open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פניה שלום

**פניה שלום** (1909 – 19 בפברואר 1999) הייתה מתרגמת ועורכת ישראלית. אשתו של פרופסור גרשם שלום מגדולי חוקרי הקבלה, חתן פרס ישראל.

## ביוגרפיה
נולדה בשם פניה פרויד ביאגיילניצה, בגליציה, אז פולין למשפחה ציונית, אביה אלימלך (מלך) פרויד ואמה פסיה פרויד ולה שני אחים: פיליפ פרויד ומלווינה פרויד. דודה, אחי אביה היה יוסף פרויד. היא קרובה רחוקה של זיגמונד פרויד.

היא עלתה לארץ ישראל לבדה ב־1931. בישראל התיישבה בירושלים ועסקה בהוראה. שני אחיה עלו מאוחר יותר.

ב-1932 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. היא למדה תנ"ך, לשון, עברית וקבלה שם הכירה את גרשם שלום שהיה מרצה באוניברסיטה ונשוי. בדצמבר 1936 נישאה לגרשם שלום זמן קצר לאחר שהתגרש. אשתו הראשונה, אלזה בורקכרדט, נישאה לפרופ' הוגו ברגמן, חברם המשותף, זמן קצר לאחר מכן.

עם סיום לימודיה עזרה לבעלה בכל מחקריו, היא עסקה בחיפוש בכתבי יד בפולנית, כתיבת ביקורת על ספרים, בתרגום ובעריכה.

היא תרגמה את כתב היד הפולני של "דברי האדון", דבריו של יעקב פרנק, כפי שנכתבו בידי חסידיו, תרגום שהיה מיועד עבור מחקריו של שלום. הספר פורסם ב־1997 על ידי פרופסור רחל אליאור.

ב-1967 השתתפה בהכנת הביבליוגרפיה של כתבי גרשם שלום היא כתבה הקדמה למהדורה המחודשת של ספרו של שלום "שבתי צבי והתנועה השבתאית" המספרת על תהליך הכתיבה של הספר ועל ההקדמה האבודה שנמצאה.

### חיים אישיים
בעלה נפטר ב־1982. לזוג לא נולדו ילדים. נפטרה ב־1999 בגיל 90.

ממוזער|קברי גרשם ופניה שלום בבית הקברות "סנהדריה" בירושלים

## ספריה
* "דברי האדון" - דבריו של יעקב פרנק כפי שנכתבו בידי חסידיו בסוף המאה הי"ח; תורגם מפולנית בידי פאניה שלום מכתב יד קראקוב של Zbior slow Panskich, ירושלים, 1997. עורכת ומביאה לדפוס רחל אליאור.
* פניה שלום וב. ירון, "ביבליוגרפיה של כתבי גרשם שלום", מחקרים בקבלה ובתולדות הדתות מוגשים לגרשם שלום, במלאת לו שבעים שנה, על ידי תלמידיו חבריו וידידיו, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשכ"ח, עמ' קצ"ט - רל"ד. ברשימה מופיעים 520 כותרים, עד לשנת תשכ"ח - 1967/68.
* גרשם שלום, שבתי צבי והתנועה השבתאית בימי חייו, 2 כרכים, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשמ"ח-1987, עמ' כח. הקדמה: פניה שלום

## קישורים חיצוניים
* פניה שלום: אני כתבתי, הוא חתם, ⁨⁨כל העיר (ירושלים)⁩, 19 ינואר 1990⁩
* יורם הרפז, מטיל צל ענק (ב'), המשך, ⁨⁨כל העיר (ירושלים)⁩, 19 ינואר 1990⁩

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1999
נסים בן יצחק הלוי

רבי **נסים אליהו** בן יצחק **הלוי** (י"ח בחשוון תרפ"א - א' בחשוון תשמ"ט) היה פייטן חלאבי.

## ביוגרפיה
רבי נסים אליהו נולד בחלב לבהייה בוליסה ולרבי יצחק שהיה החזן הראשית בבית כנסת "בית נשיא". בילדותו ובנעוריו למד בישיבות העיר אצל רבו רבי שלמה זעפרני וכן אצל רבי משה טויל מעלי הכהן. סמוך לגיל חמש-עשרה נפטר אביו, והוא נאלץ להפסיק את לימודיו כדי לשאת בעול פרנסת הבית ולסייע לאמו ולאחיו הצעירים.

רגשותיו העמוקים כלפי ארץ ישראל באו לידי ביטוי בשירים שחיבר, ובהם תיאר את כמיהתו לעליה לארץ. בהמשך הגשים את תשוקתו ועלה ארצה באופן בלתי ליגאלי. לאחר שהתבסס בארץ פעל להסדרת כניסתם של אמו ושל אחיו, ובסופו של דבר כל בני המשפחה הגיעו לישראל.

לאחר תקופה נשא לאשה את רחל בת רבו, רבי שלמה זעפרני. בנו הבכור, הרב יצחק משמש כרב היישוב קרני שומרון.

רבי נסים עבד בעבודות במזכירות במסגרות חינוך דתיות: תחילה בבית הספר "תורת משה" שבשכונת התקווה ולאחר מכן בישיבה התיכונית העירונית בתל אביב. מעבר לעבודתו הקבועה, הקדיש את שעות הפנאי ואת ימי השבת למסירת שיעורי הלכה ואגדה בבתי כנסת באזור מגוריו, ומשך אליו ציבור רחב שנהנה מסגנונו הבהיר ומיכולתו להעביר רעיונות עמוקים בלשון פשוטה.

פיוטיו של רבי נסים אליהו בנויים על יסודות האמונה המסורתית של קהילת חלב, ומתאפיינים בהתרפקות על בית המקדש, בתחושת ביטחון בבורא ובשבח לבורא עולם. רבים משיריו נקלטו במסורת שירת הבקשות והפכו לנכס צאן ברזל של שירת הבקשות.

נפטר בא' בחשוון תשמ"ט.

## פיוטיו
כמה מפיוטיו התפרסמו במיוחד ונכנסו לשירת הבקשות. נדפסו בקבצים "בקול רינה" "שיר ושבחה" ועוד.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פייטנים
קטגוריה:עולים
קטגוריה:יהודים סורים
קטגוריה:ילידי 1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1988
החיה שבתוכי

**החיה שבתוכי** (באנגלית: **The Beast in Me**) היא מיני-סדרה אמריקאית מסוגת מותחן פסיכולוגי שהופקה עבור "נטפליקס", בכיכובם של קלייר דיינס ומת'יו ריס. בין המפיקים ג'ודי פוסטר וקונאן או'בריאן.

המיני-סדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-13 בנובמבר 2025.

## צוות השחקנים
### שחקנים ראשיים
* קלייר דיינס – **אֶגִי ויגס**, סופרת המתקשה לכתוב את ספרה הבא.
* מת'יו ריס – **נייל ג'רוויס**, בנו של איל נדל"ן שמסתתר בבית סמוך לבית של אגי באויסטר ביי, ניו יורק, יחד עם אשתו השנייה, לאחר שלכאורה רצח את אשתו הראשונה.
* בריטני סנואו – **נינה ג'רוויס**, אשתו השנייה של נייל, גלריסטית מניו יורק.
* נטלי מוראלס – **שלי**, גרושתה של אגי, ציירת העוסקת באמנות מופשטת.
### שחקני משנה
* דייוויד ליונס – **בריאן אבוט**, סוכן FBI.
* טים גיניי – **ריק "רקינג בול" ג'רוויס**, דודו של נייל ואיש האבטחה שלו.
* דיירדרה או'קונל – **קרול מקגידיש**, סוכנתה של אגי וחברתה הקרובה.
* באבה ויילר – **טדי פניג**, נהג צעיר שיכור שגרם למות בנה של אגי.
* הטיין פארק – **אריקה ברטון**, סוכנת FBI ומפקדתו של אבוט.
* אליס שאנון – **אוליביה בניטס**, חברת מועצת העיר המתנגדת לתוכניות הפיתוח של נייל.
* ג'ולי אן אמרי – **ליילה ג'רוויס**, אשתו של מרטין ג'רוויס ואמו החורגת של נייל.
* אמיר אריסון – **פרנק ברטון**, בעלה לשעבר של סוכנת ה-FBI אריקה ברטון.
* ג'ונתן בנקס – **מרטין ג'רוויס**, אביו של נייל ואיל נדל"ן אכזרי.

### תפקידי אורח
* ליילה ג'ורג' – **מדיסון אינגרם-ג'רוויס**, אשתו הנעדרת של נייל.
* ויל בריל – **כריס אינגרם**, אחיה של מדיסון.
* קייט ברטון – **מריה אינגרם**, אמה של מדיסון.
* ביל אירווין – **ג'יימס אינגרם**, אביה של מדיסון.

## הפקה
### פיתוח
המיני-סדרה, שהופקה על ידי "20th Television", נוצרה, נכתבה והופקה בפועל על ידי גייב רוטר. רוטר כתב את התסריט לראשונה כ-6–7 שנים לפני תחילת ההפקה. בין המפיקים בפועל נמנים ג'ודי פוסטר, קונאן או'בריאן, דניאל פרל (גם תסריטאי), אנטוניו קמפוס (גם במאי), ג'ף רוס ודייוויד קיסינג’ר מטעם חברת "Conaco", וכן הווארד גורדון, ששימש כשואו ראנר-שותף, וקלייר דיינס, שגם משחקת בתפקיד הראשי.

