open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
טוביה כץ (צייר)

**טוביה כץ** (1936, חשוון ה'תרצ"ז – 8 במרץ 2024, כ"ח באדר א' ה'תשפ"ד) היה צייר יהודי ארגנטינאי - ישראלי, שלימד ציור במכללה ירושלים.

## קורות חייו
טוביה כץ נולד בפולין למשפחה שומרת מסורת. כשהיה בן חודשיים, היגרה משפחתו לארגנטינה. בשנות ה-40, אמו, והוא בעקבותיה, הפסיקו לשמור על המסורת, זאת בניגוד לאביו. בילדותו הצטרף לתנועת הנוער של הקיבוץ המאוחד בארגנטינה, וכשהיה בן 19 מונה למזכיר התנועה במדינה. למד ציור אצל הצייר הארגנטינאי דמטריו אורוצ'ואה , אנרכיסט בעל תפיסה פוליטית שמאלית ויוצר בסגנון סוציאל-ריאליסטי.

בשנת 1960 עלה לישראל עם אשתו פנינה והתיישב בקיבוץ חוקוק. במקביל למד אצל הציירים אביגדור סטימצקי ויוסף זריצקי. בשנת 1970 שהה באנגליה במסגרת מלגת אמן. בשנת 1976 שהה עם משפחתו בברזיל כשליח הקיבוץ המאוחד, בה יצר קשר עם שליח חב"ד המקומי והחל תהליך של חזרה בתשובה. בעקבות זאת קוצרה השליחות על ידי התנועה הקיבוצית. הוא למד כחודש בברוקלין אצל הרבי מלובביץ' ולאחר מכן למד במכון מאיר.

כץ היה אמן מופשט, וציוריו הופיעו בתערוכות שונות לאורך השנים, אחת מהן הייתה במוזיאון ישראל. ייסד ועמד כעשור בראש המחלקה לאמנות במכללת אמונה - המכללה האקדמית לאמנויות ועיצוב, ולאחר מכן בראש התוכנית 'אמנות ואמונה' ב'מכללה ירושלים', בשכונת בית וגן, ירושלים.

הוא העיד על עצמו כי הושפע רבות מעבודותיו של מארק רותקו. שאיפתו היא לטפח "תרבות אמונית" כהגדרתו. הוא סלד מהתרבות האקדמית המבוססת לדבריו על תרבות אירופאית ש"תוקפה המוסרי והאנושי נקבר באושוויץ וטרבלינקה".

### חיים אישיים
התגורר במשך כארבעים שנה בירושלים, ומאז מגפת הקורונה התגורר בהר ברכה עד לפטירתו.

לכץ שלושה ילדים. בתו, ענבל, נשואה לרב אליעזר מלמד, רב היישוב הר ברכה וראש הישיבה במקום. בנו, הרב עמיר, משמש כראש בית המדרש המלך בשדה במושב שדה אליעזר.

## פרסים
* 1969 – קרן התרבות אמריקה ישראל
* 1992 – חתן פרס ירושלים לציור.

## תערוכות
* 1964 – הגלריה 220, תל אביב.
* 1973 – ציור ופינוי, הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב.
* 1974 – 18 לימודים, גלריה דבל, ירושלים.
* 1977 – פינטוראס טוביה כץ: פינטוראס Galeria VASP Teatro Brigadeiro, סאו פאולו, ברזיל.
* 1979 – גלריה IM כהן, מוזיאון ישראל, ירושלים.
* 1979 – יצירות טוביה כץ – יצירות, גלריה ג'ולי מ', תל אביב.
* 1982 – עבודות על נייר, גלריה גורדון, תל אביב.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* ניצה פלקסר, נוף כנקודת מוצא, דבר, 14 ביוני 1974, עמ' 27; ניצה פלקסר, , עמ' 16
* טליה רפפורט, בהיר ואלגנטי, דבר, 26 באוקטובר 1979, עמ' 19
* Identity and Place in the Art of Tuvia Katz, Aviva Roskin
* 
* 
* שיעורים של הרב טוביה כץ, באתר מכון מאיר
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:חוקוק: אישים
קטגוריה:הר ברכה: אישים
קטגוריה:אמנים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ציירים יהודים ארגנטינאים
קטגוריה:חסידי חב"ד
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:סגל מכללה ירושלים
קטגוריה:מורים לציור בישראל
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אמני הדפס ישראלים
קטגוריה:מהגרים מפולין לארגנטינה
קטגוריה:תלמידי הרב יצחק גינזבורג
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
ג'יימס אוטרם

**ג'יימס אוטרם, הברון הראשון אוטרם** (באנגלית: **Sir James Outram**; 29 בינואר 1803 - 11 במרץ 1863) היה קצין מוערך בצבא הבריטי ולפני כן בצבא הודו הבריטית. אוטרם מוכר במיוחד על תרומתו למערכה בלקנאו במהלך המרד ההודי הגדול וכניסתו לתפקיד מושל מחוז אווד (שבירתו הייתה לקנאו) לאחר הקרב, כמו גם על כך שפיקד על הכוח האנגלו-הודי במהלך המלחמה האנגלו-פרסית.

## קריירה צבאית
אוטרם התגייס לצבא חברת הודו המזרחית הבריטית (היישות השולטת בהודו בתקופה) בדרגת קצונה, בשנת 1819. בשנותיו הראשונות שירת אוטרם בארמיית בומביי והתבלט בתור קצין דינמי ואנרגטי. בשנת 1838 נשלח אוטרם להשתתף במלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, שם הועלה לדרגת מייג'ור. בהודו המשיך אוטרם לעלות בדרגות כשהוא נחשב למי שנלחם בשחיתויות סביבו, הוא שירת בתור מפקד מחוז מרתה ולאחר מכן בלקנאו.

[160px|ממוזער|ימין|פסל לזכרו של אוטראם, [וייטהול|וויטהול, לונדון.]]
בינואר 1857 נשלח אוטרם לפקד על הכוח הבריטי במלחמה האנגלו-פרסית (שהתחילה מספר שבועות לפני כן, אך הכוח הבריטי נחשב קטן מידי לכן תוגבר ואוטרם נשלח לעמוד בראשו). לאחר מערכה מהירה ומוצלחת, הצליחו הבריטים להביס את הכוח הפרסי ולשחרר את העיר הראת כשהסתיימה המערכה ב-4 באפריל 1857.

ביוני 1857, נקרא אוטרם חזרה להודו שכן חודש לפני כן פרץ המרד ההודי הגדול אשר איים על השלטון הבריטי בהודו. עם הגעתו להודו קיבל אוטרם את הפיקוד על שתי הדיוויזיות של ארמיית בנגל אשר ישבו בין קולקטה לקאנפור, בנוסף לתפקיד האזרחי של מושל אווד (כאשר לקנאו תשוחרר). אוטרם יצא לכיוון קאנפור עם כוחו, במטרה להמשיך לשחרור לקנאו מידי המורדים, מקאנפור יצא יחד עם הנרי הוולוק במאמץ לשחרור לקנאו. הכוח הבריטי בפיקודו של הוולוק (למרות שאוטרם היה בדרגה גבוהה יותר, הוא העניק להוולוק את הכבוד של שחרור לקנאו) הגיע לבניין הממשל הנצור בלקנאו לאחר קרבות קשים ברחבי העיר, אך ללא יכולת להציל את הנצורים. בשלב זה, תפס אוטרם את הפיקוד על בניין הממשל הנצור עד להגעת כוח השחרור הנוסף של קולין קמבל כשלושה חודשים לאחר מכן. לאחר השחרור הסופי של בניין הממשל ופינוי הנצורים הבריטים (אזרחים וחיילים), נשאר אוטרם עם כוח של כ-4,000 חיילים בפאתי העיר עד לשחרור לקנאו וסיום המרד, בתור המושל של אווד.

לאחר המרד קיבל אוטרם בשנת 1858 תודה מיוחדת מהפרלמנט הבריטי על תרומתו לדיכוי המרד, הוא הועלה לדרגת לוטננט-גנרל וקיבל את התואר ברון. הוא חזר לאנגליה בשנת 1860 כאשר בריאותו הדרדרה והוא נפטר ב-11 במרץ 1863, הוא קבור בווסטמינסטר אבי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים במנזר וסטמינסטר
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות הצלב הגדול
קטגוריה:אנשי צבא בריטים במרד ההודי הגדול
קטגוריה:מסדר כוכב הודו: עמיתים
קטגוריה:ברונים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1803
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1863
סאמנה

ממוזער|150x150px|סאמנה (חמאה מזוקקת) לפני קירור
ממוזער|150x150px|סאמנה לאחר הקירור
**סאמנֶה** (יש שהוגים: **סאמנַה**. בערבית: **سمن** (סאמן) או **سمنة** (סאמנה)) היא חמאה מזוקקת הנמצאת בשימוש במטבח התימני בפרט ובמטבחים הערביים בכלל. במהלך תהליך הזיקוק מוציאים את חלקי החלב המוצקים מהחמאה (חלבונים וסוכר חלב), פעולה המאריכה את חיי המדף של הסאמנה, וכמו כן הופכת אותה לתוסף מזון שאינו אלרגני. במטבח התימני מוסיפים את הסאמנה לתבשילים שונים, ובייחוד נפוץ השימוש שלה בהכנת פתות וכתוסף לכובאנה.

## אופן הכנה
את הסאמנה מכינים בשני שלבים. בראשון ממיסים הרבה חמאה בסיר, ומסירים את השכבה העליונה של הקצף המתהווה תוך כדי הבישול. בשלב השני, לאחר שהקצף נעלם כליל, שופכים את תכולת הסיר המסונן לצנצנת וסוגרים היטב.

