קרב לויטן

**קרב לויטן** (בגרמנית: **Schlacht bei Leuthen**) נערך ב-5 בדצמבר 1757 בין הצבא הפרוסי של פרידריך השני לבין צבא אוסטרי בפיקודם של קרל אלכסנדר, נסיך לורן, והרוזן לאופולד יוזף פון דאון. פרידריך השתמש בלוחמת תמרון ובידע של תוואי שטח כדי להביס באופן מכריע את הכוח האוסטרי הגדול יותר. הניצחון הבטיח את השליטה הפרוסית בשלזיה במהלך המלחמה השלזית השלישית, שהייתה חלק ממלחמת שבע השנים.

הקרב נערך בתוך וסביב העיירה לויטן (כיום לוטיניה, פולין), כ-10 קילומטרים צפונית-מערבית לברסלאו (כיום ורוצלב, פולין), בשלזיה הפרוסית. על ידי ניצול האימון של חייליו והיכרותו העדיפה עם השטח, פרידריך יצר פעולת הסחה בקצה אחד של שדה הקרב והניע את רוב צבאו הקטן יותר מאחורי סדרה של גבעות נמוכות. מתקפת הפתע במערך אלכסוני על האגף האוסטרי התמים בלבלה את הנסיך קרל, שלקח לו מספר שעות להבין שהפעולה המרכזית מתרחשת באגפו השמאלי, ולא בימני. תוך שבע שעות, הפרוסים השמידו את האוסטרים ומחקו כל יתרון שהאחרונים השיגו במהלך המערכה בקיץ ובסתיו שקדמו לקרב. בתוך 48 שעות, פרידריך הטיל מצור על ברסלאו, שהוביל לכניעת העיר ב-19–20 בדצמבר.

לויטן היה הקרב האחרון שבו פיקד הנסיך קרל על הצבא האוסטרי, בטרם מינתה אותו גיסתו, הקיסרית מריה תרזה, למושל ארצות השפלה ההבסבורגיות והציבה את לאופולד יוזף פון דאון בפיקוד על הצבא. הקרב גם ביסס מעל לכל ספק את המוניטין הצבאי של פרידריך בחוגים האירופיים, ויש הרואים בו את ניצחונו הטקטי הגדול ביותר. לאחר קרב רוסבאך ב-5 בנובמבר, הצרפתים סירבו להמשיך להשתתף במלחמתה של אוסטריה עם פרוסיה, ולאחר קרב לויטן (5 בדצמבר), אוסטריה לא יכלה להמשיך במלחמה לבדה.

## רקע

[טקסט=Map showing realignment of European alliances after the treaty of Aix-la-Chapelle|ממוזער|אירופה בשנים שלאחר [הסכם אקס-לה-שאפל. אוסטריה בצהוב, ופרוסיה, עם מחוז שלזיה, בסגול.]]
אף על פי שמלחמת שבע השנים הייתה סכסוך צבאי עולמי, היא קיבלה עוצמה מיוחדת בזירה האירופית כתוצאה מהתחרות בין פרידריך השני מפרוסיה, הידוע כ**פרידריך השני**, לבין מריה תרזה מאוסטריה. היריבות ביניהם החלה בשנת 1740, כאשר עם עלייתה של מריה תרזה לשלטון, פרידריך תקף וסיפח את המחוז המשגשג של שלזיה. הסכם אקס-לה-שאפל מ-1748, שסיים את מלחמת הירושה האוסטרית (1740–1748) בין פרוסיה ובעלות בריתה של מריה תרזה, העניק את שלזיה לפרוסיה. מריה תרזה חתמה על ההסכם כדי להרוויח זמן לשקם את כוחותיה הצבאיים ולגבש בריתות חדשות, והתכוונה להשיב את מעמדה באימפריה הרומית הקדושה ולכבוש מחדש את שלזיה. בדומה לכך, צרפת שאפה לשבור את הדומיננטיות הבריטית בסחר האטלנטי.

בשנת 1754, המתחים הגוברים בין בריטניה לצרפת באמריקה הצפונית הציעו לקיסרית את ההזדמנות להשיב את שטחיה האבודים ולהגביל את כוחה ההולך וגדל של פרוסיה. צרפת ואוסטריה הניחו בצד את יריבותן הישנה כדי להקים קואליציה משלהן; מריה תרזה הסכימה שאחת מבנותיה, מארי אנטואנט, תינשא לדופן של צרפת, ושריה הבכירים ניהלו משא ומתן על ברית צבאית ופוליטית המועילה לשני הצדדים. הדבר דחף את בריטניה לחבור לאחיינו של ג'ורג' השני, פרידריך השני. הברית ביניהם כללה גם את נסיכות הבוחר מהנובר, שהוחזקה באוניה פרסונלית על ידי ג'ורג', יחד עם קרוביהם של ג'ורג' ופרידריך, ששלטו בנסיכות בראונשווייג-וולפנביטל וברוזנות הסן-קאסל. סדרה זו של תמרונים פוליטיים נודעה בשם המהפכה הדיפלומטית.

