים אשר דווחו בספרו נתגלו כבדותות על ידי מקור אמין כחברו של מקנב לחוליה, פטר רטקליף (Peter Ratcliffe).

למרות העובדה שאמינותו של בראוו שתיים אפס כדו"ח לגיטימי ועובדתי אודות המלחמה מוטלת בספק, הצלחתו של אנדי מקנב כסופר, יועץ טכני ואייקון תרבותי לא התערערה.

"פעולה מיידית", הוא ספרו השני של אנדי מקנב, בו הוא מגולל את סיפור חייו.
עיקר הספר עוסק בחיים הצבאיים של מקנב- הגיבוש ל-SAS, אותו בקושי עבר, תקופת השירות באירלנד ולאחר מכן עזרה למדינות הנחשלות שבדרום ומרכז אמריקה.

קבוצת הספרים השנייה, אותה כתב מקנב, עוסקת בגיבור דמיוני- סוכן בריטי בשם ניק סטון.
סטון נשלח למשימות שונות מטעם השירות החשאי הבריטי, אשר מעמידות את חייו בסכנה כל פעם מחדש.

## ספריו של אנדי מקנב
### שתורגמו לעברית
* "**[[פעולה מיידית]]**", כתר הוצאה לאור, 1997. תורגם מאנגלית: **Immediate action**. תרגמה: נעמי כרמל.
* "**[[בראוו שתיים אפס]]**", כתר הוצאה לאור, 1994.
* "**[[שלט רחוק (ספר)|שלט רחוק]]**", כתר הוצאה לאור, 1999

### אחרים
* Crisis Four
* Firewall
* Last Light
* Liberation Day
* Dark Winter
* Deep Black
* Boy Soldier
* Payback
* Boy Soldier 3
* Aggressor
* The grey man

## קישורים חיצוניים
* 

* אתר האינטרנט של אנדי מקנב
* מנחם דגלי, כך לא עושים מלחמה, הארץ,  22.02.1995, כפי שהועלה באתר פרש.
* ריצ'רד נורטון-טיילור ומארסיה ראסל, גם הניצול החמישי רוצה לפרסם רב מכר, הארץ,  16.11.2000, כפי שהועלה באתר פרש.
* מנחם דגלי, חיילים בלא מוטיווציה, הארץ,  04.06.1997, כפי שהועלה באתר פרש.

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:אנשי צבא בריטים
קטגוריה:חיילי ה-SAS
קטגוריה:מלחמת המפרץ: אישים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1959
סובדומיננטה

בהרמוניה, **הסוּבְּדוֹמִינַנְטָה** היא הדרגה הרביעית והשנייה בסולם. כך למשל בסולם דו מז'ור, הסובדומיננטה היא המשולש פה מז'ור. סובדומיננטה משמשת גם לציון המדרגה הרביעית בסולם, כך שבאותו סולם דו מז'ור, יהיה זה הצליל פה. את הסובדומיננטה מסמנים באותיות SD.

שם זה בא מהמילים "סוב" ו"דומיננטה". משמעות המילה "סוב" בלטינית היא מתחת, ומשמעות המילה "דומיננטה" – הדרגה החמישית בסולם.

כמו כן, נהוג לכנות אקורד או דרגה כ"סובדומיננט" (דרגה סובדומיננטית/אקורד סובדומיננטי) אם הפונקציה שלהם אינה טוניקאית (כמו הדרגה הראשונה בסולם), או שאינה דומיננטית, כלומר אינה מיועדת להיפתר לדרגה טוניקאית. לדוגמה, בסולם דו מז'ור הדרגה השנייה, על היפוכיה, תיחשב לסובדומיננטית, וכך גם הדרגה השישית, כשאינה "סיום מדומה". גם דרגות שאינן דיאטוניות יכולות להיחשב לסובדומיננטיות, אם הפונקציה שלהן אינה טוניקאית ואינה דומיננטית, כמו משולש "נפוליטני" ואקורד "גרמני".

## ראו גם
* תורת המוזיקה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הרמוניה
דייוויד אדינגס

**דייוויד אדינגס** (באנגלית: David Eddings; 7 ביולי 1931 – 2 ביוני 2009) היה סופר פנטזיה אמריקאי הידוע בעיקר בשל עבודתו על סדרת הבלגריאד.

## ביוגרפיה
אדינגס נולד בספוקיין שבמדינת וושינגטון. את רוב ילדותו עבר באזור מפרץ פיוג'יט. בשנת 1954 רכש תואר ראשון במכללת ריד שבפורטלנד ובשנת 1961 קיבל תואר שני מאוניברסיטת וושינגטון.

לפני שפתח בקריירה ספרותית עסק אדינגס בשורה של עבודות, בהן שירות בצבא ארצות הברית, עבודה בחברת בואינג, לימוד אנגלית וזבנות.

ספר הבכורה של אדינגס, "שיא הציד", יצא לאור בשנת 1973. רומן זה, כמו כל יצירותיו המוקדמות, לא היה שייך לז'אנר הפנטזיה.

בשנת 1983 פרסם אדינגס את ספר הפנטזיה הראשון שלו, "חייל הנבואה". הספר פתח את סדרת הפנטזיה העלילתית "הבלגריאד", שכללה חמישה ספרים, זכתה לפופולריות רבה והעניקה לאדינגס את פרסומו. אדינגס פרסם מאוחר יותר סדרת המשך לבלגריאד, המלוריאן, וכן שלושה ספרים נפרדים נוספים המתרחשים בעולם שאותו יצר בבלגריאד.

בשנת 1989 פרסם אדינגס את הספר הראשון בטרילוגיית האלניום (שטרם תורגמה לשפה העברית), "כס היהלום". בהמשך לטרילוגיה זו כתב את טרילוגיית ההמשך הטאמולי (שכן תורגמה לעברית).

החל משנת 2003 עבד אדינגס על סדרת פנטזיה חדשה, "החולמים". הסדרה כוללת ארבעה ספרים.

ב-2 ביוני 2009, בגיל 77, דייוויד אדינגס נפטר.

## מיצירותיו
### פנטזיה
#### [[הבלגריאד]]
#חייל הנבואה
#מלכת הכישוף
#קורבן הקוסם
#טירת הכישוף
#סוף משחק המכשפים

#### [[המלוריאן]]
#שומרי המערב
#מלך המורגו
#שר השדים של קרנדה
#המכשפה מדרשיווא
#החוזה מקל

##### ספרים במתרחשים בעולם של "הבלגריאד" ו"המלוריאן"
#קורות בלגראת הקוסם (יחד עם לי אדינגס)
#פולגרה הקוסמת (יחד עם לי אדינגס)
#הקודקס הריבאני (תולדות כל העמים בעולם של הבלגריאד והמלוריאן) (לא תורגם)

#### [[האלניום]]
#The Diamond Throne
#The Ruby Knight
#The Sapphire rose

#### [[הטאמולי]]
#כיפות של אש
#הזוהרים
#העיר החבוייה

#### החולמים
# The Elder Gods
# The Treasured One
# Crystal Gorge
# The Younger Gods

### רומנים
*שיא הציד (לא תורגם)
*המפסידים (לא תורגם)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת וושינגטון
קטגוריה:ספוקיין: אישים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופרי פנטזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת ריד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1931
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009
אלביראו

**אלביראו** או **β בברבור** הוא כוכב בקבוצת הכוכבים ברבור (סיגנוס), שבהירות נראיתו היא החמישית בעוצמתה בקבוצה. בעין בלתי מזוינת אלביראו נראה ככוכב בודד. אולם בצפייה בטלסקופ או במשקפת איכותית, הוא הופך לכוכב כפול, האחד צהוב (בהירות מדרגה 3.1) והשני כחול (בהירות מדרגה 5.1). מופרדים בזווית של 34 שניות. שני הרכיבים מהווים את אחת הדוגמאות הטובות ביותר לכוכב כפול בעל ניגוד צבעים.

אלביראו מסמל את "ראש הברבור", ולעיתים מתייחסים אליו כאל "כוכב המקור". אלביראו יוצר יחד עם הכוכבים האחרים של קבוצת הברבור: דנב (α בברבור), γ בברבור (סאדר), δ בברבור ו-η בברבור (גיינה) את צורת "צלב הצפון". אף על פי שבהירותו של אלביראו נמוכה משל כל כוכבי "צלב הצפון", הוא זה שקיבל את ציון באייר β.

