open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מטאטא לייזר

שמאל|ממוזער|400x400 פיקסלים| איור אמן לפעולתו של מטאטא לייזר
**מטאטא לייזר** הוא מערכת לייזר קרקעית אשר נועדה לפנות חלקיקי פסולת חלל ממסלוליהם של לוויינים כדי למנוע נזק נלווה לציוד החלל. מטאטא הלייזר ממקד קרן לייזר חזקה על פסולת חלל, שמאדה באופן חלקי את פסולת החלל. הדחף הנוצר משנה את מסלול הפסולת, כך שהיא תיכנס לאטמוספירה ותישרף. חוקרי חלל הציעו שמטאטאי לייזר עשויים לסייע בהפחתת אפקט קסלר. בנוסף, הוצע גם להתקין מערכות של מטאטא לייזר על גבי לוויינים או תחנת חלל.

## מנגנון
מטאטאי לייזר מיועדים לחלקיקי פסולת חלל שגודלם בין 1 ל-10 ס"מ. פגיעה של חלקיקי פסולת כאלה במהירות גבוהה עלולות לא רק לגרום לנזק משמעותי ללוויינים פעילים אלא גם ליצור פסולת משנית בפגיעה בחלקיקי פסולת אחרים.

כדי לחדור את האטמוספירה ולאדות חומר מחלקיקי הפסולת, הלייזר חייב לפעול בעוצמה גבוהה. אלומת הלייזר גורמת לאידוי של חומר מהפסולת ויוצרת דחף קטן, המשנה את מסלול של הפסולת ומוריד אותה לאטמוספירה העליונה. באופן זה ניתן לקצר את חיי המסלול של הפסולת. העוצמה הנדרשת להפעלת לייזרים כאלה נמוכה בהרבה מהעוצמה הנדרשת לנשק אנטי-לווייני. הוערך כי מטאטא לייזר קרקעי עשוי להסיט עשרות חלקיקי פסולת ממסלוליהם מדי יום בעלות סבירה.

## היסטוריה
לאורך שנות פעילותה, הראתה מעבורת החלל באופן שגרתי עדויות להשפעות "זעירות" של מיקרו-מטאורואידים ופסולת חלל. בין השאר התגלו חריצים, שקעים וסימני פגיעה קטנים על מעטה המעבורת, החלונות ומערכות אחרות ונזקים קלים למערכות השונות.

*אוריון* היה פרויקט מטאטא לייזר קרקעי שהוצע בשנות ה-90, בעלות של כ-500 מיליון דולר.

מטאטא לייזר מבוסס חלל, שניתן לו שם דומה, "פרויקט אוריון", תוכנן להיות מותקן על גבי תחנת החלל הבין-לאומית בשנת 2003. בשנת 2015 הציעו חוקרים יפנים להוסיף יכולות מטאטא לייזר לטלסקופ מצפה החלל של היקום הקיצוני, שישוגר לתחנת החלל הבין-לאומית בשנת 2017.

בשנת 2014, במסגרת פרויקט Clean Space האירופי, פורסם דו"ח מקיף על תחנות לייזר לטיפול בפסולת חלל. הדו"ח בחן את ההיתכנות הטכנולוגית והכלכלית של הקמת רשת עולמית של תחנות לייזר קרקעיות, אשר יפעלו בשיתוף פעולה לניטור וסילוק פסולת חלל מסוכנת.

## הערות שוליים

קטגוריה:האדם בחלל
קטגוריה:לייזרים
בית הכנסת מנשה

**בית הכנסת מנשה** (בערבית: **كنيس منشا**) הוא בית כנסת באלכסנדריה שבמצרים.

## היסטוריה
בית הכנסת מומן על ידי משפחת מנשה באלכסנדריה, שהייתה עשירה מאוד בעיר. הוא נפתח ב-30 בדצמבר 1872, בטקס בהשתתפות המושל העות'מאני של אלכסנדריה. למרות שקו החוף של אלכסנדריה הופצץ עשר שנים מאוחר יותר, במהלך המלחמה האנגלו-מצרית, בית הכנסת נותר שלם.

בספטמבר 2017 נוסף בית הכנסת נוסף לרשימת המונומנטים האסלאמיים, היהודיים והקופטיים של מצרים, מה שמגן עליו מפני הריסתו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מצרים: בתי כנסת
קטגוריה:אלכסנדריה: מבנים
הרלן קובן: דיו חיוור

**הרלן קובן: דיו חיוור** (באנגלית: ***Just One Look***) היא סדרת טלוויזיה שהופקה עבור שירות הסטרימינג נטפליקס, בהשראת ספרו ה-13 של הסופר הרלן קובן-"דיו חיוור" אשר יצא לאור בשנת משנת 2004 ובישראל בשנת 2005. קובן משמש כמפיק בפועל בסדרה. הסדרה עלתה לשידור ב-6 במרץ 2025.

זהו העיבוד השני של הספר בשפה זרה, לאחר המיני סדרה בצרפתית אשר נקראה Juste Un Regard, ויצאה בשנת 2017 בערוץ הטלוויזיה TF1.

זוהי הסדרה התשיעית שהופקה כחלק מחוזה שחתם קובן עם נטפליקס באוגוסט 2018 על מנת להפיק סדרות וסרטים מבוססים על ספריו.

## תקציר
חייה של גרטה מתהפכים ביום שבו היא אוספת תמונות שפותחו מחנות צילום מקומית. בין התמונות הרגילות,

היא מוצאת אחת ישנה שמעולם לא ראתה: תמונה קבוצתית עם פנים מוכרות—גבר שנראה בדיוק כמו בעלה, ג'ק, אך מצעירותו.

כשגרטה מראה לג'ק את התמונה, הוא מגיב בצורה מוזרה, מכחיש כל קשר אליה ויוצא מהבית באותו ערב. הוא לא חוזר. ניסיונותיה ליצור איתו קשר נכשלים, ועד מהרה היא מגלה שהטלפון הנייד שלו נותר בבית, רמז מטריד לכך שמשהו אינו כשורה.

ככל שגרטה חוקרת את היעלמותו, היא מתחילה לחשוף סודות אפלים מהעבר—לא רק של ג'ק, אלא גם שלה עצמה. עד מהרה, היא מוצאת את עצמה נרדפת על ידי אנשים מסוכנים, שנחושים לשמור על האמת קבורה. כדי להציל את חייה ואת חיי ילדיה, גרטה חייבת לגלות מה באמת קרה לפני שנים רבות—ומה הקשר של התמונה לכל זה.

## דמויות

## פרקים

## הפקה
הסדרה הופקה על ידי ATM Grupa ובוימה על ידי מרק לצ'קי ומוניקה פיליפוביץ'. התסריט נכתב על ידי אגטה מלסינסקה ומאצ'יי קובלבסקי. המפיקה היא דגמרה בונז'יק.

המפיקים בפועל הם אנדז'יי מוז'ינסקי והרלן קובן, שעבדו גם בעבר יחד על העיבודים נוספים של סדרות של הרלן קובן בשפה הפולנית: ביער, ותחזיקו חזק.

הצילומים התרחשו בוורשה, פולין בשנת 2024.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נטפליקס: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות משטרה ופשע
Chainsaw Man

**Chainsaw Man** (ביפנית: **チェンソーマン**) היא סדרת מאנגה יפנית מאת טאטסוקי פוג'ימוטו. הסדרה פורסמה במקור במגזין Shueisha Weekly Shōnen Jump בין דצמבר 2018 עד דצמבר 2020, בעוד שהחלק השני של הסדרה פורסם בהמשך באתר/יישום  ביולי 2022. כל פרקי הסדרה פורסמו בהמשך גם ב-19 כרכים.

נכון לדצמבר 2024 נמכרו מעל ל-30 מיליון עותקים של כרכי הסדרה, מה שהופך אותה לאחת מסדרות המאנגה הנמכרות ביותר בכל הזמנים.

## תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת בנער הצעיר והעני דנג'י אשר נדרש לשלם את חובותיו של אביו המנוח לארגון היאקוזה. על מנת לשלם את החוב הוא עובד עבור היאקוזה בציד שדים יחד עם שד המחמד שלו, פוצ'יטה, אשר מסוגל להפוך למסור שרשרת. לאחר שהיאקוזה בוגדים בו והורגים אותו, פוצ'יטה מקריב את חייו על מנת להחיות את דנג'י, מתמזג איתו, ומעניק לו את היכולת להפוך ל"איש מסור השרשרת" - הכלאה בין בן אנוש לשד בעל שלושה מסורי שרשרת. בעקבות כך דנג'י מצטרף בהמשך לסוכנות ממשלתית המתמקדת בלחימה בשדים המאימים על ביטחון הציבור ביפן.

## דמויות
* **דנג'י** - הפרוטגוניסט. דנג'י הוא צייד שדים צעיר שמסוגל להפוך ל"איש מסור השרשרת".
* **פוצ'יטה** - שד קטן שמתמזג עם דנג'י ובאופן זה מציל את חייו והופך אותו לאיש מסור השרשרת.
* **מאקימה** - צייד שדים מסתורי ומניפולטיבי בדרג גבוה.
* **אקי הייקאווה** - צייד שדים מיומן שמסייע לדנג'י.
* **קישיבה** - צייד שדים ותיק שהופך למנטור של דנג'י.

## עיבודי אנימה
עיבוד האנימה של הסדרה, בבימויים של ריו נאקאיאמה ומאקוטו נקזונו, עלה לראשונה לשידור באוקטובר 2022.

סרט אנימה המבוסס על הסדרה, בשם "Chainsaw Man – The Movie: Reze Arc", עלה לאקרנים בספטמבר 2025.