כאשר פרצה המלחמה בשנת 1756, פרידריך פלש לסקסוניה וניהל מערכה בבוהמיה, שם הביס את האוסטרים ב-6 במאי 1757 בקרב פראג. כשנודע לו שהכוחות הצרפתיים פלשו לטריטוריה של בעל בריתו, הנובר, פרידריך נע מערבה. ב-5 בנובמבר 1757, רגימנט חי"ר של כ-1,000 איש ו-1,500 מפרשיו הביסו את הכוח המשולב הצרפתי-אוסטרי שמנה 30,000 איש בקרב רוסבאך במהלך קרב של 90 דקות. עם זאת, בהיעדרו, הצליחו האוסטרים לכבוש מחדש את שלזיה: גיסה של הקיסרית, הנסיך קרל, כבש את העיר שוויידניץ והתקדם לעבר ברסלאו בשלזיה תחתית.

בדרכו חזרה לשלזיה, פרידריך שמע על נפילת ברסלאו בסוף נובמבר. הוא ו-22,000 חייליו עברו 274 ק"מ ב-12 ימים, ובליגניץ חברו לכוחות הפרוסים ששרדו את הלחימה בברסלאו. הצבא המוגדל של כ-33,000 חיילים, עם כ-167 תותחים, הגיע לאזור לויטן רק כדי לגלות ש-66,000 אוסטרים מחזיקים במקום.

## שטח וכוחות
טקסט=Open fields of grasslands|ממוזער|לויטן ניצבת עם שטחי עשב גליים שבהם חילק קרל את חייליו בקו ארוך מעבר לשדות אל הכפר הנראה במרחק. קרל כיוון את פעולותיו ממגדל אחת הכנסיות.
רוב אזור שלזיה תחתית הוא מישור גלי של אדמה פורייה. האזור כולל אדמות שחורות ואדמות סחף (אלוביאליות) ליד ברסלאו (ורוצלב) ובעמקי הנהרות, המעורבות עם אדמות חוליות יותר. בין נהר האודר למרגלות הרי הסודטים, יש בו אקלים מתון, אדמות פוריות ורשת מים ענפה, שהפכו אותו למשאב חקלאי נחשק.

באזור שמצפון-מערב לברסלאו, היעדרן של גבעות תלולות הופך את התצפית על אויב מתקרב לקלה, והמישוריות היחסית הגבילה תמרוני הסתרה. נוכחותה של אדמת סחף הבטיחה קרקע רכה יחסית, פחות מזו שפרידריך עתיד היה להתמודד איתה בקרב קונרסדורף ב-1758, אך מספיק כדי לספק ביצות טבעיות אקראיות שיחסמו מעבר כוחות במקומות מסוימים או שיעמעמו את קול צעידתם ופרסות סוסיהם. האזור סביב לויטן כלל מספר כפרים: בעיקר ניפרן, כ-5.6 ק"מ מצפון; פרובלוויץ, גם כן מצפון, בערך באמצע הדרך בין לויטן לניפרן; גולאו, כ-3 ק"מ מדרום-מזרח; וליסה (כיום רובע בוורוצלב), כ-6.1 ק"מ ממזרח. דרך קישרה בין הכפרים בורן, לויטן וליסה לברסלאו, תוך חציית נהר האודר ויובליו.

