open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גיטרנאים

**גיטרנאים** (שם מדעי: Rhiniformes) היא סדרה בעל-סדרה בטאים, ממחלקת דגי סחוס. הגיטרנים אוהבים מים רדודים וחמים. לעיתים ניתן לראותם על החוף, כשחלק מגופם מחוץ למים. שמם ניתן להם בשל מבנה גופם המשונה המזכיר את כלי הנגינה גיטרה. 

בקדמת גופם חוטם מחודד וגוף רחב דמוי מעוין. מאחור גופם דק ומסתיים בזנב בשרני בעל סנפירים קטנים. גופו חלק ומכוסה קשקשים קטנטנים. רק על גבו הם יוצרים שורה קוצנית חדה. כלפי מעלה, מעל חלקו הקדמי של הראש, בולטות העיניים הגדולות, וכלפי מטה מתפתחים הפה הרחב ופתחי הזימים. צבעם של הגיטרנים וצורתם מותאמים לקרקעית החולית של הים, שבה הם נוברים ומוצאים את מזונם שמורכב מרכיכות, תולעים וסרטנים שונים. אורך גיטרן מצוי הנפוץ בים התיכון מגיע ליותר ממטר. במקומות שונים הוא משמש למאכל אדם. התפתחות ביצי הגיטרן אחרי ההפריה נעשית בתוך רחם הנקבה. כעבור 7-8 חודשים מסתיים ההריון, והנקבה משריצה מספר גיטרנים קטנים, המתחילים מיד בחיים עצמאים.

מיונים מחודשים מחשיבים את כל בני המשפחה לחלק מהסדרה רינופריסטיים (Rhinopristiformes).

## מיון
*סדרת גיטרנאים (Rhiniformes)
** משפחת כנוריתיים (Rhinidae)
** משפחת גיטרניים (Rhinobatidae)
** משפחת גלאוקוסתגיים (Glaucostegidae) - בה סוג אחד: גלאוקוסתגוס (*Glaucostegus*). בעבר היו חלק ממשפחת הגיטרניים.
** משפחת טריגונוריניים (Trygonorrhinidae) - בעבר היו חלק ממשפחת הגיטרניים.

בעבר בני הסוג כינורן (*Rhynchobatus*) היו נחשבים למשפחה נפרדת, אך כיום הם חלק מהכנוריתיים.

ייתכן שכל בני הסדרה שייכים כיום לרינופריסטיים.

## קישורים חיצוניים

*
אברהם בן דוד יצחקי

רבי **אברהם בן דוד יצחקי** (תכ"א, 1661 - י"ג בסיוון תפ"ט, 1729) היה הראשון לציון בשנים 1715–1722. מחבר שו"ת **זרע אברהם**.

## ביוגרפיה
נולד בשנת 1661 בירושלים (יש הסוברים שנולד בחברון). אביו ר' דוד יצחקי היה רבה הראשי של ירושלים, וסבו מצד אמו היה ר' אברהם אזולאי. בנעוריו למד בישיבות ירושלים בהם ישיבת בית יעקב. והיה תלמידם של ר' משה גאלנטי (השני) ור' ישראל יעקב חגיז, וכן למד את חכמת הקבלה עם אבי אמו של החיד"א, רבי יוסף בייאליר. בין חבריו ללימודים היו ר' חזקיה די סילוה ור' משה חיון. חותנו הוא הרב אברהם ישראל זאבי רבה של חברון שהיה גם בן דודו ומחותנו.

בבגרותו מונה לעמוד בראש ישיבה בירושלים. בין תלמידיו נמנים, ר' יצחק הכהן רפפורט, ר' משה חגיז, ר' יצחק זרחיה אזולאי, רבי ישראל מאיר מזרחי ור' משה ישראל. בשנת תס"ח (1709), כאשר מצבם הכלכלי של יהודי ירושלים התדרדר, יצא כשד"ר לשליחות בין הקהילות היהודיות באזור טורקיה, איטליה והולנד. באותה שנה הוציא מכתב גינוי נגד תומך השבתאות נחמיה חיון. הוא ניצל את נסיעותיו בין הקהילות השונות לא רק כדי לגייס תרומות עבור היישוב היהודי בארץ ישראל, אלא גם כדי להאבק בגילויים המתחדשים של התנועה השבתאית. באיזמיר בשנת ת"ע אף שכנע את הקהילה המקומית לשרוף את ספריהם של השבתאים ולהוקיעם. בסלוניקי בשנת תע"א (1711) עשה תעמולה רבה כדי לשכנע את הקהילה להוקיע את נחמיה חיון. ר' יעקב עמדין (היעב"ץ), מתנגד שבתאות ידוע, התלהב מאישיותו של ר' אברהם לאחר שפגש בו באמסטרדם ותיאר אותו כ

בשנת תע"ו שב לירושלים וחזר ללמד תורה. בין תלמידיו נמנו ר' משה חגיז, חתנו, ר' רפאל יצחק זרחיה אזולאי (אביו של החיד"א) ועוד. הוא חיבר מספר חיבורים הלכתיים, ביניהם נדפס ספר השו"ת הגדול שלו "זרע אברהם". מתוך כתביו שנותרו בכתב יד כלולים חיבור גדול על הרמב"ם, על הלכות גיטין וכן חידושים על השולחן הערוך.

בשנת 1715 נבחר לכהן בתור הראשון לציון, תפקיד בו כיהן 7 שנים עד פרישתו בשנת תפ"ב (1722). הוא נפטר בירושלים בי"ג בסיוון תפ"ט (1729), ונקבר בהר הזיתים בחצר קבר זכריה. הרב יצחקי היה הראשון שנקבר בחלקה זו, שם נותר עד שבשנת 1960 הוסרו כל הקברים והמצבות מחלקה זו בידי משלחת ארכאולוגית בריטית-ירדנית.

## מחיבוריו
כתב חיבור גדול על הרמב"ם וכן חיבורים על יורה דעה, מסכת גיטין, וספרי שאלות ותשובות אך רובם לא הודפסו.

ספר השו"ת שלו, **זרע אברהם**, הודפס בשני חלקים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* יעקב גליס, "אנציקלופדיה לתולדות חכמי ארץ ישראל", ירושלים, 1974, עמ' 48-51.
* קורות היהודים בטורקיה וארצות הקדם - חלק ד - רוזנס, שלמה אברהם, 1862-1938, באתר היברובוקס.
* אברהם יצחקי: מרבני ירושלים במאה ה-17 (1729-1661) אתר דעת
* 
;ספרו
* זרע אברהם, איזמיר, 1732. חלק ב' (1733).
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:ראשונים לציון
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:יהודים שמוצאם ממגורשי ספרד
קטגוריה:משפחת אזולאי
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-17
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1661
קטגוריה:נפטרים ב-1729
אילן גנני

**אילן גנני** (נולד ב-7 ביוני 1971) הוא שחקן, סטנדאפיסט, כותב ומדבב ישראלי.

## ביוגרפיה
גנני, בנם של רחל שור וגדעון גנני, הוא בוגר בית הספר למשחק של ניסן נתיב. הוא שיחק במחזות, סרטים וסדרות טלוויזיה. בין השנים 1996-1999 שיחק בתיאטרון הבימה במחזות "ערב אימפרוביציה", "לה מנדראגולה", "מלכוד 22" ו"מלחמת אחים". בשנת 1999 דיבב את דמותו של חזי פיפוש במשחק המחשב  "פיפוש", וחזר לדבב אותו בשנת 2019 במשחק "פיפוש (2021)".

בשנת 2001 כתב (עם ערן שדר) ושיחק במחזה "הקרפדים" בתיאטרון צוותא. הוא היה שותף ליצירה ולכתיבה של סדרת האנימציה "זולגאר ופופקין" ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2003 שיחק בסרט מספר סרטי קולנוע בניהם: "סימה וקנין מכשפה", "איש החשמל" ו"שתיקת הצופרים". בנוסף באותה השנה השתתף במספר פרקים בודדים בעונה השנייה של סדרת הנוער ״הילדים מגבעת נפוליאון״ ששודרה בערוץ הילדים גילם את יוסף צלינקר. בשנת 2004 שיחק בסדרת הנעורים "אדומות", ששודרה בערוץ הילדים, וכן שיחק בסרט הקולנוע "האושפיזין". בשנת 2011 שיחק בסדרת הדרמה "פלפלים צהובים" בערוץ 2. ב-2017 שיחק בסרטו של צחי גראד, "הבן-דוד".

גנני הוא היוצר, המופיע והכותב של  "המופע של פיצי ג'י", מופע קומי מוזיקלי בהפקתו המוזיקלית של תום מוכיח.  הוא כותב ומדבב בסדרת האנימציה "מיקמק", וכן דיבב בסרט האנימציה, המבוסס על הסדרה, "המסע לכוכב המינימיקים". כמו כן, שיחק בתיאטרון צוותא במחזות "התשמע קולי" ו"מה הסיפור שלך". בתיאטרון הנפש הוא לקח חלק במחזה "סיזווה בנזי מת". לאחר מכן שיחק בתיאטרון הרצליה במחזה "אלוהים".

כמו כן, שיחק בתיאטרון ארצי לנוער במחזה "שמוליק חבר חדש" במחזה  "פח" בפסטיבל תיאטרון קצר ובהצגה "רעב" בתיאטרון תמונע.  שיחק בעונה השלישית של "שכונה".

מאז  2019 מופיע כסטנדאפיסט במסגרות שונות, ובשנת 2022 העלה את מופע הסטנדאפ "גנני".