## פרסים
בשנת 2021, היא זכתה בפרס שוגקוקאן בקטגוריית סדרות השונן ובפרס הארווי בקטגוריית המאנגה הטובה ביותר בין השנים 2021 ל-2023.

## קישורים חיצוניים

* חדשות, עדכונים ומידע בעברית על המנגה והאנימה Chainsaw Man באתר ישראקומיקס

*קדימון לעיבוד האנימה, באתר יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:שונן
קטגוריה:קראנצ'ירול: סדרות וסרטי אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה המבוססות על מאנגה
קטגוריה:אנימות ומאנגות פעולה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-2020
קטגוריה:סדרות טלוויזיה יפניות שעלו לשידור בשנת 2022
עיטור קרל מרקס

**עיטור קרל מרקס** (גרמנית: **Karl-Marx-Orden**) היה העיטור הגבוה ביותר ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. העיטור נוסד ב-5 במאי 1953 ביום הולדתו ה-135 של קרל מרקס. העיטור הוענק על ידי מועצת המדינה של גרמניה המזרחית על הישגים יוצאי דופן במדע, תרבות, כלכלה וקידום תנועת הפועלים הגרמנית. מקבל העיטור היה זכאי גם לקבלת פרס בסך 20 אלף מארק מזרח גרמנים.

החל משנת 1978 העיטור הוענק גם לכל מקבלי תואר גיבור גרמניה המזרחית. בכל תקופת קיומה של גרמניה המזרחית הוענקו כ-2000 עיטורי קרל מרקס. העיטורים הוענקו לא רק לאנשים, אלא גם לארגונים, מפעילים, מסודות חינוך, עיתונים ואף יחידות צבאיות. בין מקבלי העיטור היו גם אזרחים זרים, בעיקר מהגוש המזרחי. העיטור בוטל לאחר נפילת חומת ברלין.

## עיצוב
העיטור יוצר מזהב. העיטור בנוי בחלקו הקדמי בצורת כוכב בצבע אדום עם עגול מוזהב באמצע. בתוך העיגול נמצא דיוקנו של קרל מרקס. חלקו האחורי של העיטור הוא עיגול זהב הבנוי מצורות בדמוי עלי עץ עלון. העיטור עונד על סרט בצבע אדום.
## קישורים חיצוניים

* אתר על אודות העיטור 
* תיאור העיטור 

*
קטגוריה:גרמניה: עיטורים
קטגוריה:גרמניה המזרחית
קטגוריה:קרל מרקס
קרב ספרטולוס

**קרב ספרטולוס**, הידוע גם בתור **קרב כאלקיס,** התרחש בשנת 429 לפני הספירה בין אתונה לליגה הכלקידיקית ובעלות בריתם, בחלק המוקדם של המלחמה הפלופונסית.

נפילת פוטידאה  לא הצליחה לדכא את המרד נגד אתונה בכלקידיקיה. כדי להבטיח זרם קבוע של הכנסות אימפריאליות ולמנוע מרידות מקומיות נוספות, אתונה שלחה את קסנופון (בן איריפידס)  עם 2,000 לוחמים ו-200 פרשים כדי לתקוף את ספרטולוס . הם הרסו את היבולים מחוץ לעיר והחלו לנהל מגעים עם הפלגים הפרו-אתונאיים בכלקידיקיה, אך הפלגים האנטי-אתונאיים ביקשו עזרה מאולינתוס . צבא מכלקידיקיה, ספארטולוס ואולינתוס נפגש עם האתונאים בקרב, אך ההופליטים שלהם הובסו והם נסוגו לספרטולוס. עם זאת, הפרשים והפלטסטים שלהם השיגו יתרון על פני החיילים האתונאיים. תגבורת הגיעה מהר מאולינתוס, והם פתחו במתקפה שנייה על האתונאים. ההופליטים האתונאיים לא הצליחו להתמודד עם הכוחות הקלים והפרשים של האויב. בסופו של דבר, האתונאים איבדו את קור רוחם והובסו, כאשר כל המפקדים שלהם ו-430 חיילים נהרגו.

ברשימת המנחות האתונאית לשנת 429/8 לפנה"ס מופיעות הערים היחידות מכלקידיצה: מנדה , אפיטיס, סקיונה, סטאגירה  ואקנתוס. אקנטוס ומנדה לא הצטרפו כלל לליגה הכלקידיקית.

## שלב מוקדם
כאשר הפלנקסים של הכלקידים התנגשו עם אלו של האתונאים, היה ברור כי לאתונאים היה יתרון גדול. ההופליטים המקומיים של כלקידיקיה הרכיבו את החלק המרכזי והימני של הצבא, בעוד כוחות שכירים פלופונסיים הרכיבו את הצד השמאלי. המקומיים בצד הכלקידי נכנעו ראשונים, דבר שגרם לכוחות השכירים לסגת גם כן. בכך נותר הצבא הכלקידי תשוש ומעייף, והקרב נראה מאוד מבטיח לאתונאים.

## שלב מאוחר
לאחר שהכלקידיקיים נשחקו על ידי האתונאים, קיבלו הכלקידיקיים תגבורת מכוחות שנשלחו מאולינתוס. בעזרת כוחות אולינתוס, הצליחו הכלקידיקיים לחזור ולהתקדם נגד האתונאים, כאשר הם היו חזקים יותר מאי פעם. הם למדו כי לאתונאים אין את הניסיון או הציוד להגן על עצמם מפני מספרים גדולים של חניתות, ולכן כאשר הם חזרו עם תגבורת מבריתם ובאסטרטגיה חדשה, הכלקידיקיים הצליחו להכריח את האתונאים לסגת. כאשר האתונאים נסוגו, רדפו הפרשים הכלקידיקיים והחיילים הקלים אחרי האתונאים כדי להמיט עליהם כמה שיותר נזק. האתונאים ניסו מספר התקפות-נגד כדי להגן על עצמם, אך בכל פעם הצליחו הכלקידיקיים להימנע מההתקפות. השורות האחוריות של החיילים האתונאיים החלו לנטוש את אלו שבחזית, דבר שאפשר להם להיות מוקפים ולהיכחד, כולל המפקד שלהם, קסנופון.

## סטטיסטיקה
בצד האתונאי היו 2,000 הופליטים, 200 פרשים וכ-500 חיילים קלים.

## אחרית דבר
בין חמישית לרבע מהחיילים האתונאיים נהרגו בקרב זה - פי שניים מהמצופה לפני הקרב. תבוסה אכזרית זו הראתה לאתונה מה ידרשו מהם כדי לנצח במלחמה.

## הערות שוליים

## ביבליוגרפיה
* תוקידידס, מלחמת פלופונס, ב', 79

קטגוריה:המלחמה הפלופונסית
קטגוריה:יוון העתיקה: קרבות
ויליאם הנרי וילס

**ויליאם הנרי וילס** (באנגלית: **William Henry Wills**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1929–1931, כחבר הסנאט של ורמונט בשנים 1931 - 1933, ובשנים 1935–1937, כסגן מושל ורמונט ה-61 בשנים 1937–1941, ולאחר מכן ועד 1945 כמושל ורמונט ה-65.
## ראשית חייו
ויליאם הנרי וילס נולד בשיקגו, ומשפחתו התגוררה שם עד שהיה בן 10. כאשר נפטר אביו, ג'יימס הנרי וילס, עברה אימו, אלזינה, עם המשפחה לעיר ורג'נס שבוורמונט כדי להתגורר בקרבת קרובי משפחה, שם הוא חי במשך שמונה שנים. בגיל 18 עבר וילס לבנינגטון שבוורמונט, שם הוא עבד במספר עבודות, כולל במכירת נעליים. ב-1914 נשא וילס לאישה את הייזל מקלאוד, ולשניים נולדה בת אחת.
## קריירה
ב-1915 פתח וילס חברת ביטוח, והיה מעורב בעיסוקים פיננסיים נוספים. ב-1928 הוא נבחר לבית הנבחרים של ורמונט, וכיהן בו בשנים 1929–1931. שנתיים לאחר מכן הוא נבחר לסנאט של ורמונט, וכיהן בו בשנים 1931–1933 כחבר הסנאט וכנשיאו הזמני. ב-1932 התמודד וילס בבחירות למשרת סגן מושל ורמונט, אך נוצח בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית על ידי צ'ארלס מנלי סמית'. ב-1934 הוא נבחר שוב לסנאט של ורמונט, ושוב כיהן כנשיא הזמני של הסנאט. ב-1936 הוא התמודד שוב על משרת סגן המושל, והפעם ניצח בבחירות והחליף את ג'ורג' אייקן, שנבחר כמושל. ב-1938 נבחר וילס לתקופת כהונה שנייה כסגן המושל.

ב-1940 נבחר וילס כמושל ורמונט, ושוב החליף בתפקיד אייקן, שנבחר באותה שנה לסנאט של ארצות הברית. ב-1942 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל, אך בחר שלא להתמודד על תקופת כהונה שלישית, מסיבות בריאות. בין צעדי המדיניות שהוא הצליח לקדם כמושל היו הנהגת שיטת ההצטיינות לעובדי המדינה, וקביעת שכר מינימום למורים.