### הבסבורג
טקסט=Frederick on his white horse, and other staff members|שמאל|ממוזער|בבורן, פרידריך השני והמטה שלו מפתחים את תוכנית הקרב שלהם, כפי שאויר על ידי הוגו אונגויטר.
הנסיך קרל וסגנו, הרוזן לאופולד יוזף פון דאון, שהיו מודעים להתקרבותו של פרידריך, הציבו את הצבא כשהוא פונה מערבה בחזית של כ-8 ק"מ בארץ של מישורים גליים. הנסיך פרס את חייליו בשני קווים, כאשר האגף הימני בנקודה הצפונית ביותר, מעוגן בניפרן. לויטן שימשה כמרכז האוסטרי. קרל הקים שם את עמדת הפיקוד שלו על ידי שימוש במגדל כנסייה כעמדת תצפית והצבת שבעה גדודים בכפר עצמו. רוב כוחותיו של קרל עמדו באגף הימני שלו. עמדה קדמית קטנה הוצבה בבורן, אך עם הגעתו של פרידריך בכוח מלא, היא נסוגה מיד מזרחה. העמדה האוסטרית הצטלבה בזווית ישרה עם הדרך הראשית בין בורן לברסלאו ועברה דרך פרובלוויץ וליסה. הוא אבטח את ניפרן עם שמונה פלוגות של גרנדירים והציב את פרשיו בגוקרוויץ (כיום חלק מהכפר קרומפיצה). הקו האוסטרי השתרע עד דרומה לזאגשוץ (כיום זאקז'יצה), שם עמדו פרשיו בזווית ישרה לחיל הרגלים ויצרו קו בין זאגשוץ לגולאו. העמדות אובטחו עם גרנדירים נוספים ומשמרות. כוחות מילאו כפרים ויערות, ומיהרו להקים אבטים. משמרות אבטחו את כל נקודות התקשורת וכן צומתי דרכים ושבילים. האגף השמאלי שלו היה הקצר ביותר, ופרשים הוצבו בקצהו הרחוק, ליד נחל סמוך לכפר גולאו. לקרל היה כוח מעורב של חיילים הבסבורגים, כולל מספר כוחות חיל משמר מהגבול הצבאי וחיילי האימפריה הרומית הקדושה מדוכסות וירטמברג ודוכסות בוואריה.

### פרוסיה
פרידריך השני למד את השטח בעל פה בתמרונים קודמים. ב-4 בדצמבר 1757, מעמדתו על שונברג, תלולית כ-1.5 ק"מ ממערב לבורן, הוא סקר את הנוף המוכר עם הגנרלים שלו, ותוכנית החלה להתגבש. לפניו נקדו את הנוף קבוצת גבעות נמוכות לאורך ציר מקביל בערך לקו האוסטרי. הוא ידע את שמות הגבעות: שליירברג, זופיינברג, ואכברג ובוטרברג. הן בקושי היו גבעות, יותר כמו תלוליות, אך היו גבוהות מספיק כדי לספק מחסה לחייליו. בהתמודדות מול צבא בגודל כפול משלו, היה עליו להסתמך על האימון הטקטי של צבאו ולהשתמש בשטח כדי לתמרן את אנשיו לעמדה אופטימלית. לפרידריך היה אחד הצבאות הטובים באירופה: כל פלוגה מחייליו ירתה לפחות ארבעה מטחים בדקה, וחלקם יכלו לירות אף חמישה, מה שהיה כפול מקצב האש של רוב הצבאות האירופיים האחרים. הפרוסים יכלו לתמרן טוב יותר מכל צבא באירופה ולצעוד מהר יותר, והם בדיוק באו מהצלחה מהדהדת ברוסבאך. הארטילריה שלו יכלה להיפרס ולהיפרס מחדש במהירות כדי לתמוך בחיל הרגלים. הפרשים שלו, שאומנו בצורה מעולה, יכלו לתמרן ולהסתער כאשר הסוסים סמוכים זה לזה, פלג גוף לפלג גוף והרוכבים ברך אל ברך, ולנוע בדהרה מלאה.

## קרב
### הסחה פרוסית
מזג האוויר הערפילי הקשה על זיהוי העמדות משני הצדדים, אך פרידריך ומפקדיו ניצלו את הערפל לטובתם. לאחר שהשאיר יחידת פרשים וקבוצת רגלים מול הקצה הצפוני ביותר של הקו האוסטרי (האגף הימני האוסטרי), פרידריך פרס את שאר כוחותיו, עיקר צבאו, לעבר לויטן עצמה. קרל ראה אותם מתחילים בפריסה מחדש וייתכן שפירש את התמרון כנסיגה, לפחות באופן זמני.

בשעה 4:00 לפנות בוקר ביום ראשון, פרידריך נע לעבר האגף הימני האוסטרי בארבעה טורים, כאשר הרגלים בטורים הפנימיים והפרשים בחיצוניים. תוך שימוש בתלוליות כדי להסתיר את תנועותיו מהאוסטרים, פרידריך הזיז את שני טורי הרגלים וטור פרשים אחד באלכסון לימינו. טור הפרשים השמאלי ביותר נשאר מאחור כדי לשכנע את האוסטרים שהוא עדיין מתקרב ישירות לקצה של הקו האוסטרי, ליד פרובלוויץ. הסחת הדעת הגלויה הזו הסתירה את כוונתו של פרידריך לבצע תמרון אלכסוני, בדומה לזה שהשתמש בו בהצלחה רק שבועות ספורים קודם לכן בקרב רוסבאך. הנסיך קרל, שצפה מעמדת התצפית שלו, הזיז את כל העתודה שלו לאגף הימני שלו. פעולה זו לא רק שהחלישה את האגף השמאלי, אלא גם מתחה את החזית שלו מלויטן דרך פרובלוויץ ועד לניפרן, והאריכה אותה הרבה מעבר ל-4 הקילומטרים המקוריים שלה.

