יוסף שילוח

[250px|ממוזער|שמאל|יוסף שילוח בסרט [הבלש האמיץ שוורץ, 1973]]
[250px|ממוזער|שמאל|[יהונתן סגל, צחי נוי, יפתח קצור ויוסף שילוח בסרט "ספיחס", 1982 (צילום: יוני המנחם)]]
**שלום יוסף שילוח** (9 ביולי 1941 – 3 בינואר 2011) היה שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי, זוכה "פרס אופיר". שילוח השתתף בהצגות תיאטרון רבות, אולם תפקידיו הידועים ביותר היו בסרטי בורקס - שם גילם בדרך כלל דמויות מזרחיות סטריאוטיפיות ומוקצנות במיוחד, בעיקר דמויות ממוצא פרסי המתאפיינות במבטא כבד. 

בנוסף לעיסוקו במשחק, עסק שילוח גם בפעילות פוליטית וחברתית, ובפעילות שקראה לדו-קיום יהודי-ערבי ולשוויון הזדמנויות ליהודים ממוצא מזרחי. 

שילוח היה לאחד מהכוכבים הגדולים של הקולנוע הישראלי ושיחק בלמעלה מ-60 סרטי קולנוע.

## ביוגרפיה
נולד בשם **סירוס יוספיאן** בעיירה קטנה בחבל כורדיסטן שבאיראן, ועלה לארץ עם משפחתו בגיל תשע, בשנת 1950. הוא גדל בעוני רב בשיכון המזרח שבראשון לציון. לפי עדותו בסרט "יוסף שילוח: בעל החלומות" לא ידע קרוא וכתוב עד גיל מאוחר, אך החל לקרוא ספרים באופן עצמאי וסיים לימודי משחק במחזור הראשון של בית צבי ב-1963 לצד זאב רווח. בתחילת דרכו נקרא בשמו העברי **שלום יוסף**. לאחר סיום לימודי המשחק, וכן זמן קצר לאחר שהחל לשחק בתיאטרון בשל טעות דפוס בעיתון (שמו הודפס כ"שלוח" במקום "שלום") החליט לשנות באופן רשמי את שמו ל**יוסף שילוח**.

ב-2001 זכה שילוח בתביעת לשון הרע שהגיש נגד חברת החדשות של ערוץ 2, בגין שידור כתבה בפברואר 1999, במסגרת התוכנית "אולפן שישי", שעסקה בסכסוך בין שילוח לשכניו ביפו, בה הוצג באופן שלילי ומטעה.

## קריירה
הופעת הבכורה של שילוח בקולנוע הייתה בסרט משפחת שמחון (1964). בשנת 1968 זכה בפרס המחזה המקורי של המועצה הישראלית לתרבות ולאמנות על ההצגה "פוחלצים".

בין השאר, השתתף שילוח בסרט הקאלט של אפרים קישון "השוטר אזולאי", ובסדרת סרטי אסקימו לימון, "ספיחס", "סבבה", ו"הרימו עוגן", וכן בסרטים "כץ וקרסו", "אני אוהב אותך רוזה", "השגעון הגדול" "פיצוץ בחצות", "מרגו שלי", "אלכס חולה אהבה", "חגיגה לעיניים", "חגיגה בסנוקר", "הפריצה הגדולה", "הבית ברחוב שלוש", "רחוב 60" וב"משפחת צנעני."

לקראת אמצע שנות ה-80 השתתף בתפקיד אורח בקומדיית המצבים הישראלית "קרובים קרובים" בערוץ הראשון. במהלך שנות השמונים השתתף שילוח בדיבוב תוכנית הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום", שם דיבב את דמותו של "אריק" מהצמד אריק ובנץ. בשנת 1984 השתתף בתפקיד ראשי בסרט "גרין". בשנת 1989 שיחק בסרט "צמות" בבימוי יצחק חלוצי שגם כתב את התסריט.

לקראת סוף שנות השמונים יצא שילוח מישראל ועבד במספר עבודות בארצות הברית ובצרפת. 