לאחר תום כהונתו כמושל, הוחלף וילס על ידי סגנו, מורטימר פרוקטור. עד סיום כהונתו הוא קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטת נורוויץ', מידלברי קולג' ואוניברסיטת ורמונט. הוא היה נשיא מועצת הנאמנים של הדיוקסיה האפיסקופלית של ורמונט. הוא גם היה חבר בכמה מועצות של גופי ציבור, והיה חבר הבונים החופשיים, המסדר הנדיב והמגן של האיילים הקנדיים (Benevolent and Protective Order of Elks) והמסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן. ב-1944 הוא היה נציג לוועידה הארצית של הרפובליקנים.

ביוני 1945 מונה וילס על ידי הנשיא הארי טרומן כמחליפו של נורמן קייס כחבר ברשות התקשורת הפדרלית לתקופה של שבע שנים שהחלה ב-1 ביולי אותה שנה. ב-12 ביולי אושר מינויו בהצבעה פה אחד על ידי הסנאט של ארצות הברית לאחר שימוע קצר בפני הוועדה למסחר בין-מדינתי של הסנאט. ב-23 ביולי הוא הושבע לכהונתו בוועדה.
## מותו
ויליאם הנרי וילס נפטר בברוקטון, מסצ'וסטס ב-6 במרץ 1946, בעת שניהל שם שימוע של רשות התקשורת הפדרלית. הוא נטמן בבית הקברות פארק לון שבבנינגטון.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1610


## קישורים חיצוניים

* ויליאם הנרי וילס באתר אגודת המושלים הלאומית 
* ויליאם הנרי וילס באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:מושלי ורמונט
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:סגני מושלי ורמונט
קטגוריה:חברי האספה הכללית של ורמונט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1882
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1946
לוט ובנותיו (ארטמיזיה ג'נטילסקי)

**לוט ובנותיו** (באיטלקית: **Lot e le sue figlie**) הוא ציור שמן על בד מאת הציירת האיטלקייה ארטמיזיה ג'נטילסקי, אשר צויר בין השנים 1636–1638. הציור נמצא כיום במוזיאון האמנות של טולדו שבאוהיו, ארצות הברית.

## נושא הציור
הציור מתאר את סיפורו של לוט, המופיע בספר בראשית, לאחר שנמלט עם משפחתו. אשת לוט, שהפרה את ההוראה שלא להביט לאחור, הפכה לנציב מלח, וצורתה נראית ברקע השמאלי של היצירה. לוט ובנותיו מסתתרים במערה, והבנות, החוששות שהמשפחה לא תמשיך את שושלתה, משקות את אביהן לשוכרה על מנת לפתותו ולהרות ממנו. נושא זה היה נפוץ באמנות התקופה בשל המסר המוסרי הגלום בו, כמו גם בשל הפוטנציאל הסנסציוני שלו.

## קומפוזיציה
הציור מציג את לוט יושב בין שתי בנותיו בתוך נוף חשוך. הוא לבוש בגלימה סגולה ומעיל ורדרד, כאשר ברכו השמאלית חשופה בשל הבד הנשמט. בנותיו נוטות לעברו – האחת לובשת שמלה מוזהבת עם גלימה כחולה, והשנייה בשמלה כחולה עם גלימה מוזהבת. אחת מהן מושיטה יד למלא את כוס היין של אביהן, בעוד השנייה אוחזת בלחם ומתכוננת לפרוס אותו.

## מקור ובעלות
חוקרים משערים כי הציור היה בעבר באוסף של לואיג'י רומיאו, הברון מסן לואיג'י שבנאפולי, במהלך המאה ה-18. בשנת 1982 נמכר מתוך אוסף פרטי בשווייץ, ונרכש על ידי מוזיאון טולדו בשנת 1983.

## ייחוס הציור
הציור יוחס לארטמיזיה ג'נטילסקי רק בשנים האחרונות. בתחילה, רכש אותו מוזיאון טולדו כאילו היה יצירה של הצייר ברנרדו קוואלינו. כמה היסטוריונים של אמנות הציעו כי דומניקו גרג'יולו היה מעורב בציור חלקים מסוימים ביצירה.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ארטמיזיה ג'נטילסקי: ציורים
קטגוריה:לוט בציורים
שני שרייזין

**שני שרייזין** (נולדה ב-27 ביולי 2005) היא שחיינית אמנותית ישראלית, אלופת המשחקים האירופיים (קרקוב 2023) בתרגיל קומבינציה קבוצתי.

## קריירה
### 2022
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני סיימה במקום חמישי בתרגיל קומבינציה קבוצתי יחד עם עדן בלכר, שלי בובריצקי, מאיה דורף, קתרין קונין, ניקול נחשונוב, אריאל נשיא, פולינה פריקזצ'יקובה, נטע רוביצ'ק ונוי גזלה בתוצאה של 85.9667 נקודות.

באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה באוגוסט סיימה במקום חמישי בתרגיל קומבינציה קבוצתי יחד עם שלי בובריצקי, מאיה דורף, קתרין קונין, ניקול נחשונוב, אריאל נשיא, אביטל פודקופייב, פולינה פריקזצ'יקובה, נטע רוביצ'ק ונוי גזלה. בנוסף, סיימה יחד עם שלי בובריצקי, מאיה דורף, קתרין קונין, ניקול נחשונוב, אריאל נשיא, פולינה פריקזצ'יקובה ונוי גזלה במקום חמישי בתרגיל קבוצתי טכני בתוצאה של 82.9956 נקודות, ובמקום חמישי בתרגיל קבוצתי חופשי בתוצאה של 86.0333 נקודות.

### 2023
#### אלופת המשחקים האירופיים
במשחקים האירופיים שנערכו בקרקוב שבפולין ביוני זכתה במדליית זהב בתרגיל קומבינציה קבוצתי יחד עם עדן בלכר, שלי בובריצקי, מאיה דורף, קתרין קונין, איה מזור, ניקול נחשונוב, אריאל נשיא, נטע רוביצ'ק ונוי גזלה בתוצאה של 248.6083 נקודות, לפני גרמניה (163.3205 נקודות) וטורקיה (135.7999 נקודות). בנוסף, סיימה במקום רביעי בתרגיל קבוצתי אקרובטי יחד עם עדן בלכר, מאיה דורף, ניקול נחשונוב, נטע רוביצ'ק, שלי בובריצקי, קתרין קונין ואריאל נשיא בתוצאה של 179.4000 נקודות.

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה שביפן ביולי סיימה במקום שמיני בתרגיל קבוצתי אקרובטי יחד עם שלי בובריצקי, מאיה דורף, אריאל נשיא, נטע רוביצ'ק, קתרין קונין, ניקול נחשונוב ועדן בלכר בתוצאה של 199.9667 נקודות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחייניות צורניות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-2005
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2005
גלרי ויויאן

**גלרי ויויאן** () הוא אחד מהמעברים המקורים של פריז, הממוקם ברובע השני. הגלריה רשומה כאנדרטה היסטורית מאז 7 ביולי 1974.

## הִיסטוֹרִיָה
הגלריה נבנתה בשנת 1823 על ידי מרכוס, נשיא לשכת הנוטריונים, במקום בית ואנל דה סראנט ומעבר הפטיט פר'ס. הוא התבסס על תוכניות שערך האדריכל פרנסואה ג'אן דלנוי. הגלריה נחנכה בשנת 1826 תחת השם Marchoux, אך עד מהרה שונה שמה ל-Vivienne. בזכות מיקומה הייחודי והחנויות המיוחדות, המקום משך אליו מבקרים רבים. בגלריה היו חנויות של חייטים ובדים, סנדלריות, חנות היין, מסעדה, חנות הספרים ג'וסום, קונדיטוריות, וחנויות לדברי דפוס.

הגלריה ממוקמת בין פאלה רויאל, והבורסה של פריז לניירות ערך והשדרות הרחבות, המעבר המקורה נקרא לרוב גלריה כי הוא משמש גם למעבר וגם כמרכז מסחרי ומקום תצוגה, וזכה להצלחה ניכרת עד סוף הקיסרות השנייה. הגלריה איבדה חלק מהמשיכה שלה עם המעבר של החנויות היוקרתיות שהיו בה, לאזור המדלן והשאנז אליזה, ובמיוחד בגלל השיפוץ של פריז על ידי ז'ורז'-אוג'ן האוסמן. גם לאחר שחשיבותה פחתה, הגלריה נותרה להוות זירת צילומי סרטים ולאירועים.

 לאחר 1960, הגלריה חזרה להיות פעילה ומבוקשת מאוד. יש בה חנויות אופנה וריהוט לבית, ותצוגות הוט קוטור מתקיימות בה. פתיחת הסטודיו לאופנה של ז'אן-פול גוטייה חנות שעוצבה על ידי פיליפ סטארק וגם חנות שעוני יוקרה מיוחדת, תרמו לתחיית הגלריה. כיום יש בגלריה חנויות רבות המוכרות פריטי אופנה ולבוש וכן פריטים דקורטיביים.

גלרי ויויאן וגלרי קולבר נרכשו על ידי הספרייה הלאומית של צרפת. האחרון מאכלס את מוזיאון ההיסטוריה של האמנות - Institut National d'Histoire de l'Art.