בעוד שטור פרשים בודד ריתק את תשומת ליבו של קרל באגף הימני הקיצוני שלו, שאר הפרוסים המשיכו ללא גילוי, מאחורי אותן גבעות לאורך החזית האוסטרית ועברו אל מעבר לאגף השמאלי האוסטרי.

### תמרון אלכסוני
[טקסט=Infantry line, muskets and bayonets, with an officer on a horse; the image is not particularly historically accurate.|ממוזער|300x300 פיקסלים|הפרוסים מתקדמים בלותן, כפי שדמיין ואייר [קרל רכלינג|קרל רוכלינג ( c. 1890 )

הפרוסים מסתערים בקרב לויטן, כפי שדמיין ואייר קרל רכלינג (סביבות 1890)]]
חיל הרגלים הפרוסי צעד דרומה ונשאר מאחורי רכס של גבעות נמוכות, מחוץ לשדה הראייה של האוסטרים. כאשר ראשיהם של שני הטורים הפרוסים המאומנים היטב – כאשר המרחק בין המחלקות הצועדות נשאר בדיוק ברוחב החזית של כל מחלקה – עברו את האגף השמאלי האוסטרי, הטורים פנו שמאלה לעבר האויב והמשיכו בצעידתם עד שעברו מעבר לאגף השמאלי האוסטרי. בפקודה, מחלקות הטורים פנו שמאלה בלובטינץ (כיום לובנצ'יצה), וכל הצבא הפרוסי נעמד בקו קרב, בעומק של שניים עד שלושה אנשים, בזווית כמעט ישרה לנקודה החלשה ביותר של השמאל האוסטרי. בדומה לכך, פרשיו של האנס יואכים פון ציטן חצו את כל החזית האוסטרית והתמקמו בזווית של 45 מעלות לאגף האוסטרי.

הארטילריה הפרוסית התמקמה על המדרונות האחוריים של בוטרברג והוסתרה מעיני האוסטרים בזמן שהתכוננה לנוע לרכס כדי לתזמן את ההפגזה שלה עם התקפת הרגלים. עיקר הצבא הפרוסי שהתמקם מחדש ניצב כעת מול המרכיב הקטן ביותר של הקו האוסטרי. טור הפרשים הפרוסי היחיד ועתודת הרגלים הקטנה שנותרו מול האגף הימני הקיצוני האוסטרי המשיכו לבצע הפגנת נוכחות מול האוסטרים ואף נעו צפונה יותר, כאילו התקפה עומדת להתרחש שם.

### התקפה
האוסטרים נדהמו מהופעת הפרוסים באגפם השמאלי, אך המטרה התבררה במהרה. חיל הרגלים הפרוסי, הערוך כעת בשני קווי קרב מסורתיים, התקדם אל החלק החלש ביותר של הקו האוסטרי במטרה לגלגל את האגף. הקולונלים האוסטרים בשטח עשו כמיטב יכולתם על ידי סיבוב קוויהם ב-90 מעלות וניסיון לנצל תעלה רדודה, שניצבה מול הקו הפרוסי. פרנץ לאופולד פון נאדסדי, שפיקד על האגף, ביקש תמיכה מקרל, אך בקשתו זכתה להתעלמות. גם בשעות הבוקר המאוחרות, כשרוב הצבא הפרוסי מול אגפו השמאלי, הוא עדיין האמין שכל מתקפה תבוא באגף הצפוני. רוב האנשים בקו האוסטרי הראשון היו מווירטמברג, חיילים פרוטסטנטים שנכונותם להילחם בפרוסים הלותרנים הוטלה בספק על ידי הפיקוד האוסטרי. חיילי וירטמברג החזיקו מעמד ושמרו על אש מוסקטים יציבה עד שהמון הפרוסים הגיח מבעד לעשן אבק השריפה. לאחר מכן הם נסו על נפשם, כשהם סוחפים עימם את הבווארים שפרס נאדסדי כדי לתמוך באגפו.