### ליהוק
באוגוסט 2024 דווח על ליהוקו של מת'יו ריס לצוות השחקנים הראשי. באוקטובר 2024 נמסר על ליהוקם של בריטני סנואו, נטלי מוראלס, דייוויד ליונס וטים גיניי. בנובמבר 2024 צורפו גם דיירדרה או'קונל, ג'ונתן בנקס, הטיין פארק, אליס שאנון, ויל בריל, קייט ברטון, ביל אירווין, אמיר אריסון וג'ולי אן אמרי.

### צילומים
צילומי המיני-סדרה התקיימו ברד בנק, ניו ג'רזי, בספטמבר 2024.

## הפצה
שמונת פרקי הסדרה עלו לשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-13 בנובמבר 2025.

## ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes" זכתה המיני-סדרה לציון של 83% על בסיס 42 מבקרים. קונצנזוס המבקרים קבע:  באתר "Metacritic", המחשב ממוצע משוקלל, קיבלה הסדרה ציון 71/100 על בסיס 28 ביקורות, דבר המעיד על "ביקורות חיוביות לרוב".

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנת 2025
קטגוריה:סדרות מתח אמריקאיות
קטגוריה:מיני-סדרות טלוויזיה
קטגוריה:נטפליקס: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בניו יורק
סמואל פלפס

**סמואל שית'אר פלפס** (באנגלית: **Samuel Shethar Phelps**; 13 במאי 1793 – 25 במרץ 1855) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כסנאטור מטעם ורמונט והיה חבר המפלגה הוויגית.

## ביוגרפיה
פלפס נולד ב-13 במאי 1793 בליצ'פילד שבקונטיקט, לג'ון פלפס (1756–1833), חייל לשעבר במלחמת העצמאות האמריקאית ונינו של ויליאם פלפס. בשנת 1811 השלים את לימודיו באוניברסיטת ייל. לאחר מכן למד משפטים בבית הספר למשפטים בליצ'פילד ובמשרדו של הורשיו סימור, והוסמך כעורך דין. במהלך מלחמת 1812 שירת כקצין תשלומים בצבא, ולאחר המלחמה השתקע במידלברי, ורמונט, והחל לעסוק בעריכת דין.

פלפס החל את הקריירה הפוליטית שלו כחבר בבית הנבחרים של ורמונט בין השנים 1821–1832. הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט בין 1832–1838, לאחר שמונה לתפקיד בעקבות מותו של השופט ג'ון ק. תומפסון. בשנת 1839 נבחר מטעם המפלגה הוויגית לסנאט של ארצות הברית, וכיהן בו עד 1851. במהלך כהונתו עמד בראש מספר ועדות בסנאט, ובהן ועדת המיליציה, ועדת התביעות מתקופת המהפכה, וועדת הפטנטים ומשרד הפטנטים.

פלפס חזר לסנאט ב־17 בינואר 1853, לאחר שמונה להשלים את כהונתו של הסנאטור ויליאם אפהאם שנפטר. הוא כיהן עד 16 במרץ 1854, אז קבע הסנאט כי אין הוא זכאי למושב, משום שמונה על ידי מושל ורמונט בתקופה שהאספה המחוקקת של המדינה לא הייתה בכינוס. עם חידוש כינוס האספה, היה על המחוקקים לבחור מחליף בעצמם.

פלפס נפטר במידלברי ב־25 במרץ 1855, ונטמן בבית העלמין וסט שבמידלברי.

## חיים אישיים
פלפס היה נשוי לפרנסס שרטלף פלפס, ולשניים נולדו שלושה ילדים, בהם .

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת 1812
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מוורמונט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הוויגית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1793
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1855
Wicked: For Good – The Original Motion Picture Score

***Wicked: For Good – The Original Motion Picture Score*** הוא אלבום המוזיקה המקורי של הסרט "מרשעת: חלק 2" (2025), שהולחן בידי ג'ון פאוול וסטיבן שוורץ עבור סרטו של ג’ון מ. צ’ו, המבוסס על המערכה השנייה של המחזמר הבימתי מאת שוורץ וויני הולצמן.

האלבום יצא לאור ב-5 בדצמבר 2025 בהפצת "ריפבליק רקורדס".

## הפקה
ב-8 ביולי 2024 הוכרז כי ג'ון פאוול ילחין את פסקול הסרט בשיתוף סטיבן שוורץ, אשר הלחין את מוזיקת המחזמר המקורי. ההקלטות נערכו באולפני "AIR Studios" ובאולפני "Abbey Road" שבלונדון.

## הפצה
אלבום הפסקול עתיד לצאת ב-5 בדצמבר 2025 במספר פורמטים, ביניהם הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה ותקליט. האלבום זמין להזמנה מוקדמת החל מ-17 בנובמבר 2025.

## רשימת רצועות

* הרצועה "A Wicked Good Finale" היא עיבוד לקטע "Finale", שהופיע בהקלטה המקורית של המחזמר, אך לא נכלל ב.

## היסטוריית יציאות לאור

## פרסים ומועמדויות

## הערות שוליים

קטגוריה:פסקולים באנגלית
קטגוריה:פסקולי סרטים
קטגוריה:הקוסם מארץ עוץ
ויליאם אפהאם

**ויליאם אפהאם** (באנגלית: **William Upham**; 5 באוגוסט 1792 – 14 בינואר 1853) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ורמונט.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
ויליאם אפהאם נולד בלסטר שבמסצ'וסטס, ב־5 באוגוסט 1792, לסמואל אפהאם ולמרתה "פאטי" (ליברסמור) אפהאם. בשנת 1802 עברה המשפחה למונטפלייר, ורמונט. אפהאם עבד בחווה המשפחתית ולמד בבתי הספר המקומיים עד גיל 15, אז נפגע כאשר היד שלו נלכדה במטחנת סיידר; כל אצבעות יד ימין שלו רוסקו, והדבר הוביל לקטיעה מלאה של כף היד. משם פנה למסלול לימודים אקדמי כהכנה לקריירה מקצועית, למד באקדמיית מונטפלייר ובמסגרת שיעורים פרטיים, למד באוניברסיטת ורמונט, ולאחר מכן משפטים, תחילה אצל סיירוס וורד, ולאחר מכן אצל סמואל פרנטיס. בשנת 1835 העניקה לו האוניברסיטה תואר לשם כבוד.

### ראשית הקריירה
אפהאם הוסמך כעורך דין ב־1811 והחל לעסוק במקצוע במונטפלייר בשותפות עם ניקולס בייליס. לאחר שנים אחדות המשיך כשותף הבכיר במשרדו שלו. הוא הנחה מתמחים רבים במשפטים, ובהם פיטר וושבורן.

הוא נכנס לפוליטיקה כחבר המפלגה הלאומית הרפובליקנית, ותמך ברפורמות שונות ובהן ביטול העבדות ותנועת המתינות לאיסור על שתיית אלכוהול. בשנים 1827–1829 כיהן בבית הנבחרים של ורמונט, ובשנים 1829–1830 כיהן כתובע המחוזי של מחוז וושינגטון. ב־1830 נבחר שוב לבית הנבחרים, וכיהן בו עד 1831.

בתחילת שנות ה־30 הצטרף למפלגה האנטי־מאסונית, ועמד בראש הוועידה המדינתית שלה בשנת 1832.

ב־1834 היה מועמד המפלגה הוויגית והמפלגה האנטי־מאסונית לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של ורמונט. התוצאות לא הניבו רוב לאף מועמד, והוא פרש לפני הסבב השני, שבו ניצח הוויגי . באמצע שנות ה־30 כיהן כיושב ראש המפלגה הוויגית בוורמונט. ב־1838 התמודד שוב ללא הצלחה מול . בבחירות 1840 פעל בכל המדינה למען מועמד הוויגים לנשיאות, ויליאם הנרי הריסון.

### כהונה בסנאט של ארצות הברית
בשנת 1842 התפטר הסנאטור סמואל פרנטיס כדי להתמנות לשופט פדרלי. סמואל קרפטס מונה למלא את מקומו עד תום הכהונה, אך לא התמודד על כהונה מלאה. אפהאם ניצח בבחירות והפך לסנאטור מטעם המפלגה הוויגית. הוא נבחר שוב ב־1848 וכיהן מ־4 במרץ 1843 ועד מותו. הוא עמד בראש ועדת החקלאות (הקונגרס ה־28) ווועדת הפנסיות (הקונגרס ה־29).

אפהאם, שהתנגד לעבדות, התנגד למלחמה נגד מקסיקו והגיש הצעות לסיום מיידי שלה. הוא התנגד להתרחבות העבדות לשטחים חדשים, הצביע נגד "חוק העבד הנמלט" משנת 1850 ונגד מרכיבים נוספים ב"פשרת 1850". הוא גם תמך ב"חוק וילמוט" שנועד למנוע הנהגת עבדות בשטחים חדשים שנרכשו בעקבות המלחמה.