לעיתים, כדי להעניק לסאמנה טעם, מוסיפים גרגירי חילבה קלויים. באזור עדן הייתה גרסה נוספת לסאמנה על ידי הוספת בצל ירוק לחמאה. לקבלת טעם מעושן, שופכים את החמאה המותכת לצנצנת שעישנו בתוכה זמן קצר קודם לכן ענף קלוי של עץ דודינה (ככל הנראה דודונאה דביקה, שת' (شث) בערבית) או גפן.

## ראו גם
* המטבח התימני
* לחוח
* מלוואח
* גהי

## קישורים חיצוניים

* ג'הי או סמנה אצלכם בסלון (לא רק לתימנים), מתוך אתר מר קדמוני: כושר ותזונה מהעבר
* יוסי שבח, סמנה, מאמר על שימושי הסאמנה ואופן הכנתה
*גהי - סמנה, מתכון להכנת סאמנה והסבר על יתרונותיה. מתוך הבלוג של ענבל נתן-בר
* סרטון ביוטיוב שמדגים את השיטה התימנית להכנת סאמנה מעושנת

## הערות שוליים

קטגוריה:המטבח הערבי: מאכלי חלב
קטגוריה:המטבח התימני
קטגוריה:חומרי גלם מחלב
קטגוריה:חמאה
קטגוריה:המטבח המזרח-תיכוני
קטגוריה:מאכלי שומן מן החי
מיזוקי נוגוצ'י

**מיזוקי נוגוצ'י** (ביפנית: **野口 みずき**; באנגלית: **Mizuki Noguchi**; נולדה ב-3 ביולי 1978) היא אתלטית יפנית, אלופה אולימפית וסגנית אלופת העולם בריצת מרתון. שיאה האישי בריצה זו, 2:19:12 שעות, מהווה את התוצאה הרביעית בכל הזמנים (2012).

## ביוגרפיה
נוגוצ'י נולדה מחוז בקנאגאווה וגדלה בעיר איסה שבמחוז מיה.

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכתה נוגוצ'י במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:24:14 שעות, אחרי קתרין נדרבה מקניה שקבעה שיא אליפות חדש של 2:23:55 שעות ולפני בת ארצה מאסאקו צ'יבה (2:25:09 שעות).

### אלופה אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה נוגוצ'י במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:26:20 שעות, לפני שיאנית העולם בעבר קתרין נדרבה (2:26:32 שעות) ודינה קסטור יהודיה מארצות הברית (2:27:20 שעות).

במרתון ברלין שנערך ב-25 בספטמבר 2005 זכתה נוגוצ'י בתחרות בשיא תחרות, יפני ואסייתי חדש של 2:19:12 שעות.

## הישגים אישיים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אתלטיות יפניות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אלופים אולימפיים יפנים: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות מיפן
קטגוריה:אלופות אולימפיות: ריצת מרתון
קטגוריה:יפניות שנולדו ב-1978
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1978
רקומי-כנף

**רקומי-כנף** (שם מדעי: Neuropterida) היא ענף טקסונומי של חרקים הכוללת כ-5700 מינים.

קבוצה זו נחשבה בעבר כסדרה ונקראה Neuroptera אולם החוקרים החליטו כי סדרה זו ניתנת לחלוקה לשלוש סדרות משנה ולכן שמה של הסדרה שונה ומיונה שונה לקבוצה. בקבוצה זו שלוש סדרות:
* כנפתנאים Megaloptera
* מרושתי-כנף Neuroptera
* ארינחשאים Raphidioptera
יש חוקרים הכוללים גם את סדרת ארוכי-כנף (Mecoptera) בקבוצה זו אך כיום סדרה זו עדיין נחשבת כסדרה נפרדת בעל-סדרת בעלי גלגול מלא. בנוסף, קיימת הסדרה Rafaelidae שנכחדה.

מיני החרקים בקבוצה זו נחשבים לפרימיטיבים, יש להם כנפיים ארוכות אך השרירים המפעילים אותם חלשים כך שהתעופה שלהם נראית מרושלת. רוב המינים פעילים בלילה ובשלב הזחל הם נמצאים באזורים לחים, ליד נהרות. הזחלים ובמספר מינים גם הבוגרים הם טורפים של פרוקי-רגליים קטנים.

הגדול בבני הקבוצה הוא החרק *Acanthacorydalis fruhstorferi*, מסדרת הכנפתנאים שמוטת כנפיו מגיע לאורך 21.5 ס"מ.

ניתוח פילוגנטי שפורסם בשנת 2023 חקר את הקשרים בין רקומי-הכנף, ומיקם את הסדרות במשפחה בעץ הפילוגנטי הבא:

## קישורים חיצוניים

* מידע טקסונומי מאתר Mikko's Phylogeny Archive

## הערות שוליים

קטגוריה:חרקים
Plastic Ono Band

[שמאל|ממוזער|250px|"תזמורת אונו הפלסטית" ב[טורונטו, ספטמבר 1969. משמאל לימין: קלאוס פורמן, אלן וייט, יוקו אונו, ג'ון לנון ואריק קלפטון]]
**Plastic Ono Band** ("**תזמורת אונו הפלסטית**") היה שם רעיוני אשר שימש את הלהקה שליוותה את קריירת הסולו של ג'ון לנון ויוקו אונו בין 1969 ל-1975. למרות שנגני הלהקה התחלפו במהלך השנים, בסיסה היה בנגנים אותם קיבץ לנון בחופזה על מנת להופיע במסגרת פסטיבל הרוק של טורונטו ב-13 בספטמבר 1969, בעת שהיה עדיין חבר בלהקת הביטלס. נגני "הגלגול הראשון" של הלהקה היו ידידו של לנון מתקופת המבורג, קלאוס פורמן בגיטרה בס; המתופף אלן וייט, לימים מתופף להקת Yes ואריק קלפטון בגיטרה מובילה. לימים הופיעו במסגרת הלהקה, בהרכבים משתנים, חברי הביטלס ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר, המפיק פיל ספקטור בפסנתר, נגן אורגן האמונד בילי פרסטון, מתופף להקת המי, קית' מון ואחרים. בשנת 2009 החיה בנם של לנון ואונו, שון לנון, את הלהקה.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|250px|הקלטת השיר [Give Peace a Chance]]
ב-1 ביוני 1969 הקליטו לנון ואונו את השיר Give Peace a Chance בחדר מלון במונטריאול. בהקלטה השתתפו חברים רבים של בני הזוג ואישים בעלי מעמד סמלי כ"נביא ה-LSD", טימותי לירי, המשורר אלן גינסברג, הרב אברהם פיינברג, שדרן הרדיו Murray the K, דיק גרגורי, זמרי מנזר הארי קרישנה ואחרים. כאשר יצא התקליטון לאור נכתב עליו שהשיר נכתב על ידי לנון-מקרטני (כמו הקרדיט לכל שירי הביטלס, למרות שלמקרטני לא היה כל קשר לשיר) ומבוצע על ידי "להקת אונו הפלסטית". בני הזוג לנון לא הגיעו למסיבת העיתונאים שזימנו על מנת להציג את הלהקה לציבור. במקומם הוצבו מול העיתונאים מצלמת טלוויזיה ומסך שהקרין להם את תמונתם והמוטו: "YOU are the Plastic Ono Band" ("אתם להקת אונו הפלסטית").

בספטמבר 1969 הוזמנו לנון ואונו להופיע בפסטיבל רוקנרול ושלום בטורונטו. על אף שלנון היה חבר להקת הביטלס, שחבריה לא הופיעו סולו או במסגרת להקות אחרות, הוא החליט להענות ולעלות על במה עם חברים שאינם חברי הביטלס. כך היה לחבר הביטלס הראשון שהופיע על במה במסגרת להקה אחרת, מאז ייסוד הביטלס. הלהקה שגיבש תוך יום אחד, עם קלאוס פורמן בבס, המתופף אלן וייט ואריק קלפטון בגיטרה מובילה, נקראה "Plastic Ono Band". הרכב דומה גם ליווה את לנון בהקלטת התקליטון "Cold Turkey" באוקטובר (עם רינגו סטאר בתופים) והתקליטון  בפברואר 1970 (עם וייט בתופים והאריסון בגיטרה ובשיתוף בילי פרסטון, מל אוונס ופיל ספקטור בפסנתר). מנהל הלהקה היה אלן קליין.

בדצמבר 1970 הוציא לנון את תקליט הסולו הראשון שלו John Lennon/Plastic Ono Band שיצא יחד עם תקליט של יוקו אונו בשם Yoko Ono/Plastic Ono Band.

חברים בלהקה הופיעו גם עם הלהקה הניו-יורקית Elephant's Memory תחת השם "Plastic Ono Elephant's Memory Band" ועם פרנק זאפה תחת השם "Plastic Ono Mothers".

## עם שון לנון
בשנת 2009 הוציא שון לנון את האלבום "Between My Head and the Sky" עם קרדיט ל-Yoko Ono/Plastic Ono Band. הייתה זו הפעם הראשונה בה זכתה הלהקה לקרדיט על תקליט מאז 1975.