## תֵאוּר הגלריה
ממוזער| צילום מבט פנימי על גלרי ויויאן
פרנסואה-ז'אק דלנוי הגה את העיצוב בסגנון פומפייאני נאו-קלאסי מכוסה בחופה אלגנטית ובתוספת פסיפסים, ציורים ופסלים. בעבודות השיקום שופצו גם הקישוטים סביב החלונות בצורת חצי הירח, וגם את ציורי האלות והנימפות המעטרות את התקרה המעוגלת-הרוטונדה. על רצפות הפסיפס חתומים Giandomenico Facchina ו-Mazzioli. הפיכחון שלהם המודגש על ידי צורות גאומטריות פשוטות חוזרות, המזכירות את סגנון הפסיפסים ברחוב ריבולי 42. המבנה הארוך של הגלריה הוא בצורת רוטונדה מזוגגת עם כיפת זכוכית חצי כדורית המאפשרת זרימת אוויר. אורכו  ורוחבו .
מרכז|ממוזער| צילום פנורמה של גלרי ויויאן

## מִקוּם
הגלריה ממוקמת בקרבת הפאלה רויאל, הבורסה לניירות ערך וככר ויקטואר. אל הגלריה ניתן להיכנס דרך 3 כניסות: מרחוב פטיט שמפס, מרחוב הבנק ומרחוב ויויאן-Rue Vivienne.

## תמונות

קובץ:Galerie_Vivienne_1820.jpg|טקסט=Galerie Vivienne during the Restoration| צילום גלרי ויויאן במהלך הרסטורציה
קובץ:P1010886_Paris_II_Rue_Vivienne_Galerie_Vivienne_reductwk.JPG|טקסט=Entrance on the Rue Vivienne| הכניסה מרחוב Vivienne
קובץ:P1040479_Paris_II_galerie_Vivienne_entrée_rwk.JPG|טקסט=Entrance on the Rue des Petits-Champs| הכניסה מרחוב Rue des Petits-Champs
קובץ:Galerie_Vivienne_stairway.jpg|טקסט=Stairway| המדרגות
קובץ:P1040477_Paris_II_galerie_Vivienne_coupole_rwk.JPG|טקסט=Rotunda and cupola| הרוטונדה והכיפה
קובץ:P1040476_Paris_II_galerie_Vivienne_détail_rwk.JPG|טקסט=Architectural details| פרטים אדריכליים


## ראו גם
* גלריית ויטוריו אמנואלה השני

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פריז: אטרקציות תיירותיות
קטגוריה:פריז: אנדרטאות
קטגוריה:הרובע השני של פריז
אביטל פודקופייב

**אביטל פודקופייב** (נולדה ב-9 בנובמבר 2004) היא שחיינית אמנותית ישראלית.

## קריירה
### 2022
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה באוגוסט סיימה במקום חמישי בתרגיל קומבינציה קבוצתי יחד עם שלי בובריצקי, מאיה דורף, קתרין קונין, ניקול נחשונוב, אריאל נשיא, נוי גזלה, פולינה פריקזצ'יקובה, נטע רוביצ'ק ושני שרייזין.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחייניות צורניות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-2004
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-2004
חטיבות הבעת'

**חטיבות הבעת'<nowiki/>** או **גדודי הבעת**' (בערבית: **كتائب البعث**) היו ארגון מיליציה התנדבותי שהורכב מחברי מפלגת הבעת' הסורית, כמעט כולם מוסלמים סונים מסוריה וממדינות ערב אחרים אשר היו נאמנים לממשלת בשאר אל-אסד הסורית.

## היסטוריה
גדודי הבעת' הוקמו בחלב ב-2012 בפיקודו של הילאל הילאל , לאחר שהמורדים השתלטו על רוב החצי המזרחי של העיר. בתחילה שימשו גדודי הבעת' לשמירה על מבני ממשלה ומתקנים מרכזיים אחרים בחלב, אך תפקידם התרחב ככל שגדל כוחם מ-5,000 חברים בנובמבר 2012 ל-7,000 בדצמבר 2013.מאוחר יותר נוצרו יחידות נוספות בלטקיה ובטרטוס. בסוף שנת 2013 החלה החטיבה להתפרס בדמשק והוטל עליה לאייש מחסומים ולבצע "פעולות לוגיסטיות קלות". החטיבה עמדה בראש המתקפה על העיר העתיקה של חלב בתחילת 2014 בקרב חלב.

ב-2018 החלה ממשלת סוריה לפרק את גדודי הבעת', כמו גם מיליציות פרו-ממשלתיות אחרות, תוך שילוב חלקים מהן בצבא הסורי.

גדודי הבעת' פורקו בעקבות הסכם הפירוז באידליב בספטמבר 2018. מנהיג הקבוצה דאז, ג'יהאד ברכאת, הודיע בעמוד הפייסבוק שלו כי "המבצעים הצבאיים שניהלו כוחות הבעת' הסתיימו לחלוטין".

כמה ממפקדי החטיבות לשעבר המשיכו למלא תפקידים בולטים בסוריה. באסם סודן ואיסאם נבהן סובאי, לשעבר מפקדי החטיבות בלטקיה וחמה, בהתאמה, התמודדו בהצלחה כמועמדים בבחירות לפרלמנט בסוריה ב-2020.

## הערות שוליים

קטגוריה:סוריה: ארגונים
קטגוריה:מלחמת האזרחים בסוריה: ארגונים
מורטימר פרוקטור

**מורטימר רובינסון פרוקטור** (באנגלית: **Mortimer Robinson Proctor**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1933–1939 (מתוכן בשנתיים האחרונות כיושב ראש הבית), לאחר מכן ועד 1941 כחבר הסנאט של ורמונט וכנשיאו הזמני, לאחר מכן ועד 1945 כסגן מושל ורמונט ה-62, ולאחר מכן ועד 1947 כמושל ורמונט ה-66.
## ראשית חייו
מורטימר פרוקטור נולד בעיירה פרוקטור שבוורמונט, כבנם של מיני יורטה רובינסון פרוקטור, ושל פלטשר פרוקטור, מושל ורמונט ה-55. הוא גם היה נכדו של רדפילד פרוקטור, מושל ורמונט ה-37, מזכיר המלחמה של ארצות הברית וסנאטור, ואחיינו של רדפילד פרוקטור הבן, מושל ורמונט ה-59. הוא למד בבית הספר דה היל , וב-1912 סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל. ב-1916 נשא פרוקטור לאישה את מרגרט סינתיה צ'יזהולם, ולזוג נולד בן אחד, מורטימר רובינסון פרוקטור הבן. הם התגרשו ב-1924, ובאותה שנה הוא נישא בשנית לאחותה של אשתו הראשונה, דורותי צ'יזהולם. לאחר גירושיהם, נישא פרוקטור בשלישית לליליאן וושברון בריאן ב-1942, שנפטרה ב-1961. בעת פטירתו היה פרוקטור נשוי לאשתו הרביעית, ג'רלדין גייטס פרוקטור, לה הוא נישא ב-1966.
## קריירה
ב-1930 היה פרוקטור נשיא הכפר של פרוקטור, וב-1932 יושב ראש הוועדה הרפובליקנית של העיירה. במשך כל חייו הבוגרים הוא עבד בחברת השיש של ורמונט, שהייתה בבעלות משפחתו, כולל כנשיא החברה בשנים 1952–1958, ולאחר מכן ועד מותו כיושב ראש מועצת המנהלים של החברה.

ב-1917, עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, התגייס פרוקטור לצבא ארצות הברית, השלים הכשרה כקצין, הוצב כלוטננט משנה ברגימנט הרגלים ה-71 של הצבא, ושירת בצרפת עד תום המלחמה.

בשנים 1933–1939 ייצג פרוקטור את עיירתו בבית הנבחרים של ורמונט, מתוכן בשנתיים האחרונות שימש כיושב ראש הבית. לאחר מכן ועד 1941 הוא כיהן כחבר הסנאט של ורמונט וכנשיאו הזמני.

ב-1940 נבחר פרוקטור כסגן מושל ורמונט וכיהן בתפקיד בשנים 1941–1945. ב-1944 הוא נבחר כמושל ורמונט, וכיהן בתפקיד בשנים 1945–1947. במהלך תקופת כהונתו כמושל, הופחת החוב המדינתי, והוגדלו הסיוע המדינתי לחינוך, לתשלומי הסיוע לקשישים והוגדל שכר המינימום למורים.

ב-1946 התמודד פרוקטור בבחירות לתקופת כהונה שנייה כמושל, אך נוצח בבחירות המקדימות של הרפובליקנים על ידי ארנסט ויליאם גיבסון הבן, ובכך היה למושל ורמונט המכהן הראשון שהתמודד על תקופת כהונה שנייה ונוצח. הוא שב לעסקיו הפרטיים, וייסד את קרן מורטימר ר. פרוקטור שתומכת בפעילויות ללא רווח בתחום האומניות, התרבות, החינוך והדת בפרוקטור. פרוקטור היה נשיא מועדון ההרים הירוקים , שסלל ומתחזק את "השביל הארוך" , שביל ההליכה הראשון לטווח ארוך של ארצות הברית.

## שנותיו האחרונות
מורטימר פרוקטור נפטר בפרוקטור ב-28 באפריל 1968. הוא נטמן בבית הקברות סאות' סטריט שבעיירה.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1610-1611


## קישורים חיצוניים

* מורטמר פרוקטור באתר אגודת המושלים הלאומית 
* מורטימר פרוקטור באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ורמונט
קטגוריה:מושלי ורמונט
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:סגני מושלי ורמונט
קטגוריה:חברי האספה הכללית של ורמונט
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1889
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1968
כניעת אלכסנדריה (1801)

[ממוזער|שמאל|250px|[אבן רוזטה עכשיו ב, לונדון]]
**כניעת אלכסנדריה** באוגוסט 1802 הביאה לסיומה של המערכה הצרפתית במצרים.