הגל הראשון של חי"ר פרוסי, בתמיכת הארטילריה של פרידריך שכעת הפגיזה מפסגת אחת התלוליות, התקדם בעקביות לעבר לויטן. בפיקודו של הנסיך מוריץ מאנהלט-דסאו, הרגלים והגרנדירים המנוסים נכנסו לקרב עם 60 כדורים לאדם, על פי התקנות הפרוסיות. כאשר הכריעו את הקו האוסטרי הראשון, כבר אזלה להם התחמושת. נאדסדי שלח את הפרשים המעטים שלו נגד טור הגרנדירים הפרוסי והחי"ר שתמך בו, אך ללא הועיל. נאדסדי הסיג את אנשיו בתוהו ובוהו, כשהם חסרי סדר. הנסיך קרל ודאון הבינו לבסוף שהם רומו ומיהרו להעביר כוחות מהימין לשמאל, אך הם האריכו את החזית, שהייתה במקור באורך של כ-4 קילומטרים, לכמעט 10 קילומטרים, כאשר שינו את פריסת הכוחות מוקדם יותר באותו יום כדי להגיב להסחה של פרידריך. עם נסיגת האוסטרים, הארטילריה הפרוסית קצרה בהם באש איגוף.

החי"ר והגרנדירים הפרוסים הגיעו ללויטן תוך 40 דקות ודחקו את הכוחות האוסטרים לתוך הכפר. הגרנדירים הפרוסים פרצו את החומה ראשונים והסתערו על הכנסייה, שם נהרגו רבים מהמגינים. קרבות פנים אל פנים השתוללו ברחבי הכפר. שארל-ז'וזף למורל, שהפך לימים לנסיך לינייה השביעי, היה אז קפטן ברגימנט רגלים אוסטרי:לוטננט-קולונל שלנו נפל, נהרג כמעט בהתחלה; מעבר לכך איבדנו את המייג'ור שלנו, ולמעשה את כל הקצינים מלבד שלושה... חצינו שתי תעלות עוקבות, שהיו במטע משמאל לבתים הראשונים בלויטן; והתחלנו להיערך מול הכפר. אבל לא יכולנו לעמוד בזה. מלבד הפגזה כללית שקשה לתאר, היה מטר של קליעי רסס על הגדוד הזה, שעליו, מאחר שלא נשאר קולונל, נאלצתי לקחת פיקוד.לויטן לא היה כפר גדול, החיילים היו צפופים כל כך שהם עמדו בעומק של 30 עד 100 שורות וההרג היה נורא. למורל העיר מאוחר יותר שהגדוד שלו, שבדרך כלל מנה כ-1,000 חיילים, כמו גם כמה הונגרים וכמה גרנדירים שהופרדו מהפלוגות שלהם, השאירו לו פחות מ-200 אנשים. הוא משך אותם לאחור אל הגבעה בקצה הכפר, שם הייתה טחנת רוח שסביבה יכלו לתפוס מחסה. לבסוף, משמר החיים הפרוסי, בפיקודו של קפטן ויכארד יואכים היינריך פון מלנדורף, פרץ דרך בית הקברות של הכפר ואילץ אותם לנטוש את עמדתם.

האוסטרים נטלו לרגע את היתרון כאשר הזיזו סוללה מהרכס שמצפון לכפר כדי לחפות על הרגלים שלהם, ואש הסוללה אפשרה לרגלים להיערך בזווית ישרה לחזיתם המקורית. פרידריך הגיב בהוראה לאחרוני חיילי העתודה של האגף השמאלי שלו להתקדם, אך הסוללה האוסטרית הדפה אותם לאחור. לבסוף, התותחים הכבדים של פרידריך שעל בוטרברג, תלולית קטנה ממערב לעיירה, הנחיתו הפגזת אש. כמה משתתפים אמרו שההפגזה הזו, יותר מחי"ר הפרוסי, היא שניצחה את הקרב.

ההסתערות על החומה חשפה לזמן קצר את קו הרגלים של הגנרל וולף פרידריך פון רצוב. למעלה משעתיים חלפו מאז שהנסיך הורה לפרשיו לחזור ללויטן, אך הם הגיעו בדיוק בזמן. בפיקודו של הרוזן ג'וזפה לוקזה ד'אוורנה, הפרשים מיהרו לתקוף אותם באגף; הסתערות פרשים מוצלחת ברגע קריטי זה הייתה עשויה להפוך את קערת הקרב על פיה. לרוע מזלם של האוסטרים, 40 אסקדרונים של פרשיו של ציטן המתינו להם בראדקסדורף והסתערו על אגפם, ועוד 30 אסקדרונים בפיקודו של גאורג וילהלם פון דריזן הסתערו על חזיתם. דרגוני ביירוית תקפו את האגף השני, והוסרי פוטקאמר, בפיקודו של גאורג לודוויג פון פוטקאמר, הסתערו על העורף. לוקזה נהרג כשראשו נערף מכדור תותח, וחייליו פוזרו. קרב הפרשים התערבל במהרה אל תוך קו הרגלים האוסטרי מאחורי לויטן, מה שגרם לבלבול נוסף. כשהם נרמסים על ידי הפרשים הפרוסים, הרגלים האוסטרים נשברו. החי"ר ולאחר מכן הפרשים נסוגו לעבר ברסלאו, שם חצו את הנהר ביסטז'יצה (שנקרא אז "המים השחורים").