## דיסקוגרפיה

**Live Peace in Toronto 1969* (1969)
**[[John Lennon/Plastic Ono Band]]* (1970)
**Yoko Ono/Plastic Ono Band* (1970)
**Fly* (1971)
**[[Imagine (אלבום)|Imagine]]* (1971)
**Some Time in New York City* (1972)
**Approximately Infinite Universe* (1972)
**[[Mind Games]]* (1973)
**Feeling the Space* (1973)
**Shaved Fish* (1975)
**Between My Head and the Sky* (2009)


## קישורים חיצוניים
* 
* פרקים 52, 59 בתוכנית מסע הקסם המסתורי (Icast)
* אתר הבית, למעשה אתר של יוקו אונו

קטגוריה:ג'ון לנון
קטגוריה:סופרגרופ
קטגוריה:להקות רוק
John Lennon/Plastic Ono Band

**John Lennon/Plastic Ono Band** הוא תקליט הסולו הראשון של ג'ון לנון, לאחר פירוק להקת הביטלס. התקליט הוקלט באולפני אבי רוד בין 26 בספטמבר ל-23 באוקטובר 1970 ויצא לאור ב-11 בדצמבר 1970, יחד עם תקליט של יוקו אונו, רעייתו של לנון בשם Yoko Ono/Plastic Ono Band, שיצא עם עיצוב עטיפה זהה. בשנת 2003 הוצב האלבום במקום ה-23 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון. כן נמנה עם "100 האלבומים הגדולים של כל הזמנים" (בכל הסוגות) של טיים מגזין. בשנת 2020 דורג מחדש במקום ה-85 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.

## הרקע להקלטת האלבום
באפריל 1970 פורקה להקת הביטלס למעשה, לאחר שכבר לא פעלה כלהקה משך חצי שנה. לנון עצמו פנה לקריירת סולו כבר בספטמבר 1969, עם הופעתו על הבמה בפסטיבל הרוקנרול והשלום בטורונטו ואף לפני כן עם הקלטת השיר Give Peace a Chance שיצא לאור בחודש יולי.

בתקופה שלאחר פירוק הלהקה התעניין לנון בשיטת "הצעקה הראשונית של ארתור ג'אנוב (שיטת ריפוי שבה החולה צועק ממעמקי נפשו), בעיקר כדי להתגבר על הילדות הקשה שחווה.

ב-1970 לנון ויוקו טסו לארצות הברית כדי לעבור טיפול אישי בביתו של ג'אנוב. הטיפול יצר אצל לנון חיבור רגשי עמוק עם ילדותו ועם דמות אמו (שנטשה אותו) בפרט. הטיפול אף שחרר את לנון ממעטה הציניות ואפשר לו לגעת באופן ישיר וכואב עם נושאים גדולים כאהבה, אלוהים, בדידות ושברון החלום של הביטלס.

שמות השירים שכתב באותה תקופה (Mother, Hold On, Love, God, Isolation) ותמליליהם ישירים וחפים מכל משחק מילים, שהיה נפוץ מאוד בכתיבתו הקודמת. התקליט אף נתפס כניסיון ליצור אנטיתזה מכוונת ומתריסה לביטלס. השירים החושפניים, שגילו לראשונה רגשות חשופים וכואבים, יחד עם ההפקה המינימליסטית, תרמו להכרה בגדולתו של לנון כיוצר עצמאי.

## הפקה
לנון הקליט את האלבום עם נגן הבס קלאוס פורמן, ידידו מימי המבורג ומי שצילם את העטיפה לאלבום הביטלס Revolver. המתופף היה רינגו סטאר. בנוסף השתתפו בנגינה המפיק פיל ספקטור בפסנתר, נגן אורגן האמונד בילי פרסטון ויוקו אונו בקולות. להקת הליווי נקראה, באופן מסורתי "Plastic Ono Band" ("תזמורת אונו הפלסטית"), שם רעיוני ששימש את לנון ואונו לכל להקות הליווי שלהם, בהרכביהם המשתנים.

למרות שפיל ספקטור זכה לקרדיט יחד עם לנון ואונו ואף ניגן בפסנתר בשיר love, הוא לא נכח במשך רוב הקלטות התקליט.

## רשימת שירים

;**צד א**
#"Mother" – 5:34
#"Hold On" – 1:52
#"I Found Out" – 3:37
#"Working Class Hero" – 3:48
#"Isolation" – 2:51

;**צד ב**
#"Remember" – 4:33
#"Love" – 3:21
#"Well Well Well" – 5:59
#"Look at Me – 2:53
#"God" – 4:09
#"My Mummy's Dead" – 0:49

## קישורים חיצוניים

* תיעוד הקלטת השיר love 
* שרון מולדאבי, פלסטיק אונו בנד 1969–2009
* דיון על התקליט בפורום הביטלס
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1970
קטגוריה:ג'ון לנון
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני אבי רוד
קטגוריה:אלבומי חברת אפל רקורדס
סלינאס גראנדס (בואנוס איירס)

**סלינאס גראנדס** (בספרדית: **Salinas Grandes**) הם קבוצה של מספר מדבריות מלח קטנים המרוכזים בדרום-מזרח פרובינציית בואנוס איירס ובדרום-מערב פרובינציית לה פמפה שבארגנטינה. המדבריות נוצרו כתוצאה מהתאיידות אגמים קדומים. בין המאה ה-18 לסוף המאה ה-19 פעלו במדבריות מכרות מלח.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ארגנטינה: גאוגרפיה
קטגוריה:פרובינציית בואנוס איירס: גאוגרפיה
קטגוריה:מדבריות מלח
קטגוריה:לה פמפה
מחלת באטן

**מחלת באטן** (באנגלית: **Batten disease**) היא מחלת אגירה ליזוזומלית נדירה וקטלנית הגורמת לניוון תאי עצב, שסימניה הראשונים מתגלים בילדות.

אצל החולים במחלת באטן, מצטבר בתאי העצב במוח פיגמנט צהוב בלתי מסיס אשר גורם לתאים אלה להתנוון, ובהמשך למות. החולים הופכים בהדרגה לנכים, מאבדים את הראייה ואת כושר התנועה, וסובלים מבעיות קוגניטיביות. הם מתים בגיל צעיר, בדרך כלל לא יאוחר משנות העשרים המוקדמות לחייהם. זה זמן רב ידוע כי המחלה נגרמת על ידי מוטציה בגן הקרוי CLN3, אך תפקידו של גן זה בתא לא היה ידוע עד כה. במחקר החדש, גילו מדעני מכון ויצמן את תפקידו של הגן בתא, וכך סיפקו הסבר למהלך המולקולרי של מחלת באטן.

## מחקרים
קבוצת המחקר בראשותו של פרופ' ג'פרי גרסט מהמחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן חקרה את גן ה-CLN3 בשמרים. הגן המצוי בשמרים דומה כל כך לזה של היונקים, עד שהחדרת עותק תקין של CLN3 שמקורו ביונקים לשמרים בהם הגן חסר, גרמה לכך שתא השמר חזר לפעילות תקינה.

החוקרים הראו שגן השמרים המקביל ל-CLN3 מעורב בהובלת החלבונים בתא. הגן מפעיל אנזים מסוים ממשפחת הקינאזות, ואנזים זה, בתורו, גורם לסדרה של תמורות מולקולריות השולטות בשינוע החלבונים, אך כאשר מתחוללת מוטציה בגן CLN3 של השמרים משתבש השינוע. כתוצאה מכך, במקום להגיע ליעדם מצטברים חלבונים מסוימים בליזוזום, המשמש כמערכת מיחזור הפסולת של התא. כאשר מתמלא הליזוזום בפסולת וגולש על גדותיו, מופרעת העברת האותות ותהליכים חיוניים אחרים בתוך תא העצב - דבר שגורם למוות איטי של תא העצב.

באפריל 2017 אושרה על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי התרופה ברינוירה, על בסיס סרליפונאז אלפא, לטיפול במחלה. הטיפול מיועד לצורה ספציפית של המחלה ומסייע בהאטת איבוד היכולת ללכת.

## קישורים חיצוניים

*מחלת באטן, באתר מכון ויצמן
*Batten Disease Information Page, National Institute of Neurological Disorders and Stroke

קטגוריה:הפרעות מטבוליות
כריסטיאניה (רובע)

**כריסטיאניה**, נקראת גם **העיר החופשית כריסטיאניה** (בדנית: **Fristaden Christiania**) היא שכונה הטוענת לעצמאות בקופנהגן בירת דנמרק. בשכונה, ששטחה 340 דונם מתגוררים כ-850 תושבים. לשכונה מעמד ייחודי המוענק לה על פי חוק מיוחד, חוק כריסטיאניה משנת 1989, המעביר חלקים מהפיקוח עליה מידי עיריית קופנהגן למדינה.

השכונה שוכנת במקום בו היה בעבר בסיס צבאי שפונה בשנת 1971. עם פינוי הבסיס, פלשו לשטחו התושבים והקימו קהילה אלטרנטיבית. עד שנת 2004 זכתה השכונה לחופש רב מרשויות החוק אשר גילו סבלנות גם לסחר בקנאביס שהתרחש בה בגלוי.

החל משנת 2004 החל משא ומתן בין הרשויות לתושבים בניסיון להסדיר את מעמדה של השכונה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קופנהגן
קטגוריה:מדינות לכאורה
קטגוריה:אזורים ללא מכוניות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1971
זאב פרידמן

**זאב פרידמן** (10 ביוני 1944 – כ"ז באלול תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מרים משקולות ישראלי שנרצח בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.

## ביוגרפיה
ממוזער|אנדרטה לזכר זאב פרידמן בקריית חיים

פרידמן נולד בעיר פרוקופייבסק שבמחוז קמרובו בברית המועצות (בסיביר), ועלה לישראל עם הוריו ב-1960. מגיל צעיר עסק בספורט, בתחילה בהתעמלות מכשירים, ואחר כך בהרמת משקולות. במקביל, למד חינוך גופני במכון וינגייט ושימש כמורה לחינוך גופני בבתי ספר בקריית ביאליק ובכרמיאל, ובבית הספר "ביאליק" בעכו.