היה שותף לכתיבת מופע הסטנדאפ של לירית בלבן.

בשנת 2020, עקב השפעות נגיף הקורונה, החל לצד עיסוקו כשחקן לשמש כמורה לשפה האנגלית בבית הספר טרגט', וכמו כן החל לעבוד כמדריך בצהרון בתל אביב.

בשנת 2022 שיחק בעונה החמישית של רצים למשנה, מתנ"ס חל"ם. 

בשנת 2024 החל לעבוד לצד עבודתו כשחקן כמורה לאנגלית בבית הספר יגאל אלון גבעתיים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:רצים למשנה: שחקנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
שמואל דוד וולקין

הרב **שמואל דוד וולקין** (בין 1890 ל-1910 – ב' אלול תשל"ט, 1979) היה רבה של לוקאטש, ולאחר מלחמת העולם השנייה רב קהילת "בית אהרן" בקווינס שבניו יורק.

## תולדותיו
נולד בבלארוס, לרב אהרן וולקין שהיה לאחר מכן רבה של פינסק. למד בישיבות מיר, סלבודקה וראדין והיה מתלמידי החפץ חיים. נישא לצביה, בתם של הרב אברהם סחרוב, אב"ד טרובי שליד וילנה, ודאבא, בתו של הרב משה לנדינסקי, ראש ישיבת ראדין. לאחר נישואיו כיהן כרבה של לוקאטש.

במלחמת העולם השנייה הצטרף עם אשתו לתלמידי ישיבת מיר בווילנה, משם נסעו ליפן ולאחר מכן לשאנגחאי שבסין. הוא ואשתו היו היחידים ששרדו את השואה מכל משפחתם. בשלהי המלחמה נולד בנו, חיים.

לאחר המלחמה היגר לארצות הברית והתיישב בשכונת קראון הייטס שבברוקלין. סיפורו של בנו, הנער הפליט שנולד בדרכי הנדודים ושרד, התפרסם בתקשורת האמריקנית.

במשך שנות מלחמת העולם השנייה ולאחריה היה הרב וולקין פעיל בוועד ההצלה. לאחר הגירתו לארצות הברית הקים בה בית כנסת לניצולי השואה. בשנות ה-50 היה חבר נשיאות פועלי אגודת ישראל בארצות הברית וקרא לרבנים "להתמסר בעוד לתעמולה לבנין הארץ". באוגוסט 1960, הוא הביע תמיכה בכניסת פועלי אגודת ישראל לממשלה.

בשנות ה-60 הוא היה אחראי להשגחה על הכשרות באוניות שונות שהפליגו בין ישראל וארצות הברית. בסוף שנות ה-60 היה סגן נשיא אגודת הרבנים.

כיהן כרב קהילת "בית אהרן" בקווינס, שהקים על שם אביו. כמו כן ההדיר את ספרי אביו. חיבר את הספר "רמת שמואל" על התורה שבו מביא עדויות ופירושים מרבו החפץ חיים.

בנובמבר 1978 בכינוס רבנים נגד לחצים של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר על ישראל צוטט כאומר: "ווי גיוואלד, קורעים חתיכות מארצינו, ארץ ישראל, ואנחנו מחשים".
נפטר בניו יורק בשנת תשל"ט.

בנו, הרב חיים וואלקין, כיהן כמשגיח בישיבת עטרת ישראל, ובישיבת אור ישראל, וכמו כן כיהן כנשיא רשת החינוך "שובו". נפטר בנובמבר 2022.

בתו נישאה לרב יחיאל מיכל הלוי שמול משיקגו. 

## ספריו
* רמת שמואל – על התורה
* שביבי אור – דברי תורה מהחפץ חיים ומהרב אלחנן וסרמן

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: רבנים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:פעילי הצלה בשואה
קטגוריה:יהודים שפעלו להצלה בתקופת השואה
קטגוריה:משפחת וולקין
קטגוריה:תלמידי החפץ חיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:בוגרי ישיבת ראדין
קטגוריה:פעילי פועלי אגודת ישראל
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1979
ראובן טרופ

הרב **ראובן טרופ** (תרס"א, 1901 – ו' באייר תשי"א, 12 במאי 1951) היה ראש ישיבת היישוב החדש בתל אביב.

## ביוגרפיה
נולד בעיירה ינישוק שליד שאוול שבליטא, בנו של הרב נפתלי טרופ. בשנת 1911 עברה המשפחה לראדין, שם התמנה אביו על ידי החפץ חיים לכהן כראש ישיבתו. בתחילה למד אצל אביו. במשך תקופה קצרה למד בישיבה בווידז' אצל הרב יוסף שלמה כהנמן. בהיותו כבן שמונה עשרה היה ממלא מקום של מגיד השיעור בישיבה לצעירים בראדין. למד גם בישיבת מיר.

בשנת 1925 עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת חברון בעיר חברון. בנובמבר 1929 נישא ליהודית, בת הרב ישעיהו זאב וינוגרד, ראש ישיבת עץ חיים ומחבר ספר "שערי זיו". לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבה שעברה לירושלים לאחר פרעות תרפ"ט. כעבור זמן התמנה על ידי הרב יהודה לייב חסמן לשמש כראש ישיבה בישיבת תפארת צבי, שהייתה ישיבה מכינה לישיבת חברון. הוא גם שימש כ'נושא ונותן' בישיבת חברון, ובין תלמידיו היו רבי שמחה זיסל ברוידא והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.

בשנת 1935 עבר לתל אביב, שם התמנה לרב שכונה שכנים ב' בבית הכנסת ישורון. הוא גם העביר שיעורים לקהל הרחב בהלכות התלויות בארץ בהיכל התלמוד ובנושאים אחרים. עם הקמת ישיבת הרב עמיאל הועמד הרב טרופ על ידי הרב משה אביגדור עמיאל, בראשות הישיבה. הישיבה פנתה לבני היישוב החדש והלימודים בה התקיימו בשפה העברית. הוא עמד בראשות הישיבה עד סמוך לפטירתו.

בשל מחלת כליות קשה נסע לטיפולים בארצות הברית. בשובו מארצות הברית מצא שהרב יהודה קולודצקי כבר עומד בראשות הישיבה, והרב טרופ פרש מתפקידו. עזיבת הישיבה דרדרה את בריאותו, והחזון איש הורה לתלמידיו לדבר עמו בדברי תורה כדי לעודד את רוחו. בעצת החזון איש נענה להצעה לעמוד בראש ישיבת תומכי תמימים חב"ד בעיר לוד, אך בטרם החל להעביר בה בפועל את שיעוריו, התדרדר מצבו והוא נפטר. בעקבות פרישת הרב טרופ עזבו חלק מהתלמידים את הישיבה וסייעו לביסוסה של מדרשית נעם בפרדס חנה..

נפטר בבית החולים בילינסון ביום שבת, ו' באייר תשי"א, בגיל 50, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. ללווייתו הגיעו רבים בהם הרב אונטרמן, החזון איש, הרב יחזקאל סרנא והרב אליעזר יהודה פינקל.

לאחר פטירתו הוציאו בניו את חידושיו בסדרת ספרי "בינת ראובן" (שלושה כרכים) על מסכתות בבא מציעא, בבא קמא, בבא בתרא וסדר נשים.

## צאצאיו
בנו הרב נפתלי טרופ.

בנו הרב פרופ' משה מרדכי טרופ, פרופסור אמריטוס לביוכימיה באוניברסיטת בן-גוריון. חתנו של הרב משה לוין, רבה של נתניה. כתב את הספר "חידת הקיום" על תורת האבולוציה.

בתו לאה, נישאה לרב ישראל הכהן זינגר, תלמיד חכם משקדני ירושלים. בעבר היה בעלים של טחנת הקמח בפתח תקווה.

נכדיו הם הרב אהרון טרופ, ראש ישיבת בני צבי בבית אל, הרב אביעד טרופ, ראש ישיבה בשכונת הר נוף בירושלים, מחבר סדרת ספרי "ודברת בם" והרב אברהם ישעיהו טרופ, מחבר ספרי "דעה את ה'" ו"צופן ימי עולם". אחת מנכדותיו היא חברת הכנסת מיכל וולדיגר.

## לקריאה נוספת
* 'טרופ, ר' ראובן ב"ר נפתלי־צבי', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 53 (, תמונה 1251).

## הערות שוליים

קטגוריה:תל אביב-יפו: רבני שכונות
קטגוריה:ראשי ישיבה ארץ-ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:בוגרי ישיבת ראדין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
ראובן
קטגוריה:רבני ישיבת ראדין
קטגוריה:רבני ישיבת היישוב החדש
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1901
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1951
דבונפורט (אוסטרליה)

**דֶבוֹנְפּוֹרְט** (באנגלית: **Devonport**) היא עיר על חופו הצפון-מערבי של האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיר שוכנת על שפך נהר מרסי(Mersey), כ-50 ק"מ ממזרח לעיר בורני ו-277 ק"מ מצפון לבירת המדינה הובארט. העיר היא המרכז האורבני העיקרי של צפון האי. אוכלוסיית העיר על פרבריה מנתה 24,615 תושבים במפקד 2011.

## היסטוריה
במהלך שנות החמישים של המאה ה-19 הוקמו שני יישובים בשם פורמבי (Formby) וטרוקווי (Torquay) על שתי גדות שפך נהר מרסי. טורקווי היה היישוב הגדול מבין השניים ופעלו בו תחנת משטרה, דואר, בית משפט, לפחות שלושה מלונות, מספנה וחנויות. בשנות השבעים של המאה ה-19 ענף הספנות התפתח ובוצעה עבודה כדי להעמיק את שפך הנהר. בשלב זה החל לפעול קו ספינות קיטור למלבורן.