## מפות
קווים אדומים רציפים מציינים את העמדות ההבסבורגיות. קווים כחולים רציפים מציינים את העמדות הפרוסיות. קווים מקווקווים מראים תנועה. מלבנים עם קו אלכסוני מציינים חיל פרשים.


קובץ:Battle_of_Leuthen_-_The_fix,_5_December_1757.png|עם התקרבותו של פרידריך השני, מוצב הכוחות הקדמי של קרל (קו אדום מקווקו) נסוג לנייפרן. מבורן, פרידריך העריך את גודל הכוח האוסטרי ואת סידורו (קו אדום מלא) וארגן את כוחותיו לתמרון אלכסוני. בקצה הימני נמצא הכפר ליסה, שם סיים פרידריך השני בסוף היום.
קובץ:Battle_leuthen_shift.gif|בעוד שקרל שלח את רוב כוחות העתודה שלו צפונה (קווים מקווקווים אדומים) כדי להגן על אגפו מפני ההתקדמות הפרוסית, פרידריך השני תמרן את כוחותיו מעבר לאוסטרים והפתיע אותם באגפם השמאלי.
קובץ:Battle_of_Leuthen,_5_December_1757_-_The_press.png|קרל הבין לבסוף את הסכנה שהוא חווה וניסה להכניס את חיל הפרשים והחיילים שלו מאגפו הימני למערכה. אורך הקו שלו (אדום מלא) נמשך 8 ק"מ, מה שאומר שהחיילים נאלצו לצעוד מרחק רב מדי. הפרוסים (הקו הכחול המקווקו) דחקו את האוסטרים לאחור.
קובץ:Battle_of_Leuthen_-_The_kill,_5_December_1757.png|חייליו של קרל נסוגו מהשדה, ופרידריך השני נכנס לטירה הקטנה בליסה.


## לאחר הקרב
[ממוזער|תיאורו של [וילהלם קמפאוזן מהמאה ה-19, של פרידריך השני וחייליו לאחר הקרב. על פי הדיווחים, החיילים שרו את "Nun danket alle Gott" (מגרמנית: עתה נודה כולנו לאלוהינו ).]]
טקסט=Frederick's arrival at the castle of Lissa, where he is greeted by Austrian officers|ממוזער|תיאורו של ריכרד קנטל של הגעתו של פרידריך השני לטירת ליסה לאחר קרב לויטן; הוא התקבל על ידי קצינים אוסטרים מופתעים, האנשים שלבשו ז'קטים לבנים.
כאשר העשן התפזר, חיל הרגלים הפרוסי עיצב מחדש את שורותיו והתכונן לרדוף אחרי האוסטרים הנמלטים. שלג החל לרדת, ופרידריך עצר את המרדף. כמה חיילים, ייתכן שרק אחד מהם, החלו לשיר את השיר המפורסם "Nun danket alle Gott" (מגרמנית: עתה נודה כולנו לאלוהינו ). ייתכן שלבסוף כל הצבא הצטרף לשירה, אך נראה שסיפור זה הוא אגדה אורבנית.

פרידריך השני התקדם לעבר ליסה. פליטים מהקרב מילאו את העיירה, והוא מצא את חצר הטירה המקומית עמוסה בקצינים אוסטרים מופתעים. על פי הדיווחים, לאחר שהמלך ירד מסוסו, הוא פנה אליהם בנימוס: "ערב טוב, רבותי, אני מעז לומר שלא ציפיתם לי כאן. האם ניתן לקבל מקום לינה יחד איתכם?"