פרידמן התאמן בקבוצת הפועל קריית חיים בהדרכתו של טוביה סוקולסקי והיה אלוף ישראל במשך שבע שנים ברציפות במשקל תרנגול (עד 56 ק"ג). ב-1969, סיים במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בוורשה, וב-1971 זכה במדליית ארד באליפות אסיה שנערכה בפיליפינים.

באולימפיאדת מינכן (1972) דורג פרידמן במקום ה-12. ב-5 בספטמבר 1972 פרצו מחבלים פלסטינים מארגון ספטמבר השחור לבניין המשלחת הישראלית בכפר האולימפי, רצחו את מאמן ההיאבקות משה ויינברג, ולקחו עשרה מחברי המשלחת, בהם פרידמן, כבני ערובה. פרידמן נרצח, עם יתר בני הערובה, במהלך ניסיון חילוץ כושל של המשטרה הגרמנית. הובא לקבורה בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה.

## תארים והישגים
בשנת 1967 זכה פרידמן בתואר ספורטאי השנה בהרמת משקולות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מרימי משקולות ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:מרימי משקולות אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:חללי אולימפיאדת מינכן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
קיריל הראשון של מוסקבה

**קיריל הראשון של מוסקבה** (ברוסית: **Кирилл**; נולד ב-20 בנובמבר 1946 כ**ולדימיר מיכאילוביץ' גונדייב**, ברוסית: **Владимир Михайлович Гундяев**) הוא פטריארך מוסקבה ורוס כולה (רוסית: Святейший Патриарх Московский и всея Руси), וראש הכנסייה הרוסית מאז 1 בפברואר 2009.

## ביוגרפיה
קיריל נולד בלנינגרד במשפחת כומר, סבו ואביו סבלו מרדיפת השלטונות הסובייטיים על רקע דתי ונעצרו כמה פעמים. במשך שנים כיהן בתפקידים דתיים שונים. מדצמבר 1984 שימש כארכיבישוף (ויותר מאוחר ארכיבישוף מטרופוליטני) של סמולנסק וקלינינגרד. בנוסף שימש גם כראש המחלקה לקשרי חוץ של הכנסייה וחבר קבוע של הסינוד הקדוש.

באפריל 2012 התחוללה סערה סביב תמונה בה נראה הפטריארך עונד שעון יוקרתי שמחירו למעלה מ-20,000 ליש"ט. הפטריארך הכחיש שבבעלותו שעון שכזה, וטען כי התמונות מזויפות. אולם באתרו הרשמי נמצאה תמונה בה נראה השעון על זרועו. זמן קצר לאחר הפרסום, הוחלפה התמונה לתמונה ערוכה בה השעון הועלם. אולם צללית השעון שהשתקפה על השולחן נשארה גם בתמונה הערוכה. הפטריארך האשים כי גורמים מחוץ למדינה מנסים להתנקם בו בשל תמיכתו בנשיא רוסיה ולדימיר פוטין.

בשנת 2016 במעמד פתיחת פסל ולדימיר הגדול בירך את הקמת הפסל.

בשלהי 2018 נאבק קיריל עם פטריארך קונסטנטינופול וניסה למנוע את היפרדותה של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית משליטת מוסקבה. הוא נכשל ובינואר 2019 הוכרה עצמאותה של הכנסייה האוקראינית. קיריל כינס סינוד שהכריז על סכיזמה (פילוג) בין הכנסייה הרוסית לבין הסינוד הפטריארכלי (הוועידה העליונה של הכנסייה האורתודוקסית העולמית שמושבה באיסטנבול (קונסטנטינופול)).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

250px|ממוזער|מרכז|קיריל, פטריארך מוסקבה, 2009

קטגוריה:אנשי דת נוצרים
קטגוריה:אנשי דת רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (הפדרציה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי עיטור אנדריי הקדוש (הפדרציה הרוסית)
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:רוסיה: נצרות
קטגוריה:הפטריארכים של מוסקבה
קטגוריה:מעוטרי פרסים ועיטורים של הרשות הפלסטינית
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:נשללי פרסי המדינה של אוקראינה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1946
חתך חשבונאי

**חתך חשבונאי** מתייחס לפעולות שמבצע מנהל חשבונות על מנת לרשום רק את ההכנסות וההוצאות ששייכות לתקופה חשבונאית נתונה.

עקרון בסיס הצבירה - בשונה מבסיס מזומן שהוא אחד מעקרונות היסוד של החשבונאות, קובע כי ההכנסות וההוצאות נרשמות עם התהוותן ללא קשר למועד התשלום או התקבולים שלהן.

אם נרשמה הוצאה/הכנסה המתייחסת ליותר מתקופה חשבונאית אחת, יהיה צורך לבצע התאמות כך שהרישום ייצג רק את התקופה החשבונאית הנוכחית, והיתרה תסווג בסעיף מאזני אשר יוכר בשנה אליה הוא מתייחס.

דוח רווח והפסד אמור להכיל רק הכנסות והוצאות ששייכות לחתך חשבונאי.

## סעיפי חתך
# הוצאות מראש – הוצאות ששולמו בתקופה מסוימת, אך לא שייכות לאותה תקופה (חשבון בחובה).
# הוצאות לשלם – הוצאות השייכות לתקופה מסוימת, אך טרם שולמו (חשבון בזכות).
# הכנסות מראש – הכנסות שנתקבלו בתקופה מסוימת, אך לא שייכות לאותה תקופה (חשבון בזכות).
# הכנסות לקבל – הכנסות השייכות לתקופה מסוימת, אך טרם התקבלו (חשבון בחובה).

## דוגמה
חברה שילמה ב-1 ביולי 2011, 12,000 ש"ח במזומן, עבור ביטוח. נרשמה תנועה בסך 12,000 מזומן מול הוצאות ביטוח. היות שתקופת הביטוח היא לשנה (1 ביולי 2011 ועד 30 יוני 2012), בשנת 2011 נכיר בהוצאה של 6,000 ש"ח בלבד והיתרה תסווג כנכס במאזן, בסעיף הוצאות מראש. בשנה הבאה תופשר היתרה המאזנית לרווח והפסד ותירשם הוצאה.

יש לשים לב שאומנם מבחינה תזרימית מועד התהוות ההוצאה הוא שנת 2011, אך מבחינה חשבונאית ההכרה בהוצאה מתפרסת על פני שתי תקופות חשבונאיות. בשנת 2011 מכירים במחצית מההוצאה למרות ששולם סכום מלא, ובשנת 2012 מכירים במחצית השנייה של ההוצאה למרות שמבחינה תזרימית לא הייתה תנועה במזומן.

קטגוריה:חשבונאות
סוואו קאטו

**סוואו קאטו** (ביפנית: **加藤 沢男**; נולד ב-11 באוקטובר 1946) הוא מתעמל יפני בעבר. הוא אלוף אולימפי בעל 12 מדליות מהן 8 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. הוא הספורטאי היפני המעוטר ביותר במדליות זהב אולימפיות ושני בכמות המדליות אחרי המתעמל טקאשי אונו (13, 5 זהב). הוא המתעמל המעוטר ביותר במדליות זהב (8) בכל הזמנים מבין הגברים, לפני ניקולאי אנדריאנוב  ובוריס שאחלין (7 כל אחד) ושמיני בכל הזמנים מבין כל הספורטאים שזכו במרב מדליות הזהב במשחקים האולימפיים. 

באופן די מוזר לא זכה קאטו בתואר אישי כל שהוא באליפות העולם בהתעמלות.

## ביוגרפיה
קאטו נולד במחוז ניאיגטה. הבן הצעיר מבין חמישה אחים. אחיו טאקשי קאטו אף הוא אלוף אולימפי בהתעמלות מכשירים.

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה קאטו ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. 3 מדליות זהב בתחרות הקרב-רב אישי, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל הקרקע ומדליית ארד בתרגיל על הטבעות. אחיו טאקשי, זכה ביחד עמו במדליית זהב קבוצתית, במדליית ארד בתרגיל הקרקע שבו הוא זכה במדליית זהב ובמקום חמישי בתרגיל הקרב רב אישי.

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה קאטו ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף. 3 מדליות זהב בתחרות הקרב-רב אישי פעם שנייה ברציפות, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים ו-2 מדליות כסף בתרגיל על סוס הסמוכות ובתרגיל על המתח.

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בוארנה, בולגריה בשנת 1974 זכה קאטו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית (571.40 נק'), לפני ברית המועצות (567.350 נק') ומזרח גרמניה (562.400 נק'). 

אולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה קאטו ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים פעם שנייה ברציפות. מדליית כסף בתחרות הקרב-רב אישי אחרי ניקולאי אנדריאנוב מברית המועצות ולא הצליח לזכות בפעם שלישית ברציפות בתחרות זו.

## תארים והישגים
בשנת 2001 זכה קאטו להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי בהתעמלות.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלופים אולימפיים: קרב-רב (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קרקע (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: מקבילים
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:אלופים אולימפיים יפנים: התעמלות
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1946
עיטור נשיא מדינת ישראל

250px|ממוזער|עיטור נשיא מדינת ישראל עד לשנת 2022
**עיטור נשיא מדינת ישראל** (בקצרה: **עיטור הנשיא**) הוא עיטור אזרחי המוענק החל משנת 2012, על ידי נשיא מדינת ישראל למי "שתרמו תרומה יוצאת דופן למדינת ישראל או לאנושות, בכישרונם, בשירותם או בדרך אחרת".

## היסטוריה
על הענקת העיטור הוכרז לראשונה ב-2012, והוא הוענק לחמישה אנשים ולארגון אחד, על ידי הנשיא שמעון פרס במסגרת ועידת הנשיא, לאחר המלצת ועדה בראשות נשיא בית המשפט העליון בדימוס מאיר שמגר.