## רקע
חיילים צרפתים, שננטשו על ידי נפוליאון בונפרטה שעזב לצרפת כדי לא לחזור, הובסו על ידי הכוחות הבריטיים והעות'מאניים, ונסוגו לאלכסנדריה שם היו נצורים . ב-30 באוגוסט 1801 הציע הגנרל הצרפתי עבדאללה ז'אק-פרנסואה מנו  להיכנע והציע תנאים, שנחשבו, מקובלים בחלקם ובפרטים רבים תוקנו, על ידי הגנרל הבריטי ג'ון הלי-האצ'ינסון  והאדמירל לורד קית' .

## תמליל
התמליל של הקפיטולציה מודפס במלואו ב"היסטוריה של המשלחת הבריטית למצרים" של רוברט ווילסון. כל מאמר כפי שהוצע על ידי הגנרל מנו מלווה בהערה: הכתבות המוצעות כפי שתוקנו על ידי הערות אלו מהוות את הכניעה כפי שהיא הוכנסה לבסוף לתוקף, והביאה את הסכסוך לסיומו הרשמי ב-2 בספטמבר 1801. המסמך חתום על ידי הגנרל הראשי מנו, אדמירל קית', סגן גנרל הלי ל-האצ'ינסון. ג'יימס קמפט , וקפודן פאשה  ו-, שייצגו את הכוחות העות'מאניים.

## העברת עתיקות מצריות
לפי סעיף 16 של הכניעה "כתבי היד הערבים, הפסלים ושאר האוספים שנעשו עבור הרפובליקה הצרפתית, ייחשבו כרכוש ציבורי, וכפופים לרשותם של הגנרלים של הצבא המשולב". הדבר הוביל להעברת אבן רוזטה ועתיקות מצריות אחרות לידי הרשות הבריטית שנאספו על ידי הנציבות הצרפתית למדעים ואמנויות  וחוקרי המכון למצרים .

## שלל
בעת הכניעה, גילו הבריטים את ספינות המלחמה הצרפתיות קוז, איג'פטין , ג'סטיס ורג'נרי , ושתי פריגטות ונציאניות  לשעבר בנמל אלכסנדריה. הבריטים ובני בריתם הטורקים הסכימו על חלוקת השלל. הבריטים קיבלו את איג'פטין, רג'נרי ו"ונציאנית מס' 2" - על שם הצרפתי לאובן (לשעבר מדוזה הוונציאנית) - על 26 תותחיה. העות'מאנים קיבלו את קוז עם 64 תותחים (לשעבר וולקנו הוונציאנית), ג'סטיס, על 46 תותחיה, ו"ונציאנית מס' 1" - Mantoue (Cerere לשעבר הוונציאני) - גם הוא של 26 תותחים. הטורקים קיבלו גם כמה קורבטות טורקיות שהיו בנמל. אדמירל לורד קית' מפקד כוחות הצי, העריך את שוויה של הפריגטה רג'נרי למטרות כספי פרסים ב-16,771  13 שילינג 6 פני.

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:מסע נפוליאון בארץ ישראל
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אמנות והסכמים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אמנות והסכמים (1801–1922)
קטגוריה:1801
דוד וגוליית (דגה)

**דוד וגוליית** הוא ציור משנת 1859 מאת הצייר הצרפתי אדגר דגה. היצירה, השוכנת באוסף מוזיאון פיצוויליאם באוניברסיטת קיימברידג', מציגה תיאור דרמטי של הרגע שבו דוד מנצח את גוליית. הציור מתאפיין בפרספקטיבה יוצאת דופן, קומפוזיציה עוצמתית ושימוש בטכניקת גימור לא מושלם, היוצרת תחושה של מתח ודינמיות. "דוד וגוליית" נחשב לאחת היצירות הבולטות של דגה מתקופתו המוקדמת. בניגוד לרבים מציוריו המאוחרים, המתמקדים בנשים, ביצירה זו דגה מציג דיוקן של עוצמה גברית בלתי מרוסנת. שילוב האלמנטים הדרמטיים, הפרספקטיבה הקומפקטית והאווירה החשמלית הופכים את הציור לייחודי בנוף יצירתו של האמן.

## רקע יצירה
בין השנים 1858 ל-1865 צייר דגה מספר מצומצם של קומפוזיציות רחבות היקף ורב-דמויות, שהתבססו על נושאים מהתנ"ך ומהמיתולוגיה הקלאסית. דוד וגוליית הוא אחד מהציורים הדינמיים ביותר שיצר בתקופה זו, ומהווה עיבוד מפותח לנושא שהחל לחקור בסוף 1857, במסגרת רישומי עיפרון שביצע במהלך ביקורו ברומא ובפירנצה. הציור מתאר את הרגע שבו דוד, הלוחם הצעיר, מנצח את גוליית, הענק הפלשתי, ובכך מציל את צבא ישראל (שמואל א', י"ז).

במהלך שנות יצירתו המוקדמות, צייר דגה רישומים בהשראת ייצוגים אחרים של דוד, כפי שראה אותם באיטליה. בין היתר, העתיק את הדינמיות של פסלו של ג'ובאני לורנצו ברניני בגלריה בורגזה ברומא, ואת תחושת התנועה שבאה לידי ביטוי בפסל הברונזה של דונטלו בפירנצה. השפעות אלו ניכרות בציור "דוד וגוליית", שבו דגה הצליח לשלב בין הרגש הדרמטי של הבארוק לבין הקומפוזיציה הקלאסית שאפיינה את תקופתו.

## תיאור הציור
בציור, דוד מופיע בצדו הימני של הקנבס, כשהוא מתוח ומכווץ כקפיץ מוכן לשחרור. הוא אינו נראה כילד או גבר, אלא כגוף מאומץ עד קצה גבול היכולת. רגלו זקופה, זרועו צמודה לגופו, ועורו נראה מחוספס ושרוט, בדומה לאדמת המדבר שמתחתיו. גוליית, הנמצא ברקע הציור, מוקף בערפל ורוד-אדמדם, מה שמעיד כי דוד זה עתה הכה אותו. הענק השוקע נדמה כאילו הוא מחזיק יריעת שמיים דמדומית, המסמלת את רגע המעבר שבין הקרב לתובנה שמגיעה בעקבותיו. קלעו של דוד, המופיע כברק לבן, מגביר את תחושת הדחיפות של הרגע.

## סגנון ופרשנות

הציור משלב אלמנטים של אימפרסיוניזם מוקדם עם השפעות קלאסיות. דגה משתמש בזוויות חדות ופרספקטיבה קיצונית, היוצרת תחושת עומק ומיקוד בנקודה קריטית. טכניקת הציור הלא מושלמת משווה ליצירה מראה מחוספס ובלתי מהוקצע, התורם לאווירת המתח והאלימות שבה. היצירה מציגה לא רק מאבק פיזי, אלא גם מאבק נפשי. תיאורו של דוד כמלא עוצמה וגוליית כמסמל את הדמדומים והאבדון, רומז על המתח שבין כוחו של הצעיר לבין ההתפכחות שתבוא בעקבות ניצחונו. בפרשנות מודרנית, הציור מתאר את רגע השיא של ההתבגרות הגברית – ההישג הגדול, שמביא עמו גם הבנה חדשה לגבי העולם והעצמי.

## הערות שוליים

קטגוריה:דוד באמנות
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:אדגר דגה: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:דוד בציורים
ג'ביסיה לסלי

ממוזער|לסלי ב-2022
**ג'ביסיה לסלי** (באנגלית: **Javicia Leslie** נולדה ב-30 במאי 1987) היא שחקנית אמריקאית. לאחר שזכתה בתפקיד הגדול הראשון שלה בסרט "Swim at Your Own Risk" ב-2016 היא החלה להופיע ב-2018 בתפקיד קבוע בדרמות "עסק משפחתי"  ו"אלוהים שלח לי בקשת חברות" . היא גם כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "תמיד שושבינה" . בשנת 2021, לסלי החלה לגלם את רייאן וילדר בעונה השנייה של סדרת גיבורי העל "באטוומן", ואת המוות האדום בחמשת הפרקים הראשונים של העונה התשיעית והאחרונה של "הפלאש".

## תחילת חייה
לסלי נולדה למשפחה צבאית באוגסבורג, גרמניה. בילדותה משפחתה עברה למרילנד שם גדלה. היא גדלה כנוצריה. היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת המפטון שם הופיעה במחזות שונים.

## קריירה
לאחר סיום לימודיה בקולג', לסלי עברה ללוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירת משחק.

בשנת 2020, לסלי נבחרה לתפקיד תפקיד ראשי בסדרה "באטוומן" בעקבות עזיבתה של רובי רוז. היא משחקת את ריאן ויילדר, דמות מקורית שנוצרה עבור התוכנית החל מהעונה שנייה, וכן את הכפילה הרעה שלה המכונה מוות אדום בחמשת הפרקים הראשונים של העונה התשיעית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה "הפלאש".

## חיים אישיים
לסלי מזדהה כביסקסואלית. היא הוכשרה באגרוף תאילנדי. בנוסף היא טבעונית.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1987
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1987
אראי יוסקה

**אראי יוסקה** (ביפנית: **新居雄介**; נולד ב-17 בינואר 1967) הוא דיפלומט יפני יליד טוקיו המכהן כשגריר יפן בישראל מאפריל 2024. הוא בוגר החוג לניהול בכלכלה באוניברסיטת טוקיו (סיים במרץ 1990) והצטרף למשרד החוץ היפני באפריל אותה שנה. לאחר שעבד בשגרירות יפן בסינגפור, כיהן כסגן המנהל הכללי למידע בינלאומי ובתפקידים נוספים, מונה לשגריר יפן בישראל באפריל 2024. אשתו היא Rui Matsukawa .