שם הכוכב הוא תוצאה של אי הבנות ותרגומים שגויים. שמו המקורי של הכוכב בערבית היה "אל-מינהר אל-דאג'אג'ה" (מקור התרנגולת). המלומדים שתרגמו את השם ללטינית חשבו כי מדובר בסוג של צמחי תבלין ותרגמו אותו ל"אב אירו" (*ab ireo* מה-אירו). הכוכב קיבל את שמו הנוכחי כשמאוחר יותר החליטו האסטרונומים כי נפלה שגיאה בהדפסה וכי התרגום מערבית צריך להיות "אלביראו" (*al-bireo*).

## תכונות
מערכת אלביראו מרוחקת כ-385 שנות אור מכדור הארץ. בעבר נחשבו שני הכוכבים כוכב כפול אופטי, משום שלא נראה שהם מקיפים מרכז משותף כבכוכבים זוגיים אמיתיים. עם זאת, למרות המרחק הגדול ביניהם, מראות התצפיות כי שני הכוכבים נמצאים באותו המרחק ונעים יחד כך שייתכן שהם מהווים מערכת זוגית. במקרה כזה זמן ההקפה שלהם הוא לפחות 75,000 שנים. כמו כן, אלביראו A, הכוכב הצהוב והבהיר מבין השניים, הוא בעצמו כוכב זוגי.

### תכונות אלביראו A
אלביראו A הוא כוכב זוגי המורכב מענק כתום מסוג ספקטרלי K3 ומכוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B9. הכוכבים מקיפים זה את זה במרחק ממוצע של כ-40 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-100 שנים. לא ניתן להפריד בין שני הכוכבים בטלסקופ חובבים ונדרש ציוד מקצועי לשם כך. הרדיוס של אלביראו A1 הוא פי 50 מרדיוס השמש ומסתו כ-5 מסות שמש. הטמפרטורה על פניו נמוכה יחסית, כ-4,400 קלווין, והוא מאיר בעוצמה של כמעט פי 1,000 מעוצמת ההארה של השמש ובכך הוא מאפיל לחלוטין על אלביראו A2 העמום יותר. 

לאלביראו A2 מסה נמוכה יותר של 3.2 מסות שמש ורדיוסו גדול פי שלושה מרדיוס השמש. בשל הטמפרטורה הגבוהה שלו, כ-11,000 קלווין הוא מאיר בעוצמה של פי 75 מהשמש באור נראה ופי 100 בצירוף הקרינה בתחום העל-סגול.

### תכונות אלביראו B
אלביראו B הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B8, דומה לאלביראו A2. מסתו וקוטרו גדולים במעט משל אלביראו A2 והטמפרטורה על פניו גם כן גבוהה במעט, כ-12,000 קלווין. ההפרש הקטן בקוטר ובטמפרטורה מספיק כדי שעוצמת ההארה שלו ביחס לעוצמת ההארה של אלביראו A2 תהיה גדולה פי 1.5 בתחום הנראה וכמעט פי שניים בצירוף התחום העל-סגול.

## קישורים חיצוניים

* אלביראו באתר של ג'ים קלר

קטגוריה:מערכות מרובות כוכבים
קטגוריה:ענקים מסוג K
קטגוריה:כוכבי הסדרה הראשית מסוג B
קטגוריה:קבוצת הכוכבים ברבור
1957 במוזיקה

## אירועים
* פול מקרטני וג'ון לנון, שלימים הקימו את הלהקה המצליחה - "הביטלס", נפגשו לראשונה באירוע בגן של כנסיית סיינט פיטר שבו לנון הופיע עם להקתו "The Quarrymen", וכבר אז היה ברור להם שישתפו פעולה ביחד בתחום המוזיקה.
* נעמי שמר כתבה את השיר הראשון שלה בלהקת "בצל ירוק" שמו של השיר הוא "זמר נודד".

## נולדו
* 11 ביוני – ג'מלאדין טקומה (Jamaaladeen Tacuma), מוזיקאי ג'אז.
* 7 ביולי – ברי סחרוף, זמר ומלחין.
* 1 בספטמבר – גלוריה אסטפן, זמרת
* 19 בנובמבר – עפרה חזה, זמרת ישראלית (נפטרה ב-2000).

## נפטרו
* 16 בינואר – ארטורו טוסקניני (Arturo Toscanini) מנצח איטלקי
* 12 ביוני – ג'ימי דורסי (Jimmy Dorsey), מוזיקאי

## ראו גם
*שנות ה-50 של המאה ה-20 במוזיקה הפופולרית

## קישורים חיצוניים

*
מוזיקה
יוחנן זראי

**יוחנן זראי** (14 בפברואר 1929 – 29 בדצמבר 2016) היה מלחין ישראלי, שפעל בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.

## ביוגרפיה
זראי נולד בבודפשט שבהונגריה. לפי עדותו, הוא נמשך בילדותו לנגינה בפסנתר לאחר ששמע את סיפוריו של אביו, עיתונאי במקצועו, שעבד כמזכירו של גוסטב מאהלר. דודו הוא בלה זרקוביץ (Zerkovitz Béla), מלחין מצליח ומוכר בהונגריה. סבתו למדה שירה ופיתוח קול אצל קרל גולדמארק. זראי שרד את השואה לאחר שהיה בגטו ובמחנה ריכוז במערב הונגריה, ניצל מצעדת המוות למאוטהאוזן באמצעות תעודות מזויפות, ותרם גם להצלת הוריו. לאחר השואה למד באקדמיה למוזיקה בבודפשט ובאוסטריה.

עלה לישראל בשנת 1950. גר ביפו ובעין גב ולימד באקדמיה למוזיקה בירושלים.

הלחין מספר רב של שירים ללהקות צבאיות שונות, בהם "רוח סתיו", "אחד גבוה ושניים קטנים", "כוכב הצפון" ושירי הזיכרון "אחי הצעיר יהודה" ו"מי שחלם".
עבד בקול ישראל בניצוח, ויצר מוזיקה לתסכיתי רדיו רבים.

הלחין מוזיקה ושירים להצגות תיאטרון ולסרטי קולנוע ישראלים, בין היתר עבד יחד עם הפזמונאית נעמי שמר על הלחנת השירים וההפקה המוזיקלית של המחזמר "חמש-חמש" והלחין את פסקול הסרט "סאלח שבתי" עם השירים "לי ולך" ו"משיח הזקן", את הפסקול לסרט "האם תל אביב בוערת?", ואת הפסקול לסרט "נס בעיירה" ו"הגלולה". כמו כן הלחין את השיר "עם רדת יום", למילותיו של יעקב שבתאי, עבור הסרט "מצור".

במהלך שנות השישים הלחין שירים לאמנים מובילים ושיתף פעולה עם הפזמונאים חיים חפר ודידי מנוסי. בין שיריו: "אם רק תבואי בחמש", "צריף ישן", "תן לגמור מילה" ו"תפוח הזהב" בביצוע שלישיית גשר הירקון, "שיר הקטר", "הסלע האדום", "שיר סתיו", "למה לא אמרת לי" ו"שיר ההד" בביצוע אריק לביא. חלק משיריו בוצע על ידי אשתו, הזמרת ריקה זראי, כשבין להיטיה היו "גן השקמים" ו"קול אורלוגין".

בשנת 1971 היגר לקלן שבגרמניה, בעקבות הזמנה ליצור מוזיקה ניסיונית משולבת בווידאו-ארט. בהמשך, עבד שם בתרפיה במוזיקה עם ילדים פגועים והכיר את רעייתו השלישית, רוזמרי.
בשנת 1992 עבר לגור בהולנד.
במאי 2010 ערך התיאטרון הקאמרי מופע מחווה לזראי.

היה נשוי לזמרת ריקה זראי מסוף שנות החמישים עד לגירושיהם בתחילת שנות ה-70, בשנת 1959 נולדה להם בת, יעל.

נפטר ב-29 בדצמבר 2016 בהולנד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* יוחנן זראי באסופת מלחיני שירי משוררים, בעריכת דודו אלהרר, האתר של נילי דגן

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:ניצולי השואה: הונגריה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס נורדאו
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לגרמניה
קטגוריה:ישראלים שהיגרו להולנד
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
תיבה (מוזיקה)

[ממוזער|שמאל|163px|תיבת ארבעה [רבעים (מוזיקה)|רבעים]]
ממוזער|שמאל|220px|שתי תיבות
450px|שמאל|ממוזער|קווי-תיבה שונים
בתיווי מוזיקלי, **תיבה** (באנגלית: **Bar** או **Measure**) היא מקטע זמן, המוגדר על ידי מספר נתון של פעמות של משך זמן נתון. באופן טיפוסי, קטע מוזיקלי בנוי ממספר תיבות באותו אורך, ובכתב התווים המקובל בימינו, מספר הפעמות בכל תיבה מופיע בראשית היצירה, ליד סימן המשקל (לדוגמה, 3/4).