עד סיום כהונתו של פרס בתפקיד הנשיא הוענק העיטור 26 פעמים. בתקופת כהונת הנשיא ראובן ריבלין (2014 עד 2021) לא הוענק העיטור. ב-2022, לאחר כניסתו לתפקיד של הנשיא יצחק הרצוג פורסם קול קורא להגשת מועמדויות לעיטור. באותה השנה קיבל נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את עיטור הנשיא בביקורו בישראל בשנת 2022.
ממוזער|נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג מעניק את עיטור הנשיא לנשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, 2022
[ממוזער|הנשיא הרצוג מעניק את עיטור הנשיא למקבילו הצ'כי [מילוש זמאן בעת ביקור בצ'כיה, 2022]]

## קריטריונים
לפי התקנון, העיטור יוענק לאדם או ארגון שקיים לפחות אחת מאמות המידה שנקבעו במעשה בודד או בפעילות מתמשכת:
(א) המועמד תרם תרומה ייחודית למדינת ישראל או לתיקון עולם או הטביע חותם על החברה בתחום פעילותו או בהישגיו.
(ב) המועמד העלה את קרנה של מדינת ישראל ותרם תרומה ייחודית לתדמיתה בעולם.
(ג) המועמד מהווה דוגמה ומופת ליזמות, חדשנות, יצירתיות וחזון.

העיטור מוענק בטקס על ידי הנשיא בהמלצת ועדה מייעצת שבה 5–9 אישי ציבור, הממונים לתקופות של שנתיים הניתנות להארכה ופוקעות עם סיום כהונת הנשיא הממנה. העיטור מוענק לאנשים חיים, אך יכול להיות מוענק למי שנפטר אם מועמדותו הוגשה בעודו בחיים. את המועמדות יכול להציע כל תושב מדינת ישראל וכל ארגון הפועל בישראל, בצירוף מסמכים והמלצות.

## עיצוב העיטור
העיטור הראשון עוצב על ידי יוסי מתתיהו והוא מורכב ממדליית זהב עגולה, עליה שילוב בין העגלה הקטנה שבראשה כוכב הצפון וסמל המנורה. בראשה הכיתוב עיטור נשיא מדינת ישראל ובתחתיתה "משכמו ומעלה" (שמואל א' ט', ב').

ב-2023 לכבוד חגיגות שנת ה-75 למדינת ישראל, פרסם בית הנשיא קול קורא לעיצוב מחדש של עיטור הנשיא.

העיטור שנבחר, בעיצובה של האמנית שרי סרולוביץ', מעוצב בצורת דסקית קמורה בצבע זהב, ובשני צדיה מנוסרות אותיות הא'-ב' העברי בכתב רש"י באופן שמאפשר מעבר של אור מבעד לחיתוכי האותיות. האור הוא אלמנט שעובר כחוט השני בייצוגי התרבות האנושית, היהודית והישראלית. בגב העיטור חרוט סמל המנורה.

## רשימת מעוטרים
}
|-
|  סטף ורטהיימר
|-
|  רות דיין
|-
|  כמאל מנצור
|-
| rowspan="8" |2022 ||
 מילוש זמאן
|-
|  ג'ו ביידן
|-
|  ניקוס אנסטסיאדס
|-
|  רחל שפירא
|-
|  פנחס בוכריס
|-
|  דליה פדילה
|-
|  חיים פרי
|-
| מייקל סיגל (Michael D. Siegal)
|-
| rowspan="13" |2023 ||
 חוה אלברשטיין
|-
|  עדי אלטשולר
|-
|  מאיר בוזגלו
|-
|  מנחם הכהן
|-
|  מונא חורי
|-
|  דן טולקובסקי
|-
|  כרמלה מנשה
|-
|  ביברס נאתכו
|-
| אסעד עראידה
|-
| לנה שטרן
|-
|  אנדרה אזולאי
|-
|  אירווין קוטלר
|-
|  קרן קמח
|-
|2025
|  דונלד טראמפ
|}

## ראו גם
* עיטורי נשיא מדינת ישראל

## קישורים חיצוניים

* עיטור הנשיא באתר נשיא מדינת ישראל

## הערות שוליים

*
קטגוריה:מדליות
קטגוריה:עיטורי נשיא מדינת ישראל
קטגוריה:פרסים ישראליים
קטגוריה:אותות ועיטורים אזרחיים
יורם פורת

**יורם פורת** (נולד ב-24 בפברואר 1972) הוא מפיק, במאי וצלם ישראלי הפועל בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.

## ביוגרפיה
פורת הוא בוגר תואר שני של החוג למדיה במכללת האנטר בניו יורק, ובוגר החוג לצילום במכללת הדסה.

בשנת 2000 החל פורת לצלם ולכתוב עבור המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, ובמסגרתו הוציא עשרות כתבות מצולמות. ב-2003 הקים את חברת ההפקה "Outline films” אותה הוא מנהל ובמסגרתה הוא יוצר. ב-2007 זכה בפרס סאלינג'ר לסרט דוקומנטרי מצטיין בפסטיבל ניו יורק, ובשנת 2010 זכה בפרס הבמאי המצטיין בפסטיבל Golden wheel במקדוניה.

פורת הוא חבר איגוד עובדי הקולנוע והטלוויזיה, חבר פורום היוצרים הדוקומנטריים ובעל תעודת עיתונאי.

## יצירה
עבודתו התיעודית של פורת מתרכזת בהתנגשות בין תרבויות ודתות, זכויות אדם וסביבה. סרטיו עוסקים בדיכוי קבוצות מיעוט ובמאבקן של אלו לשרוד בעולם הנשלט על ידי כלכלה גלובלית.

המוטיבציה של פורת באה מתוך רצון להתחקות אחר טבע האדם. הוא מרכז את עבודתו ביחידים וקבוצות מחוץ לזרם המרכזי של החברה.

הסגנון הקולנועי של פורת הוא פואטי ונשען על נראטיב דינאמי. סגנון הצילום שלו הוא מינימלי ומושפע מהאסתטיקה של צילום סטילס, התרכזות בקומפוזיציות סטטיות ובאור טבעי.

## צילום
* "גניבת הספרים הגדולה", בבימוי בני ברומן
* "פלאפליזם", בבימוי ארי כהן.
* "סינג סינג"
* "רומלה"
* "שומרי גן עדן"
* "כוכבים כחולים"

## בימוי
* "שומרי גן עדן", 2007
* "רומלה", 2008
* "כוכבים כחולים", 2006

## קישורים חיצוניים

* כתבה על "שומרי גן עדן", ב-Vancouver sun
* 
* יורם פורת מתארח באולפן "רואים עולם"
* 
* 

קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית הדסה ירושלים
קטגוריה:בוגרי מכללת האנטר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
מדליית השירות הכללי בהודו (1854)

**מדליית השירות הכללי בהודו** (באנגלית: **India General Service Medal**, בר"ת: **IGSM**) הייתה מדליית מערכה אשר אושרה ב-11 במרץ 1854 והוענקה עבור מערכות וקרבות באזור תת-היבשת ההודית בין השנים 1895–1852. המערכות השונות עליהן ניתנה המדליה צוינו על ידי אבזמים אשר נענדו על סרט העיטור וכללו את שם המערכה. המדליה ניתנה בלווי אחד מ-24 האבזמים האפשריים. ככל הנראה, מספר האבזמים הגדול ביותר שניתנו לחייל אחד היה שבעה.

## תיאור
המדליה היא דיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ, אשר מצדו האחד מאויר ראשה של המלכה ויקטוריה עם המילים *ויקטוריה רגינה* (Victoria Regina) משני צידי האיור. מהצד השני מאוירת דמותה של ניקה אלת הניצחון, אשר מכתירה חייל ישוב בכתר עלי דפנה. מהיווסדותו של העיטור, הוא ניתן כשהוא עשוי כסף לכלל הדרגות הן לחיילים הבריטים והן לחיילים ההודים, אך החל מהמערכה בבורמה ב-1885, ניתנה גרסת ארד לתומכי לחימה מקומיים (כגון נהגים ונושאי ציוד).
דיסק הכסף תלוי מסרט ברוחב 32 מ"מ אדום בעל שני פסים כחולים. סרט זה הוא גם תצורתו של אות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים). 

## אבזמים

## קישורים חיצוניים

* תיאור המדליה והאבזמים, כולל תמונות המציגות את פרטי המדליה באתר 'נורט' איסט מדלס'.
* פירוט המדליה והאבזמים באתר 'מדלס'.

השירות הכללי בהודו (1854)
קטגוריה:הודו הבריטית
SU-85

**SU-85** (ר"ת של: **Samokhodnaya Ustanovka-85** - 'כן תותח בעל היסע עצמי') הוא משחית טנקים שפותח בברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר נבנה על בסיס ה-SU-122. שלא כמו תותחים מתנייעים אחרים שפותחו על ידי הסובייטים במלחמה כגון ה-SU-122 וה-SU-76, ששימשו כתותחי סער וככלי נ"ט, ה-SU-85 תוכנן במיוחד כמשחית טנקים כדי להתמודד עם האיום מצד טנק הטיגר הגרמני. 

## פיתוח ועיצוב
בינואר 1943 שבו הסובייטים בשלמותו טנק גרמני חדש באזור לנינגרד, הטיגר. השריון של הטיגר היה עבה ביותר וחסין מפני תותחי ה-7.62 ס"מ של ה-T-34 וה-KV (הטנקים המתקדמים ביותר של הצבא האדום בתקופה) בטווחי קרב סבירים, מה שהוביל את המהנדסים הסובייטים לנסות ולפתח במהרה משחיתי טנקים עם תותחים חזקים יותר שיוכלו להתמודד עם האיום החדש.