### מותו
אפהאם מת מאבעבועות שחורות בוושינגטון די. סי. ב־14 בינואר 1853. מכיוון שהמחלה נחשבה מדבקת, נערכה לו הלוויה מהירה, והוא נקבר בבית הקברות של הקונגרס בוושינגטון מבלי שהוחזר לקבורה בוורמונט.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מוורמונט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הוויגית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של הקונגרס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1792
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1853
פשטות המתחדשים

**פשטות המתחדשים** הוא כתב עת תורני מקוון בעריכת הרב ישראל הלפרין, העוסק בנושאים שונים המשיקים לפשוטו של מקרא מזווית תורנית-ישיבתית. הגיליון הראשון יצא לאור בתשרי תשע"ט, ומאז יצאו 25 גיליונות. בעבר היו חברים במערכת כתב העת הרב שמואל בר שלום והרב ישי הבלין. כיום חברים במערכת כתב העת הרב משה גרינהוט והרב הראל דביר. רוב כותבי המאמרים משתייכים לציבור החרדי. שמו של כתב העת לקוח מהתבטאות של הרשב"ם בשם סביו, רש"י, שלפיה מתחדשים פירושי פשט לתורה בכל יום:

## אופי כתב העת
לרוב, יוצאים חמישה גליונות בשנה, וכל גיליון מתפרסם עם תחילת חומש חדש בקריאת התורה בבתי הכנסת וחלק ניכר מהמאמרים בכל גיליון עוסקים באותו חומש, לצד מאמרים אחרים שעוסקים בכל חלקי התנ"ך. חלק מהגליונות מוקדשים, לצד החומש, גם לחג הסמוך לצאת הגיליון, וכוללים מאמרים המתעמקים באזכורי אותו חג בתנ"ך.

מאמרים רבים עוסקים במשנתם של הרב יהודה קופרמן והרב לייב מינצברג, שהרבו לעסוק בפשוטו של מקרא. בין הכותבים נמנים הרב אליהו מאיר פייבלזון, הרב ישעיה לוי, הרב יחיאל משה ורטהיימר (עורך כתבי הרב מינצברג), הרב ד"ר מרדכי הלפרין, הרב יחיאל מאיר, הרב אורי הולצמן, הרב אברהם מנחם הורוויץ, הרב יצחק שילת, הרב עזריה אריאל והרב יהושע ענבל. כתב העת כולל מדור לביקורת ספרים תורניים, בעיקר כאלו שעוסקים בפשוטו של מקרא. גיליון כ"ה כלל מדור הנצחה לזאב חנוך (ז'אבו) ארליך ובו מאמרים העוסקים בפשוטו של מקרא לאור הראליה הארץ-ישראלית.

לדברי הרב יואל קטן:

## תגובות ופולמוסים סביב כתב העת
גליונות כתב העת מתפרסמים בפורום אוצר החכמה ובפורום לתורה, ויש מהם שעוררו דיונים ארוכים ומרובי משתתפים סביב שאלת הגדרת 'פשוטו של מקרא' והסמכות הנתונה לפרש אותו בדורנו, כולל ביקורת על מאמרים שפורסמו בכתב העת. הרב נתנאל אדיר ראה בכתב העת סמן לשינוי שעובר הציבור החרדי, ועמד על גורמים שונים למוטיבציה לעסוק בפשוטו של מקרא. איתמר בן עמי מנה את כתב העת יחד עם מיזמים נוספים שמהווים, בעיניו:

לדברי העיתונאי ישראל שפירא:

## קישורים חיצוניים
* גליונות כתב העת באוצר החכמה
* גליונות כתב העת באתר דרשו
* כל גליונות כתב העת בתיקיית דרייב
* מאמרי כתב העת מקוטלגים ומתויגים בספריית אסיף

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: כתבי עת תורניים
קטגוריה:כתבי עת למחקר תורני
קטגוריה:חיבורים בחקר המקרא
קטגוריה:התנ"ך בישראל
קטגוריה:כתבי עת מקוונים ישראליים
דימיטריוס יואנידיס

**דימיטריוס יואנידיס** (ביוונית: **Δημήτριος Ιωαννίδης**; נולד ב-13 במרץ 1923 – נפטר ב-16 באוגוסט 2010), הידוע גם בתור **הדיקטטור הבלתי נראה**, היה קצין צבא יווני ואחת הדמויות הבכירות בחונטה ששלטה במדינה מ-1967 עד 1974.

## ביוגרפיה
יואנידיס נולד באתונה למשפחה עסקית עשירה מהמעמד הבינוני-גבוה (למרות שבהמשך טען שהוא מגיע מרקע של עוני) שמקורה באפירוס. עם זאת, כפי שנחשף לאחרונה, הוא היה צאצא ליהודים רומניוטים, שהתבססו זמן רב ביואנינה.

במהלך כיבוש יוון על ידי מדינות הציר היה חבר בקבוצת ההתנגדות של  (EDES). לאחר המלחמה למד ב והשלים את השכלתו הצבאית בלימודים בבית הספר לחי"ר, בבית הספר למלחמה ובבית הספר ללוחמה אטומית-כימית-ביולוגית. כקצין צבא השתתף גם במלחמת האזרחים היוונית.

יואנידיס החל את הקריירה שלו כקצין בכוחות הגרילה של . הוא לקח חלק פעיל בתכנון ובביצוע ההפיכה של 21 באפריל 1967 (הוא היה אז מנהל האקדמיה הצבאית ההלנית), אך למרות כוחו הרב, העדיף להישאר בצללים, מה שאפשר לגאורגיוס פאפאדופולוס לתפוס את מרכז הבמה. יואנידיס מונה לכהן כראש המשטרה הצבאית היוונית (ESA), אותה פיתח לכוח של יותר מ-20,000 איש. אנשי ה-ESA רדפו באכזריות ועינו מתנגדים פוליטיים. לאחר מותו, תיאר הדיילי טלגרף את יואנידיס כ"ראש הביטחון הצבאי האכזרי בתקופת הדיקטטורה של הקולונלים היוונים" ש"פיקח על הקמת EAT/ESA, מחלקת החקירה המיוחדת של המשטרה הצבאית, שבמטהו עונו באופן שיטתי מתנגדי המשטר, אזרחים ואנשי צבא".

הוא קודם לדרגת קולונל ב-1970, כאשר במהלך אותה תקופה התנגד למאמצי פאפאדופולוס לדמוקרטיזציה. ב-1973 קודם לדרגת בריגדיר גנרל.

כשהדמוקרטיזציה התקרבה, יואנידיס היה מעורב בדיכוי  בנובמבר 1973. יואנידיס, הוא זעם על הנטיות ה"ליברליות" של פאפאדופולוס ותכנן להפיל אותו באמצעות כוחות ESA הנאמנים לו. בליל 25 בנובמבר 1973, יואנידיס הפיל את פאפאדופולוס בהפיכה מוצלחת וללא שפיכות דמים, כשנאמניו עצרו את פאפאדופולוס בביתו על חוף הים. יואנידיס מינה את ידידו  כנשיא סמלי של יוון, ושמר על הכוח המלא אצלו. איזון הכוחות החדש הזה העניק לו את הכינוי 'הדיקטטור הבלתי נראה'.

יואנידיס היה נחוש לספח את קפריסין ליוון במסגרת אנוסיס. הייתה לו עוינות אישית מרה כלפי נשיא קפריסין, הארכיבישוף מקאריוס השלישי, בו ראה אופורטוניסט וקומוניסט וקרא לו "הכהן האדום". בעקבות כך, ארגן יואנידיס ב-15 ביולי 1974 את  ומינה לשלטון את , דמות שנויה במחלוקת. לאחר שנכשל במינוי נשיא בית המשפט העליון והשר לשעבר זנון סווריס, ניסה לטעון שההפיכה הייתה עניין פנימי בלבד. עם זאת, ההפיכה סיפקה תירוץ לפלישה הטורקית לאי ב-20 ביולי, שהחזירה בסופו של דבר את מקאריוס לנשיאות. יואנידיס לא הצליח לשרוד את ההשפלה, ונדחק ב"הפיכת הגנרלים" באוגוסט, בראשות ראש הממשלה דאז קונסטנדינוס קרמנליס, שסיימה שבע שנות שלטון צבאי.

## משפט ומאסר
ב-14 בינואר 1975 נעצר יואנידיס והועמד לדין באשמת בגידה חמורה, מרד ושותפות להריגות שבוצעו במהלך התקוממות האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה. המשפט הסתיים לאחר פחות מחודש של עדויות ודיונים. הוא נידון למאסר עולם בגין בגידה, אותו ריצה ב.

ב-21 ביולי 2007, יואנידיס בן ה-84 הגיש בקשה לשחרור מסיבות בריאותיות, אך הבקשה נדחתה. הוא נישא בכלא, ונפטר ב-16 באוגוסט 2010 בגיל 87 מבעיות נשימה, לאחר שפונה לבית החולים לילה קודם לכן.

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים יוונים
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1923
קטגוריה:יוונים שנפטרו ב-2010
כביש ורשבסקויה

**כביש ורשבסקויה** (ברוסית: **Варшавское шоссе**) הוא כביש במחוז הדרומי, מחוז דרום מערבי, ומחוז מוסקבה החדשה של העיר מוסקבה.

כאן עברה הדרך הפולנית הישנה, שהובילה לוורשה. הכביש נקרא בשמו הנוכחי מאז 1950.

הכביש מדורג במקום השני מבין הרחובות הארוכים ביותר ברוסיה על פי מחקר של יאנדקס.