המילה "תיבה" היא התרגום העברי למושגים בשפות שונות, שכולם מקובלים בשימוש בשפת המוזיקה. "באר" הוא המושג הבריטי ואילו "מיז'ר" הוא המושג האמריקאי, ואף כי נהוג להחליף ביניהם בשימוש רגיל, הרי "באר" במובנו המדויק מתייחס רק לקווים המאונכים המגדירים את התיבה, בעוד "מיז'ר" מתייחס לפעמות שבין קווים אלה. לצד שני המושגים האנגלו-סקסיים הללו קיים המושג "טאקט" (Takt) הגרמני, שהיה מקובל בשימוש במשך שנים רבות בישראל.

התיבה הראשונה במשקל מלא בתוך יצירה נקראת "תיבה 1". כאשר יצירה מתחילה בקדמה (Auftakt - צליל לא מודגש בסוף תיבה, השייך למעשה לתיבה הבאה) "תיבה 1" תהיה התיבה הבאה אחריה.

בתמונה השמאלית למטה מוצגים קווי תיבה שונים - משמאל לימין: קו רגיל המפריד בין תיבה לתיבה; קו כפול, המציין סיום קטע והתחלת קטע חדש; קו סיום; התחלת קטע עם סימן חזרה; סיום קטע עם סימן חזרה; קו המציין סיום עם חזרה והתחלה עם חזרה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קצב
קטגוריה:סימנים מוזיקליים
קצב

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
פרס אבי חי

**פרס אבי חי** היה פרס שנתי ליחידים ומוסדות הפועלים לקירוב לבבות בין המחנות השונים בחברה היהודית בישראל, גובה הפרס עמד על 100 אלף ש"ח, מטעם קרן אבי חי.

הפרס הוענק לפעילים, יחידים ומוסדיים, בעיקר בתחום החינוך. מורים, מחנכים, ראשי מוסדות חינוכיים, המצטיינים בפעולה חינוכית שעונה על מטרות היסוד של קרן אבי חי.

## זכיות

המידע מתוך אתר הקרן:
*תשנ"ג: ד"ר דניאל טרופר
*תשנ"ד: אריה בן-גוריון
*תשנ"ה: ד"ר צבי צמרת
*תשנ"ו: רב מנחם פרומן
*תשנ"ז: רות קלדרון בן-שחר ומוטי בר-אור
*תשנ"ח: פרופ' אברהם שפירא
*תשנ"ט: טובה אילן
*תש"ס:  הרב, פרופ' דוד הרטמן
*תשס"א: פרופ' רות גביזון והרב יעקב מדן
*תשס"ב: אדם ברוך
*תשס"ג: הושע פרידמן בן-שלום
*תשס"ד: פרופ' בנימין איש-שלום

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר הבית של קרן אבי חי

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: חברה
קטגוריה:ישראל: חינוך
אבי חי
*
מינואט

במוזיקה, **מינואט** הוא מחול ממקור צרפתי שמשקלו משולש (3/4) ומהירותו בינונית. שמו נגזר מן המילים *minuetto* באיטלקית ו-*menuet*, *menu* בצרפתית (קטן, זעיר) ומתייחס לאופי הצעדים הזעירים והמדודים (*pas menus*) הנדרשים לביצועו.
## היסטוריה
שמאל|ממוזער|250px|מינואט מאת André-Joseph Exaudet
ראשיתו במחצית השנייה של המאה ה-17 כריקוד כפרי בצרפת משם הוא הובא לחצרו של המלך לואי ה-14 ושל האריסטוקרטים האחרים. מצרפת התפשט לחצרותיהם של האצילים בכל רחבי אירופה. מכיוון שכך, המינואט, כריקוד, הפך לסמל של טעם איכותי והוכנס לתוך רשימת הריקודים המובחרים המהווים את הסוויטה. לבסוף, המינואט הוכנס לפתיחות, לסונאטה ואף לסימפוניה. כעבור כמאה שנה, בסוף המאה ה-18, ירדה קרנו של המינואט ובטהובן החליף אותו בסקרצו בעל האופי הסוער והמסובך יותר. מלחינים החלו כותבים מינואטים עצמאיים שהושמעו בהפסקות בין קונצרטים או בין קטעים של סולנים. (אחד ממלחיני העולם המפורסמים שכתב מנואט הוא באך).

## מבנה
ריקוד המנואט כתוב בקצב 3/4.

בתחילה, נכתב המינואט בצורה שניונית (בינארית), כלומר מורכב משני חלקים כאשר כל חלק מושמע פעמיים וגודלו, בדרך כלל, 8 תיבות. הצורה הסכמטית היא א-א ב-ב. אך עם הזמן החלק השני גדל והתרחב בצורת פיתוח של החלק הראשון ונוסף לו חלק שלישי הזהה לחלק הראשון וכך התפתח המינואט לצורה שלישונית. הסכמה הפכה ל-א-א בא-בא. החלק השני (האמצעי), נכתב בדרך כלל בניגודיות לחלק הראשון מבחינת סולם ותזמור. מתקופתו של מלחין הבארוק הצרפתי ז'אן-בטיסט לולי, נהוג היה להוסיף למינואט, מינואט שני, בעל חומר מוזיקלי חדש, במבנה הדו-חלקי או התלת חלקי. לרוב, המינואט השני שימש כקונטראסט למינואט הראשון מבחינת סולם או טמפו. מינואט שני זה נכתב בהתחלה לשלושה כלי נשיפה – שני אבובים ובסון – ועל כן נקרא שמו טריו. השם נשאר גם כאשר, לאחר מכן, ניגנו אותו כלים אחרים או אפילו יותר משלושה כלים. לאחר הטריו (המינואט השני) נהוג לנגן את המינואט הראשון אך הפעם ללא חזרות.

הצורה הסכמתית המושלמת הפכה ל-א-א בא-בא ג-ג דג-דג א בא.

בתקופה הקלאסית, הפכו המינואט והטריו לפרק סטנדרטי בסימפוניה בת ארבעה פרקים, ומאוחר יותר התפתח המינואט בסימפוניה לסקרצו, שינוי שהכניס לראשונה לודוויג ואן בטהובן.

מוצרט משתמש במחול המינואט כדי לייצג את מעמד האצילים באופרות שלו (למשל: בתמונת הנשף בדון ג'ובאני ובאריה של פיגארו "אם תרצה לרקוד" מתוך נישואי פיגארו), ובעקבותיו עושה זאת גם ורדי, בתמונת הנשף מתוך ריגולטו.
לשם הדגמה של מינואטים "מושלמים" יש להאזין למינואט מסימפוניה "הפנר" של מוצרט ולמינואט וטריו מתוך "מוזיקת לילה זעירה" של אותו מלחין.

## לקריאה נוספת

* TEACHING MUSICAL APPRECIATION, TERENCE DWYER, OXFORD UNIVERSITY PRESS, 1975.

* אנציקלופדיה למוזיקה, ישראל שליטא, יהושע צ'יצ'יק הוצאת ספרים, תל אביב, 1965.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מבנים מוזיקליים
קטגוריה:מחול
קטגוריה:כוריאוגרפיה
קטגוריה:צורות מוזיקליות
קטגוריה:ריקודים משולבים במוזיקה הקלאסית
קצב (מוזיקה)

**קֶצֶב** (באנגלית: **Rhythm**; לקוח מיוונית: **ῥυθμός**, **ריתמוס**) הוא מושג המתאר כל סוג של חזרה, במרווחי זמן קבועים או משתנים, ומהווה מושג יסודי במוזיקה ובריקוד. המושג מתייחס למכלול המקיף את כל יחסי הזמן במוזיקה, ומורכב ממִשְׁקָל, מִקְצָב ומִמִפְעָם. מושג הקצב נוגע במתמטיקה, בפילוסופיה ובפסיכולוגיה. 