ב-1889 הושלמה בנייתו של מגדלור ובסוף המאה חוברה פרומבי לרשת רכבות והיא החלה להתפתח והוקם בה נמל. ב-1890 החליטו תושבי שתי הערים בהצבעה לאחד אותם וכך הוקמה העיר דבונפורט.

## אקלים

## ערים תאומות
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר הבית של מועצת דבונפורט
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוסטרליה: ערי נמל
קטגוריה:טסמניה: ערים
קטגוריה:אוסטרליה: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1890
קטגוריה:ים טסמן: ערי נמל
סויוז 30

**סויוז 30** (ברוסית: **Союз-30**) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-27 ביוני 1978 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס.

## צוות
* פיוטר קלימוק - מפקד
*  מירוסלב הרמשבסקי -  קוסמונאוט-חוקר

### צוות גיבוי
* ואלרי קובסוב - מפקד
*  זנון יאנקובסקי - קוסמונאוט-חוקר

## תיאור המשימה
"סויוז 30" שוגרה ב-27 ביוני 1978 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T.

החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור השלישית, והעגינה בוצעה ב-28 ביוני לתא העגינה האחורי. לאחר העגינה עבר הצוות לתחנת החלל בה שהו כבר באותה העת ולדימיר קובליונוק ואלכסנדר איוואנצ'נקוב במסגרת פעילות של משלחת מס' 2. במשך שבוע ביצע הצוות שמנה ארבעה אנשים מספר ניסויים בתחומי הטכנולוגיה, הביולוגיה והרפואה. בנוסף בוצעו צילומי פולין מהחלל. 

ב-5 ביולי 1978 הקוסמונאוטים חזרו לחללית **סויוז 30** נכנסו לתא החללית התנתקו מתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ. הנחיתה עברה ללא בעיות והם נחתו בשטח קזחסטן של כיום כמתוכנן.

## קישורים חיצוניים

* נתונים מאנציקלופדיית החלל
* נתוני המשימה

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1978 בברית המועצות
בורני

**בורני** (באנגלית: **Burnie**) היא עיר נמל על החוף הצפון-מזרחי של האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיר שוכנת במרחק של כ-50 ק"מ ממערב לדוונפורט וכ-300 ק"מ מצפון מצפון לבירת המדינה הובארט. העיר נוסדה ב-1827 ונקראה בראשיתה אמו ביי (Emu Bay), אך שמה שונה לבורני על שמו של וויליאם ברוני שבשנות הארבעים של המאה ה-19 היה מנהלה של חברת ארץ ואן דיאמן (שמה הקודם של טסמניה). אוכלוסיית העיר מנתה 19,329 תושבים במפקד 2011.
## כלכלה
ענפי הכלכלה העיקריים של בורני הם תעשייה כבדה, יערנות וחקלאות. נמלה של העיר יחד עם ענף היערנות מספקים את מקור ההכנסה העיקרי של העיר. לאחר שבורני חוברה למסילת הברזל ב-1897 היא הייתה לנמל הראשי בחוף המערבי של טסמניה. רוב התעשייה בעיר קשורה לרשת הרכבות ולנמל.

ענף היערנות מהווה חלק חשוב של כלכלת העיר. ב-1938 הוקם בה מפעל לייצור נייר, שפעל עד לשנת 2010.

## קישורים חיצוניים

* אתר הבית של מועצת העיר בורני
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוסטרליה: ערי נמל
קטגוריה:טסמניה: ערים
קטגוריה:אוסטרליה: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1827
קטגוריה:ים טסמן: ערי נמל
טלסקופ החלל פלאנק

**טלסקופ החלל פלאנק** (**Planck**) הוא טלסקופ חלל של סוכנות החלל האירופית המודד את קרינת הרקע הקוסמית, עם רזולוציה אופטית גבוהה במיוחד. מצפה החלל קרוי על שמו של הפיזקאי הגרמני, זוכה פרס נובל לפיזיקה מקס פלאנק.

הטלסקופ שמשקלו 1,950 קילוגרם, נבנה במרכז החלל שבקאן, ושוגר מבסיס החלל האירופי קורו שבגיאנה הצרפתית ב-14 במאי 2009 יחד עם טלסקופ החלל הרשל. הוא סיים את תפקודו ב-23 באוקטובר 2013, לאחר השלמת מטרותיו.

בניית החללית בוצעב על ידי Thales Alenia Space. חלק מהמכשירים סופקו על ידי המעבדה להנעה סילונית.

תצפיות בוצעו במקביל לפעילות של לוויין המחקר WMAP. שיתוף פעולה זה גרם לשיפורים בקבלת ועיבוד מידע.

נתונים שהתקבלו באמצעות הטלסקופ היו בין המקורות לגילוי "ציר הרשע הקוסמולוגי".

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* אתר המשימה באתר סוכנות החלל האירופית

פלאנק
קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
ירון רוזן

**ירון רוזן** (נולד ב-26 בנובמבר 1967) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שירת כראש מטה הסייבר בצה"ל, קודם לכן שירת כראש להק השתתפות ומסוקים, מפקד טייסת וטייס מסוקים בחיל האוויר.

## ביוגרפיה
רוזן נולד ברחובות, סבו מצד אמו הוא ד"ר  שנהרג במלחמת העצמאות. בגיל שלוש עבר ליפן והתגורר שם במשך שש שנים במסגרת שליחות של משפחתו. כשהיה בכיתה י"א עברה המשפחה שוב ליפן שם סיים את לימודיו התיכוניים ולאחר מכן שב לישראל להתגייס כחייל בודד לצה"ל.

בינואר 1986 התגייס לקורס טיס 115 אותו סיים במגמת מסוקים ב-1988. שירת כטייס יסעור בטייסת דורסי הלילה. ב-1995 מונה לסמ"ט ב' בטייסת (סגן מפקד הטייסת האחראי בין השאר על תוכניות, תרגילים ולוחות זמנים) ומילא תפקיד זה בעת אסון המסוקים בפברואר 1997. בעקבות התאונה ומסקנות ועדת החקירה הודח מתפקידו ונקבע שבמשך שלוש שנים לא ישרת בתפקיד פיקודי. בתקופת השעייתו שירת במחלקת המבצעים של חיל האוויר כעוזר ראש המחלקה וכראש מדור כוננות וכשירות.

רוזן עבר הסבה למסוקי AH-1 קוברה ואפאצ'י AH-64, הוא שירת בטייסת 190 ("מגע הקסם") במהלך מלחמת לבנון השנייה. בהמשך שירותו פיקד על טייסת 190, על מגמת מסוקים בבית הספר לטיסה, שימש ראש ענף השתתפות במטה חיל האוויר ופיקד על היחידה לשיתוף פעולה. בנובמבר 2013 מונה לראש להק השתתפות ומסוקים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2016. בתפקידו הבא מונה לראש מטה הסייבר באגף התקשוב וההגנה בסייבר ושירת בתפקיד עד 2018.

לאחר שחרורו ייסד את חברת הסייבר טוקה בה מכהן כנשיא שותף.

ביוני 2023 הודיע למפקד חיל האוויר על הפסקת שירותו בהתנדבות במטה חיל האוויר בעקבות הרפורמה המשפטית.

## חיים אישיים והשכלה
רוזן בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בלימודים אסטרטגיים מאוניברסיטת חיל האוויר האמריקאי. נשוי ואב לארבעה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי להק השתתפות וגבולות
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי היחידה לשיתוף פעולה
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
סויוז 31

**סויוז 31** (ברוסית: **Союз-31**) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-26 באוגוסט 1978 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס.

## צוות
* ואלרי ביקובסקי - מפקד
*  זיגמונד יאן- קוסמונאוט חוקר
 
## צוות גיבוי
* ויקטור גורבטקו - מפקד
*  אברהארד קולנר- קוסמונאוט חוקר
## תיאור המשימה
"סויוז 31" שוגרה ב-26 באוגוסט 1978 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T.

החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור הרביעית, והעגינה בוצעה ב-27 באוגוסט לתא העגינה האחורי. לאחר העגינה עבר הצוות לתחנת החלל בה פעלה משלחת מס' 2. במשך שבוע ביצע הצוות שמנה ארבעה אנשים מספר ניסויים בתחומי הטכנולוגיה, הביולוגיה והרפואה. הקוסמונאוט הגרמני התרכז במחקרים בתחום הנדסת חומרים. 

ב-3 בספטמבר 1978 הקוסמונאוטים שהגיעו לחלל בחללית נכנסו לתא החללית סויוז 29, התנתקו מתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ.

חללית "סווז 31" נותרה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.

החללית "סויוז 31" חזרה לכדור הארץ ב-2 בנובמבר כאשר על סיפונה ולדימיר קובליונוק ואלכסנדר איוואנצ'נקוב (הגיעו לחלל בחללית סויוז 29).

לאחר עזיבת החללית תחנת החלל נותרה במשטר לא מאויש.