## אתרים חשובים
* מס' 9 - מלון אזימוט. בזמנים שונים, בניין זה שיכן את משרדי המערכת והאולפנים של TV3 (רוסיה), MTV רוסיה, Muz-TV, ערוץ דיסני (רוסיה), ערוץ יו, יום שישי! כמו גם את משרד הנציגות של פרמאונט גלובל.
* מס' 12 - תיאטרון שלום 
* מס' 125 - הבניין הארוך ביותר במוסקבה (735.8 מטרים) הוא ביתו של מרכז המחקר המדעי לטכנולוגיית מחשוב אלקטרוני , שרבים משטחיו מושכרים כיום כמשרדים.
* קניון קולומבוס ליד תחנת המטרו פרז'סקאיה 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוסקבה: רחובות
קטגוריה:מוסקבה: כבישים
גדודי חללי גני הצדיקים

**גדודי חללי [[גני הצדיקים]]** (ברוסית: **Риядус-Салихийн**, "רייאדוס-סליחיין") היה שמה של קבוצת טרור קטנה שפעלה במסגרת המחתרת הצ'צ'נית ברוסיה ומטרתה הייתה לבצע "פיגועי איכות" כנגד מטרות רוסיות. המייסד והמנהיג ("אמיר") הראשון של התנועה היה שאמיל באסייב. ב-2003 הוכרזה התנועה כארגון טרור על ידי ארצות הברית ועל ידי האו"ם.

לאחר מספר שנים בהן הארגון הפסיק את פעילותו, הוקם הארגון מחדש ב-2009 כחלק מארגון הטרור אמירות הקווקז על ידי סעיד בוריאטסקי. לאחר שחוסל בסיכול ממוקד ב-2010, תפס את מקומו הג'יהאדיסט הצ'צ'ני אסלן ביוטוקאייב.

## היסטוריה
הארגון הוקם על ידי שאמיל באסייב כקבוצה קטנה (בקבוצה היו חברים בין 20 ל-50 חברים ברגע נתון), אוטונומית יחסית וממודרת בתוך הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה באוקטובר 1999 כ"גדוד מיוחד לביצוע משימות חבלה" כנקמה על מתקפת הטילים בגרוזני , שהתרחשה במסגרת מלחמת צ'צ'ניה השנייה ובה כוחות צבא רוסיה תקפו בטילים בליסטיים את העיר גרוזני שבצ'צ'ניה והרגו מעל ל-140 איש.

בין מתקפות הטרור שהארגון נטל עליהן את האחריות באותה התקופה נמנות:
* משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה בין ה-23 ל-26 באוקטובר 2002.
* פיגוע משאית תופת שכוון נגד בנייני הממשל הרוסי בצ'צ'ניה ב-27 בדצמבר 2002 ובו נרצחו כ-83 איש ונפצעו מעל ל-200.
* פיגוע התאבדות בפסטיבל המוזיקה "Wings" בטושינו ב-5 ביולי 2003 בו נרצחו 15 איש.
* שתי משאיות תופת שהתפוצצו בסמוך לבית חולים צבאי במוזדוק ב-1 באוגוסט 2003 וגרמו למותם של כ-52 איש.
* פיגוע במפקדת הפס"ב במגאס שבאינגושטיה ב-15 בספטמבר 2003, 3 נרצחו ו-32 נפצעו.
* פיגוע התאבדות שהתרחש ב-5 בדצמבר 2003 ברכבת שעשתה את דרכה לעיר יסנטוקי ובו נרצחו 41 בני אדם.
* פיגוע התאבדות במלון במוסקבה ב-9 בדצמבר 2003 ובו נרצחו 6 בני אדם.
* ניסיון התנקשות במושל אינגושטיה מוראט זיאזיקוב ב-6 באפריל 2004.
* פיגועי המטוסים הרוסיים ב-24 באוגוסט 2004.
* פיגוע התאבדות ברכבת התחתית של מוסקבה ב-31 באוגוסט 2004 בו נרצחו 8 איש.
* משבר בני הערובה בבסלאן שאירע בין ה-1 ל-3 בספטמבר 2004.

ב-2005 דווח כי הארגון אולץ להתפרק בלחץ מנהיג הבדלנים הצ'צ'נים עבדול חלים סדולאייב כתנאי לכניסתו של באסייב להנהגה הפוליטית של ממשלת הבדלנים. כתוצאה מכך נפסקה זמנית פעילות הארגון, ומאז ספטמבר 2004 לא בוצעו פעולות טרור בשם הארגון. ב-2006 נהרג באסייב בסיכול ממוקד על ידי הפס"ב.

בתחילת 2009 הכריז דוקה אומרוב, המנהיג של ארגון הטרור הג'יהאדיסטי "אמירות הקווקז", על הקמת הקבוצה מחדש בטענה כי עומדים לרשותו כ-20 איש "מוכנים ומזומנים לביצוע פעולות הקרבה עצמית". מאז, לקח הארגון על עצמו אחריות לפיגוע התאבדות בתחנת משטרה בנזראן בו נרצחו כ-25 איש, בניסיון התנקשות במושל אינגושטיה יונוס-בק יבקורוב בו נהרג אחד משומרי ראשו, וסדרת פיגועי התאבדות קטנים יותר שאירעו בין 2009 ל-2011 בצ'צ'ניה, אינגושטיה ובדגסטן. כמו כן, נטען כי מחבלים מתא הטרור השתתפו בפיגועים במוסקבה ב-2010 ובפיגוע ההתאבדות בנמל התעופה דומודדובו.

## הערות שוליים

קטגוריה:העימות הרוסי-צ'צ'ני
קטגוריה:תנועות בדלניות
קטגוריה:טרור ברוסיה
קטגוריה:ארגוני טרור אסלאמי
סטיבן פייגין

**סטיבן ה. פייגין** הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כשגריר ארצות הברית בתימן מ-2022, ומאז 2025, כמנהל האזרחי של מרכז התיאום האזרחי-צבאי לרצועת עזה.

## ביוגרפיה
פייגין למד בתיכון איסט ברונסוויק. הוא השלים לימודי תואר ראשון בוויליאמס קולג' ותואר שני באוניברסיטת מישיגן. בנוסף, למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד והיה סטודנט במסגרת חילופי סטודנטים באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בגאורגיה.

פייגין הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית בשנת 1997. בתחילת דרכו, שימש כמנהל משרד הסמים והאכיפה הבין-לאומית בשגרירות ארצות הברית בבגדאד, כיועץ פוליטי-כלכלי בשגרירות ארצות הברית בבריסל, בלגיה, וכסגן היועץ הפוליטי של שגרירות ארצות הברית באסלאמאבאד, פקיסטן. הוא שימש גם כמנהל משרד לענייני איראן ב של מחלקת המדינה של ארצות הברית וכמנהל משרד העניינים האזוריים ב מספטמבר 2013 עד אפריל 2015. לאחר מכן שימש כסגן עוזר מזכיר המדינה בפועל מאפריל עד אוגוסט 2015. בעבר שימש כקצין הראשי בקונסוליה הכללית של ארצות הברית בארביל, עיראק, ובהמשך כסגן ראש המשלחת בשגרירות ארצות הברית בבגדאד. פייגין החזיק גם בתפקידים בקזחסטן, בוסניה והרצגובינה, בלארוס, גאורגיה ומצרים, בנוסף לשירותו כעוזר מיוחד לתת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים וכקצין שולחן לפקיסטן.

ב-17 בנובמבר 2021, הנשיא ג'ו ביידן הודיע על כוונתו למנות את פייגין לתפקיד שגריר ארצות הברית הבא בתימן. ב-2 בדצמבר 2021, מועמדותו נשלחה לסנאט. המינוי שלו הסתיים בסוף השנה והוחזר מהסנאט לנשיא ב-3 בינואר 2022. המינוי הוצע שוב למחרת, השימוע לפני מינויו התקיים בפני ועדת החוץ של הסנאט ב-3 במרץ 2022. מועמדותו דווחה בחיוב ב-23 במרץ 2022 ואושרה בסנאט בהצבעה קולית ב-7 באפריל 2022. הוא הציג את כתב האמנה שלו ב-1 ביוני 2022.

ב-24 באוקטובר 2025, מחלקת המדינה האמריקאית מינתה את פייגין כמנהל האזרחי של מרכז חדש הפועל ליישום תוכנית 21 הנקודות ברצועת עזה והעברת סיוע הומניטרי לתושבי הרצועה.

במהלך שירותו, פייגין קיבל פרסים רבים ממחלקת המדינה וכן פרס שירות מצטיין נשיאותי.

פייגין דובר ערבית, כורדית ורוסית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:בוגרי ויליאמס קולג'
קטגוריה:סגל מחלקת המדינה של ארצות הברית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:תימן: יחסי חוץ
כרטיס הגעה דיגיטלי לתאילנד

**כרטיס הגעה דיגיטלי לתאילנד** (**Thailand Digital Arrival Card – TDAC**) הוא מערכת כרטיסי כניסה המיועדת לאזרחים זרים הנכנסים לתאילנד, ללא תלות בנקודת הכניסה (יבשתית, אווירית או ימית). מערכת זו נכנסה לתוקף ב-1 במאי 2025, והיא החליפה באופן רשמי את טופס ההגעה הפיזי (TM6) ששימש בעבר. לפני מגפת הקורונה, טופס TM6 נדרש מכל האזרחים הזרים שנכנסו למדינה. ביוני 2022 הופסק השימוש בטופס זה במטרה להקל על עומסי ההגירה, לאחר פתיחתה המחודשת של תאילנד לתיירים. ההפסקה הוארכה מספר פעמים, והוארכה בפעם האחרונה עד ל-30 באפריל 2025. טופס TDAC הוא למעשה גרסה דיגיטלית מורחבת של טופס TM6, בתוספת מספר שאלות חדשות הנוגעות לתוכניות הנסיעה ולמצב הבריאותי של הנוסע. למרות בלבול שנוצר בקרב חברות תעופה וברשתות החברתיות, מודגש כי מערכת TDAC אינה תוכנית אישור נסיעה מסוג ETA, אלא נועדה לייעל ולפשט את תהליכי הבידוק במעברי הגבול התאילנדיים.