בשנת 1993 שיחק שילוח בהצגת התיאטרון "הילד חולם" של חנוך לוין בתיאטרון חיפה והבימה, עליה זכה לביקורות משבחות, וב-1994 שיחק בהצגה נוספת של לוין, "האשה המופלאה שבתוכנו", של תיאטרון הקאמרי והחאן. בשנת 1995 השתתף בסרט הביכורים של שמי זרחין "לילסדה", שזכה לשבחי המבקרים. בשנת 1999 ביים את הסרט התיעודי "רגעי חסד" בשיתוף עם חורחה גורביץ'.

ב-2001 הוא הופיע בסרטו של בני תורתי, "כיכר החלומות" וזכה בפרס אופיר כ"שחקן המשנה הטוב ביותר" על תפקידו כ-"ישראל ההודי". ב-2005 השתתף בסרטו של מנחם גולן, "ימים של אהבה".

ב-1998 זכה שילוח בפרס על מפעל חיים של האקדמיה הישראלית לקולנוע ובפרס הוקרה מעיריית תל אביב. ביולי 2009 זכה בפרס על מפעל חיים בפסטיבל ירושלים. זו הייתה הופעתו הפומבית האחרונה.

## עמדותיו
שילוח התבטא נגד הפער העדתי בישראל והאפליה של עדות המזרח והיה פעיל חברתי למען דו קיום, שוויון ושלום. כבר משנות ה-60 הוביל תיאטרון קהילתי שכונתי.

שילוח התבטא פעמים רבות נגד החזקת ישראל ביהודה ושומרון וחבל עזה, ותמך במאמצים להידברות בין ישראל לאש"ף. בנובמבר 1986, היה בין מארגני כנס שלום בבוקרשט, שברומניה, במסגרת משלחת שמנתה כ-25 אנשים שנפגשה עם אנשי אש"ף. בשנת 1989 השתתף בכנס המזרחי-פלסטיני בעיר טולדו, שנים ספורות לפני תחילת תהליך אוסלו. בסוף שנות השמונים העלה מחזה פרו-פלסטיני בשם "המסע". זמן קצר לאחר מכן החליט לרדת מארץ ישראל, וחזר רק בתחילת שנת 1991 בעקבות ועידת מדריד.

כשרואיין על ידי כתבת "מעריב" שמצאה אותו מתפרנס מציור דיוקנאות העוברים והשבים ברחובות פריז, הוא אמר שישוב לישראל עם הישמע פעמי השלום. שילוח אכן חזר לישראל עם תחילת השיחות בין ישראל לירדן, סוריה והפלסטינים, בתקופת ממשלת יצחק שמיר האחרונה. בדיעבד הצטער על חזרתו ואמר: "חזרתי ב-91׳ בזמן ועידת מדריד. דיברו על שלום, החלטתי לחזור. אבל זו הייתה תמימות. היום לא הייתי מגלה אותה תמימות של פעם".

בכנס של בית הספר סם שפיגל שהתקיים באוקטובר 2010 בחר שילוח בסצנה מתוך הסרט "ג'נין ג'נין" כסצנה האהובה עליו, והסביר שהוא מזדהה עם העם הפלסטיני.

## חייו האישיים ומותו
שילוח היה נשוי פעמיים. יש לו בת אחת מנישואיו הראשונים, ושתי בנות מנישואיו השניים. 

ב-3 בינואר 2011 נפטר שילוח לאחר מאבק במחלת סרטן הריאה. בצוואתו ביקש שלא לקיים הלוויה ושבעה לאחר מותו.

זמן קצר לפני מותו התראיין לסדרה הדוקומנטרית "סרט שחור לבן" בערוץ הוט 8, אשר סיקרה את תולדות סרטי הבורקס, ולבסוף הוקדשה הסדרה לזכרו.

בשנת 2025 לקראת ציון 15 למותו של יוסף שילוח יצא הסרט "יוסף שילוח: בעל החלומות", סרט דוקומנטרי-ביוגרפי ישראלי בבימויו של קובי פרג', מוריס בן מיור ועומר שילוח (בתו של שילוח), העוקב אחר סיפור חייו מהיותו ילד בכורדיסטן ועד לכוכב סרטי הבורקס, וזאת לצד עמדותיו הפוליטיות. הסרט שודר בטלוויזיה לראשונה ב-1 בינואר 2026 בערוץ הוט 8.

## פילמוגרפיה חלקית

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בדרנים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: הישגים מקצועיים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים ילידי איראן
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011