לאחר יום מנוחה, ב-7 בדצמבר, פרידריך שלח מחצית מפרשיו עם ציטן לרדוף אחרי צבאו הנסוג של קרל, שעשה כעת את דרכו לעבר קניגרץ דרך שוויידניץ, ושבה 2,000 חיילים נוספים ואת הציוד שלהם. עם שאר צבאו, פרידריך צעד על ברסלאו. בכך שרדפו אחרי צבאו של קרל לתוך בוהמיה, הפרוסים הבטיחו את בידודו של חיל המצב של בעלות הברית שהחזיק בברסלאו. הגנרל האוסטרי שנותר לפקד על העיר, פילדמרשל לוטננט זלמן שפרכר פון ברנג, שלט על כוח משולב של 17,000 חיילים צרפתים ואוסטרים. ברסלאו הייתה עיר מבוצרת היטב, מוקפת חומות ותעלות מגן. האוסטרים היו נחושים להחזיק בברסלאו, לא רק משום שאובדנה יעלה להם בשליטה על שלזיה ובפגיעה משמעותית ביוקרתם, אלא גם בשל כמויות הציוד העצומות שהיו בעיר. המפקד האוסטרי, שהכיר במצבו העגום, תלה כרזות על גרדומים ועמודים ברחבי העיר והזהיר כי כל מי שידבר על כניעה ייתלה מיד. ב-7 בדצמבר, פרידריך הטיל מצור על העיר, ועתיד השליטה האוסטרית בברסלאו ובאזור נראה קודר. ברסלאו נכנעה ב-19–20 בדצמבר.

### אבדות
מתוך צבא של כ-66,000 איש, האוסטרים איבדו 22,000, כולל 3,000 הרוגים, 7,000 פצועים ו-12,000 שבויים - מספר מדהים. הדמוגרף וההיסטוריון האוסטרי גסטון בודארט העריך כי מתוך ההרוגים והפצועים, כמעט 5% היו קצינים. הוא גם העריך שאבדות אחרות, כגון שבי ועריקה, עמדו על 17,000, כמעט 26%. קרל איבד רגימנטים שלמים, שהתפזרו בהתקפות הראשונות או נרמסו בסוף; הם פשוט נעלמו בגלי המעילים הכחולים הפרוסים. הפרוסים לקחו שלל גם 51 נסים ו-116 מתוך 250 התותחים האוסטרים. מתוך הצבא הפרוסי שמנה 36,000 איש, פרידריך איבד 6,344, מתוכם 1,141 הרוגים, 5,118 פצועים ו-85 שבויים. הוא לא איבד אף אחד מתותחיו.

למרות הניצחון, מחירו היה כבד יחסית: פרידריך השני איבד בסך הנפגעים חמישית מאנשיו בקרב, כולל שניים מדרג המייג'ור גנרל שלו.

הקרב היווה מכה קשה למורל האוסטרי. הצבא הובס קשות על ידי צבא שגודלו מחצית משלו, בעל פחות תותחים ועייף לאחר צעדה ארוכה של שנים עשר ימים. קרל וסגנו, הרוזן לאופולד יוזף פון דאון, שקעו "במעמקי היאוש", והנסיך לא הצליח להבין מה קרה. עברו של קרל נגד פרידריך במפגשים קודמים היה מעורב עד גרוע, אך מעולם לא נחל כישלון כה צורב כמו בלויטן. לאחר התבוסה המוחצת, החליפה אותו מריה תרזה בדאון. קרל פרש מהשירות הצבאי ושימש מאוחר יותר כמושל ארצות השפלה ההבסבורגיות.

האוסטרים גם הפיקו כמה לקחים, כמו ההימנעות מלהילחם בפרוסים בשטחים פתוחים והצורך לבחור בעצמם את שדה הקרב. מאוחר יותר הם יישמו לקחים אלו.

## הערכות
פרידריך הפיק תועלת מאויב ששיחק לידיו. ראשית, קרל ראה את מה שרצה לראות בנוגע להתקפה העיקרית, במקום להשתמש בפרשים הקלים והיעילים שלו כדי לסייר ולבלוש אחר תנועות הפרוסים. פרידריך העיר מאוחר יותר כי סיור בודד יכול היה לחשוף את תוכניתו. חיל הפרשים שפרידריך השאיר כדי לבצע הפגנת נוכחות מול העמדה הצפונית ביותר של הקו האוסטרי היה פשוט הסחה שנועדה להסתיר את תנועותיו האמיתיות. שנית, האוסטרים סייעו לו בכך שכשלו בהצבת משמרות באגפם הבלתי מוגן מדרום ללויטן. הימנעותו של נאדסדי מהצבת עמדות קדמיות באגפו הפתוח שמדרום ללויטן הייתה מחדל מפתיע עבור קצין עם שנות ניסיון רבות כל כך נגד הפרוסים. היה עליו לשקול את האפשרות של התקפה ממקום בלתי צפוי, שכן זה היה תורת הלחימה של פרידריך השני. שלישית, גם כאשר עמד בפני ההתקפה על אגפו השמאלי, ההסחה באגף הימני ליד פרובלוויץ המשיכה לרתק את קרל. כאשר הורה לפרשים לנוע מצפון כדי לתמוך בכוחות הקורסים בלויטן וסביבתה בדרום, היה עליהם לעבור מרחק רב מדי במעט מדי זמן.