העדיפות הראשונה של המפתחים הייתה לפתח תותח ארוך קנה כמו תותח ה-88 מ"מ הגרמני, שיוכל לחדור את השריון של הטיגר. במבחני שדה שנעשו על ידי הסובייטים התברר כי גם תותח הנ"מ בקוטר 85 מ"מ וגם תותח השדה מדגם A-19 בקוטר 122 מ"מ מסוגלים לחדור את הטיגר. צוות הפיתוח בראשותו של פ. פטרוב (Fyodor Petrov) נתבקש לפתח תותח 85 מ"מ חדש אשר ישתמש באותה התחמושת של תותח הנ"מ 85 מ"מ, ויורכב על כלי משוריין. לאחר שניסיון להרכיב את תותח ה-122 מ"מ על התותח מתנייע SU-122 בתור ה-SU-122P נכשל בגלל משקלו של התותח, פנו המפתחים להרכבת התותח החדש של פטרוב, ה־D-5 בקוטר 85 מ"מ על ה-SU-122 . 

מאחר שה-SU-122 (שנבנה על תובת ה-T-34) תוכנן לשאת תותח הוביצר, לא היה לו את הציוד האופטי הדרוש להרכבת תותח נ"ט. המפתחים במפעל Uralmash התגברו על הבעיה בעזרת התקנתו של בסיס תותח בצורת כדור, שהוסיף למיגון ושיפר את צידוד התותח. התקנת התותח דרשה שינויים במבנה העל של הכלי, אולם המתאר הכללי שלו נשאר זהה. הכלי חולק לשני תאים, כשמאחור יושב המנוע מסוג V-12 דיזל בעל הספק של 500 כ"ס, ומקדימה תא הלחימה בו ישבו ארבעת אנשי הצוות.

## ייצור
ייצורו של ה-**SU-85**, שדגם האבטיפוס שלו נבנה בזמן קצר, החל באמצע 1943 במפעלי אורלמש. 100 הכלים הראשונים נכנסו לשירות בחודש אוגוסט 1943. ייצורו של ה-SU-85 נפסק בספטמבר 1944 מאחר שה-T-34-85, שהיה בעל תותח 85 מ"מ זהה נכנס לשירות ולא היה טעם בהמשך ייצורו של משחית טנקים ללא כוח אש עדיף. את מקומו של ה־SU-85 ביחידות השדה תפס ה-SU-100, שהיה בעל כוח אש עדיף ושריון משופר. בסך הכל נבנו 2,050 יחידות של ה-SU-85 .

## שירות קרבי
ה-SU-85, שנכנס לשירות באוגוסט 1943, הופעל ביחידות של רגימנט ארטילרי עצמאי אשר הורכבו מ-12 כלים כל אחד. 
ב-1944 הופעלו ה-SU-85 גם בגדודי משחיתי טנקים. כל גדוד הורכב תחילה מ-16 SU-85 מחולקים לשלוש סוללות, כלאחר מכן גדל מספר הכלים בכל גדוד ל-21. 

ה-SU-85 תוכנן לפעול בקרב מאחורי הכוח העיקרי לו הוא סייע, ולתקוף את הטנקים הכבדים של האויב מטווחים רחוקים. ה-SU-85 לא התאים לקרבות פנים אל פנים, מאחר שמחסור במקלעים הפך את הכלי לפגיע מאוד לחיילים רגלים. בסך הכל הוכיח עצמו הכלי כמצליח ויעיל במיוחד כנגד טנקי אויב כמו הטיגר והפנתר הגרמנים. 
מלבד הצבא האדום, שירתו SU-85 במהלך המלחמה בצבא הפולני, שם הורכבו מהם שני רגימנטים עצמיים - מס' 13 ומס' 28. כמו כן בחטיבת השריון הצ'כוסלובקית ה-1 היו 2 SU-85 בפלוגת המפקדה..

## קישורים חיצוניים


* SU-85 באתר wwiivehicles

## הערות שוליים

קטגוריה:תותחים מתנייעים סובייטיים
קטגוריה:משחיתי טנקים סובייטיים
סוסומו טונגאווה

**סוסומו טונגאווה** (ביפנית: **利根川 進**; נולד ב־6 בספטמבר 1939 בנגויה) הוא ביוכימאי ואימונולוג יפני, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1987 על גילוי המנגנון הגנטי שמוביל למגוון הנוגדנים. אף שזכה בפרס נובל על עבודתו בתחום האימונולוגיה, טונגאווה הוא ביולוג מולקולרי בהכשרתו. כמו כן, בהמשך חייו חקר את הבסיס המולקולרי והתאי ליצירת זיכרון. הוא ייסד את המכון לחקר הלמידה והזיכרון ב-מכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בבוסטון. טונגאווה נבחר לחבר חוץ של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.

## ביוגרפיה
טונגאווה נולד בשנת 1939 בעיר נגויה שביפן כבן למהנדס בתעשיית הטקסטיל. הוא השני מבין שלושה בנים ויש לו עוד אחות יותר צעירה. בגלל עבודתו של האב במקומות ייצור שונים במסגרת החברה שבה היה מועסק, עברה המשפחה לגור ביישובים שונים. מסיבה זו גדל טונגאווה בכמה עיירות בפרובינציה. כשגדל נשלח על ידי הוריו אל דוד שהתגורר בעיר הבירה כדי להירשם במוסד חינוכי בעל רמה. הוא למד בתיכון היבייה הידוע בטוקיו שבו התחיל להתעניין במיוחד בכימיה. אחרי כישלון אחד בבחינת הכניסה, הוא התקבל בשנת 1959 לפקולטה לכימיה של אוניברסיטת קיוטו והשלים בה את התואר הראשון שלו בשנת 1963.
בסוף לימודיו שם הוקסם על ידי מחקריהם של פרנסואה ז'קוב וז'אק מונו על תורת האופרון והחליט לעסוק בביולוגיה מולקולרית. הוא התקבל במעבדתו של הפרופסור איטארו וטנאבה במכון לחקר הנגיפים באוניברסיטת קיוטו אך כעבור חודשיים נוכח מגבלות התוכנית להשתלמות בתחום ביפן, המליץ לו וטנאבה לנסוע להשתלם בארצות הברית.
ואכן את הדוקטורט שלו עשה טונגאווה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, שם עבד עם ד"ר מסאקי היאשי. הוא כתב את עבודת הפוסט-דוקטורט שלו במכון סאלק בסן דייגו במעבדתו של רנאטו דולבקו, ולאחר מכן בשנים 1981-1971 עבד במכון בזל לאימונולוגיה בבזל שבשווייץ, שם ביצע את המחקר פורץ הדרך שלו. בשנת 1981 התמנה לפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם ייסד וניהל את מכון פיקוור ללמידה ולזיכרון. ב־1982 זכה בפרס לואיזה גרוס הורוויץ מאוניברסיטת קולומביה יחד עם ברברה מקלינטוק. הוא חבר במועצת המנהלים המדעית במכון סקריפס למחקר ומנהל של מרכזי מחקר שונים בארצות הברית וביפן.

תגליתו של טונגאווה בתחום האימונולוגיה הייתה בפענוח המנגנון הגנטי במערכת החיסון הנרכשת. לכאורה, על מנת להשיג את מגוון הנוגדנים הדרושים להגן מפני כל סוג של אנטיגן, היה על מערכת החיסון להכיל מיליוני גנים שיקודדו כל אחד לכל נוגדן. אלא שטונגאווה הראה בסדרת ניסויים החל מ־1976 כי החומר הגנטי יכול לארגן עצמו כך שהוא יכול ליצור סך רחב של נוגדנים אפשריים. בהשוואתו את הגנים של תאי B בעוברי עכברים ובעכברים בוגרים, הבחין טונגאווה שהגנים בתאי B בשלים בעכברים בוגרים עוברים הסטה, שחלוף ומחיקה על מנת ליצור את המגוון של האזורים המשתנים בנוגדנים.

## פרסים ואותות הוקרה

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:אימונולוגים יפנים
קטגוריה:ביוכימאים
קטגוריה:ביולוגים יפנים
קטגוריה:מדעני מוח
קטגוריה:יפנים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס נובל יפנים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:מעוטרי מסדר התרבות
קטגוריה:זוכי פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
קטגוריה:זוכי פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1939
סיווייז ג'איינט

350px|שמאל|ממוזער|השוואת גודל של סוגי האוניות הגדולות בעולם
**סיווייז ג'איינט** (באנגלית: **Seawise Giant**, ומאוחר יותר נקרא שמה **Happy Giant**, **Jahre Viking**, **Knock Nevis** ולבסוף **Mont**) הייתה מכלית נפט בקטגוריית מכלית-על. סיווייז ג'איינט הייתה האונייה הארוכה ביותר ובעלת המעמס הגדול ביותר שנבנתה אי-פעם. בתפוסה מלאה היא הייתה במעמס 564,763 טון, בשוקע 24.6 מטר, בקטגוריית קייפסייז, ממדים שבעטיים לא יכלה לעבור בתעלת פנמה, תעלת סואץ או תעלת למאנש. הסיווייז ג'איינט היא העצם הגדול ביותר בעל הנעה עצמית שנבנה על ידי האדם. שימושה האחרון היה כמצבור נפט גולמי צף שעגן בסמוך לחופי קטר במפרץ הפרסי. למרות גודלה העצום הסיווייז ג'איינט לא הייתה האונייה הגדולה ביותר בעולם במונחי תפוסה ברוטו, אלא החמישית בגודלה בהיסטוריה, 260,941 טון. ארבע האוניות בעלות התפוסה ברוטו הגדולה ביותר היו מכליות-על מדגם בטילוס (Batilus), אשר נבנו במחצית השנייה של שנות ה-70.