## קישורים חיצוניים

* נתונים מאנציקלופדיית החלל
* נתוני המשימה

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1978 בברית המועצות
זיקית (סיפור)

**זיקית** (ברוסית: **Хамелеон**) הוא שמו של סיפור קצר שנכתב על ידי הסופר והמחזאי הרוסי אנטון צ'כוב בשנת 1884.
הסיפור הוא סאטירה המעלה את נושא אי-השוויון בין המעמדות. הוא מציג את פחדו של אדם בפני סמכות, בפני אדם בעל מעמד גבוה יותר, התנהגות המביאה לידי שינוי עמדות באופן קיצוני ונלעג.

## עלילה
הסיפור מדבר על דמותו של מפקח המשטרה, אוצ'ומלוב, אשר נקלע למצב בו הוא צריך להחליט בין אם לשפוט לטובת חריוקין, אדם ממעמד נמוך אשר כלב נשך אותו באצבעו, לבין בעליו של הכלב הנושך. במהלך הסיפור עולה השאלה האם הכלב שייך לגנרל ז'יגאלוב, או לא. אוצ'ומלוב, אשר פוחד להסתבך עם הגנרל, ממהר לשנות באופן קיצוני את עמדותיו, בכל פעם שעולה השערה אחרת בקשר לזהות הכלב.
ישנו גם קשר למעמדות בסיפור מכיוון שככה מסופר בסיפור שמפקד המשטרה אוצ'ומלוב פעל לפי כך: הוא שינה את דעתו בגלל שהוא נקלע למצב שבו עלולה הכרעתו לפגוע באדם ממעמד גבוה (לדוגמה: הגנרל, אחיו של הגנרל).

הסיפור מדבר על הצביעות של אוצ'ומלוב ולכן קוראים לסיפור זיקית.

## קישורים חיצוניים
*  

קטגוריה:סיפורים קצרים מאת אנטון צ'כוב
אלי דראי

**אלי דראי** (נולד ב-30 במאי 1966) הוא תסריטאי, מוזיקאי, מפתח פטנטים ואדריכל נוף ישראלי, בוגר הטכניון.

## ביוגרפיה
לאחר שעבד שנים רבות בתחום האדריכלות, בתחילה במשרד דן צור כשכיר ובהמשך כעצמאי, בפרויקטים שונים – כגון פיתוח מכון ויצמן, פארק נחל אלכסנדר, פארק נחל הירקון ראש העין, חוף בית ינאי, הגוש הגדול תל אביב, הטיילת בנתניה ובתי החולים הדסה עין כרם ואסף הרופא – החל דראי לפתח קריירה בתחום הטלוויזיה. בתחילה עבד כסאונדמן, בתוכניות כגון "שמש" ו"ארץ נהדרת" וכן בסרטים ובפרסומות, וזאת בד בבד עם עבודתו באדריכלות כעצמאי. בהמשך התחיל לעבוד כתסריטאי והצטרף, באופן לא רשמי, לצוות הכותבים ב"שמש" וב"ארץ נהדרת". לאחר מכן החל לכתוב תסריטים לסדרות הטלוויזיה "סברי מרנן", "הפיג'מות", "מנדלבאום בלש פרטי" ו"משפחה שולטת".

דראי עובד זה זמן רב בשיתוף פעולה עם רובי דואניאס מחברת טדי הפקות. הוא יצר, ביים וערך את הסרט התיעודי "הנני חי", שעסק בתחום הפטנטים ובעולמם של ממציאי הפטנטים. דראי גם משמש שחקן בתפקידי אורח בסדרות שונות. נוסף על כך היה המתופף בלהקה "שלום גד והיהלומים" והקליט כעשרה אלבומים במשך כ־18 שנה. כמתופף השתתף דראי גם ב"העבד", פרויקט של שלום גד, שבו ניגן ולעיתים שר.

בשנת 2016 הוציא את אלבום הסולו ״מזמן״, ובשנת 2018 הוציא את הסינגל ״בסוף״ מתוך האלבום השני ״עלה ברוח״.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מתופפים ישראלים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: אדריכלות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
סטרון

**סטרון** (באנגלית: **Strahan**) היא עיירה קטנה על חופו המערבי של האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיירה היא מרכז תיירות חשוב בסביבתה. העיירה שוכנת במרחק של 300 ק"מ מצפון מערב לבירת המדינה הובארט. אוכלוסיית העיירה מנתה 660 תושבים במפקד 2011.

נמל סטרון הוקם במקור כדי לשרת את תעשיית המכרות באזור. המיקום של הנמל היה חיוני לענף היערנות שפעל סביב למפרץ מקקוורי (Macquarie Harbour). בחלק ניכר של המאה ה-19 ושל ראשית המאה ה-20 שימש הנמל גם לקווי נוסעים ומטען. בראשיתו היה נמל סטרון גם בסיס לצי קטן של סירות דיג שפעל בתנאים הקשים של החוף המערבי של טסמניה. העיירה משמשת כשער מעבר לאזור הפרא הדרום-מערבי של האי. סירות, מטוסים ומסוקים משתמשים בעיירה כבסיס לתיירות באזור.

## קישורים חיצוניים

* אתר על העיירה

## הערות שוליים

קטגוריה:אוסטרליה: ערי נמל
קטגוריה:טסמניה: יישובים
קטגוריה:אוסטרליה: ערי חוף
קיפודן חרטומני מערבי

**קיפודן חרטומני מערבי** (שם מדעי: *Zaglossus bruijni*) הוא מין של קיפודן נמלים, ואחד משלושה מינים בסוג קיפודן חרטומני שחיים בגינאה החדשה. קיפודן הנמלים החרטומני סווג לראשונה טקסונומית כ-*Tachyglossus bruijni*, ורק לאחר מכן הועבר לסוג קיפודן חרטומני.

## תיאור ותפוצה
קיפודן הנמלים החרטומני חי בגינאה החדשה, בגבהים של בין 1,300 עד 4,000 מטרים מעל לגובה פני הים. הוא נפוץ מהמישורים הדרומיים עד לחוף הצפוני של גינאה החדשה. הוא חי בעיקר באזורי הטונדרה ההררית וביערות הרריים. בשונה מקיפודן הנמלים האוסטרלי, שניזון מנמלים וטרמיטים, קיפודן הנמלים החרטומני ניזון משלשולים. קיפודן הנמלים החרטומני גם גדול יותר מקיפודן הנמלים האוסטרלי, ומגיע למשקל של כ-16.5 ק"ג. גם החרטום ארוך יותר, ומתעקל כלפי מטה. פרוותו הארוכה כמעט שמסתירה לחלוטין את הקוצים. הוא נבדל משאר המינים בסוג קיפודן חרטומני במספר הציפורניים שברגליו: שלוש ציפורניים (לעיתים רחוקות ארבע). הוא המין הגדול ביותר במשפחה.

## אנטומיה
קיפודן הנמלים החרטומני שייך לסדרת יונקי הביב, שהמינים בה נבדלים משאר היונקים ביכולתם להטיל ביצים. למרות זאת, הם חולקים עם היונקים מאפיין חשוב משותף: הם מניקים את צאצאיהם בחלב. לקיפודן הנמלים החרטומני יש יכולת נדירה בקרב היונקים היבשתיים לחישה חשמלית, רק ארבעה מקרובי משפחתו המהווים את סדרת יונקי הביב כולה מחזיקים ביכולת זו.

## מצב שימור
קיפודן הנמלים החרטומני רשום כמין בסכנת הכחדה חמורה (מצב CR) על ידי ארגון IUCN, מכיוון שפעילות אנושית כמו ציד, אכלוס וכריתת יערות פגעו במספר הפרטים ממין זה ובתחום התפוצה שלו. בשרו של קיפודן הנמלים החרטומני נחשב למעדן, ולמרות שציד מסחרי נאסר על ידי חוק, ציד מסורתי הותר.

בינואר 2013, משלחת מצאה אוכלוסייה של קיפודן הנמלים החרטומני בהרי Foja, שנמצאים במחוז פפואה, אינדונזיה. לפי מחקר נוסף, ניתן להוכיח שאוכלוסייה של קיפודן הנמלים החרטומני הייתה קיימת גם בצפון-מערב אוסטרליה, לפחות עד תחילת המאה ה-20.

## קישורים חיצוניים

* אורלי פיישטר, שובו של קיפודן הנמלים החרטומני, ראש גדול, פברואר 2013.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי וילהלם פטרס
קטגוריה:קיפודניים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1876
האקדמיה לערפדים

**האקדמיה לערפדים** (באנגלית: **Vampire Academy**) היא סדרת רומנים על טבעיים רבת מכר בעלת שישה חלקים מאת רישל מיד . הסדרה פורסמה במקור בין השנים 2007–2010.

## עלילה
הסדרה עוקבת אחר רוזמרי "רוז" האת'וויי, מתבגרת דמפירית (חצי אדם חצי ערפד) שמאומנת להיות שומרת הראש של חברתה וסיליסיה "ליסה" דרגומיר, שמשתייכת לקבוצת הערפדים מורוי. רוז לומדת כיצד להביס את הסטריגוי (הערפדים האל-מתים הרעים) ב"אקדמיית סנט ולדמיר לערפדים", ומוצאת את עצמה לכודה ברומן אסור עם המורה והמאמן שלה - דימיטרי בליקוב, ובקשר נפשי בלתי-מוסבר עם ליסה.

## רשימת הספרים
* האקדמיה לערפדים (Vampire Academy)
* דם קר (Frostbite)
* נשיקת צללים (Shadow Kiss)
* Blood Promise
*Spirit Bound
*Last Sacrifice

שלושת הספרים האחרונים לא תורגמו לעברית.