## ראו גם
* משקל בשירה
* משקל במוזיקה
* מפעם (טמפו)

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:תאוריית המוזיקה
פירמידות נוביות

שמאל|300px|ממוזער|תצלום אווירי של אתר הפירמידות במרואה
**[[נוביה]]** הוא שמו העתיק של חבל הארץ בו זורם נהר הנילוס הנמצא באזור מפגש הגבולות בין מצרים וסודאן של ימינו ואשר שימש כבית לשלוש ממלכות כושיות בתקופת קדם: הראשונה, ממלכת קֶרמַה הקרויה על שם בירתה (בערך 2,400 לפנה"ס - 1,500 לפנה"ס), השנייה, ממלכת נפאטה (1,000 לפנה"ס - 300 לפנה"ס) והשלישית ממלכת מְרוֹאֶה (300 לפנה"ס - 300).

כל אחת משלוש הממלכות הייתה בעלת תרבות, כלכלה, מערכת פוליטית וצבאית עשירה, וכל אחת מהן הושפעה רבות מממלכת הפרעונים במצרים, ששכנה מצפון לנוביה והיוותה לה מתחרה על ההגמוניה האזורית. לקראת סוף תקופת הפרעונים כבשו מלכי ממלכת נפאטה את מצרים, והקימו בה שושלת פרעונים הידועה באגיפטולוגיה כשושלת ה-25.

שלטון ממלכת נפאטה היה קצר יחסית והסתיים עם כיבוש האזור בידי אשור בשנת 656 לפנה"ס, אולם חרף הזמן הקצר הייתה השפעתה של תרבות מצרים על הנובים אדירה, אחד מביטוייה של השפעה זו היה פרץ בנייה של מבני פירמידה, פרץ שהתחזק בתקופת יורשי ממלכת נפאטה - מלכי שושלת מרואה.

כיום מונים כ-220 פירמידות המרוכזות בשלושה מוקדים בסודאן, אשר שימשו כאתרי קבורתם של מלכי נפאטה ומרואה. הפירמידות הראשונות בנוביה נבנו באתר הנקרא אל - קורו, המכיל את קברי המלך קאשטה ויורשו פייה, יחד עם יורשיו של פייה, שאבאכא ותנות אמון. באתר נמצאות גם 14 פירמידות של מלכות.

פירמידות נוביות מאוחרות יותר נבנו באתר נורי, על גדתו המערבית של הנילוס בנוביה העליונה. אתר זה שימש כנקרופוליס של 21 מלכים ו-52 מלכות ונסיכים. הפירמידה הגדולה ביותר באתר היא זו של המלך והפרעה בן השושלת העשרים וחמש - תהרקה.

האתר הגדול ביותר שהתגלה בסודאן הוא האתר במרואה, הנמצא כ-100 קילומטרים מצפון לבירה ח'רטום. בתקופת ממלכת מרואה נקברו באתר כ-40 בני אצולה נובים.

צורתן החיצונית של הפירמידות הנוביות שונה מזו של אלו אשר נבנו במצרים ואשר שימשו כמקור ההשראה לבנאים הנובים. הפירמידות הנוביות נבנו לגבהים גבוהים יחסית (בין שישה לשלושים מטרים) ועל פני בסיס צר של לא יותר משמונה מטרים, מה שמשווה להן מראה של מבנים צרים וארוכים שדופנותיהם נוסקות מעלה בזווית של כ-70° ביחס לאופק. לשם השוואה, רוב הפירמידות במצרים נבנו על בסיס רחב פי חמישה ובזווית של בין 40° ל-50°. לרוב הפירמידות הנוביות מוצמד מעין מזבח להקרבת קורבנות, פרט נוסף אשר נשאב מתרבות הפירמידות המצרית.

כל הפירמידות בנוביה נשדדו כבר בימי קדם, אולם מהממצאים במקום ניתן להסיק כי הקבורים בתוכן היו חנוטים, מכוסים בתכשיטים וחתומים בארונות קבורה מעץ, בדומה לנהוג בתרבות מצרים. כשנחקרו הקברים במאות ה-19 וה-20, נמצאו בתוך חלק מהם קשתות אשפות חיצים, רתמות סוסים, קופסאות עץ, פרטי קדרות, זכוכית צבעונית ושאר פריטים אשר העידו על קשרי מסחר חזקים בין התרבות המרואית לזו של מצרים.

## ראו גם
* הפירמידות במצרים
* פירמידות במרכז אמריקה

## קישורים חיצוניים

* Pyramids of Nubia - שלושת אתרי הפירמידות העיקריים בנוביה 
* Nubian Pyramids - תמונות מאתר הפירמידות במרואה 

קטגוריה:אפריקה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:נוביה
קטגוריה:סודאן: מבנים
נוביות, פירמידות
קטגוריה:כוש
ז'אן-לואי אבנעזר רנייה

ממוזער|שמאל|ז'אן-לואי אבנעזר רנייה
הרוזן **ז'אן-לואי אבנעזר רנייה** (בצרפתית: **Jean Louis Ebénézer Reynier**; 14 בינואר 1771 – 27 בפברואר 1814) גנרל ממוצא שווייצרי בצבא נפוליאון.

## חייו
רנייה נולד בלוזאן בשווייץ. בצעירותו התלהב מרעיונות המהפכה הצרפתית והתנדב לצבא הצרפתי בשנת 1792. הוא שירת בתקופת המלחמות המהפכניות וזכה להכרה בכשרונותיו הצבאיים.

בשנת 1798 הצטרף אל נפוליאון בונפרטה במסעו במצרים ובארץ ישראל. השתתף בקרב הפירמידות, ולאחר מכן הצטרף לנפוליאון בדרכו לארץ ישראל. הדיוויזיה עליה פיקד יצאה ב-6 בפברואר 1799 ככוח חלוץ לסיני וקיבלה את המשימה לכבוש את אל עריש על מנת לאפשר לשאר הכוחות מנוחה והתרעננות במהלך חציית המדבר. כשל מודיעיני גרם לכך שרנייה לא ידע כי העיר מבוצרת ומוחזקת בידי 1,500 חיילים. רנייה צר על מצודת אל עריש במשך אחד עשר יום, בפברואר 1799, ורק לאחר ששאר הכוחות הגיעו, נפלה העיר.

לאחר מכן השתתף רנייה במבצעי נפוליאון במסע בארץ ישראל, לרבות השתתפות במצור הכושל על עכו.

עם שובו של נפוליאון לצרפת באוקטובר 1799 שב רנייה עמו. רנייה נשלח אל איטליה ועסק שם בפעולות של דיכוי ההתנגדות העממית לשלטון הצרפתי. ב-4 ביולי 1806 עמד רנייה בראש כוח בן 6,000 חיילים אשר התעמת עם המפקד הבריטי ג'ון סטיוארט, בעיר מאידה באיטליה. מערכת מאידה, בה נחל רנייה תבוסה, הייתה הפעם הראשונה במלחמות הנפוליאוניות בה עמד כוח אנגלי כנגד כוח צרפתי, ויכל לו, אך מבחינה אסטרטגית הייתה תבוסה זו חסרת משמעות. רנייה המשיך לפעול באיטליה, בממלכת נאפולי שניתנה לאחיו של נפוליאון, ז'וזף בונפרטה.

ב-1810 נשלח רנייה לספרד, ושירת שם במערכה הרת האסון של הגנרל אנדרה מאסנה כנגד ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון. רנייה היה אחד ממפקדי הדיוויזיות של מאסנה בתבוסה בהר בוסקה בפורטוגל ב-27 באוקטובר 1810.

רנייה קיבל את התואר "רוזן של הקיסרות" בשנת 1811, ולאחר מכן קיבל את הפיקוד על הכוחות של ממלכת סקסוניה, ו"ייעוץ" לכוחות האוסטרים שצורפו ל"גרנד ארמה" בפלישה הרת האסון לרוסיה. צבאו של רנייה היה באגף הימני של הכוחות, ולא השתתף במסע האומלל למוסקבה. הצבא הגיע עד לאזור ווהלין (כיום באוקראינה), ומשם נסוג תוך אבדות קשות דרך פולין עד לעיר דרזדן. שרידי הכוח השתתפו בקרב האומות בלייפציג ב-19 באוקטובר 1813, ובמהלך התבוסה, שהייתה התבוסה האיומה ביותר שספג נפוליאון אי פעם, נתפס רנייה בידי האויב ונפל בשבי.