בדצמבר 2009 נמכרה האונייה לגורטי אוניות הודים, ולמסעה האחרון מן המפרץ הפרסי להודו נקראה בשם "מונט" (Mont). היא הועלתה באופן מכוון על החוף באלאנג, במדינת גוג'ראט בהודו ופורקה לצורך מיחזור בינואר 2010.

## היסטוריה
סיווייז ג'איינט נבנתה בשנת 1979 על ידי חברת סומיטומו תעשיות כבדות (Sumitomo Heavy Industries) ביפן, במספנת אופמה, בעיר יוקוסוקה, כמכלית-על במעמס 418,000 טון ושמה הראשון היה "אופמה" (Oppama) על שם המספנות בהן נבנתה, זאת לאחר שבעליה היווניים לא עמד בתשלומים ולא יכול היה לקבל לידיו את האונייה.

האונייה נמכרה לחברת אוניות מהונג קונג בשם Orient Overseas Container Line, אשר הורה למספנות להאריך את האונייה ולהוסיף לה 156,000 טון מעמס. לאחר שנתיים נוספות קיבלה האונייה את השם "סיווייז ג'איינט", והחלה לפעול.

לאחר הגדלת האונייה היא הייתה במעמס של 564,763 טון, באורך כולל של 458.45 מטר ובשוקע של 24.6 מטר. באונייה היו 46 מכלים ו-31,541 מטר מרובע של סיפון. הגה הכיוון של האונייה שקל 230 טון והמדחף 50 טון.

ב-14 במאי 1988, במהלך מלחמת איראן–עיראק, ניזוקה האונייה בהתקפת חיל האוויר העיראקי בעודה חולפת במצר הורמוז כשהיא נושאת נפט גולמי מאיראן. היא טבעה והוכרזה אבודה. זמן קצר לאחר תום המלחמה, האונייה חולצה ממקומה והובאה בגרירה למספנות חברת קפל (Keppel Company) בסינגפור. באוקטובר 1991 היא שבה לשרות בשם הפי ג'איינט (Happy Giant). עוד באותה שנה היא נקנתה על ידי איל הספנות הנורווגי יורגן יארה (Jørgen Jahre) ב-39 מיליון דולר ונקראה יארה ויקינג (Jahre Viking). עד לשנת 2004 הפליגה בדגל נורווגי.

בשנת 2004 נקנתה על ידי חברת המכליות הנורווגית אולסן (First Olsen Tankers), שמה שונה לנוק נביס (Knock Nevis) והיא הפכה למצבור נפט גולמי צף אשר עגן באופן קבוע סמוך לשדה נפט בקטר.

בדצמבר 2009 נמכרה כגרוטאה לסוחרי פירוק אוניות הודים והפליגה בדרכה האחרונה להודו בשם מונט. היא פורקה בהודו בינואר 2010. עוגן האונייה, שמשקלו 36 טון, נשמר ונשלח לתצוגה במוזאון הימי בהונג קונג.

## קישורים חיצוניים

*Jahre Viking במאגר הנתונים של משמר החופים האמריקני 
* מתוך תוכניתו של ג'רמי קלארקסון

קטגוריה:מכליות
ברית מלח

**ברית מֶלַח** הוא ביטוי לברית איתנה ויציבה. מלח בישול היה בעבר מצרך נדיר וחשוב , ולכן ישנה תאוריה שכדי לסמל את חשיבות הברית היו כורתים אותה על מלח.

## בתנ"ך

בספר ויקרא, מצווה אלוהים להמליח כל קרבן במלח:

רש"י על הפסוק מסביר שהברית המוזכרת בפסוק היא ברית הכרותה למלח "מששת ימי בראשית", אז חילק, לפי הכתוב, אלוהים את המים על ידי הרקיע המבדיל . בתור פיוס על כך שלא זכו להיות קרובים לאלוהים כמו המים העליונים, הבטיח הקב"ה למים התחתונים שיקריבו מהם מלח על כל קרבן.

בתנ"ך משמש הביטוי לתיאור הברית החזקה של אלוהים עם הכהנים ועם בית דוד.

בתנ"ך נכתב על הברית עם הכהנים בני אהרן:

המשמעות היא ברית הכרותה ועומדת לעולם, כמו שמפרש רש"י: .

גם על מלכי בית דוד כתוב:

שם אומר המצודת דוד: , כלומר שכשם שהמלח אינו מתקלקל לעולם – כך גם הברית תתקיים לעד.

עם זאת, יש שמסמיכים את פירוש הביטוי למלח הקרבנות, כלומר כמו שהמלח תמיד מוקרב עם הקרבן ומועלה על המזבח, כך גם הברית קיימת לעולם.

## ראו גם
* לחם ומלח

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:בריתות
קטגוריה:ביטויים
ספר המעשים לבני ארץ ישראל

**ספר המעשים לבני ארץ ישראל** או "ספר המעשים שלבני ארץ ישראל" הוא קובץ מנהגים של בני ארץ ישראל שנכתב לאחר חתימת התלמוד הירושלמי. הוא נערך בארץ ישראל במאות ה-7 וה-8 לספירה הנוצרית, לערך.  

## גילוי הספר
החיבור היה נחשב לאבוד והוא נודע בזכות אזכור יחיד שלו בתשובה של רב האיי גאון, אשר טען שבעל "הלכות גדולות" הכניס פסקאות מהחיבור הזה לתוך חיבורו. 

בנימין מנשה לוין היה הראשון שמצא קטעים מספר המעשים בגניזה הקהירית, והוא פרסם אותם בשנת תר"ץ בגיליון הראשון של כתב העת "תרביץ". בעקבות תגליתו פורסמו קטעים נוספים ונכתבו מחקרים על החיבור בידי החוקרים הבולטים בתחום, ביניהם יעקב נחום אפשטיין, יעקב מאן, שאול ליברמן, אביגדור אפטוביצר, מרדכי עקיבא פרידמן ושמחה עמנואל.  

בנוסף לשרידי החיבור בגניזה הקהירית, זיהו החוקרים, באמצעות טרמינולוגיה מקבילות וסימנים נוספים, פסקאות מתוך החיבור ששולבו בספרות הגאונים והראשונים, שנכתבו בימי הביניים.

## תוכן הספר
ספר המעשים נכתב בסגנון הדומה לשאלות ותשובות קצרות. בכל פיסקה ('מעשה') מופיע פסק הלכה קצר, לרוב בלי אזכור של דעות שונות, שמות של מקורות או חכמים.  

פסקי ההלכה בחיבור משקפים בעיקרם את המסורת ההלכתית שנהגה בארץ ישראל בימי שלטון הביזנטיים, קודם לכיבוש הערבי. אולם, חלק מהקטעים שהשתמרו בגניזה הקהירית מכילים עירוב של פסקים מספר המעשים הארץ-ישראלי עם פסקי הלכה המיוסדים על המסורת ההלכתית הבבלית, כפי שהיא משתקפת בתלמוד הבבלי. 

על אף החומר שהתגלה והמחקרים שנכתבו על ספר המעשים, ישנן שאלות יסוד בנוגע לחיבור שעדיין לא התבררו. למשל, לא ברור אם היה חיבור אחד שנקרא 'ספר המעשים לבני ארץ ישראל' או שזו סוגה של חיבורים שונים (בדומה לחיבורי ה'תוספות'). כמו כן, לא ברור הרקע המדויק לכתיבת החיבור. אחת מההצעות שהועלתה במחקר היא שספר המעשים היה מעין פנקס של בית הדין בארץ ישראל שבו תועדו הנושאים שעלו לדיון בבית הדין ופסקי ההלכה של הדיינים. 

ההלכות המובאות בחיבור פותחות צוהר אל חיי היהודים בארץ-ישראל בתקופה האמורה, לא רק מנקודת מבט של תולדות ההלכה, אלא חושפות גם היבטים היסטוריים של חיי החברה, התרבות והכלכלה.

## לקריאה נוספת
* 
* הלל ניומן, **המעשים לבני ארץ ישראל**, הוצאת יד בן-צבי, תשע"א–2011 .
* א' שרלו וע' ברויאר, 'שרידים מ'המעשים לבני ארץ ישראל' כתובים על מגילה', תרביץ, פט (תשפ"ג), עמ' 369–392

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:הלכה
קטגוריה:ספרים ארץ-ישראליים
קטגוריה:ספרות חז"ל
קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
קטגוריה:כתבי יד עבריים
קטגוריה:גניזת קהיר
קטגוריה:הוצאת יד יצחק בן-צבי
קטגוריה:יצירות שנתגלו
קטגוריה:נוסח ארץ ישראל
רייני ניקל

שמאל|ממוזער|250px|רייני ניקל יבש, לאחר אקטיבציה
[שמאל|ממוזער|250px|הרייני ניקל הוא חומר דליק. מְכָל זה, שנועד לשינוע של החומר, ממולא ב[ורמיקוליט|וורמיקוליט כדי להגן על הבקבוק האטום של רייני ניקל שבתוך המכל.]]
**רייני ניקל** (באנגלית: **Raney nickel**) הוא זרז מוצק המורכב מאבקה אפורה-דקה של סגסוגת ניקל ואלומיניום. הזרז פותח בשנת 1926 על ידי מהנדס המכונות האמריקני מורי רייני, כאלטרנטיבה לזרזים שהיו מקובלים בזמנו בתהליכי הידרוגנציה של שמנים צמחיים. כיום הוא משמש כזרז הטרוגני במגוון סינתזות בכימיה-אורגנית, ובייחוד בתגובות הידרוגנציה.