## דמויות

* **רוזמרי "רוז" האת'וויי** - דמפירית (ערפדית למחצה) בת 17, הדמות הראשית בסדרת הספרים "האקדמיה לערפדים", וחברתה הטובה ביותר של ליסה דרגומיר. מתאהבת במנטור המבוגר שלה, דימטרי. המגינה של ליסה 

* **וסליסיה "ליסה" סבינה רייה דרגומיר** - נערת מורוי בת 18, האחרונה משושלת האצולה של משפחת דרגומיר, וחברתה הטובה ביותר של רוז. ליסה, ששולטת בקסם נדיר ביותר (נשמה), יכולה לרפא ולהשיב את המתים לחיים.
***דימיטרי בליקוב **- דמפיר ומגן רוסי בן 24. מאוהב ברוז ומשמש כמורה והמאמן שלה. הופך לסטריגוי בסוף הספר השלישי רוז הולכת לחפש אותו בשביל להרוג אותו ליסה מחזירה אותו להיות דאמפיר בעזרת כוח הנשמה .הופך להיות המגן של כריסטיאן 
* **כריסטיאן אוזרה** - נער מורוי משושלת האצולה של משפחת אוזרה . בן זוגה של ליסה .כשהיה קטן הוריו הפכו הוריו מרצונם לסטריגוי, מה שמוביל אנשים לחשוד בו. שולט ביסוד האש.
* **אדריאן איבשקוב **- מורוי משושלת האצולה איבשקוב אחיין של המלכה טטיאנה, שניהל מערכת יחסים עם רוז. כמו ליסה, גם הוא שולט ביסוד הנשמה.
* **מיה רינלדי** - נערת מורוי, שאינה משושלות המלוכה. שולטת ביסוד המים.
***איברהים "אייב" מאזור** - מורוי בעל השפעה, אביה של רוז, שאל קיומו היא מתוודעת רק בספר הרביעי.
*ג'אנין האתוויי- דמפירית .אמא של רוז ומגינה מפורסמת 
*טטיאנה איבשקוב - מורוי המלכה .
*טאשה אוזרה - מורוי דודה של כריסטיאן .מאוהבת בדימיטרי .רוצחת את המלכה .
*ויקטור דאשקוב_ מורוי היה חבר טוב של הוריה של ליסה המכנה אותו דוד מנסה לנצל אותה בשביל הכוחות שלה .אבא של נטלי
*נטלי דאשקוב-מורוי הבת של ויקטור הופכת לסטריגוי בספר הראשון דימיטרי הורג אותה .
*מייסון -דאמפיר לומד עם רוז להיות מגן מאוהב בה ונמצא איתה בסוגיות בספר השלישי אך מת רוז ממשיכה לראות אותו בתור רוח רפאים
*ג'יל מסטראנו-מורוי אחות למחצה של ליסה מאותו אבא
*סוניה קראפ-מורוי מורה בבית ספר סנט ולדימיר משתגעת והופכת לסטריגוי בת זוגו של המגן מיכאיל אל של ויקטור דאשקוב מחזיר אותה להיות מורוי באמצעות כוח הנשמה 

## הסרט
ב-2010 הוכרז על סרט המבוסס על הספר הראשון בסדרה. ב-2013 נבחרו השחקנים זואי דויטש, דנילה קוזלובסקי ולוסי פריי לגלם את רוז, דימיטרי וליסה, בהתאמה. הסרט יצא לאור לבתי הקולנוע ב-7 בפברואר 2014, נחשב לכישלון מסחרי ונקטל על ידי המבקרים. בסך הכל גרף הסרט 15.4 מיליון דולר לעומת תקציב של 30 מיליון.

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר הסדרה

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות ספרי פנטזיה
קטגוריה:ערפדים בתרבות ובאמנות
טאקנה

**טאקנה** (בספרדית: **Tacna**) היא בירת מחוז טאקנה בדרום פרו, במרחק של 35 קילומטרים מצפון לגבול עם צ'ילה.

## היסטוריה
עד מלחמת העצמאות של פרו טאקנה הייתה עיירה קטנה. ב-1811 פרנסיסקו אנטוניו דה סלה, רואה חשבון מלכותי, למעשה התחיל את המלחמה בטאקנה עם פתיחת מרד נגד השלטון הספרדי.

מ-1836 על 1839 טאקנה הייתה בירת הקונפדרציה הפרואנית-בוליביאנית קצרת הימים. ב-1841 העיר נכבשה על ידי הצבא הבוליביאני, אך הוחזרה לפרו כעבור שנה בהתאם להסכם שנחתם.

העיר החלה לשגשג כלכלית עד מלחמת האוקיינוס השקט. במהלך המלחמה, שהחלה ב-1879, צ'ילה פלשה לערים טאקנה ואריקה, שהיו אז תחת שלטון פרואני. עם סיום המלחמה ב-1883 נחתם חוזה אנקון, אשר בו נאמר שצ'ילה תשלוט באזור למשך עשר שנים, שלאחריהן ייערך משאל עם שייקבע את עתיד האזור, אך משאל העם לא התקיים בסופו של דבר. טאקנה נותרה תחת שליטה צ'יליאנית בסביבות 45 שנה, במהלכן ניסה השלטון הצ'יליאני לשכנע את האוכלוסייה המקומית לנטוש את עברה כחלק מפרו ולהשתלב לצ'ילה. לבסוף, ב-1929 הצדדים הגיעו להסכמה, כך שצ'ילה תמשיך להחזיק באריקה, בעוד טאקנה תוחזר לפרו אשר קיבלה גם פיצוי בגודל של כ-6 מיליון דולר.

באזור נמצא הר געש טוטופאקה שהתפרץ בעבר מספר פעמים.

## כלכלה
כלכלת טאקנה מתבססת בעיקר על חקלאות. היא מייצרת למעלה ממחצית יבול הזיתים במדינה. בנוסף פועל באזור מכרה נחושת חשוב.

## חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית חורחה בסדרה גרומן והאוניברסיטה הפרטית של טאקנה.

## תחבורה
העיר מקושרת במסילת רכבת לעיר אריקה בצ'ילה.

נמל התעופה הבינלאומי קורונל חיל האוויר הפרואני קרלוס סיריאני סנטה רוסה נמצא במרחק של 5 קילומטרים מהעיר ומציע טיסות לערים אחרות בפרו, כמו לימה, בירת המדינה.

## ערים תאומות
*  
*  
*  
*  
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:פרו: ערים
קטגוריה:אמריקה הדרומית: ערי בירה לשעבר
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1875
אורורה (אילינוי)

**אורורה** (באנגלית: **Aurora**) היא העיר המאוכלסת ביותר במדינת אילינוי שבארצות הברית אחרי שיקגו והיא העיר ה-19 בגודלה במערב התיכון. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2012, אוכלוסיית העיר עמדה על 199,932 תושבים.

אורורה גדלה מאוד ב-50 השנים האחרונות, נוסדה במקור בתוך מחוז קיין. בין השנים 2000 עד 2003 לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית דירגה את אורורה במקום ה-34 מבחינת גידול אוכלוסייה בארצות הברית. משנת 2000 עד 2009 לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית דירגה את העיר במקום ה-46 מבחינת גידול אוכלוסייה, אוכלוסייה של מעל 100,000 תושבים.

בשנת 1908, העיר אימצה רשמית את הכינוי "עיר האורות", בגלל שהייתה אחת מהערים הראשונות בארצות הברית אשר יישמה מערכת תאורת רחוב חשמלית מלאה בשנת 1881. מרכז העיר של אורורה ממוקם על אי קטן בשם סטולפ בנהר פוקס, בעיר נמצאים אוספים מרשימים של ארכיטקטורה, כולל מבנים שעוצבו על ידי פרנק לויד רייט, לודוויג מיס ון דר רוהה, ברוס גוף, וג'ורג' גרנט אלמסיל.

## היסטוריה
לפני הגעתם של המתיישבים האירופאים, היה שם כפר אינדיאני, מה שהיום הוא מרכז אורורה. בשנת 1834 הגיעו האחים מקרתי לאזור ותחילה לקחו בעלות על שני צדי נהר פוקס אך מכרו את האדמות לאחים לייק. האחים לייק הקימו טחנת מים בצד השני של הנהר. בשנת 1837 הוקם שם סניף דואר. אורורה הייתה במקור שני כפרים, מזרח אורורה שנוסדה בשנת 1845 בצד המזרחי של הנהר, ומערב אורורה אשר נוסדה בצד המערבי של הנהר בשנת 1854. בשנת 1857 התאחדו שני הכפרים והקימו את העיר אורורה.

## גאוגרפיה ואוכלוסין
על פי לשכת האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, השטח הכולל של העיר הוא 118.6 קמ"ר אשר מתוכם 116.4 קמ"ר אדמה ו-2.2 קמ"ר מים. העיר נחשבת באופן מסורתי כעיר בתוך מחוז קיין, אך גבולות העיר מתפרסות לעוד שלושה מחוזות אחרים, דופייג', קנדל וויל.

נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2000, בעיר היו 142,990 תושבים, 46,489 משקי בית ו-34,215 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,433.0 נפש לקמ"ר. בעיר היו 48,797 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 489.0 דירות לקמ"ר.

בעיר התגוררו 68.07% לבנים, 11.06% אפרו-אמריקאים, 0.36% אינדיאנים, 3.06% אסיאתים, 0.03% פאסיפים, 14.52% מגזעים אחרים ו-2.0% משני גזעים או יותר.