רנייה שב לצרפת במסגרת חילופי שבויים בפברואר 1814, אך מת בפריז שבועיים לאחר שחרורו, ונטמן בפנתאון של פריז, בו טומנת האומה הצרפתית את גדולי בניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אנשי צבא במלחמות נפוליאון
קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:מסע נפוליאון בארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון של פריז
קטגוריה:שווייצרים במלחמות הנפוליאוניות
קטגוריה:ילידי 1771
קטגוריה:נפטרים ב-1814
גרסיאלה מונטס

**גרסיאלה מונטס** (ספרדית: **Graciela Montes**; נולדה ב-18 במרץ 1947) סופרת ארגנטינאית, שהייתה מועמדת לפרס אנדרסן.

מונטס כתבה ספרי ילדים ונוער, רומנים למבוגרים וביקורות ספרות. במרץ 2005 זכתה מונטס בפרס אלפגוארה על הרומן שכתבה עם אמה וולף, "התור של הכתבן". הספר, שיצא לאור בו זמנית בספרד וב-19 ארצות אמריקה הלטינית, מספר על ג'נובה במאה ה-13, וגיבוריו הם מרקו פולו והכתבן רוסטיצ'לי.

ספרה "אהבה בשכונת הפרחים" תורגם בשנת 2003 לעברית על ידי פנינה פלמן.

## קישורים חיצוניים
*  בארכיון האינטרנט

קטגוריה:סופרות ארגנטינאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בואנוס איירס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בואנוס איירס
קטגוריה:ילידות 1947
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1947
סימן שאלה

**סימן שאלה** ("**?**") הוא סימן פיסוק דקדוקי המחליף בסוף משפט את הנקודה (.) ומעמיד את המשפט המצוין בגדר של שאלה (בקשת מידע).

## שימוש
השימוש בסימן זה יהיה בסופו של משפט שאלה ישיר, היינו משפט שאלה בו אדם אחד פונה ישירות לאחר.
לדוגמה:
: הוא שאל: "איפה אתה נמצא?"

במשפט שאלה עקיף לא נהוג לסמן סימן שאלה.
לדוגמה:
: "הוא שאל אותי איפה אני נמצא."

על מנת לציין תמיהה של הקורא, מקובל לציין סימן שאלה בתוך סוגריים.
### שימוש בשפה האנגלית
בשפה האנגלית ניתן להשתמש בסימן השאלה גם בסדרה של שאלות:
: "?Where shall we go? and what shall we do"

### שימוש בשפה הספרדית
בספרדית מקובל שיש לסמן הן את תחילתה של השאלה והן את סופה.
החל מהמאה ה-18 מקובל לסמן את תחילת השאלה בסימן שאלה הפוך "**¿**" ואת סופה בסימן השאלה הרגיל "**?**".
לאחר תחילת השימוש הנפוץ במחשבים בהם סימן השאלה ההפוך אינו נגיש על המקלדת החלו להשתמש בסימן השאלה הרגיל גם בתחילת משפט.

### שימוש בשפה היוונית
ביוונית מקובל להשתמש בסימן נקודה פסיק **";" ** בסוף המשפט על מנת לסמן שאלה.

### שימוש בשפה הערבית
בערבית מקובל להשתמש בסימן שהוא תמונת ראי של סימן השאלה המקובל: "&#1567;"

### שימוש בשפה הארמנית
בארמנית מקובל לסמן סימן שאלה ככה: **"՞ " ** מעל האות האחרונה שבסוף המשפט כדי לסמן שאלה.

## מקור הסימן
מקורו של סימן השאלה במילה הלטינית **quæstio** שפירושה "שאלה".
בתחילה כתבו את המילה במלואה, לאחר מכן קיצרו אותה לאות הראשונה והאחרונה של המילה **"Qo"** הנכתבת על ידי האות Q גדולה ומתחתיה האות o קטנה. סימן זה הוא למעשה סימן השאלה המודרני.

לפי הסבר אחר למקורו של סימן השאלה, במאה התשיעית לאחר שסיימו משפט שאלה בנקודה, הוסיפו מעל הנקודה סימן של טילדה "~" על מנת להראות שיש להרים את הקול בסוף המשפט כדי ליצור משפט של שאלה. מסימן זה, לפי סברה זו, התפתח סימן השאלה.

את הסימן ייבא לעברית רבי אברהם הרופא פורטלאונה.

## שפות מחשב
סימן השאלה משמש במספר שפות מחשב. בשפת C ובשפות דומות לה הוא מהווה חלק מהאופרטור **[[?:]]**(האופרטור הטרינרי) המשמש ליצירת משפטים בוליאניים. בשפה Ruby נהוג להשתמש בסימן שאלה בשמות של פונקציות שמחזירות ערך בוליאני.

בגרסאות הראשונות של BASIC, כל בקשת קלט מהמשתמש הייתה מסומנת על ידי סימן שאלה.

## שימוש באינטרנט
בדפדפן משמש סימן השאלה כסימן מקדים לפרמטר הבקשה (POST/GET).

## שחמט
הסימן "?" מייצג, ברישום מבואר של תנועות משחק שחמט, שגיאה. צירוף ?? משמעו שגיאה חמורה וצירוף ?! משמעו מהלך שנוי במחלוקת.

## מתמטיקה
במתמטיקה "?" מייצג את פונקציית סימן השאלה של הרמן מינקובסקי.

## קישורים חיצוניים

* סימן שאלה, באתר האקדמיה ללשון העברית

## הערות שוליים

קטגוריה:פיסוק
קטגוריה:שאלות
אני, רובוט

**אני, רובוט/אנוכי הרובוט** (באנגלית: **I, Robot**) הוא ספר מאת אייזק אסימוב שיצא לאור לראשונה בהוצאת ג'ינום בשנת 1950.
הספר מכיל אוסף של תשעה סיפורים קצרים, הקשורים ביניהם בסיפור מסגרת אחד. הסיפורים הופיעו לראשונה במגזינים האמריקניים Super science stories ,וAstounding science fiction, בין השנים 1940–1950. כל הסיפורים עוסקים ברובוטים בעלי מוח פוזיטרוני, הכפופים לחוקי הרובוטיקה של אסימוב - החוקים המונעים מהם לפגוע בבני אדם או בעצמם. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת "מסדה" בשנת 1970, בשם **אנוכי הרובוט**, בתרגומו של יאיר שמעוני. בשנת 2004 יצא הספר בהוצאת כתר, בתרגומו של אורי בלסם, תחת השם "אני, רובוט". הסיפורים בספר קשורים לסדרת הרובוטים של אסימוב.

הסיפורים מגוללים את השקפתו של אסימוב בדבר הרובוטים. אסימוב רואה את הרובוטים בראש ובראשונה ככלי שמיועד לשיפור איכות חייהם של בני האדם, והוא מנסה להתמודד עם הסכנות שעלולות לצוץ משימוש בכלי זה. בניגוד לסיפורים דוגמת "פרנקנשטיין" שבהם הגולם קם על יוצרו, הרובוטים של אסימוב, גם כאשר אינם מתפקדים כיאות בשל התכנון הלקוי שלהם, אינם מנסים להשמיד את יוצריהם. רוב הסיפורים סובבים סביב שלושת חוקי הרובוטיקה, הפרשנויות השונות שהרובוטים יכולים לתת להן, הקונפליקטים שאליהם הם נקלעים בניסיון לציית לשלושתם וההתפתחות המתמידה שעוברים הרובוטים. בין היתר מתוארים בספר רובוט המשמש כאומנת, רובוט קורא מחשבות ורובוט דתי.

## פרקי הספר
הספר כולל הקדמה ו-9 סיפורים: 
*רובי
*סחור-סחור
*הגיון
*תפוס את הארנב
*שקרן!
*רובוט קטן ותועה
*מפלט
*הוכחה
*הקונפליקט שיכול להימנע

## ראו גם
* I Robot
* אני רובוט (סרט)
* סוזן קלווין
* מוח פוזיטרוני

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

*
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת מסדה
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קטגוריה:אוספי סיפורים קצרים של אייזיק אסימוב
מיון מנייה

במדעי המחשב, **מיון מנייה** או **מיון ספירה** (counting sort) הוא אלגוריתם מיון עבור מספרים שלמים חיוביים (כלומר מספרים טבעיים), המתבסס על העובדה שהמספרים נמצאים בטווח חסום, כדי לבצע את המיון בזמן מהיר יותר מזה שמסוגלים לו אלגוריתמי המיון ההשוואתיים. בצורה אינטואיטיבית, די למיון לסרוק פעם אחת את קבוצת האיברים שצריך למיין, ולמנות את מספר המופעים של כל אחד מהאיברים בטווח החסום, ומכאן שמו של האלגוריתם.

## תיאור האלגוריתם
שדה האיברים שיש למיין כולל ערכים שהם מספרים טבעיים בטווח \ 1, \dots, k. מערך המקור, אותו יש למיין, ייקרא \ A, ומערך המטרה, לתוכו תישמר תוצאת המיון, ייקרא \ B.