ב-2025 עורר סערה ציבורית בישראל לאחר שהגיע לבית המשפט המחוזי לצפות בעדותו של בנימין נתניהו בדיון המתנהל בענינו בבית המשפט.

## ביוגרפיה
* אפריל 1990: הצטרף למשרד החוץ של יפן
* אוגוסט 2008: מונה למתאם במחלקת אמנת הביטחון היפני-אמריקאי בלשכה בצפון אמריקה
* אוגוסט 2010: שירת כיועץ בשגרירות יפן בדרום קוריאה.
* אוגוסט 2013: מונה לראש מחלקת אסטרטגיה דיפלומטית לתרבות והסברה.
* אוגוסט 2016: מונה לראש מחלקת מדיניות הביטחון בלשכת מדיניות הדיפלומטיה הכללית.
* אוגוסט 2018: שירת כציר דיפלומטי בשגרירות יפן בסינגפור
* נובמבר 2021: מונה לסגן המנהל הכללי לעניינים בינלאומיים
* ספטמבר 2022 מונה למפקח על המודיעין הבינלאומי.
* אפריל 2024: מונה לשגריר יפן בישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:שגרירים בישראל
קטגוריה:שגרירי יפן
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1967
Shh (שיר של תיאו אוון)

"**Shh**" (בתעתיק לעברית: "**ששש**", כלומר: "**שקט**") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הקפריסאי תיאו אוון. הוא יצא לאור ב-11 במרץ 2025 דרך חברת התקליטים K2ID הפקות, ונכתב על ידי דימיטריס קונטופולוס, אלקה טייל, אלסי ביי, לאסה נימאן ולינדה דאלה. השיר ייצג את  באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ.

## תחרות הזמר של האירוויזיון
### בחירה פנימית
ביולי 2024 דווח כי החל החיפוש אחר נציג קפריסין לתחרות האירוויזיון 2025, וכי תאגיד השידור הקפריסאי (CyBC) מתכוון לבחור נציג שמתגורר בקפריסין, בניגוד לנציגי המדינה בשנים 2023 (אנדרו למברו) ו-2024 (סיליה קפסיס). תהליך הבחירה התבצע על ידי קבוצת מיקוד שהורכבה מאנשי מקצוע בתחום המוזיקה ומומחי אירוויזיון. בסוף אוגוסט 2024 נמסר כי האמן והשיר הנבחרו, וב-2 בספטמבר נחשף כי אוון יהיה נציג קפריסין בתחרות. השיר "Shh" יצא לאור ב-11 במרץ 2025.

### באירוויזיון
 קפריסין שובצה לחלקו השני של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-13 במאי.

לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2025 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. קפריסין הופיעה כמדינה ה-15 והאחרונה, אחרי . בסוף הערב הוכרזה קפריסין כאחת מחמש המדינות שלא העפילו לשלב הגמר. מאוחר יותר התברר כי קפריסין הגיעה למקום ה-11 עם 44 נקודות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי אירוויזיון 2025
קטגוריה:שירי קפריסין באירוויזיון
קטגוריה:שירים באנגלית
יורם קראוס

**יורם קראוס** (נולד ב-20 בספטמבר 1968) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי, הפעיל בתחומי הנדל"ן, ההיי-טק וההשקעות. קראוס היה מעורב בהקמת קרן הריט הציבורית 'סלע קפיטל' וחברת ההזנק 'אינפיבונד', שיש שהעריכו את שוויה בשיאה ב-1.25 מיליארד דולר, וקרסה בשנת 2020 בשל קשיי מימון. כמו כן, ייסד את חברת 'TKTZ', המפתחת פלטפורמה למסחר בכרטיסי טיסה. בשנת 2025, חתמה 'TKTZ' על הסכם שיתוף פעולה עם החברה "קשרי תעופה".

## ביוגרפיה
קראוס נולד בקריית ביאליק ולמד בבית הספר 'אורט', שם התמחה בהנדסת בניין. את לימודיו האקדמיים השלים בטכניון במסגרת מסלול העתודה האקדמית, ובהמשך שירת כקצין במערך הלוחם בצה"ל. לאחר שירותו הצבאי, השתלב בתפקידי ניהול פרויקטים בחברת בנייה בצפון הארץ.

בשנת 1999 ייסד את אס.אמ.אס - פרויקטים לבניה בע"מ, חברה המתמחה בניהול וביצוע פרויקטים בתחום הבנייה והנדל"ן. החברה פעלה בערים בישראל וכן במספר מוקדים באירופה, תוך ביצוע פרויקטים של נדל"ן מניב, בניית מאות יחידות דיור בתל אביב ופיתוח מתחמי משרדים עבור חברות בתחום ההייטק.

בשנת 2008 היה קראוס שותף להקמת 'סלע קפיטל', קרן ריט ציבורית המתמחה בנדל"ן מניב, לצד אנשי עסקים נוספים כמו שמוליק סלאבין, איציק סלע ואלי בן חמו. קראוס מכר את אחזקותיו לאחר הנפקת החברה בבורסה בשנת 2009.

בשנת 2011 ייסד את 'אינפיבונד', חברת סטארטאפ אשר גייסה עשרות מיליוני דולרים ולפי דיווחים שונים הגיעה בשיאה לשווי שוק של 1.25 מיליארד דולר. החברה פורקה בסופו של יום ונמכרה בשווי של 7 מיליון דולר. המוצר שהחברה ביקשה לפתח היה בינה מלאכותית אמפתית, אשר תחזה את התנהגות המשתמשת ותסייע בסיפוק צרכיו האישיים, בתחומי הבריאות, הפנאי והחינוך. פעילותה הופסקה בהמשך, ונכסיה נמכרו בשנת 2023.

בשנת 2023 ייסד את עמותת 'עוגן -ביחד נשקם יחד עם דניאלה פז ושותפים נוספים מתחום התכנון והבנייה בישראל. העמותה הוקמה לאחר אירועי ה-7.10.23, במטרה לסייע בשיקום קהילות שנפגעו. העמותה פועלת לשיקום מבני ציבור ומוסדות חינוך בקהילות שנפגעו, וכן בסיוע לעסקים מקומיים.

בשנת 2025, חתם על הסכם שיתוף פעולה בין חברת 'TKTZ' שבניהולו המפתחת פלטרפורמה למסחר בכרטיסי טיסה לבין "קשרי תעופה", במסגרתו האחרונה תפעיל את הפלטפורמה בישראל באמצעות חברה משותפת. במסגרת ההסכם, קשרי תעופה רכשה 0.75% ממניות 'TKTZ' בעד 250,000$, וכן 1% נוסף הוענק לה כאופציה כנגד עמידה ביעדים.

## תחביבים וחיים אישיים
קראוס מתגורר בישראל, והוא אב לשלושה ילדים. הוא חובב טיפוס הרים וגלישת קייטסר. בין ההרים שטיפס נמנים המאטהורן, המון בלאן, מקינלי (דנאלי), הר הקילימנג'רו, אקונקגווה, הר אלברוס ועוד.

## קישורים חיצוניים
* האתר הרשמי של יורם קראוס
* עמוד "אודות" בחברת SMS
* אתר החברה TKTZ
## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אורט קריית ביאליק
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
Deslocado

"**Deslocado**" (בעברית: "**עקור**") הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הפורטוגזית נאפה. הוא יצא לאור ב-23 בינואר 2025 דרך חברות התקליטים סוני מיוזיק ויוניברסל מיוזיק גרופ, ונכתב על ידי אנדרה סנטוש, דיוגו גואיש, פרנסישקו סוזה, ז'ואאו גיליירמה גומש, ז'ואאו לורנסו גומש וז'ואאו רודריגש. לאחר זכייתו ב"פסטיבל דה קנסאו" נבחר לייצג את  באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ.

## תחרות הזמר של האירוויזיון
### פסטיבל דה קנסאו 2025
פסטיבל דה קנסאו 2025 היה הקדם-אירוויזיון הפורטוגזי, שהופק על ידי תאגיד השידור הלאומי במדינה, Rádio e Televisão de Portugal (RTP), במטרה לבחור את נציג פורטוגל לתחרות האירוויזיון. התחרות כללה 20 שירים שהתמודדו בשני חצאי גמר, שהתקיימו החל מ-22 בפברואר ועד ל-1 במרץ 2025, ובגמר שנערך ב-8 במרץ 2025.

בכל חצי גמר התחרו עשרה שירים, ומתוכם שישה העפילו לשלב הגמר, שכלל 12 מתמודדים. חמישה מתוך ששת השירים שעלו לשלב הבא נבחרו באמצעות שילוב של 50% הצבעות חבר השופטים ו-50% קולות הקהל. השיר השישי בכל חצי גמר נבחר באמצעות סבב הצבעה נוסף של הקהל בלבד. בגמר, תוצאות ההצבעה נקבעו על ידי שילוב של 50% הצבעות משבעה חברי שיפוט אזוריים ו-50% הצבעות הקהל. הן חברי השיפוט והן הקהל העניקו ניקוד בשיטה האירוויזיון, 1–8, 10 ו-12 נקודות לשיר הטוב ביותר.

ב-23 בינואר 2025 הוכרז רשמית כי להקת נאפה תתמודד בתחרות עם "Deslocado". השיר הוגרל להתחרות בחצי הגמר השני, ובסיומו הוכרז כאחד מששת השירים שהעפילו לגמר, כאשר סיים במקום הראשון עם 20 נקודות. בגמר, שהתקיים ב-8 במרץ 2025, ביצעה נאפה את השיר כשביעי בסדר ההופעות, שמאוחר יותר זכה במקום הראשון עם 17 נקודות – 7 מחבר השופטים ו-10 מהצבעת הקהל.