הגשת הבקשות הראשוניות למערכת החלה ב-28 באפריל 2025, והטופס נדרש מכל נוסע זר שהמגיע לתאילנד החל מ-1 במאי 2025. הטופס מחייב מילוי של פרטים מקיפים, לרבות מידע אישי וכלכלי, פרטי דרכון, תוכניות נסיעה ומקומות לינה בתאילנד, פרטים אודות מדינות בהן שהה הנוסע לאחרונה, וכן הצהרה על מצב בריאותי. נוסעים המגיעים לתאילנד מישראל מחויבים למלא את הטופס לא יותר מ-72 שעות לפני מועד ההגעה המתוכנן.

הפרטים הנדרשים למילוי הטופס מחולקים למספר קטגוריות מרכזיות. ראשית, יש להזין פרטים אישיים מלאים: שם מלא כפי שמופיע בדרכון, תאריך לידה, מין, אזרחות, מספר דרכון ותוקפו. שנית, נדרשים פרטי הטיסה הנכנסת, הכוללים את חברת התעופה ומספר הטיסה, תאריך ושעת הנחיתה המשוערים בתאילנד, ואת נמל היעד (שדה התעופה בו נוחתים). בנוסף, הטופס דורש פרטים אודות השהייה המתוכננת, לרבות שם המלון או כתובת הלינה הראשונה בתאילנד, משך השהייה המתוכנן ואם קיים – מספר טלפון מקומי. לבסוף, יש לספק פרטי קשר לחירום, הכוללים שם מלא, מספר טלפון וכתובת של איש קשר במדינת המוצא של הנוסע. ילדים מתחת לגיל 18 נדרשים למלא טופס נפרד, אשר ימולא על ידי אחד ההורים. לאחר מילוי הטופס והגשתו, האישור מתקבל בדרך כלל תוך מספר שעות. עם זאת, במקרים של עומס על המערכת, הטיפול עלול להימשך עד 24 שעות, ולכן יש להימנע מלדחות את המילוי לרגע האחרון. האישור הסופי נשלח לכתובת המייל שהוזנה בטופס, ויש לשמור עותק דיגיטלי בטלפון או עותק מודפס לצורך הצגה בעת ביקורת הגבולות בתאילנד.

עם השקת המערכת הרשמית ב-1 במאי 2025, פרסמה משטרת ההגירה התאילנדית אזהרות חמורות ברשתות החברתיות מפני אתרי מזויפים המתחזים לשירות כרטיסי הגעה הדיגיטליים לתאילנד. אתרים אלו עשויים להיראות רשמיים, אך הם גובים תשלום עבור הגשת כרטיס ההגעה, שהיא חינמית לחלוטין, ומטרתם לאסוף מידע רגיש מהנוסעים. בתחילת יוני 2025, עקב המשך הבלבול ומניפולציה של תוצאות חיפוש בגוגל על ידי נוכלים, יצאה רשות ההגירה התאילנדית, בשיתוף משטרת התיירות ושגרירויות תאילנדיות ברחבי העולם, בקמפיין רחב נוסף ברשתות החברתיות. מטרת הקמפיין הייתה להזהיר את הנוסעים פעם נוספת ולהדגיש את החשיבות של שימוש באתר הרשמי בלבד.

## קישורים חיצוניים
* אתר הרשמי של רשויות ההגירה של תאילנד להגשת בקשה עבור אישור כניסה TDAC

## הערות שוליים

קטגוריה:תאילנד
אליהו יהושע עובדיה

רבי **אליהו יהושע עובדיה** (תקמ"ח - י"ח בטבת תרנ"ה, 14 בינואר 1894) היה מגדולי רבני יהדות בגדאד.

## ביוגרפיה
נולד בתקמ"ח לרבי יהושע בן עובדיה. למד אצל רבי משה חיים מבגדאד.

לאחר פטירת רבי ראובן נאווי בתקפ"א התחיל כהן כדיין בבית דינו של ר' יעקב פתחי שרים. בתקצ"ה מונה לאב"ד, מבין הדיינים בבית דינו היו רבי יעקב בר יוסף הרופא ועוד.

בתר"ב התפטר ממשרתו ואת מקומו מילא ר' עובדיה הלוי, בתר"ז חזר למשרת דיין אך האב"ד היה כבר רבי יעקב בר יוסף הרופא. בשנת תר"ט מונה על ידי רבי רפאל קצין שוב לאב"ד.

מתלמידיו היו רבי עבדאללה חנין, הגביר מנחם דניאל ועוד.

עמד בקשרי ידידות עם ה"נקיב" איש הדת המוסלמי הבכיר בבגדאד, אגדה עממית גורסת שחל איסור עישון כללי בימי הרמדאן בבגדאד עד שרבי אליהו יהושע עובדיה הסביר לנקיב שהדבר לא סביר והאיסור בוטל.

נפטר ביום חמישי בצהריים, י"ח בטבת תרנ"ה. נספד בארוכה על ידי רבי יוסף חיים מבגדאד. נספד גם על ידי רבי ששון ישראל, רבי שלמה תווינא ואחרים. רבי יצחק מג'לד ורבי אברהם פלאג'י הדפיסו את הספדם בספריהם. הפטירה התפרסמה בעיתונות התקופה.

## כתביו ופסקיו
הספד שלו על הגביר אליה יוסף דוד עזרא התפרסם בעיתון פרח.

תשובות הלכתיות ממנו נדפסו בספרי רבני דורו: רבי חיים פלאג'י, רבי אברהם פלאג'י, רבי שמ"ח גאגין, רבי רחמים פרנקו, רבי מנשה סתהון ועוד.

לאחר פטירתו נדפס ספר מכתב ידו תחת השם "שיחת דקלים", חברת אהבת שלום תשמ"ד, בספר חידושי משניות ושו"ת.

הסכמותיו נדפסו על הספרים: קול ששון (ליוורנו תרי"ט), מדרש אליהו, (כלכתא תרמ"ח), חוטר ישי (כלכתא, תרמ"ט), מעשה נסים (במביי תרמ"ט) ועוד.
[ממוזער|270x270 פיקסלים|תמונה שיוחסה בטעות לרבי [עבדאללה סומך, אך זו היא תמונתו של רבי אליהו יהושע עובדיה]]
פסקיו צוטטו על ידי בני דורו והבאים אחריו, רבי עבדאללה סומך מביא פסק ממנו ומכנה אותו "הרב המובהק". כך גם רבי יוסף חיים מבגדאד מצטט ממנו פסק ומכנהו "הדיין הזקן". באחד מההספדים אודותיו נאמר ש"רוב הדינים והמנהגים בבגדאד על פיו יחנו ועל פיו יסעו", יעקב אוברמאייר כותב שהוא "לא יחמיר על ההמון בדברים זרים חדשים לקוחים ממנהגי המקובלים", הרב יהושע משה כתב על פסקיו ש"היה דעתו נוטה להקל על הציבור". בנימין השני שביקר בבגדאד בתקופתו מתאר אותו כאדם עשיר וחכם.

## לקריאה נוספת
* משה שבת, **[[ישיבות בגדאד]]**, ירושלים תשע"ו, פרק ד עמ' 63-64
* אהרן ששון, **זיכרון לחיים** – תולדות רבני בגדאד, **מן הגנזים**, כרך ט, מודיעין עילית תשע"ז, עמ' קץ
* אברהם בן יעקב, **יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו**, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, תשכ"ה, עמ' קלו-קלז

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים עיראקים
קטגוריה:בגדאד: רבנים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:נפטרים ב-1894
הלמה של טייכמילר-טוקי

במתמטיקה, **הלמה של טייכמילר־טוקי** (לפעמים נקראת רק **הלמה של טוקי**), על שם ג'ון טוקי ואוסוולד טייכמילר, היא למה הקובעת שלכל אוסף לא ריק ומאופיין־סופית יש איבר מקסימלי ביחס להכלה. תחת מערכת האקסיומות של צרמלו־פרנקל לתורת הקבוצות, הלמה של טייכמילר-טוקי שקולה לאקסיומה של בחירה, ולכן גם שקולה למשפט הסדר הטוב, ללמה של צורן ולעקרון המקסימום של האוסדורף.

## משפחה מאופיינת־סופית של קבוצות
משפחה של קבוצות \mathcal{F} תקרא **מאופיינת־סופית** אם היא מקיימת את התכונות הבאות:

# לכל קבוצה A\in \mathcal{F}, כל תת-קבוצה סופית של A שייכת ל \mathcal{F} .
# אם עבור קבוצה A, לכל תת־קבוצה סופית A' \subseteq A מתקיים A' \in \mathcal{F}
, אז A \in \mathcal{F}
.