יוצרים מערך \ C בעל \ k תאים מאופסים. עוברים על מערך \ A ומונים את מספר המופעים של כל איבר בו. כלומר, כאשר מגיעים לאיבר \ A[i]=j, אזי מבצעים את הפעולה \ C[j]=C[j]+1.
לאחר שהסתיים המעבר על מערך המקור, התא \ C[i] מכיל את מספר ההופעות של איבר \ i במערך \ A.

לאחר מכן, סוכמים את מספר המופעים - מוסיפים לכל \ C[i] את קודמו - \ C[i]=C[i]+C[i-1]. באופן זה, בתא \ C[i] שמור מספר האיברים אשר קטנים או שווים ל-\ i במערך \ A.

בשלב הבא עוברים על מערך \ A מהסוף להתחלה, ועל כל איבר \ A[i] מבצעים:
#\ B[C[A[i]]-1] = A[i] 
#\ C[A[i]] = C[A[i]]-1

המערך \ B יהיה ממוין, והסדר בין איברים שווים נשמר, מה שגורם לכך שמיון זה יהיה מיון יציב. זאת משום שבתא \ C[i] נשמר המופע האחרון המיועד של האיבר \ i במערך \ B, ומשום שהמעבר על מערך \ A היה מהסוף להתחלה.

## סיבוכיות ותכונות
סיבוכיות הזמן של המיון תלויה לא רק במספר האיברים בקלט, אלא גם בטווח האפשרי שלהם, מכיוון שעוברים הן על כל הקלט, והן על כל המערך, שאורכו הוא כאורך הטווח האפשרי של איברי הקלט. אם \ n הוא מספר האיברים ו-\ k הוא הטווח, אז סיבוכיות הזמן היא \ O(n+k). על כן, אם \ k=O(n), כלומר הטווח הוא ליניארי בגודל הקלט או פחות מכך, אזי תהיה סיבוכיות הזמן של המיון \ O(n). זו תוצאה העדיפה אסימפטוטית על זו של מיונים מבוססי השוואות, שסיבוכיות הזמן המינימלית שלהם היא \ O(n\log n).

אפשר ליישם את האלגוריתם בסיבוכיות \ O(n) גם כאשר טווח הערכים הוא \ 1, \dots, n^2, כלומר לא ליניארי לגודל הקלט. למשל, עבור קלט בגודל \ n ותחום של \ n^2, ממירים את המספרים לבסיס \ n, כך שמספר הספרות המקסימלי הוא 2, ומספר התאים במערך \ C הוא בסך הכל \ n, ולכן \ k אינו \ n^2 אלא \ n, ואז מיישמים מיון בסיס.

תכונה נוספת של מיון מנייה היא שהוא מיון יציב, כלומר לא משנה את הסדר היחסי בין איברים זהים במיון.

## הרחבה של האלגוריתם
עבור כל קבוצה של איברים שקיים ביניהם יחס סדר מלא ניתן ליצור התאמה חד-חד ערכית ועל, כך שהאלגוריתם יכול באופן כללי לעבוד על קבוצות איברים שאינן בהכרח של מספרים טבעיים, כל עוד הן תחומות לטווח מסוים.

מיון מנייה הוא חלק אינטגרלי מ**[[מיון בסיס]]**, שמאפשר למיין גם מספרים שהטווח שלהם גדול מדי בשביל מיון מנייה רגיל.
## מימוש מקבילי
ניתן לממש מיון מניה בעזרת אלגוריתם מקבילי. האלגוריתם משתמש במערך מנייה בגודל n \cdot d, כאשר n הוא מספר הערכים שיש למיין ו-d הוא רוחבו של טווח הערכים במערך.

קיימת גרסה שמשתמשת במערך מניה בגודל n \cdot n , ו- n^2  מעבדים (כאשר n הוא מספר הערכים שיש למיין). זמן הריצה הוא  \log(n).

## קישורים חיצוניים
* הדגמה של מיון מנייה
* מיון מניה ב־Queue

מנייה
ביולוגיה התפתחותית

[שמאל|ממוזער|300px|ציורי [עוברים מאת לאונרדו דה וינצ'י (סביבות 1510–1512)]]

**ביולוגיה התפתחותית** היא ענף בביולוגיה העוסק בחקר ההתפתחות של היצורים החיים, ברמת הפרט. הביולוגיה ההתפתחותית היא מהתחומים הראשיים בביולוגיה והיא נמצאת נכון לתחילת המאה ה־21 בחזית המחקר הביולוגי.

הביולוגיה ההתפתחותית קשורה במובנים רבים לביולוגיה האבולוציונית, אך ההבדל ביניהן עקרוני: בשעה שהאבולוציה עוסקת בהתפתחותם של מינים במרוצת הדורות, על פני אלפי ומיליוני שנים, הרי שהביולוגיה ההתפתחותית עוסקת בהתפתחות האינדיבידואלית של היצור ברמת הפרט הבודד – מראשית קיומו של היצור (תא מופרה, למשל) ועד למותו.

התפתחותו של יצור רב-תאי בוגר מתא בודד טומנת בחובה כמה מהחידות הגדולות ביותר של הביולוגיה. התא המופרה מכיל את כל המידע הדרוש להתפתחות היצור, והאופן שבו מידע זה מיושם עדיין אינו מובן דיו.

לביולוגיה ההתפתחותית מספר תחומי משנה:
* **[[אמבריולוגיה]]**: חקר התפתחות העובר.
* **ביולוגיה התפתחותית מולקולרית**: חקר התפתחות היצורים ברמת התא הבודד; התמיינות תאים, השתקת והגברת גנים (דבר הגורם להתמיינות), אפופטוזה, איתות בין-תאי המתניע או בולם תהליכי התמיינות, גנים הומאוטיים (הקובעים את המיקום של חלקי הגוף השונים ביצורים מפותחים).
* **[[ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית]]**: תחום חדש יחסית (מתחילת שנות ה־90 של המאה ה־20) המשלב בין אבולוציה וביולוגיה התפתחותית. תחום זה חוקר מנגנונים אבולוציוניים הגורמים לשינויים בהתפתחות של יצורים הקרובים זה לזה.
* **ביולוגיה התפתחותית של [[מערכת העצבים]]**.

## ראו גם
* Caenorhabditis elegans
* התפתחות עוברית
* התפתחות עובר האדם

## קישורים חיצוניים

**כתבי עת באנגלית:**
* 
* Developmental Cell, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית
* Development, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית
* Genes and Development, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית
* BMC Developmental Biology, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית
* Development Genes and Evolution, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית
* Biology of Reproduction, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית
* Developmental Dynamics, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית
* Mechanisms of Development, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית
* The International Journal of Developmental Biology, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית
* Differentiation, כתב עת בנושא התמיינות תאים

**אחרים (אנגלית):**
* מכון מקס פלאנק לביולוגיה התפתחותית, טובינגן, גרמניה
* האגודה לביולוגיה התפתחותית
* האגודה הישראלית לביולוגיה התפתחותית 

*
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
יודופוביה

**יודופוביה** הוא שם אחר לאנטישמיות, שהוצע על ידי יהודה לייב פינסקר.

בחיבורו "אוטואמנציפציה!" משנת 1882 ניסה י"ל פינסקר להסביר את האנטישמיות כפוביה, פחד מפני יהודים, שבהּ לוקים עמי העולם. לשיטתו, פוביה ציבורית זו נגרמת משום שהעם היהודי הוא עם רפאים, "מת חי" המהלך בין העמים. שיבת העם היהודי לארצו וכינונו כעם ככל העמים אמורה הייתה לדעתו זו לפתור את בעיית האנטישמיות.

פינסקר, הציג את האמנציפציה ליהודים ככישלון וכדבר בלתי אפשרי. פינסקר, שהיה גם רופא מתבולל, האמין רוב ימי בגרותו שרוסיה תעשה בהדרגה מונרכיה חוקתית, עם קידמה חברתית ושוויון לכל, אך פרעות הסופות בנגב כנגד יהודי רוסיה ואוקראינה שינו את גישתו. הוא זועזע בעיקר מהשתתפותם של יסודות "תרבותיים" בפרעות - סמינריוניסטים, סטודנטים ואפילו אינטלקטואלים שמאלניים מתנועת "נארודניה ווליה" – ומן התפקיד שמילאו העיתונים בהסתת האספסוף. שנאת היהודים, הסיק פינסקר, איננה רציונלית, והיא נובעת ממחלת נפש שבהּ חולה החברה הלא-יהודית. את המחלה כינה פינסקר בשם יודופוביה: פחד מיהודים. פחד זה, לדברי פינסקר, הוא מקור השנאה החולנית של הלא-יהודים ליהודים בכל הדורות.