### באירוויזיון
 פורטוגל שובצה להתחרות בחלקו הראשון של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-13 במאי.

לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2025 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. פורטוגל הופיעה שביעית, אחרי  ולפני . בסוף הערב הוכרזה פורטוגל כאחת מעשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר. מאוחר יותר התברר כי פורטוגל דורגה במקום התשיעי עם 56 נקודות.

זמן קצר לאחר שידור חצי הגמר הראשון נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. פורטוגל שובצה להופיע במחצית השנייה. ב-16 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. פורטוגל שובצה כהופעה ה-21, אחרי  ולפני . פורטוגל דורגה במקום ה-21 עם 50 נקודות; 37 נקודות מהשופטים, ו-13 נקודות מהקהל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2025
קטגוריה:סינגלים מ-2025
קטגוריה:שירי אירוויזיון 2025
קטגוריה:שירי פורטוגל באירוויזיון
קטגוריה:שירים בפורטוגזית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת יוניברסל מיוזיק גרופ
קטגוריה:סינגלים בהוצאת סוני מיוזיק
סגן מושל מיזורי

**סגן מושל מיזורי** (באנגלית: **Lieutenant Governor of Missouri**) הוא הבכיר השני במעלתו ברשות המבצעת במדינת מיזורי, אחרי מושל מיזורי. על פי חוקת מיזורי, סגן המושל יתמנה למושל במקרה של מוות, נבצרות קבועה, התפטרות או הדחה של המושל. כמו כן, סגן המושל משמש דה יורה כנשיא הסנאט של מיזורי.

## סמכות ודרישות
חוקת מיזורי מגדירה את תפקידו של סגן מושל מיזורי בפרק ארבע, סעיף 10, כדלקמן: 

על מנת לכהן כסגן מושל מיזורי, על פלוני לעמוד בדרישות הבאות:
* להיות לפחות בן 30 שנה;
* להיות אזרח ארצות הברית לפחות ב-15 השנים האחרונות;
* להיות תושב מיזורי לפחות בעשר השנים האחרונות.

## בחירות
מיזורי בוחרת את סגן המושל במקביל אל הבחירות לנשיאות ארצות הברית (למשל בשנים 2024, 2028, 2032 וכן הלאה). על פי החוק, טקס ההשבעה לתפקיד של סגן המושל מתקיים תמיד ביום שני השני בחודש ינואר שלאחר הבחירות. סגן המושל עומד לבחירות בנפרד מהמושל, לכן ייתכן שישתייך למפלגה שונה מזו של המושל.

## התפנות המשרה
אין הליך קבוע למילוי משרתו של סגן המושל במידה והיא מתפנה. על פי סעיף 4 בפרק הרביעי לחוקת מיזורי, למושל הסמכות למנות ממלאי מקום למשרות ציבוריות שהתפנו "אלא אם נקבע אחרת בחוק". סעיף 105.030 של חוקי מיזורי מגדיר את סמכות המושל למנות ממלאי מקום, אך מחריג במפורש את משרת סגן המושל מסמכות זו.

הצעה שנועדה להעניק למושל את הסמכות למנות סגן מושל במקרה של התפנות המשרה נדחתה על ידי בית הנבחרים של מיזורי ב-17 במאי 2018.

בהיסטוריה של מיזורי, שלושה סגני מושל מונו לתפקיד לאחר שהתפנתה המשרה: מייק קיהו ב-2018, ג'ו מקסוול ב-2000, וויליאם מוריס ב-1969. קיהו מונה לאחר שסגן המושל מייק פרסון התמנה למושל בעקבות התפטרותו של אריק גרייטנס. מקסוול ומוריס נבחרו מראש לתפקיד לתקופת כהונה עתידית ומונו למלא את המשרה שהתפנתה לפני השבעתם הרשמית. עם זאת, מוריס לא הוכר על ידי נשיא הסנאט המדינתי באותה תקופה, ולכן לא מילא את חובות התפקיד עד לתחילת כהונתו הרגילה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
מיזורי
סגן מושל
The Overview

***The Overview*** (בתרגום חופשי: "**המבט הכולל**") הוא אלבום האולפן השמיני של מוזיקאי הרוק המתקדם האנגלי סטיבן וילסון אשר יצא לאור ב-14 במרץ 2025. האלבום, אשר אורכו כ-41 דקות ומחולק לשתי רצועות בלבד, חוזר לצליל רוק מתקדם לאחר שבאלבומיו האחרונים וילסון פנה יותר לסגנונות הפופ והאלקטרוניקה, אם כי האלבום מושפע ממוזיקת רוק החלל שהייתה פופולרית בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים, ולכן גם כן שופע בצלילים אלקטרוניים.

## רקע
האלבום הוא אלבום קונספט בנושא אפקט המבט הכולל, שמתייחס לשינוי הקוגניטיבי שדווח על ידי מספר אסטרונאוטים כאשר התבוננו בכדור הארץ מהחלל. הקונספט שימש כנקודת התחלה לצליל האלבום, אשר תואר על ידי וילסון כדומה לזה של פינק פלויד, Tangerine Dream ו-ואנגליס "בהקשר מודרני". וילסון הצהיר שהאלבום הולך להיות מושפע מרוק מתקדם באופן ניכר יותר מרוב המוזיקה שהוציא בשנים האחרונות, מפני שהרגיש שהקונספט התאים את עצמו היטב לסגנון.

ב-25 בפברואר 2025 האלבום והסרט הנלווה לו, אשר נוצר על ידי מיילס סקארין, זכו להצגת בכורה באולם הקולנוע BFI IMAX שבלונדון. לצד מהודרת האלבום העיקרית שוחררה מהודרת דלוקס מוגבלת אשר כוללת שעה נוספת של מוזיקה תחת השם "The Alterview". סיבוב הופעות לשם קידום האלבום, סיבוב הסולו הראשון של וילסון מזה כשבע שנים, צפוי לצאת לדרך ב-1 במאי 2025.

## רשימת רצועות

## מבצעים
### "Objects Outlive Us"
* סטיבן וילסון – שירה, גיטרה, גיטרה בס, קלידים, כלי הקשה, פסנתר, הרמוניום, הפקה מוזיקלית, מיקסינג, טכנאות קול
* אדם הולצמן – אורגן האמונד, מלוטרון, פסנתר, פנדר רודס, סינתיסייזר
* רנדי מקסטיין – קולות רקע, גיטרה, אפקטים קוליים, שירה
* ת'יאו טראוויס – חליל, סקסופון
* ראסל הולצמן – תופים
* וילו בגס – שירה

### "The Overview"
* סטיבן וילסון – שירה, גיטרה, גיטרה בס, תכנות תופים, קלידים, כלי הקשה, פסנתר, הרמוניום, הפקה מוזיקלית, מיקסינג, טכנאות קול
* אדם הולצמן – קולות רקע, פסנתר, פנדר רודס, סינתסייזר
* רנדי מקסטיין – קולות רקע, גיטרה, קלידים, אפקטים קוליים, יוקולילי, שירה
* קרייג בלנדל – תופים
* ת'יאו טראוויס – סקסופון
* רותם וילסון – קריינות

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי רוק מתקדם
גשר מירבו

**גשר מירבו** (בצרפתית: **Pont Mirabeau**) הוא גשר מתכת עבור מכוניות והולכי רגל שנבנה בשלהי המאה ה-19 מעל נהר הסן בפריז ומחבר את הרובע החמישה-עשר בגדה השמאלית לרובע השישה-עשר בגדה הימנית.

הגשר מנציח את זכרו של המדינאי תומך המהפכה הצרפתית, אונורה מירבו, ומ-1975 הוא מוגדר כאתר היסטורי.

## ההיסטוריה של הגשר
ההחלטה לבנות גשר לחציית הסן מדרום לגשר גרנל נלקחה ב-1893 על ידי נשיא צרפת מארי פרנסואה סדי קארנו. עבודת התכנון נמסרה לאדריכל פול ראבל  והבנייה לחברת דיידה . העבודות החלו ב-1893 והסתיימו ב-1896 אז נחנך הגשר.

הגשר בן שלושת הקשתות נבנה ממתכת ונשען על שני עמודים השקועים בנהר. בביסוס שני עמודים אלו בקרקעית הנהר השתמשו המהנדסים לראשונה בטכנולוגיה של קייסונים בלחץ גבוה.

ב-1970 התאבד המשורר פאול צלאן בקפיצה מגשר זה לאחר שסבל מדיכאון.

ב-1975 הוגדר הגשר כאתר היסטורי .

בשנים 1957 ו-1990 בוצעו בגשר עבודות שיפוץ ושימור (Restoration).

## מבנה הגשר
הגשר עשוי מברזל, אורכו 173 מטר ורוחבו 20 מטר כש-12 מטר מיועדים לכלי רכב ו-8 מטר להולכי רגל (4 מטר מכל צד). הגשר בנוי מקשת מרכזית במפתח של 93 מטר ובגובה 15 מטר מפני הנהר ומשתי קשתות צדדיות במפתח של 32 מטר כל אחת.

הבסיסים של שתי התמיכות של הגשר עוצבו בצורת סירות כשה"סירה" הקרובה לגדה הימנית פונה למורד הזרם וזו שקרובה לגדה השמאלית פונה למעלה הזרם. סירות אלו עוצבו עם ארבעה פסלי ברונזה, מעשה ידיו של הפסל ז'אן-אנטואן אינז'לבר , המסמלים את העיר פריז, נווט, שפע ומסחר.