## נוסח הלמה
תהי Z קבוצה ותהי \mathcal{F}\subseteq\mathcal{P}(Z) משפחה של תת־קבוצות של Z. אם \mathcal{F} מאופיינת־סופית אזי עבור קבוצה X\in\mathcal{F}, קיימת קבוצה Y\in\mathcal{F} מקסימלית ביחס להכלה כך ש X\subseteq Y. 

## שימושים
באלגברה ליניארית, ניתן להשתמש בלמה כדי להוכיח את קיומו של בסיס לכל מרחב וקטורי. יהי V מרחב וקטורי. נתבונן באוסף \mathcal{F} של קבוצות וקטורים בלתי תלויות ליניארית. מכך ש־\mathcal{F} משפחה מאופיינת סופית של תת־קבוצות של V, קיימת קבוצה מקסימלית להכלה B \in \mathcal{F}, אשר חייבת לפרוש *את* V, ועל כן B בסיס ל־*<math>V</math>*.

## קישורים חיצוניים
* Brillinger, David R. "John Wilder Tukey"

## הערות שוליים

קטגוריה:אקסיומת הבחירה
קטגוריה:משפחות של תת-קבוצות
קטגוריה:תורת הקבוצות
בנימין שמואלי

**בנימין שמואלי** (נולד ב-1971) הוא משפטן וחוקר ישראלי, המתמחה בדיני נזיקין, דיני משפחה, משפט השוואתי ומשפט עברי. שמואלי הוא פרופסור למשפטים, ופרופסור חבר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן מאז 2016.

## ביוגרפיה
סיים תואר ראשון ותואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן ב-1998 במסלול הישיר למצטיינים. מאז ועד 2010 שימש מורה מן החוץ בפקולטות למשפטים באוניברסיטת תל אביב, המכללה האקדמית נתניה והקריה האקדמית אונו. ב-1999 היה לעורך דין.

בין 2001 ל-2005 שימש יועץ לפיתוח הדרכה בבית הספר למודיעין של צה"ל. ב-2005 קיבל מאוניברסיטת בר-אילן תואר דוקטור למשפטים, כאשר עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית יפה זילברשץ ושמואל אטינגר, עסקה בהתערבות משפטית ביחסי הורים וילדים. בין 2004 ל-2010 עבד במכללת שערי משפט בתפקידים שונים, ביניהם יועץ אקדמי, מנהל קליניקה, חבר סגל ומנהל המרכז לזכויות הילד והמשפחה המכללתי. בין 2006 ל-2007 שימש מרצה אורח באוניברסיטת דיוק שבארצות הברית לקורסים בנושא דיני משפחה ודיני נזיקין. כמו כן, היה לעמית מחקר באוניברסיטת ייל לסירוגין בין 2013 ל-2019.

ב-2010 הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן כמרצה בכיר, וב-2016 מונה לפרופסור חבר.

ב-2020 פרסם יחד עם יובל סיני את הספר "Maimonides and Contemporary Tort Theory: Law, Religion, Economics, and Morality" בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', המשווה בין תאוריות נזיקיות מודרניות לתאוריה הנזיקית של רמב"ם. הספר פורסם במימונה של הקרן הלאומית למדע.

באוקטובר 2023 התמנה לדיקן הסטודנטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.

ב-2025 פרסם את הספר "זו המציאות, ילד! : השתתפות ילדים בתוכניות מציאות (רֵאליטי): היבטים משפטיים, חברתיים, אתיים וכלכליים", בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן ו"נבו הוצאה לאור".

פרסומיו בנושא דיני נזיקין ודיני משפחה צוטטו בבית המשפט העליון.
## פרסומים

* 

* 


## קישורים חיצוניים

* 

* 

### כתבות

* 
* 
* 
* 
* 

### סרטונים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפטנים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
דאדלי צ'ייס

**דאדלי צ'ייס** (באנגלית: **Dudley Chase**; 30 בדצמבר 1771 – 23 בפברואר 1846) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ורמונט בין השנים 1813 ל-1817 ושוב בין השנים 1825 ל-1831.

## ביוגרפיה
צ'ייס נולד ב-30 בדצמבר 1771 בקורניש שבפרובינציית ניו המפשייר. לאחר שסיים את לימודיו בדארטמות' קולג' בשנת 1791, למד משפטים אצל לוט הול בעיירה וסטמינסטר, ורמונט. בשנת 1793 הוסמך לעורך דין בוורמונט.

צ'ייס חי, עיבד חווה ועסק בעריכת דין ברנדולף שבוורמונט. בשנים 1803–1812 כיהן כתובע המחוזי של מחוז אורנג', ובין השנים 1805 ל־1812 כיהן כחבר בבית הנבחרים של ורמונט ואף כיהן כיושב ראש הבית בשנים 1808–1812. הוא נבחר לאספות החוקתיות של המדינה ב־1814 וב־1822.

צ'ייס נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בשנת 1812 וכיהן בו בשנים 1813–1817, עד שהתפטר. הוא היה יושב הראש הראשון של ועדת המשפט של הסנאט, תפקיד שבו כיהן בשנים 1816–1817.

לאחר שהתפטר בשנת 1817, שב לוורמונט, שם כיהן כנשיא בית המשפט העליון של ורמונט עד 1821. בשנים 1823–1824 כיהן שוב כחבר בבית הנבחרים של ורמונט.

בשנת 1825 חזר לפוליטיקה הלאומית כאשר נבחר לסנאט של ארצות הברית כאנטי-ג'קסוניאני, וכיהן בסנאט עד 1831.

דאדלי צ'ייס נפטר ברנדולף ב-23 בפברואר 1846.

צ'ייס הוא אחד מבין כ־40 עד 50 סנאטורים אמריקאים שלגביהם להיסטוריון הסנאט אין דיוקן, תצלום או תיאור חזותי אחר. לפי הארייט מ. צ'ייס, היסטוריונית מרנדולף וצאצאית למשפחה, מעולם לא צויר דיוקן של דאדלי צ'ייס. גם ניסיונות אחרים לאתר דמותו או כל ייצוג חזותי שלו לא הצליחו.

## משפחתו
דאדלי צ'ייס היה בנם של דאדלי ואליס (קורבט) צ'ייס, ודודו של סלמון צ'ייס (שר האוצר בשנים 1861–1864 ונשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1864–1873) ושל  (חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ורמונט). הוא היה אחיו של פילנדר צ'ייס.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו המפשייר
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מוורמונט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1771
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1846
פורטוקלופיטה

ממוזער|פורטוקלופיטה בעבודת יד, ישראל
**פורטוקלופיטה** (ביוונית, Πορτοκαλόπιτα; מהמילה: πορτοκάλι מבטאים: פורטוקלִי-"תפוז" ו-πιτα מבטאים: פיטה-"עוגה") היא עוגה פופולרית במטבח היווני, שהמרכיב העיקרי שלה הוא תפוז שמוטי או זן אחר של תפוזים הנחשבים לבעלי טעם מתוק. פורטוקלופיטה פופולרית מאוד ביוון ונצרכת בדרך כלל כקינוח עם קפה. כחלק מהקינוחים האופייניים למטבח היווני, הפורטוקלופיטה שייכת למשפחת העוגות הנקראות "סירופיאסטה" - עוגות ששופכים עליהן סירופ, כמו למשל בקלווה. למרות שיש לה מראה דמוי ספוג, הבצק שלה עשוי למעשה מחתיכות יבשות של דפי בצק פילו שאליהם מוסיפים תערובת של יוגורט יווני, ביצים ומיץ תפוזים. היא שטופה מעל בסירופ (סוכר נוזלי) שעבר בישול עם תפוזים ולפעמים מתובל בוניל ו/או קינמון. באופן אידיאלי, יש לאכול את העוגה למחרת הכנתה לאחר שהסירופ הנמזג עליה נספג במלואו ונטמע בטעמי העוגה. התחושת בפה בעת האכילה צריכה להיות אוורירית ועסיסית, ולא דחוסה
[ממוזער|פורטוקלופיטה מוגשת במסעדה ב[ירושלים]]
התפוזים הם מרכיב עיקרי במטבח היווני ומגדלים אותם באזור של דרום חצי האי פלופונסוס (במיוחד באזורי לקוניה וארגוליס) ארטה (בצפון המדינה) ובאי כיוס בין היתר.

## מאפיינים
בשונה ממאפי פילו שנהוג לעיתים קרובות להכין אותם בשכבות של עלי בצק, את הפורטוקלופיטה נהוג להכין על ידי שימוש בחתיכות של דפי פילו שקורעים ומייבשים, ולאחר מכן מערבבים עם הבלילה המבוססת על יוגורט ומכילה מרכיבים נוספים כמו סוכר, שמן, מיץ וגרידת קליפות תפוז, וניל, קינמון ועוד השימוש בדפי בצק פילו במקום קמח לבסיס העוגה מעניק לה מרקם הדומה מעט למרקם האופייני לעוגות סולת, כמו בסבוסה ועוד. במטבח היווני נהוג להכין אותה על בסיס שמן זית הנמצא בשפע ביוון.