להלן ציטוט דבריו של פינסקר מתוך החיבור "אוטו-אמנציפציה": 

## לקריאה נוספת
* פטר שפר, **יודופוביה: גישות כלפי היהודים בעולם העתיק**, ספריית הילל בן חיים למדעי היהדות, הוצאת הקיבוץ המאוחד; מאנגלית: להד לזר, 2010.
* שלמה זנד, **גזע מדומיין, היסטוריה קצרה של היודופוביה**, הוצאת רסלינג, 2020

## קישורים חיצוניים
* תקציר הספר "הידופוביה" מאת ד"ר גוסטבו פרדניק
* בקורת על הספר "יודופוביה"  מאת פטר שפר, מאת ד"ר אסף מלאך

קטגוריה:חיבורים ציוניים
קטגוריה:חקר האנטישמיות
טון מוביל

במוזיקה, **טון מוביל** הוא צליל שנמצא חצי טון מעל, או חצי טון מתחת, לצליל אחר ונמשך אליו. הוא יקרא טון מוביל עליון, או תחתון בהתאם לייחסו אל הצליל היציב אליו הוא נמשך. 

הטון המוביל הוא צליל לא יציב המבקש להפתר לצליל יציב בצעד של סקונדה קטנה. כך הדוגמה הנפוצה ביותר לטון מוביל היא הדרגה השביעית בסולם המז'ורי. למשל בסולם דו מז'ור הצליל סי מבקש להיפתר בחצי טון למעלה לטוניקה, דו. בצורה דומה, הדרגה השלישית מי, מבקשת להיפתר למעלה לפה. דוגמה נפוצה לטון מוביל עליון, היא המדרגה השישית במינור, כך בדו מינור הצליל לה במול, הוא צליל מתוח שמבקש להיפתר מטה, לדומיננטה, לסול. 

הטון המוביל הראשי של סולם יהיה זה שמושך אל הטוניקה, כלומר, הצליל השביעי. משיכה של חצי טון נתפסת חזקה במיוחד במוזיקה הטונאלית, ולכן הצליל השביעי בסולם, שהוא גם טון מוביל, וגם לא חלק מהמשולש הטוניקאי (כאמור, גם המדרגה השלישית היא טון מוביל, אולם היא נמצאת במשולש הטוניקאי המורכב מהראשונה, השלישית והחמישית), הוא הצליל הכי פחות יציב בסולם דיאטוני.

במודוסים בהם הצליל השביעי איננו טון מוביל, כמו המיקסולידי, או המינור הטבעי, הצליל השביעי בסולם נקרא סאבטוניקה.

## המינור ההרמוני

המודוס, המינור ההרמוני נוצר מכיוון שבסולם המינור הטבעי אין אף טון מוביל לטוניקה. למעשה, הטון המוביל היחידי שיש במינור הטבעי הוא השישית המובילה לחמישית, אולם הטוניקה נמצאת במרחק של טון שלם גם מהצליל שתחתיה וגם זה שמעליה. בלה מינור למשל, הדרגה השנייה היא סי, והשביעית היא סול. במוזיקה טונאלית אחד המתחים החשובים ביותר הוא בין האקורד הדומיננטי לבין האקורד הטוניקאי. אולם בעוד בסולם מז'ורי הטרצה של האקורד הדומיננטי היא טון מוביל לטוניקה, במינור הטבעי אין את המשיכה הזו אל הטוניקה, כי אין את הטון המוביל. על כן נהוג להגביה את הצליל השביעי בסולם כדי שיהפך לטון מוביל אל הטוניקה. לדוגמה, בלה מינור הרמוני, הצליל סול מוגבה לסול דיאז, וכך הוא נהיה לטון מוביל לטוניקה לה.

## האקורדים הגאוגרפים
שלושת האקורדים הגאוגרפים, או האקורדים של הסקסטה המוגדלת, האיטלקי, הצרפתי, והגרמני, הם שלושה אקורדים המכילים סקסטה מוגדלת בין הדרגה הרביעית המוגבהת לדרגה השישית המונמכת. כך למשל, בסולם דו מז'ור, או מינור, האקורדים הללו יכילו את מרווח פה דיאז ולה במול. השימוש של האקורדים הללו הוא פרידומיננטיים, כלומר הם מושכים בצורה מאוד חזקה לדומיננטה, וזאת בגלל שהם בנויים על כך שיש להם שני טונים מובילים אל הצליל הדומיננטי. בדוגמה לעיל, הצליל פה דיאז הוא טון מוביל תחתון לסול, והצליל לה במול, הוא טון מוביל עליון. יחד הם מושכים בצורה מאוד ברורה אל הסול, הוא הדומיננטה של סולמות אלו.

## ראו גם
* תאוריית המוזיקה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרמוניה
סופרטוניקה

**סופרטוניקה** במוזיקה, היא המדרגה השנייה בסולם דיאטוני, כלומר, הצליל השני בסולם. בדו מז'ור הסופרטוניקה תהיה רה. לחלופין הסופרטוניקה היא הדרגה ההרמונית השנייה בסולם, כלומר האקורד המשולש שהשורש שלו הוא הצליל השני. כך בדו מז'ור הסופרטוניקה תהיה רה, פה, לה. הסופר טוניקה היא צליל לא יציב, היות שהיא לא חלק מהמשולש של הטוניקה, והיא יכולה להפתר למעלה למדיאנטה או למטה לטוניקה. 

האקורד של הסופרטוניקה הוא אקורד מינורי, כשהסולם מז'ורי (בדו מז'ור, רה פה לה) או אקורד חצי מוקטן כשהסולם מינורי (בדו מינור, רה פה לה במול). בשני המקרים, בהרמוניה המסורתית נהוג להכפיל את הטרצה של האקורד (פה), וההיפוך הנפוץ שלה הוא סקסטאקורד. כמו כן, זהו אקורד שמקבל באופן נפוץ ספטימה. בשביל הסופרטוניקה הספטימה היא צליל הטוניקה, כלומר רה פה לה דו, בסולם דו מז'ור. 

תפקודה ההרמוני הוא של מתח מתון. דרגת הסופרטוניקה דומה בצליליה לצלילי דרגת הסובדומיננטה (הדרגה הרביעית), והיא מהווה דרגה משנית לדרגה זו. דרגה זו מובילה לרוב אל דרגת הדומיננטה (הדרגה החמישית), בדומה לתפקיד הסובדומיננטה. אחת הסיבות לשימוש הנפוץ כל כך בסופרטוניקה היא שכדי לעבור מסובדומיננטה לדומיננטה, השורש של האקורד עולה במדרגה אחת, מ-4 ל-5. זהו מהלך חלש, גם מבחינת הולכת קולות, יש לו נטייה להיות מקבילי, וגם מבחינות אחרת. לעומת זאת, השורש של הסופרטוניקה נמצא קוורטה מתחת לשורש של הדומיננטה, כך שבמהלך 2 ל-5 יש עליה בקורטה, שזהו המהלך החזק ביותר (הוא דומה למהלך של קדנצה, מחמישית לראשונה). 

יתרון נוסף, אם כי נחות בחשיבותו, הוא שהסופרטוניקה מאפשרת גיוון צבעים. הדרגה החמישית והראשונה בסולם מז'ורי, שתיהן מז'וריות, וכמוהן גם הרביעית. אך הדרגה השנייה היא דרגה מינורית, שימוש בה מוסיף עוד גוון של צבע של אקורד. 

בהולכת הקולות הפשוטה ביותר, אקורד סופרטוניקה במצב סקסטאקורד נפתר לאקורד דומיננטה כך: הבס עולה 4 ל-5, השורש 2 נשאר, הקוינטה 6 עולה ל-7, וההכפלה של הטרצה נשארת ונהיית לספטימה של האקורד החדש. אולם נהוג מאוד שהסופרטוניקה תופיע כקוינטסקסט אקורד בקדנצה. במקרה שכזה היא תיפתר כך: הבס עולה, 4 ל-5. השורש 2 נשאר, הקוינטה 6 יורדת ונהיית הספטימה 4, והספטימה 1 יורדת ונהיית לטון המוביל 7. 