בצידו החיצוני של מעקה הגשר, ומעל גובה הפסלים, הוטבעו שלטי אצולה של פריז לאורך המעקה.

הגשר מוליך לרחובות הראשיים במפלס הגבוה של הרחובות משני צידי הגשר אך גרמי מדרגות מאפשרים להולכי רגל לרדת לרחובות במפלס הנהר.

## הגשר באמנות
*המשורר גיום אפולינר כתב ב-1912 שיר אהבה בשם "גשר מירבו"  המתאר את הקשר בין הגשר לאהבתו של המשורר. השיר זכה למספר גרסאות של לחנים וביצועים.:

*הגשר מופיע במספר ציורים של הצייר הצרפתי פול סיניאק מתחילת המאה ה-20

## גלריה

קובץ:Paul Signac, Le Pont Mirabeau Sandbunken, 1910, KKS14838, Statens Museum for Kunst.jpg|גשר מירבו (ברקע) בציור של פול סיניאק מ-1910
קובץ:1903 Signac Pont Mirabeau Tel Aviv Museum of Art anagoria.jpg|גשר מירבו (ברקע) בציור נוסף של פול סיניאק מ-1903
קובץ:Pont Mirabeau,, Paris, crue de la Seine, janvier 2018 (7).jpg|אחד מפסלי הברונזה שהוצב ליד עמודי הגשר. בתמונה הדמות המסמלת את פריז
קובץ:Paris 15e - Pont Mirabeau - L'Abondance (Jean-Antoine Injalbert) 01.jpg|אחד מפסלי הברונזה שהוצב ליד עמודי הגשר. בתמונה הדמות המסמלת את השפע
קובץ:Mirabeau Bridge in Paris (2019).jpg|תמונה נוספת של הגשר
קובץ:Clément Maurice Paris en plein air, BUC, 1897,026 Le Pont Mirabeau.jpg|צילום של הגשר מ-1897


## לקריאה נוספת
* שם סופר, **שם ספר**, שם הוצאה, תאריך הוצאה

## קישורים חיצוניים

* גשר מירבו, באתר sortiraparis.com
* גשר מירבו, באתר eutouring.com
* גשר מירבו, באתר travelfranceonline.com
* גשר מירבו, באתר lartnouveau.com
* תמונות של גשר מריבו, באתר gallica.bnf.fr

## ביאורים

## הערות שוליים

מירבו
קטגוריה:הרובע החמישה-עשר של פריז
קטגוריה:הרובע השישה-עשר של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
דניז אקדניז

**דניז אקדניז** (באנגלית: **Deniz Akdeniz**; נולד ב-16 במאי 1990) הוא שחקן אוסטרלי.

ב-2014 הוא כיכב בסרט הפנטזיה "אני, פרנקנשטיין" ובסרט הדרמה "עקבות במים". ב-2016 גילם את אלאדין בסדרת הפנטזיה "עד עצם היום הזה".

מאז הופיע אקדניז בסדרות הטלוויזיה "הדיילת" (2020  2022) ו"פוטנציאל גבוה" (2024  הווה), והסרטים העצמאיים מ-2023 "שקרים קטנים"  ו"כסף טיפש" .

## תחילת חייו
אקדניז הוא ממוצא טורקי. הוריו הם מאיזמיר שבטורקיה. משפחתו היגרה לאוסטרליה, הם רשמו את אחיו (שמבוגר ממנו בשבע שנים) לשיעורי דרמה כדי לעזור לו להשתלב חברתית. אקדניז הלך בעקבות אחיו והחל להופיע בגיל שמונה. הוא חידד את כישורי הביצוע שלו באקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה, ובסטודיו למשחק של מלבורן.

לפני שפנה למשחק אקדניז התאמן והתחרה באופן מקצועי באמנויות לחימה משולבות. הוא אלוף ג'ו ג'יטסו ויקטוריאני.

## קריירה
התפקיד הראשון של אקדניז היה בסרט האוסטרלי "Puppy" ב-2005. לאחריו קיבל תפקיד קבוע כראף בסדרת הטלוויזיה של דיסני "אחרי הצלצול"  בה שיחק מ-2007 עד 2009.

הוא היה מועמד לשחקן הטוב ביותר ב-2010 בפרס אינסייד לקולנוע, על תפקידו כהומר בשובר הקופות האוסטרלי "מחר, בפרוץ המלחמה" .

ב-2014 הופיע אקדניז בסרטים "אני, פרנקנשטיין" יחד עם ארון אקהרט, ביל ניי ומירנדה אוטו ו"עקבות במים" בכיכובו של ראסל קרואו.

הוא שיחק בתפקיד חוזר בתור אלאדין בעונה השישית של סדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" מ-2016 עד 2017, וכרוב ולנס בעונה השלישית של "סירנה" ב-2020.

אקדניז שיחק את מקס בעונות הראשונה והשנייה של המותחן הקומי "הדיילת" (לצד קיילי קווקו וזושה מאמט).

ב-2023 הוא הופיע בסרטים "שקרים קטנים"  עם ג'וליה לואיס-דרייפוס ו"כסף טיפש" .

החל מ-2024 הוא מגלם את לב "אוז" אוזדיל בסדרת הטלוויזיה "פוטנציאל גבוה" .

## חיים אישיים
אקדניז מתגורר כיום בלוס אנג'לס, הוא מאורס לשחקנית האמריקאית ריילי דנדי.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

### משחקי וידאו

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אוסטרלים
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1990
דוד וגוליית (קאראווג'ו)

**דוד וגוליית** הוא ציור שמן על בד, המיוחס לצייר האיטלקי קאראווג'ו, ומתוארך לסוף המאה ה-16 או תחילת המאה ה-17. הציור מוצג במוזיאון הפראדו במדריד ומהווה פרשנות ייחודית לאירוע המקראי המתאר את ניצחונו של דוד על גוליית.

## תיאור הציור
בניגוד לייצוגים רבים אחרים של הקרב בין דוד לגוליית, ציור זה מציג רגע יוצא דופן בסיפור: לאחר שהפיל את גוליית בעזרת אבן מקלעו, דוד עומד מעל גופת הענק, אוחז בראשו הכרות בשיערו ומתכונן לקשור אותו בחבל. הקומפוזיציה יוצרת תחושת דרמה, כאשר דמותו של דוד בולטת על רקע כהה ומוצל, בהתאם לסגנון האופייני לקראוואג'ו.

## ייחוס והיסטוריה
הייחוס של הציור לקראוואג'ו נותר נושא למחלוקת בין חוקרי אמנות. הציור הוא אחד מהציורים הפחות מוכרים מבין היצירות המיוחסות לאמן, והיסטוריית הבעלות שלו אינה מתועדת באופן ברור. העדות הראשונה לקיומו של הציור בספרד מתועדת בשנת 1789, לאחר מותו של המלך קרלוס השלישי, אז הוא נרשם באוסף המלכותי בארמון בואן רטירו עם מספר המלאי 1118. ברישום זה צוינו ממדי הציור כגדולים משמעותית מגודלו הנוכחי, מה שמעיד כי הבד הורחב במועד כלשהו במאה ה-18.
בדיקות רנטגן שבוצעו בציור במהלך תהליך שימור ב-2023 חשפו מספר מלאי נוסף – "449" – שכוסה בצבע, ככל הנראה לפני שהציור הועבר למוזיאון הפראדו. מספר זה קושר את היצירה לרשימות מלאי מוקדמות יותר של אוספי האמנות הספרדיים משנים 1771 ו-1716. עוד נמצא כי הציור היה קיים כבר בשנת 1700, באוסף האמנות של בית המלוכה הספרדי לאחר מותו של קרלוס השני. הציור הועבר מהארמון המלכותי למוזיאון הפראדו, שם נרשם לראשונה במספר 2081 בשנת 1849, עם ייחוס לקראוואג'ו. הייחוס נשמר גם בקטלוגים משנים מאוחרות יותר, אך אין תיעוד ודאי על הגעת היצירה לספרד או על זהותו של המזמין המקורי.

## מחקר ושינויים בקומפוזיציה
במהלך תהליך השימור ב-2023 התגלו שינויים שביצע האמן במקור: ראשו של גוליית צויר תחילה בעיניים פקוחות ובפה פעור בצעקה, בדומה לדמותו של הולופרנס בציור יהודית והולופרנס של קראוואג'ו. מאוחר יותר, הבעתו רוככה, ייתכן עקב דרישת המזמין או שינוי בגישתו של האמן. בדיקות נוספות חשפו כי דוד צויר במקור עם קרסול עטוף בבד, ככל הנראה כתחבושת או כהשראה ממסורת מתאגרפים עתיקים שחיזקו כך את מפרקיהם. פרט זה הוסר במהלך העבודה על הציור.

## סגנון והשפעה
הציור מאופיין בטכניקת ניגודי אור וצל דרמטיים, המעניקים לו עומק וריאליזם. האופן שבו תיאר קראוואג'ו את דוד – כנער צעיר, רזה, וחסר הבעה רגשית מובהקת – חורג מהתיאורים המסורתיים של הגיבור התנ"כי ומעניק לסצנה אופי אינטימי יותר.
על אף חוסר הוודאות בנוגע לייחוסו, הציור נותר עדות חשובה להשפעתו של קראוואג'ו ולדרכו הייחודית בעיצוב נרטיבים דתיים באמצעות דרמה חזותית חזקה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:דוד בציורים
קטגוריה:קאראווג'ו
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17