## גלריה

קובץ:File Aurora sunken gardens.jpg|פארק פיליפס אשר בעיר
קובץ:Wparamount.jpg|תיאטרון סרטי פרמאונט תחת שיפוץ, מרכז העיר.


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אילינוי: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1835
מנדה נאזר

**מנדה נאזר** (נולדה ב-1982) היא תושבת בריטניה, מחברת סודאנית ופעילה לזכויות אדם. במשך שמונה שנים, היא הייתה שפחה בסודאן ובלונדון. נאזר נולדה וגדלה בכפר בהרי נובה בסודאן. בגיל שתים עשרה או שלוש עשרה (תאריך לידתה המדויק אינו ידוע), היא נחטפה ונמכרה לעבדות בסודאן לאחר פשיטה על הכפר שלה. משפחתה הצליחה לברוח מהפושטים אל ההרים, אולם היא נלכדה ונמכרה לעבדות. במשך שש שנים, מנדה שימשה כשפחה במשפחה ערבית בח'רטום שם עברה התעללות פיזית.

## בריחה ומקלט
לאחר שש שנות שבי,  נאזר נשלחה ללונדון כדי להיות משרתת בית לדיפלומט סודאני, עבד אל אל-קורונקי, הממונה בפועל של סודאן, שהתגורר בווילסדן גרין. לאחר שלושה חודשים, היא הצליחה להימלט בעזרת אחד מבני הקהילה הסודנית בלונדון. עם הימלטה, היא בקשה מקלט. משרד הפנים האנגלי דחה את בקשתה שנתיים לאחר שהוגשה. דחיית הבקשה הביאה לעליה בתמיכה בנאזר, הן מצד ארגוני זכויות אדם והן מצד של ארגונים המתנגדים לעבדות. בין לבין  פרסמה נאזר את האוטוביוגרפיה שלה בגרמניה, בשיתוף פעולה עם עיתונאי בריטי מקצועי. 

בנובמבר 2002, משרד הפנים שינה את החלטתו וקיבל את בקשתה.. 

בשנת 2005 פורסמה המהדורה האנגלית לאוטוביוגרפיה שלה. בשנת 2010, סיפור חייה הומחז בתוכנית של ערוץ 4, "אני שפחה", בכיכובם של וונמי מוסקו (Wunmi Mosaku), ובמחזה "עבדים - שאלה של חופש".

## תביעת דיבה בידי [[דיילי טלגרף]]
לאחר שהסאנדיי טלגרף פרסם בשנית את סיפורה בספטמבר 2000, אל קורונקי הגיש תביעת דיבה כנגד העיתון. בחודש יולי 2002, לפני שהמקרה הגיע לבית המשפט, העיתון חזר בו מהסיפור, והסכים לשלם פיצויים. נאזר והמחבר המשותף של האוטוביוגרפיה שלה טענו כי תוצאה זו נבעה מאוזלת היד המקצועית של הסאנדיי טלגרף. בפרט, הכתב מעולם לא פגש או דיבר עם נאזרה טרם פרסום המאמר.

עוד נטען כי  העיתון חזר בו מהסיפור כולו, מבלי לתת לנאזר ההזדמנות להבהיר את אי הדיוקים הנטענים, ולהצביע על האמיתות שבו.

## מקורות מידע
*  
* 
* 
* 
* 

## לקריאה נוספת
*
* 
* 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שפחות
קטגוריה:סופרות בריטיות
קטגוריה:מהגרות לממלכה המאוחדת
קטגוריה:מהגרים מסודאן לממלכה המאוחדת
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1982
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1982
מבחן בקדל

[שמאל|ממוזער|380px|דמות בקומיקס של אליסון בקדל הביעה לראשונה את תנאי המבחן לייצוג נשים בסרטים, [1985]]
**מבחן בקדל** (באנגלית **Bechdel test**; ידוע גם בתור **כלל בקדל**, **חוק בקדל** או **מבחן בכדל**) בודק את רמת הייצוג הנשי ביצירות (כגון בסרטי קולנוע). על מנת שסרט יעבור את המבחן עליו לקיים את התנאי שבסרט קיימת סצנה שבה לפחות שתי נשים משוחחות ביניהן על נושא שאינו גבר.

המבחן קרוי על שמה של הקריקטוריסטית האמריקאית אליסון בקדל, אשר ברצועת קומיקס שלה "Dykes to Watch Out For", שהתפרסמה ב-1985, מספרת אחת הדמויות על העיקרון שלה, לפיו היא הולכת רק לסרטים שמקיימים שלושה תנאים:
# יש בסרט לפחות שתי דמויות של נשים
# הן משוחחות ביניהן
# נושא השיחה אינו גברים
בהמשך הקומיקס, הגיבורה מציינת שהסרט האחרון שיכולה הייתה לצפות בו על פי הקריטריונים שהציבה לעצמה היה "הנוסע השמיני" מ-1979 (בו שתי נשים משוחחות על חייזר).

בקדל נתנה את הקרדיט לרעיון לחברתה ליז וואלאס, וכן לכתביה של וירג'יניה וולף.

## היסטוריה
בשנת 1929, במאמרה "חדר משלך", מתייחסת וירג'יניה וולף לספרות של זמנה בבדיקה מקבילה לזו שתוגדר בעתיד כמבחן בקדל:
:.

## מבחן בקדל והרחבות שלו
לעיתים מוסיפים למבחן את הדרישה שלשתי הדמויות יהיה שם פרטי, ושהן לא תהיינה רק דמויות כמו "פקידת קבלה" או "מוכרת בחנות".

המבחן יושם במספר בתי קולנוע בשוודיה ובסקירות הסרטים ברשת הטלוויזיה בכבלים השוודית Viasat. על פי מחקר שנעשה על סרטי 2013, מתוך 50 הסרטים המכניסים ביותר, רק 36% עברו את מבחן בקדל, אך אלו שעברו את המבחן רשמו הכנסות גבוהות יותר מאלו שכשלו בו. מעבר לסרטי קולנוע, יושם המבחן גם על סדרות טלוויזיה, ובין הסדרות שנכשלו בו היו גם סדרות בהן ישנה נוכחות נשית בולטת, כמו סקס והעיר הגדולה והאנטומיה של גריי. המבחן למעשה מייצג דיון רחב יותר על הטיה נגד נשים (סקסיזם) בסרטים, דיון הנטען במיוחד לגבי סרטי הוליווד, סרטי ספורט וסרטים באופן כללי.

בהשראת המבחן נוסחו מבחנים גם לבחינת אפליות נוספות, כגון "מבחן רוסו" לנושא הצגת דמויות להט"ב בקולנוע, לפיו על סרט לכלול לפחות דמות להט"ב אחת, שאינה מוגדרת אך ורק על פי נטייתה המינית ושמשולבת בעלילה כך שהוצאתה מהסרט תפגע בו באופן משמעותי, ומבחן דגאנס, לפיו על סרט או סדרה שאינם בנושא גזע לכלול שתי דמויות שאינן לבנות בצוות השחקנים הראשי.

## ראו גם
*נספח ייצוג

## קישורים חיצוניים

* 
* ליאור אלפנט, טבלת המבקרות 04.09.16 - אתר אינטרנט ישראלי הבוחן האם סרטי קולנוע עוברים או נכשלים במבחן
* bechdeltest.com אתר אינטרנט הבוחן אילו סרטי קולנוע עוברים או נכשלים במבחן
* 

* 


## הערות שוליים

קטגוריה:פמיניזם בקולנוע
קטגוריה:נשים בקולנוע
קטגוריה:אפליה מינית
קטגוריה:הטיה תקשורתית
העתקה בזמן כתיבה

**Copy-on-write** (נקראת גם **COW** ולעיתים גם Implicit Sharing או Shadowing) היא אסטרטגיית אופטימיזציה לניהול משאבים, אשר נעזרים בה בתכנות על מנת "להעתיק" אובייקטים גדולים ביעילות (למשל דפי זיכרון, קבצים, אובייקטים גדולים).

## ניהול זיכרון וירטואלי
אסטרטגיית Copy-on-write נפוצה ביותר בניהול זיכרון על ידי מערכת ההפעלה בעת שיתוף זיכרון בין תהליכים שונים. יעילותה נובעת מההבנה שמספר משימות שונות יכולות להשתמש בעותקים זהים של מידע, כלומר אין צורך לבצע עותק של המידע לכל תהליך. במקום זה, ניתן להצביע על אותו המשאב מכל התהליכים הדורשים עותק זה. ורק כאשר אחד התהליכים מנסה לעדכן את המידע פרדיגמת COW תבצע את ההעתקה בפועל כדי לספק שני עותקים שונים לשני התהליכים.

**דוגמה ל-COW במערכת [[לינוקס|linux]]:**
כאשר קריאת המערכת fork מופעלת, עותק של כל הדפים התואמים לתהליך האב נוצרים ונטענים לאזור זיכרון נפרד על ידי מערכת ההפעלה לטובת תהליך הבן. פעולה זו אינה נדרשת במקרים מסוימים.
למשל, במקרה שנבצע דרך התהליך הבן את קריאת המערכת execv או בזמן יציאה לאחר זמן קצר מרגע ה-fork.
כאשר תהליך הבן צריך להריץ פקודה לטובת תהליך האב, אין צורך להעתיק את דפי הזיכרון של האב, זאת מפני ש-execv מחליף את כל הזיכרון בכל מקרה.