## ראו גם

* ספנקופיטה
* פסטפרולה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* פורטוקלופיטה - עוגת תפוזים יוונית, יוטיוב

## הערות שוליים

קטגוריה:עוגות
קטגוריה:עוגות פרי
קטגוריה:המטבח היווני: קינוחים
קטגוריה:קינוחים
סמואל פרנטיס

**סמואל פרנטיס** (באנגלית: **Samuel Prentiss**; 31 במרץ 1782 – 15 בינואר 1857) היה שופט משנה ונשיא בית המשפט העליון של ורמונט, חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ורמונט, ושופט בבית המשפט המחוזי הפדרלי במחוז ורמונט.

## ביוגרפיה
### השכלה וקריירה מוקדמת
פרנטיס נולד ב־31 במרץ 1782 בעיירה סטונינגטון שבקונטיקט. הוא עבר עם משפחתו לווסטר, מסצ'וסטס, ולאחר מכן לנורת'פילד, מסצ'וסטס, בשנת 1786. שם השלים לימודים מוקדמים ולמד לימודים קלאסיים אצל מורה פרטי, הכומר סמואל ק. אלן.

הוא למד משפטים בנורת'פילד אצל עורך הדין סמואל ווס, ובברטלבורו, ורמונט, אצל עורך הדין ג'ון ו. בלייק בשנת 1802. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במשפטים במונטפלייר, ורמונט, בין 1803 ל־1824.

מבין תלמידי המשפטים שהתמחו במשרדו היה ויליאם אפהאם, שלימים כיהן כסנאטור מטעם ורמונט.

בין השנים 1824 ל־1825 כיהן בבית הנבחרים של ורמונט. לאחר מכן כיהן כשופט משנה בבית המשפט העליון של ורמונט בין 1825 ל־1829, וכנשיא בית המשפט העליון בין 1829 ל־1830.

### כניסתו לפוליטיקה הלאומית
במקביל לעיסוקו במשפטים, החל פרנטיס להיות פעיל פוליטית – תחילה כתומך המפלגה הפדרליסטית, ובהמשך כחבר המפלגה הלאומית הרפובליקנית ובסופו של דבר המפלגה הוויגית. ב־1816 התמודד ללא הצלחה לבית הנבחרים של ארצות הברית.

### כהונתו בקונגרס
בשנת 1831 נבחר פרנטיס לסנאט של ארצות הברית כמועמד המפלגה הלאומית הרפובליקנית. הוא נבחר מחדש ב־1837 מטעם המפלגה הוויגית. הוא כיהן מ־4 במרץ 1831 ועד 11 באפריל 1842, אז התפטר כדי לקבל מינוי שיפוטי. במהלך כהונתו עמד בראש ועדת הפטנטים והמשרד לרישום פטנטים בקונגרס ה־27.

כסנאטור, היה פרנטיס יוזם ומוביל של החוק שנועד למגר את תופעת הדו-קרב במחוז קולומביה.

### כהונתו כשופט פדרלי
ב־8 באפריל 1842 מינה אותו הנשיא ג'ון טיילר לשופט בבית המשפט המחוזי הפדרלי במחוז ורמונט, במקום השופט אלייז'ה פיין שנפטר. הסנאט אישר את המינוי באותו היום.

הוא כיהן בתפקיד עד מותו ב־15 בינואר 1857 במונטפלייר (ורמונט), ונקבר בבית העלמין גרין מאונט שבמונטפלייר.

## משפחה
פרנטיס היה הרביעי בשושלת משפחתו שנשא את השם סמואל פרנטיס. הוא היה השני מבין תשעה ילדים שנולדו לרופא סמואל פרנטיס השלישי ולרעייתו לוקרישה הולמס. שני אחיו הצעירים גם הם כיהנו בתפקידים ציבוריים משמעותיים:  – חבר קונגרס מטעם ניו יורק לשתי כהונות, וויליאם א. פרנטיס – ראש העיר העשירי של מילווקי, ויסקונסין, וכן חבר בית הנבחרים של ורמונט ובית המחוקקים של ויסקונסין.

אביהם, ד"ר סמואל פרנטיס, היה רופא בכיר ושימש כמנתח קרבי לצדו של אביו, קולונל סמואל פרנטיס השני, במלחמת העצמאות של ארצות הברית.

משפחת פרנטיס היא משושלתו של קפטן תומאס פרנטיס, שהיגר מאנגליה למושבת מפרץ מסצ'וסטס בשנות ה-40 של המאה ה-17 ושירת כקפטן במלחמת המלך פיליפ.

סמואל פרנטיס נישא ללוקרישה האוטון בשנת 1804. נולדו להם 12 ילדים, אם כי לפחות שניים מתו בינקותם. בנם השמיני, תאודור פרנטיס, עבר לוויסקונסין, נבחר לראש העיר הראשון של ווטרטאון וכיהן בבית המחוקקים של ויסקונסין.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מוורמונט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הוויגית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1782
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1857
ג'יימס פיסק

**ג'יימס פיסק** (באנגלית: **James Fisk**; 4 באוקטובר 1763 – 17 בנובמבר 1844) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט של ארצות הברית מטעם ורמונט.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו
פיסק נולד ב-4 באוקטובר 1763 בעיירה גריניץ' שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, והיה בנם של סטיבן פיסק ואנה בראדיש. אביו נפטר כאשר היה בן שנה בלבד, והוא רכש את השכלתו בעיקר כאוטודידקט. כנער עבד בחווה של משפחתו.

הוא שירת במלחמת העצמאות האמריקאית בין 1779 ל־1782 כחייל מן השורה בפלוגתו של הקפטן ויליס, ברגימנט של קולונל ברוקס, יחידה של המיליציה של מסצ'וסטס.

לאחר המלחמה, היה חקלאי בגריניץ'. בשנת 1785 כיהן כחבר בבית המחוקקים של מסצ'וסטס. פיסק הוסמך ככומר אוניברסליסטי והטיף מדי פעם. בשנת 1786 התחתן עם פריסילה ווסט.

בשנת 1798 עבר פיסק לאזור שבו נמצאת כיום העיר בארי בוורמונט, שהייתה אז כפר בעיירה בארי. הוא החזיק בחווה וניהל אותה, השלים את הסמכתו ככומר אוניברסליסטי והחל להטיף. בנוסף למד משפטים, הוסמך לעריכת דין, והיה לעורך הדין הראשון בבארי. בשנת 1799 נבחר למועצת הזקנים (selectmen) של העיירה.

פיסק ייצג את בארי בבית הנבחרים של ורמונט בשנים 1800–1805, 1809–1810 וב־1815. הוא כיהן כשופט בבית המשפט של מחוז אורנג' בשנים 1802–1809 וב־1816. בשנת 1803 כיהן כנציג מחוז אורנג' בוועדה שבחרה את מיקום בירת המדינה — הוועדה בחרה במונטפלייר. בשנת 1804 עמד בראש הוועדה שניסתה להסדיר את גבול ורמונט–קנדה.

### חבר קונגרס
בשנת 1804 נבחר פיסק לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. הוא נבחר מחדש ב־1806 וכיהן שתי קדנציות, מ־4 במרץ 1805 עד 3 במרץ 1809. בשנת 1808 ניסה להתמנות מחדש אך לא הצליח.

בשנת 1810 נבחר שוב לבית הנבחרים. הוא נבחר מחדש ב־1812 וכיהן מ־4 במרץ 1811 ועד 3 במרץ 1815. הוא כיהן בתפקיד יושב הראש של ועדת הבחירות.

בשנת 1812 מינה אותו הנשיא ג'יימס מדיסון לשופט פדרלי של טריטוריית אינדיאנה, אך הוא סירב למינוי. בשנת 1814 היה ציר בוועידה החוקתית של ורמונט, ובשנים 1815–1816 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט.

### כהונה בסנאט של ארצות הברית
בשנת 1817 נבחר פיסק לסנאט של ארצות הברית במקומו של דאדלי צ'ייס שהתפטר. הוא כיהן מ־4 בנובמבר 1817 ועד שהתפטר ב־8 בינואר 1818 כדי לקבל את תפקיד גובה המכס הפדרלי של מחוז ורמונט. הוא כיהן בתפקיד זה בשנים 1818–1826. בשנת 1819 עבר להתגורר בעיירה סוונטון כדי להיות קרוב יותר לגבול עם קנדה ולנקודות המעבר שבהן נגבו דמי המכס.

### מותו
פיסק נפטר בסוונטון ב־17 בנובמבר 1844. בתו, פארמה פיסק, הייתה נשואה לאורלנדו סטיבנס, שכיהן כסגנו של פיסק בתפקיד גובה המכס, ולימים היה חבר בתי המחוקקים של ורמונט ושל מינסוטה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מוורמונט
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מוורמונט
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1763
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1844
אריה לייב שלוסברג

**אריה לייב שלוסברג** (ביידיש: **אריה לייב שלאָסבערג**; 15 באוקטובר 1857 – י"ז באלול ה'תרפ"ה, 5 בספטמבר 1925), היה חזן, חסיד חב"ד, מן החזנים הבולטים במחצית השנייה של המאה ה־19 ובראשית המאה ה־20. נודע בכינוייו "שאגת אריה" ו"לייבלה מאלוקסט". נחשב לאחד מבעלי הקול הגדולים בדורו.