הקרב היה ניצחונו הגדול ביותר של פרידריך השני עד לאותו שלב, וייתכן שהיווה את השימוש הטוב ביותר בטקטיקה בקריירה שלו, והוכיח את העליונות של חיל הרגלים הפרוסי. ביום אחד, פרידריך השיב לעצמו כל יתרון שהאוסטרים השיגו מוקדם יותר באותה שנה בברסלאו ובשוויידניץ, ושם קץ לניסיון האוסטרי לכבוש מחדש את שלזיה. הקרב הפך למופת לשימוש בטקטיקות קוויות של המאה ה-18. פרידריך למד לקחים יקרי ערך בקרב פראג ובקרב קולין, שבהם לחיל הרגלים שלו אזלה התחמושת והם איבדו את היוזמה. בלויטן, עגלות התחמושת נעו יחד עם הקווים המתקדמים של הגרנדירים וגדודי הרגלים, מה שאפשר לכוחות להצטייד מחדש במהירות מבלי לאבד תנופה. אף על פי שחלק מחיילי הרגלים ירו לא פחות מ-180 כדורים, ההתקדמות מעולם לא נעצרה בגלל חוסר בתחמושת. חיל הפרשים הפרוסי הגן בהצלחה על אגפי הרגלים, במיוחד במהלך הסתערותו של נאדסדי על הגרנדירים הפרוסים בכנסייה של לויטן. הפרשים גם סיפקו הסתערויות חשובות מבחינה טקטית, ששיבשו את הניסיונות האוסטרים להיערך מחדש, מה שבסופו של דבר הפך את התבוסה למנוסה מוחלטת. הארטילריה הרכובה של פרידריך, שכונתה לעיתים "הארטילריה המעופפת" בזכות יכולתה לנוע במהירות, המשיכה באש שלה, שמרה על קצב התקדמות הצבא, ופרסה ופרסה מחדש את תותחיה בהתאם לצורך. בנוסף לנזק הפיזי שגרמו, הצליל הייחודי של תותחי ה-12 ליטראות של הארטילריה הרכובה העלה את המורל הפרוסי ופגע בזה של האוסטרים.

הניצחון שינה את יחסם של אויבי פרידריך השני אליו. לפני הקרב, התייחסו אליו לעיתים קרובות בצורה לא מחמיאה, ואפילו משפילה, אך לאחר לויטן, הוא כונה בפי כל מלך פרוסיה, הן בשיחות בחברה הגבוהה והן בקרב העם. הניצחונות בלויטן וברוסבאך זיכו את פרידריך בכבוד ובפחד, שאף אויביו המרים ביותר רחשו לו לאורך שאר המלחמה ובתקופת השלום שבאה בעקבותיה. שני הקרבות הצילו ככל הנראה את פרוסיה מכיבוש על ידי אוסטריה. חצי מאה מאוחר יותר, הגדיר נפוליאון בונפרטה את קרב לויטן כ"יצירת מופת של תנועות, תמרונים והחלטיות".

## אנדרטאות
אנדרטה שהוקמה בשנת 1854 חלקה כבוד לצבא הפרוסי בלויטן. נין אחיינו של פרידריך, פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה, הורה להקים עמוד ניצחון ועליו אלת ניצחון מוזהבת בהיידאו (כיום בלוניה), 5 ק"מ מצפון-מערב ללויטן. האדריכל הברלינאי פרידריך אוגוסט שטילר סיפק את העיצוב לאנדרטה, וכריסטיאן דניאל ראוך יצר את אלת הניצחון. הפסל היינריך מנצל מנייסה בנה את העמוד בסדנתו, מאבן מקומית לבנה-אפורה. מוריץ גייס יצר את המסד ואת האלה ביציקת אבץ וציפה בזהב את פסל ויקטוריה לשם השגת אפקט מרשים יותר. כיאה לחשיבות הניצחון בביסוס המדינה הפרוסית ובמיתוס של פרידריך השני, הגיעה האנדרטה לגובה של 20 מטרים. במהלך או לאחר מלחמת העולם השנייה, חיילים או פרטיזנים פוצצו את האנדרטה באמצעות דינמיט, ונותרו ממנה רק שרידי בסיסה, אשר שופצו בשנת 2011.


קובץ:Heidau_(4SC)_3_-_Siegessäule_1756.jpg|אנדרטה לזכר הקרב שהוקמה ב-1854 ונהרסה ב-1945
קובץ:Pomnik_bitwy_pod_Lutynią.jpg|שרידי האנדרטה שהוקמה ב-1854


## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:אוסטריה: קרבות
קטגוריה:מלחמת שבע השנים
קטגוריה:פרוסיה: היסטוריה צבאית