במקרים כאלו, טכניקת COW באה לידי ביטוי.
בעזרת טכניקה זו, כאשר מתרחש ה-fork, דפי תהליך האב לא מועתקים לתהליך הבן. במקום זאת, הדפים משותפים בין תהליך האב ותהליך הבן.
בכל פעם שתהליך (אב או בן) משנה דף, נוצר עותק נפרד של הדף הספציפי אשר שונה לתהליך הרלוונטי.
תהליך זה ישתמש בדף החדש במקום הדף המשותף בכל הפעולות העתידיות.
התהליך האחר (זה אשר לא שינה את הדף) ממשיך להשתמש בעותק המקורי של הדף (אשר לא משותף יותר).
זוהי בדיוק טכניקת COW מפני שהדף מועתק בזמן שכותבים אליו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תכנות
מרחב בלתי קשיר לחלוטין

בטופולוגיה, **מרחב בלתי קשיר לחלוטין** הוא מרחב טופולוגי שכל תת-קבוצה בו שאינה יחידון אינה קשירה. באופן שקול, זהו מרחב שרכיבי הקשירות שלו הם היחידונים.

לפי ההגדרה כל יחידון הוא הן מרחב קשיר והן מרחב בלתי קשיר לחלוטין. לכן יש המגדירים מרחב בלתי קשיר לחלוטין כבעל שתי נקודות לפחות. במקרה כזה, כל מרחב בלתי קשיר לחלוטין הוא בפרט לא קשיר.

## דוגמאות
*כל מרחב דיסקרטי הוא בלתי קשיר לחלוטין.
*כל קבוצה בישר הממשי שאינה מכילה אף קטע לא טריוויאלי היא בלתי-קשירה לחלוטין (כי הקטעים הם הקבוצות הקשירות היחידות בישר). כך למשל קבוצת המספרים הרציונליים, קבוצת המספרים אי-רציונליים וקבוצת קנטור, כולם בלתי קשירים לחלוטין.
*שדה המספרים ה-p-אדיים עם הטופולוגיה הסטנדרטית הוא בלתי קשיר לחלוטין.

## תכונות
תת-מרחבים ומרחבי מכפלה של מרחבים בלתי-קשירים לחלוטין גם הם בלתי קשירים לחלוטין. תמונה רציפה של מרחב בלתי-קשיר לחלוטין אינה בהכרח מרחב בלתי-קשיר לחלוטין. למשל כל מרחב מטרי קומפקטי הוא תמונה רציפה של קבוצת קנטור (ראו כאן). מרחב שיש לו בסיס של קבוצות פתוחות-וסגורות הוא בלתי קשיר לחלוטין (ההפך אינו תמיד נכון). מרחב האוסדורף קומפקטי מקומית הוא בלתי קשיר לחלוטין אם ורק אם יש לו בסיס של קבוצות פתוחות וקומפקטיות.

מרחבים בלתי-קשורים לחלוטין הם מרחבי T<sub>1</sub>.

קטגוריה:מרחבים טופולוגיים
קטגוריה:קשירות
גרביטרופיזם

**גרביטרופיזם** (ידוע גם בתור **גאוטרופיזם**) הוא מונח המתייחס לתנועת הגדילה של צמחים, פטריות או בעלי חיים המושפעת מכח הכבידה. זהו מאפיין כללי של כל הצמחים וסקולריים, כמו גם של מספר אורגניזמים נוספים. 

צ'ארלס דרווין היה בין הראשונים לתעד מדעית את העובדה ששורשים מראים גרביטרופיזם חיובי, בעוד שגבעולים מראים גרביטרופיזם שלילי. כלומר, השורשים גדלים עם כיוון כח הכבידה (כלפי מטה), ואילו הגבעולים גדלים בכיוון ההפוך (כלפי מעלה).

כיום, ידוע כי לברסינוסטרואידים, כמו גם להורמון האוקסין, תפקיד חשוב בתהליך הגרביטרופיזם. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיולוגיה של הצמח
וסילי מרקורייב

שמאל|ממוזער|180px
**וסילי מרקורייב** (ברוסית: **Василий Меркурьев**; 6 באפריל 1904 – 12 במאי 1978) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע סובייטי. הוא זכה שלוש פעמים בפרס ברית המועצות ובשנת 1960 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון הוא קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין בשנת 1974.

## ביוגרפיה
וסילי מרקורייב נולד בעיר אוסטרוב במחוז פסקוב למשפחת סוחר ממוצא רוסי ואשתו ממוצא גרמני שנולדה בשווייץ. למשפחה היו שישה בנים: לאוניד הבכור נהרג במלחמת העולם הראשונה, אלכסנדר נפטר במהלך מצור לנינגרד, יבגני נמלט מרוסיה עם קרובי משפחה בעקבות מהפכת אוקטובר, פיוטר הוצא להורג במהלך הטיהורים הגדולים ולדימיר האחרון נפטר ממחלה בגיל תשע.

וסילי מרקורייב החל לשחק בשנת 1920 בתיאטרון המקומי. בשנת 1926 הוא סיים את בית הספר למשחק בלנינגרד. מרקורייב התקבל להרכב של אחד מתיאטרוני העיר ובשנת 1937 התקבל לתיאטרון אלכסנדרינסקי בו עבד עד סוף חייו. בתיאטרון זה הוא עבד גם כבמאי.

בשנת 1924 מרקורייב שיחק לראשונה בסרט קולנוע. משנות ה-30 ועד לשנות ה-50 הוא שיחק בעשרות סרטים והיה בין השחקנים הפופולריים של המדינה.

בשנת 1934 השחקן הכיר את מריה, הבת הצעירה של וסבולוד מיירהולד ותוך זמן קצר הם התחתנו. בשנת 1939 אחד מאחיו של מרקורייב נעצר במהלך הטיהורים הגדולים. מרקורייב החליט לאמץ את שלושת ילדיו והם גדלו ביחד עם ילדי מרקורייב עצמו.

לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה המשפחה פונתה לסיביר. בתקופה זו מרקורייב ניהל תיאטרון בעיר נובוסיבירסק. כאשר הם חזרו ללנינגרד מרקורייב המשיך לשחק על במת תיאטרון אלקסנדרינסקי. בשנת 1947 אשתו פוטרה מעבודתה כ"בת אויב העם" ובמשך 12 שנים היה לה אסור לעסוק במקצוע. אומנם הרדיפות לא פגעו במרקורייב, הוא המשיך את הקריירה המוצלחת בתיאטרון ובקולנוע ובתקופה זו אף קיבל מספר פעמים פרס סטלין

בשנת 1954 מרקורייב שיחק אצל הבמאי מיכאל קאלאטוזוב באחד הסרטים המוצלחים שלו "הידידים הנאמנים" לצד בוריס צ'ירקוב.

החל משנת 1934 מרקורייב היה מורה (בשנת 1961 קודם לפרופסור) בבית הספר למשחק בלנינגרד. רוב הזמן הוא הוביל קורס שחקנים ביחד עם אשתו. בין תלמידיו היו מרינה ניולובה ואיגור ולדימירוב.

מרקורייב המשיך לשחק עד לשנת 1974. הוא נפטר בשנת 1978 ונטמן בלנינגרד.

## קישורים חיצוניים

* בן של מרקורייב מספר על אביו 
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:אמני העם של ברית המועצות
קטגוריה:רוסים ממוצא גרמני
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1904
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1978
גאורגי פופוב

**גאורגי ניקולוב פּוֹפּוֹב** (; 5 בנובמבר 1887, פלובדיב, נסיכות בולגריה – 10 באוקטובר 1953, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היה גנרל בולגרי, מפקד הארמייה השלישית ומושל חבל דרום דוברוג'ה שלאחר הסכם קראיובה. פופוב נודע בניסיונו הכושל לגרש את יהודי דרום דוברוג'ה לרומניה.

## ביוגרפיה
פופוב נולד בפלובדיב. ב-1907 סיים את האקדמיה הצבאית בסופיה, הועלה לדרגת לוטננט והוצב בגדוד ארטילריה. בין 1908 ל-1912 למד באקדמיית המטה הכללי של צבא האימפריה הרוסית בסנקט פטרבורג. בהמשך, לחם פופוב במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה.

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה לחם פופוב במערכה על סרביה כמפקד סוללת תותחים ובהמשך הוצב בחזית המקדונית והועלה לדרגת מאיור. פופוב שהיה מקורבו של הגנרל איוון לוקוב, מונה על ידו לחבר בצוות המשא ומתן הבולגרי לגיבוש שביתת הנשק של סלוניקי ובהמשך נמנה עם חברי המשלחת הצבאית לוועידת השלום בפריז במסגרתה נחתם חוזה ניי. ב-1928 הועלה לדרגת קולונל וב-13 באפריל 1935 הועלה לדרגת גנרל מאיור ומונה לראש המטה הכללי של צבא בולגריה.

ב-11 בספטמבר 1940 לאחר חתימת הסכם קראיובה מונה פופוב למושל דרום דוברוג'ה. במקביל פיקד פופוב על הארמייה השלישית של צבא בולגריה. ב-6 באוגוסט 1941 הועלה פופוב לדרגת גנרל, אך ב-11 באוגוסט הועבר מתפקידו ושוחרר מהצבא. ב-1944, לאחר הפיכת חזית המולדת בבולגריה הוחזר פופוב לשירות פעיל ומונה לנציג הצבא הבולגרי לוועדת הפיקוח של בעלות הברית. ב-1946 סיים גאורגי פופוב את תפקידו והשתחרר מהצבא. הוא הלך לעולמו בסופיה ב-1953 והוא בן 66 שנים.