## קורות חייו
שלוסברג נולד 15 באוקטובר 1857 בעיירה אלוקסט בלטביה, שם שימש אביו, נתן שלוסברג, כחזן הקהילה. בילדותו קיבל חינוך דתי מוקפד, והלך ללמוד בישיבה. ובהיותו נער התגלה כבעל כישרון מוזיקלי יוצא דופן. בגיל 16 החל להתפלל כחזן בערים שונות, ועד מהרה התפרסם בזכות קולו האדיר.

לאחר זמן קצר התקבל לקונסרבטוריון של פטרבורג, שם למד מוזיקה ושירה אצל אנטון רובינשטיין, שהמליץ עליו למורה השירה קמיל אוורארדי . משנמצא גם כישרונו בנגינה בכינור, הועמד לרשותו מורה פרטי, אולם שלוסברג השתעמם מן המסגרת הלימודית, ויצא למסעות הופעות מחוץ לרוסיה.

במשך כעשר שנים שימש כחזן בקהילות שונות באנגליה, והדהים את הקהל בקולו הפנומנלי. לאחר מכן נתמנה לחזן בבית הכנסת "העקשער שול" (זובחי צדק - קצבים) באודסה, ושימש שם עשר שנים. משם עבר לכהן כחזן בעיר דווינסק (כיום דאוגבפילס). על־פי הסיפור, כאשר עבר הקיסר דרך העיר והתבקש שלוסברג לברכו ב"מי שברך", גבר קולו האדיר על תזמורת גדולה וזכה לתדהמה כללית. וגם היה חזן בבית הכנסת בסנט פטרבורג.

בהמשך קבע את מושבו בעיר פולוצק שבמחוז ויטבסק, שם הותיר את משפחתו ויצא למסעות קונצרטים ברחבי העולם. הוא הופיע בהצלחה רבה בניו יורק, שיקגו ובערים רבות נוספות בארצות הברית, וכן בברלין ובפריז, ונודע כאחד החזנים הבינלאומיים הגדולים של תקופתו. בשנת 1919, בהיותו בפסקוב שברוסיה, החרימו הבולשביקים את כל רכושו.

## שנותיו האחרונות
בנו, החזן נתן שלוסברג, העלה אותו לארצות הברית, ושם המשיך לשמש כחזן אף בגיל מתקדם, כשהוא מקבל שכר הגבוה של 3000 דולר במיוחד לתפילות הימים הנוראים. בשנת 1925 הוזמן להתפלל בעיר סיאטל, אך בשבת י"ז באלול, ישוב אל שולחנו, נפל לפתע מן הספסל ונפטר במקום. הוא נקבר בבית העלמין לינקולן פארק שבעיר וורוויק, רוד איילנד.

## משפחתו
נישא לאשה יוכבד
*בנו, יצחק שלוסברג – מלחין תיאטרון, מנצח ומוזיקאי.
*בנו, ישראל שלוסברג – כנר ידוע שפעל ברוסיה.
*בנו, נתן שלוסברג – חזן ובעל תפילה מפורסם בארצות הברית, שהופיע בניו יורק, שיקגו וערים נוספות.

## מורשתו
שלוסברג נודע בקולו יוצא הדופן: תיבותיו הנמוכות התאפיינו בעומק של בס־קונטרלט רב־עוצמה, ואילו בגבוהים ביותר הגיע לטנור לירי־דרמטי מלא רגש. היה מתפלל בחום רב, מאלתר מופלא וירא שמים אמיתי, ובכל מקום התקבל בכבוד ובהערכה.

## מיצירותיו
*השכיבנו
*הללויה

## להאזנה
*

## קישורים חיצוניים

*אליהו זאלודקאווסקי, ⁨⁨דער מארגען זשורנאל⁩, 24 פברואר 1929⁩ 
**אליהו זאלודקאווסקי, סקירה על שלוסברג – "קולטור-טרעגער פון דער אידישער ליטורגיע" (1930) 
* 
* אריה לייב שלוסברג באתר Recorded Sound Archives (RSA) של האוניברסיטה האטלנטית של פלורידה (FAU)
*ראיון עם נכדו roger mason 
* 
הודעת פטירתו:
*⁨⁨דער מארגען זשורנאל⁩, 10 ספטמבר 1925⁩ 
*⁨⁨דער פאלקספריינד⁩, 4 ינואר 1907⁩
*⁨⁨פרימארגן (ריגה)⁩, 28 יולי 1926⁩
*שמואל וויגאדא, לייבעלע אלוקסטער, ⁨⁨פארווערטס⁩, 31 יולי 1959⁩ 

## הערות שוליים

קטגוריה:חזנים רוסים
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג
קטגוריה:חסידי חב"ד
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1857
קטגוריה:נפטרים ב-1925
1714 בצרפת

שנת **[[1714]] ב[[צרפת]]** הייתה השנה בה ציינה צרפת 727 שנות לאום.

## מנהיגים
* לואי הארבעה עשר, מלך צרפת

## נולדו
* 26 בינואר – ז'אן-בטיסט פיגאל, פסל (נפטר ב-1785)
* 25 בפברואר – רנה-ניקולא דה מופו, משפטן ופוליטיקאי (נפטר ב-1792)
* 17 ביוני – סזאר-פרנסואה קאסיני דה תירי, אסטרונום וקרטוגרף (נפטר ב-1784)
* 14 באוגוסט – קלוד ז'וזף ורנה, צייר (נפטר ב-1789)

## נפטרו
[200px|ממוזער|שמאל|[שארל, דוכס ברי]]
* 5 במאי – שארל, דוכס ברי, נכדו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ויורש העצר של ספרד בין השנים 1700–1707 (נולד ב-1686)

## קישורים חיצוניים

*
תפסהקו פקדו

**תפסהקו פקדו** (1926 – 21 בינואר 2021) היה קס, מנהיג רוחני בקהילת ביתא ישראל, ואחת הדמויות המרכזיות שעיצבו את חיי הדת והמסורת של יהודי אתיופיה בארץ ישראל.

## ביוגרפיה
תפסהקו פקדו נולד ביישוב מיי ווייני שבמחוז תיגראי, אתיופיה, בן בכור במשפחה בת תשעה ילדים. אביו, אלקה פקדו יסקיאס, היה מנהיג דתי וחקלאי. המשפחה הגיעה במקור מעדי וורבה, אותה עזבה לטובת אסגדה עקב הכיבוש האיטלקי.

החל מגיל 8 למד לימודי דת מדודו קס איוב וממורו קס סובוהו ברוך, ולאחר הכשרה ממושכת הוסמך בגיל 20 כקס בהרי סמן. בשנת 1972, החליף את אביו בתפקיד המנהיג הרוחני בכפרו אסגדה, עבודה תמורתה קיבל מעשר ותשלומי דת, לצד עבודתו בחקלאות שהיוותה את עיקר פרנסתו.

בתפקידיו הדתיים נודע כאיש פשרה, שסייע בפתרון סכסוכים פנימיים וגם בסכסוכים בין ביתא ישראל לנוצרים. תפקידיו הדתיים כללו בניית בית כנסת והכנת אפר של פרה אדומה לצורכי טהרה, כמו גם שותפות בוועידת הקייסים לצורך חישוב מועדי החגים.

## מנהיגותו
בשנת 1983 היה ממובילי קבוצת משפחות ביתא ישראל ממחוז תיגראי למסע עלייה לארץ ישראל.תחילה נעצרה הקבוצה בידי השלטונות המקומיים בעיר גונדר. הם שהו תחת פיקוח במשך שלושה חודשים, ולאחר שחרורם המשיכו לסודאן, והגיעו למחנה הפליטים גדאריף. בסופו של דבר עלו לישראל במסגרת מבצע אחים. על מנהיגותו תוך סכנות הדרך הוגדר כאסיר ציון. לאחר עלייתו קבע את מגוריו באשקלון. בשנותיו הראשונות למד במכון מאיר בירושלים יחד עם קסים נוספים שעלו במסגרת מבצע אחים, במטרה להעמיק בהלכה ולהבין את הפערים בין מסורת ביתא ישראל לעולם הרבני בישראל.

במשך כמעט ארבעה עשורים מילא תפקיד מרכזי בחיי הקהילה. בעשור האחרון לחייו הוביל את התפילות והטקסים של חג הסיגד בכותל המערבי. הוא ליווה משפחות ברגעי שמחה ואבל, שימש דמות מגשרת במחלוקות בתוך הקהילה, וכן שמר והנחיל את מסורת ביתא ישראל לדור הצעיר.

## פטירתו
קס תפסהקו פקדו נפטר ב-21 בינואר 2021, בגיל 95, בעיר אשקלון. מאות ליוו אותו בדרכו האחרונה, ואלפים הגיעו לנחם את משפחתו במהלך ימי השבעה. לאחר מותו הוצעו יוזמות להנצחתו, בהן קריאת רחוב על שמו באשקלון וכן בניית בית כנסת לזכרו.

## חיים אישיים
בגיל 18 נשא לאישה את מהרטה, עמה הביא לעולם תשעה ילדים. בשנת 1980 התאלמן ממהרטה, שנפטרה בגיל 46.

## קישורים חיצוניים
* 
* ישראל אדנה יסמני, תכנית מיוחדת: קס תפסהקו פקדו בערוץ IETV **(בתיגרינית)**

## הערות שוליים

קטגוריה:כהני ביתא ישראל
קטגוריה:אסירי ציון באתיופיה
קטגוריה:אשקלון: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי אתיופיה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980