בג'אז החשיבות של הסופרטוניקה גדולה במיוחד. יחידת ההגיון הבסיסית של ההרמוניה הג'אזית הפשוטה היא מה שנקרא 2 - 5 - 1. סופרטוניקה, דומיננטה וטוניקה. כך בג'אז יש עמודי תווך של הרמוניה חשובה, והמעבר מאחד לשני באופן רגיל מתקיים כטוניסיזציה, כלומר עם ה2 - 5 - 1. כלומר במקום לעבור מראשונה לשישית, יהיה קודם הסופרטוניקה של השישית, אז הדומיננטה של השישית, ורק אז השישית. פעמים רבות יופיע רק ה 2 - 5 ויורגש המעבר לסולם החדש, אבל אז החמישית תהפוך למינורית, ותהיה כעת הסופרטוניקה למהלך 2- 5 - 1 חדש. למשל בסטנדרט סטלה באור הירח, שכתוב בסי במול מז'ור, ההרמוניה מתחילה ממי חצי מוקטן, ואז לה דומיננטי (כלומר, 2 - 5 של רה מינור, הדרגה השלישית בסולם) אבל במקום להפתר לרה, מגיע דו מינור, הוא הסופרטוניקה של הסולם הראשי, אחריו פה דומיננט, הדומיננטה של הסולם הראשי. אז במקום להפתר לסי במול, מופיע האקורד פה מינור, שהופך את פה לסופרטוניקה, ואחריו באמת מופיע סי במול דומיננט, שהוא הדומיננטה של הרביעית, שמגיעה מיד - מי במול מז'ור. כלומר כל המהלך הזה, היה הרחבה גדולה של הרביעית, בעזרת מהלכי 2 - 5 - 1. 

## ראו גם
* תאוריית המוזיקה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרמוניה
פסיכולוגיית התכונות

**פסיכולוגיית התכונות** היא זרם בפסיכולוגיה המדגיש את מרכזיותן של תכונות יציבות במבנה האישיות. את קרל יונג, שהדגיש את חשיבותן של המופנמות והמוחצנות, ניתן לראות כאחד מהראשונים בגישה זו, אם כי רוב תרומותיו לפסיכולוגיה אינן קשורות לתאוריית התכונות.

גורדון אולפורט, הנס אייזנק וריימונד קאטל הרימו תרומות נוספות בשטח זה. אולפורט דיבר על מגוון רחב מאוד של תכונות, חלקן ייחודיות לאדם. גישה זו הקשתה מאוד על ביצוע מחקר מדעי ושיטתי בתחום. לעומתו צמצם אייזנק את צירי האופי המרכזיים לשלושה – מופנמות או מוחצנות, יציבות נפשית גבוהה או נוירוטיות וכן מידת הפסיכוטיות. אייזנק הדגיש חשיבותם של מרכיבים ביולוגיים וייחס להם שני שלישים מהשונות. כיום סבורים שהשיעור נמוך יותר, אולי פחות מ-50%. ריימונד קאטל דיבר על שש עשרה תכונות מרכזיות.

כיום רווחת תאוריית חמש התכונות הגדולות, שלפיה מידת המוחצנות, מידת היציבות הנפשית, המוכוונות (רגש האחריות), הפתיחות המחשבתית ונועם ההליכות הן חמש התכונות המרכזיות שניתן להסביר לפיהן שלל רחב מאוד של תכונות אצל בני תרבויות שונות.

לשיטת התכונות יש יישומיות טיפולית נמוכה והיא מתעלמת מהעדר עקביות באופן שבו אדם מתנהג במצבים שונים.

המתודה המדעית שעליה מתבססת פסיכולוגיית התכונות היא ניתוח גורמים של תשובות לשאלונים, מציאת גורמים מרכזיים שמסבירים דפוסים בתשובות נבדקים לשאלוני אישיות.

## ראו גם
*פסיכולוגיה של האישיות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסיכולוגיה של האישיות
יהללך זר ולא פיך

**"יְהַלֶּלְךָ זָר וְלֹא פִיךָ"** הוא ביטוי המופיע בספר משלי (כז, ב). לרוב מפרשים אותו כעצה, ויש מפרשים כעובדה או הבטחה.

## פרשנות
הפסוק השלם הוא . הפסוק ממליץ לאדם לא לפאר את עצמו ולהניח את הדבר לאחרים. האימרה היא מקרה פרטי של האימרה "אין הנחתום מעיד על עיסתו" אם כי בניגוד אליה היא מנוסחת כהמלצה ולא כקביעה.

ירמיהו הנביא מבחין בין הלל עצמי אסור להלל עצמי מותר: . את ספרו "מורה נבוכים" סיים הרמב"ם בפסוקים אלה (עד המילים "הַשְׂכֵּל וְיָדעַ אותִי").

כך מובא גם באבות דרבי נתן: "שלא יניח אדם עטרה מעצמו בראשו, אבל אחרים יניחו לו, שנאמר יהללך זר ולא פיך".

בעברית הישראלית יש המצטטים את האמרה כאשר מנסים לרמוז לאדם שהוא מגזים בהתפארותו.

## ואם לא פיך
מספר ראשונים פירשו את הפסוק במשמעות הפוכה: "יהללך זר, וָלא - פיך". כלומר, אם אין מי שיספר את תהילתך, עשה זאת בעצמך, פרשנות זו נכתבה לראשונה בה'מ"א, על ידי רבי יצחק אבן סהולה הרשב"א הביא את פירוש זה בשם האמורא רב פפא על אף שלא נמצא כן בתלמוד בבלי.

פירוש זה מובא אף בספר הזוהר, שמגביל אותו וגורס שאף אם אין מי שישבח את האדם לא ישבח את עצמו ישירות, אלא יפתח פיו בדברי חכמה וכך יעמדו על טיבו באופן פאסיבי. אמנם בזוהר חדש פירש כך בפשטות.

## ראו גם
* אין הנחתום מעיד על עיסתו

## לקריאה נוספת
יעקב ישראל סטל (עורך), הרב שמואל אשכנזי (מחבר), **אלפא ביתא תניתא דשמואל זעירא**, ירושלים תשע"א, כרך א, עמ' 370 - 376.

## הערות שוליים

קטגוריה:ניבים וביטויים תנ"כיים
קטגוריה:משלי
סמוט

שמאל|ממוזער|250px|סימון "100 סמוט" על הגשר
שמאל|ממוזער|150px|גשר הרווארד, בכיוון בוסטון
**סמוּט** (באנגלית: **smoot**) היא יחידת מידה למרחק ששמשה למדידת אורכו של גשר הרווארד שחוצה את נהר הצ'ארלס ומגשר בין בוסטון לקיימברידג'. היחידה קרויה על שמו של אוליבר סמוט, שהיה מועמד להיות חבר באחווה למבדה-כי-אלפא ב-MIT.

## היסטוריה
בחודש אוקטובר 1958 נישא סמוט על ידי חבריו לאחווה לאורך הגשר. יחידת המידה שווה בערכה לגובהו של סמוט (חמש רגל ושבעה אינצ'ים, שווה ערך ל-1.70 מטר), והגשר נמדד להיות באורך של "364.4 סמוט עם שגיאה של אוזן אחת" . סימוני המרחק לאורך הגשר נראים עד היום והם מתוחזקים בכל שנה על ידי המועמדים להצטרפות לאחוות למבדה-כי-אלפא. הסימונים מופיעים בדרך כלל כל 10 סמוטים, אם כי יש סימונים מיוחדים, למשל לא סומן קו ה-70 סמוט אלא יש דווקא סימון ל-69 סמוט. במקום שבו עובר הסימון ל-182.2 סמוט כתובות המילים "Halfway to Hell" ("חצי הדרך לגיהנום") בליווי חץ המצביע לעבר MIT. הסימונים הפכו לחלק מפולקלור העיר עד כדי כך שהמשטרה משתמשת בהם לעיתים כדי לדווח על מיקום תאונות לאורך הגשר.

יחידת המידה הקרויה על שמו של סמוט הייתה רק תחילת הקריירה של אוליבר סמוט, שסיים את לימודיו בשנת 1962. עם השנים הוא מונה להיות יו"ר מכון התקנים האמריקאי (ANSI) ונשיא ארגון התקינה הבינלאומי (ISO).

## ראו גם
* יחידות מידה על שם אישים

## קישורים חיצוניים

* הסמוט כיחידת מידה
* סיפור הסמוט, The Tech, MIT
* מאמר ממוזיאון MIT (באדיבות ה- Internet Archive), עם תצלומים
*

קטגוריה:יחידות מידה: אורך