## פופוב ויהודי דרום דוברוג'ה
עם מינויו למושל חבל דרום דוברוג'ה פרסם פופוב צו גירוש ליהודי החבל מבולגריה לרומניה ונערכו הכנות ליישמו. במועד זה התגוררו בחבל כ-1,000 יהודים לכל היותר. ראשי הקהילות בחבל פנו בבהילות לקונסיסטוריה היהודית של בולגריה בבקשה לסייע בביטול הגירוש. ראשי הקונסיסטוריה הסתייעו בקולונל בדימוס אברהם תג'ר ופנו לנציגי ארגון המיעוט הבולגרי בדוברוג'ה עימם ניהלו קשרים ענפים במסגרת הפעילות בקונגרס הבינלאומי למיעוטים לאומיים. בתקופת פעילותו של הקונגרס תמך אברהם תג'ר לא אחת בזכויות התושבים ממוצא בולגרי בדרום דוברוג'ה ועקב כך זכה לאהדה בחוגי הממשל הבולגרי. נציגי ארגון התושבים הבולגרים בדרום דוברוג'ה פנו לממשל הבולגרי ולגנרל פופוב בבקשה לבטל את גירוש היהודים והוא בוטל.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא בולגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:חזית הבלקן במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מלחמת הבלקן הראשונה: אישים
קטגוריה:גנרלים בולגרים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:יהדות בולגריה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא בולגריה
קטגוריה:מפקדי ארמיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ילידי 1887
קטגוריה:בולגרים שנפטרו ב-1953
מיקי בר

**מיקי בר** (נולד ב-1956) הוא קצין בדרגת תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כראש להק אוויר למסוקים ומפקד בסיס פלמחים. בעל צל"ש אלוף ממלחמת לבנון. לאחר שירות הקבע כיהן כסמנכ"ל בתעשייה האווירית.

## ביוגרפיה
בר נולד בחיפה וגדל בירושלים. ביולי 1974 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס אותו סיים בהצלחה במגמת מסוקים. הוא שובץ כטייס יסעור בטייסת דורסי הלילה. עבר קורס מדריכי טיסה בהצטיינות ופיקד על קורס אימון מבצעי של טייסי חיל האוויר, ב-1981 מונה לסמ"ט ב' (סגן מפקד הטייסת האחראי בין השאר על תוכניות, תרגילים ולוחות זמנים) בטייסת 123, טייסת מסוקי אנפה.

במהלך מלחמת לבנון ביצע גיחות מבצעיות רבות באזורי הקרבות, במהלך הקרב על הבופור חילץ תחת אש פצועים מכוח חטיבת גולני במבצע עליו זכה בצל"ש אלוף ממפקד חיל האוויר. בר שהיה אמור לסיים את תפקידו באותה תקופה לטובת לימודי תואר ראשון, נשאר לשרת כסגן מפקד הטייסת לאחר שמחליפו נהרג במלחמה, שנה לאחר מכן קודם לסמ"ט א' וב-1984 יצא ללימודים.

במהלך האינתיפאדה הראשונה שירת כראש מדור מסוקים במחלקת מבצעים במטה חיל האוויר. הוא היה חבר בצוות פיתוח של אמצעים לפיזור הפגנות ונשק אל הרג. במאי 1989 מונה למפקד טייסת 123 ולאחר מכן פיקד על מגמת מסוקים בבית הספר לטיסה. לאחר לימודי תואר שני שירת כסגן מפקד בסיס תל נוף וראש מחלקת קצינים במטה חיל האוויר. במהלך אסון השייטת היה משובץ בטייסת 160 וחיפה ממסוק AH-1 קוברה על חילוץ הנפגעים. בעקבות אסון המסוקים ב-1997 מונה בר להקים את להק האוויר למסוקים, הוא כיהן בתפקיד מספר חודשים עד שנקרא לפקד על בסיס פלמחים במקומו של שמואל אלדר שנהרג במרץ 1998 בתאונה אווירית. פיקד על הבסיס עד שנת 2000. במהלך שירותו כמפקד הבסיס שימש גם כמפעיל כלי טיס בלתי מאוישים.

לאחר שירות הקבע מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית לישראל ומנהל חטיבת כלי טיס צבאיים. ב-2007 פרש מתפקידו ומונה ליועץ לנושאים אסטרטגיים למנכ"ל החברה. כמו כן מכהן כיו"ר דירקטוריון רשת בתי הספר אורט ישראל. ב-2017 הקים עם ארז אברמוב את חברת די.אס ריידר העוסקת בתחום כלי רכב חשמליים מיוחדים.

בר בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במדעי המדינה מהמכללה לביטחון לאומי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי בסיס פלמחים
קטגוריה:ראשי להק השתתפות וגבולות
קטגוריה:מעוטרי צל"ש אלוף
קטגוריה:סגל התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
שלמה משיח (טייס)

**שלמה משיח** (נולד ב-1957) הוא קצין במילואים בדרגת תת-אלוף בצה"ל, שירת כראש להק אוויר למסוקים. כיום הוא מנהל חברה שהקים העוסקת בייעוץ לחברות בישראל ומחוצה לה בתחומי התעופה, ונוסף על כך משמש (בהתנדבות) כחבר הנהלה בעמותת חיל האוויר.

## ביוגרפיה
משיח נולד בצפת בשנת 1957 להורים ילידי סופיה שבבולגריה. אביו, ד"ר שמואל משיח ניהל את בית החולים "רבקה זיו" ואת המרכז הרפואי "הלל יפה". אמו, רות משיח (לבית ברוך), שעלתה לישראל במסגרת עליית הנוער, ניהלה במשך שני עשורים את מחלקת הריפוי בעיסוק בבית החולים "רבקה זיו" בצפת.

משיח למד ב"בית חינוך" ובתיכון "עיוני" במגמה ריאלית בצפת. בתקופת התיכון שימש כמדריך וכמחליף לראש השבט של צופי צפת (שבט ה"ארי"). בימי מלחמת יום הכיפורים הוביל וארגן קבוצת מתנדבים, תלמידים תושבי צפת, ששימשו ככוח עזר בבית החולים "רבקה זיו", לשם הובאו פצועים מחזית רמת הגולן.

התגייס לצה"ל ב-1976 לקורס טיס. במהלך הקורס נשלח להסבה לטייסי מסוקים בבית הספר לטיסה של צבא ארצות הברית בבסיס פורט ראקר שבאלבמה. לאחר שובו לישראל שובץ בקורס אימון מתקדם בטייסת 123 – טייסת מסוקי אנפה, וכטייס מן המניין בטייסת 124.

לאחר תפקיד במחלקת מבצעים של חיל האוויר, עבר הסבה להטסת מסוקי יסעור ושירת בטייסת 118. במלחמת לבנון הראשונה השתתף בגיחות מבצעיות רבות. ב-1984 מונה לסמ"ט ב' (סגן מפקד הטייסת האחראי בין השאר על תוכניות, תרגילים ולוחות זמנים) וב-1986 לסמ"ט א'. בתקופה זו נשלח לקורס מבצעי מתקדם בארצות הברית (Weapon Tactics Instructor- WTI), שהתקיים במארינס בעיר יומה שבאריזונה. בהמשך למד לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, בחוג משולב בדגש על כלכלה ומדע המדינה. עם סיום הלימודים מונה למפקד טייסת 125 טייסת מסוקי סייפן.

ב-1992 מונה למפקד טייסת 118. בתקופה זו הוביל את הטייסת במספר מבצעים עלומים ובהם מבצע עוקץ ארסי. עם סיום התפקיד נשלח ללימודים בארצות הברית במכללת המלחמה של חיל האוויר (AWC) במונטגומרי, אלבמה. במסגרת זו גם השלים תואר שני במִנהל ציבורי באוניברסיטת אובורן במונטגומרי. עם שובו ארצה קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לסגן מפקד בסיס תל נוף.

בעקבות אסון המסוקים ב-1997 נקרא לחזור ולפקד על טייסת 118, שאיבדה שמונה מאנשיה בתאונה. ב-1998 מונה לראש להק אוויר למסוקים במקומו של מיקי בר שהקים את הלהק חודשים ספורים קודם לכן. בתקופה זו עיצב ופיתח את תפקיד ראש להק אוויר למסוקים, ובכלל זה גיבוש מדיניות, שינוי ארגוני ותפישות הפעלה ותהליכי עבודה של מערך המסוקים. הוא שירת בתפקיד עד לשחרורו בשנת 2002.

בשירות המילואים שימש טייס בטייסת 118 ומדריך במגמת המסוקים בבית הספר לטיסה. בנוסף התנדב לשרת בחירום במטה המבצעי של חיל האוויר. ב-2010 מונה על ידי מפקד חיל האוויר האלוף עידו נחושתן לעמוד בראש צוות חקירה מיוחד לבדיקת התרסקות היסעור ברומניה.

לאחר שחרורו מהצבא כיהן בשנים 2003 עד 2007 כסמנכ"ל פיתוח עסקי ושיווק בחטיבת אוויר באלביט מערכות ועסק בהובלת ופיתוח קשרים, וביישום תהליכים מול השוק הבינלאומי.

כיום משיח הוא הבעלים והמנכ"ל בחברה לייעוץ בתחום התעופה, בסיוע לחברות בבניית אסטרטגיות וחדשות בתחומי התעופה והמערכות המוטסות.

משיח נשוי ואב לארבעה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:ראשי להק השתתפות וגבולות
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:עובדי אלביט מערכות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אובורן
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-בולגרי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957