בתהליך הכנת הזרז, בלוק סגסוגת ניקל-אלומיניום, מטופל בבסיס נתרן-הידרוקסיד מרוכז. כתוצאה מטיפול זה, שקרוי "אקטיבציה", מרבית האלומיניום מתמוסס החוצה מהסגסוגת, ומשאיר מבנה נקבובי בעל שטח פנים גדול ביחס לנפח, דבר המגדיל את הפעילות הקטליטית של הזרז. רייני ניקל המיוצר מסחרית כולל שטח-פנים של כ-100 מטר רבוע לגרם זרז. תהליך סילוק האלומיניום ניתן לתיאור במשוואה הבאה:

Al + 2 NaOH + 6 H2O → 2 Na[Al(OH) )4] + 3 H2

כדי להבטיח את היווצרותו של [Na[Al(OH)4 נעשה שימוש בריכוזי בסיס גבוהים, עד ל-5 מולר. בריכוזים נמוכים יותר עלול להיווצר אלומיניום הידרוקסיד, ששוקע כמוצק גבישי (גיבסיט) ועלול לסתום את הנקבוביות שנוצרות בזרז ולהפחית את יעילותו. בסיום תהליך ההכנה הזרז נשטף במים מזוקקים בטמפרטורת החדר, על מנת להרחיק שאריות של אלומיניום הידרוקסיד. הזרז מאוחסן על-פי-רוב במים שהחמצן המומס הוצא מהם, על מנת למנוע תהליכי חימצון שיפגעו ביעילות הזרז.

כמו סגסוגות אחרות, גם סגסוגת הניקל-אלומיניום מורכבת ממספר תרכובות שהיחס ביניהן נקבע לפי הטמפרטורה, הלחץ והרכב הסגסוגת, וניתן לתיאור בדיאגרמת פאזות. בתהליך האקטיבציה, האלומיניום מורחק מתוך פאזות NiAl3 ו-Ni2Al3, כך שמרבית האלומיניום שנשאר לאחר הטיפול בבסיס קיים בתור התרכובת NiAl. נמצא, שפאזת NiAl מסייעת ליציבות הזרז. רייני ניקל הוא חומר יציב יחסית ואינו נוטה להתפרק, מה שמאפשר לאחסן אותו ולעשות בו שימוש חוזר לאורך תקופות ארוכות.

הפעילות הקטליטית הגבוהה של הזרז, יחד עם העובדה שהוא סופח מולקולות מימן לפני השטח הנקבוביים שלו, הופכים את הרייני-ניקל לזרז יעיל בתגובות הידרוגנציה רבות. עמידותו בטמפרטורות גבוהות, כמו גם יציבותו הרבה, מאפשרים את השימוש בו בתגובות שונות ובתנאי-תגובה מגוונים. נוסף על כך, העדר המסיסות של רייני ניקל במרבית הממסים שנמצאים בשימוש שוטף במעבדות (מלבד חומצות מינרליות), וצפיפותו הגבוהה (כ-6.5 g/cm3), מקלים על הפרדתו מהפאזה הנוזלית בסיום התגובה.

בשל שטח הפנים הגדול והיכולת לספוח כמויות גדולות של מימן, רייני ניקל יבש ומאוקטב הוא חומר דליק שצריך להישמר תחת אטמוספירה אינרטית, ולא באוויר רגיל. אפילו לאחר תום התגובה, הזרז עדיין מכיל כמות מימן גדולה, ועלול להתלקח ספונטנית במגע עם האוויר. חשיפה רבה לרייני ניקל עלולה לגרום לגירוי כלי הנשימה. בליעה עלולה להביא לעוויתות ובעיות במערכת העיכול, ומגע עם העין והעור עלול אף הוא לגרום גירוי. בנוסף, החומר מוגדר כגורם מסרטן אפשרי בבני אדם על ידי ה-IARC.

## קישורים חיצוניים

*גרייס דוינסון - זרז הניקל, כולל פסקת היסטוריה
*השפעות בריאותיות אפשריות של רייני ניקל וכללי זהירות
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זרזים
ישימונית תמנע

**ישימונית תמנע** (שם מדעי: *Stenodactylus doriae*) היא שממית יחידאית, המוגבלת לבית הגידול החולי. אורכה עד 18 ס"מ; ניתן להבדיל בין הזוויגים על פי גודל גוף (הנקבה גדולה מהזכר) ועל פי בסיס הזנב הרחב יותר אצל הזכרים. זהו מין פעיל לילה, שבשעות היום נמצא במחילה אותה סתם בחול בעזרת הזנב. ככל הנראה אין לישימונית תמנע נאמנות למחילה מסוימת.

תפוצתה היא בדרום מערב אסיה, איראן ומזרחה עד סיני.

בישראל נפוצה בכתמי חולות שנותרו בערבה ומוגדרת בסכנת הכחדה חמורה על פי רמת הסיכון האזורי.

בעונת הרבייה שבתחילת הקיץ הנקבה מטילה שתי ביצים בכל תטולה. הנקבה מטילה עד חמש פעמים בעונה. הצעירים בוקעים כחודשיים וחצי לאחר ההטלה ואורכם בעת הבקיעה כחמישה סנטימטרים.

## גלריה

קובץ:Stenodactylus doriae.JPG
קובץ:Stenodactylus doriae - Marius Burger - 436100381.jpeg
קובץ:Stenodactylus doriae - Marius Burger - 440551868.jpeg
קובץ:Stenodactylus doriae - Marius Burger - 351198058.jpeg
קובץ:Stenodactylus doriae - Marius Burger - 350831497.jpeg


## קריאה נוספת
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **[[זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה]]**, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 67–69, 278

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם תומאס בלנפורד
קטגוריה:שממיתיים
קטגוריה:בעלי חיים במדבריות המזרח התיכון
קטגוריה:איראן: זוחלים
קטגוריה:ארץ ישראל: שממיתיים
קטגוריה:בעלי חיים בסכנת היעלמות מארץ ישראל
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1874
אנריקה קפרילס רדונסקי

**אנריקה קפרילס רדונסקי** (בספרדית: **Henrique Capriles Radonski**; נולד ב-11 ביולי 1972) הוא פוליטיקאי ועורך דין ונצואלי ממוצא יהודי, שכיהן כמושל מדינת מירנדה בשנים 2017-2008.

## ביוגרפיה
קפרילס רדונסקי נולד בקראקס. הוריה של אימו היו שניהם יהודים ניצולי השואה, ממוצא פולני, הולנדי ורוסי. סבתו שרדה את גטו ורשה. אביו הוא נוצרי קתולי וסבו מצד אביו היה ממוצא יהודי ספרדי. הוא מגדיר את עצמו כקתולי מאמין. למד משפטים באוניברסיטה הקתולית אנדרס בלו והתמחה בדיני מיסים ובמשפט מסחרי. חבר ב-"International Fiscal Association".

בדצמבר 1998, בגיל 26 בלבד, נבחר לכהן בפרלמנט של ונצואלה ובכך הפך לחבר הצעיר ביותר שכיהן בפרלמנט זה אי פעם. חודשים ספורים לאחר בחירתו, מונה על ידי חבריו למפלגת המרכז הנוצרית-סוציאליסטית למשרת סגן נשיא הפרלמנט, תפקיד בו כיהן עד פיזור הפרלמנט באוגוסט 1999.

ביולי 2000 נבחר מטעם מפלגת "Primero Justicia" (שהוקמה ב-1992 על ידי לאופולדו לופס) לראשות עיריית בארוטה המשתייכת למטרופולין של קראקס. באוקטובר 2004 נבחר שוב למשרה כשהוא גורף כ-79% מהקולות.

ב-2008 הציג את מועמדותו לתפקיד מושל מדינת מירנדה ובבחירות שנערכו בנובמבר אותה שנה נבחר לתפקיד.

ב-12 בפברואר 2012 התקיימו פריימריז בין מועמדי האופוזיציה בוונצואלה. בבחירות השתתפו כ-2.9 מיליון אזרחים, וקפרילס זכה בכ-62% מהקולות ונבחר למועמד האופוזיציה בבחירות לנשיאות ונצואלה, שהתקיימו ב-7 באוקטובר 2012 . בבחירות אלו הפסיד לצ'אווס, אך זכה לאחוזי תמיכה נרחבים ביותר ביחס לאנשי אופוזיציה שהתמודדו מול צ'אווס בעבר (קיבל כשישה מיליון קולות לעומת כשמונה מיליון שקיבל צ'אווס).

במהלך מערכת הבחירות בוונצואלה הוא הצהיר על כך, שאם הוא יבחר לנשיאה של וונצואלה, הוא יחדש את היחסים הדיפלומטיים עם מדינת ישראל וכן גם ארצות הברית לאחר הבחירות.

לאחר מותו של הנשיא צ'אווס, רדונסקי התמודד מול הנשיא הזמני ניקולס מדורו בבחירות לנשיאות ב-14 באפריל 2013. הבוחרים נתנו למדורו - שלקח על עצמו את התפקיד של הנשיא בפועל מאז מותו של  צ'אווס - ניצחון צר על קפרילס (מדורו זכה ב-50.6% מקולות הבוחרים, ורדונסקי וב-49.4%}. רדונסקי דחה את תוצאות הבחירות, טען לאי סדרים בבחירות וקרא לביקורת מלאה על תוצאות הבחירות. מדורו אמר כי הוא יקבל ביקורת על תוצאות הבחירות; ועדת הבחירות לא הסכימה לדרישות האופוזיציה לספירה חוזרת.

## ראו גם
* הבחירות לנשיאות ונצואלה (2013)

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים ונצואלים
קטגוריה:עורכי דין ונצואלים
קטגוריה:ראשי עיריות
קטגוריה:פעילים למען דמוקרטיה
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-רוסי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה
קטגוריה:ילידי 1972