open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הילטון האנוי

**הילטון האנוי** (בווייטנאמית: **Hỏa Lò**) היה בית סוהר נודע לשמצה ששימש את צפון וייטנאם לכליאת שבויים, במהלך מלחמת וייטנאם. המקום כונה באירוניה "הילטון האנוי" על שם רשת מלונות היוקרה הילטון. צבא צפון-וייטנאם עינה, חקר בכלא שבויים ומדי פעם היו מוציאים להורג, בעיקר אמריקאים. העינויים הוצגו מאוחר יותר בסרט ההוליוודי "הילטון האנוי".

הפוליטיקאי והמועמד לנשיאות ארצות הברית ב-2008, ג'ון מקיין והמועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית ב-1992 ג'יימס סטוקדייל היו שבויים במקום לאחר הפלת מטוסי הסקייהוק אותם הטיסו.

באופן אירוני, רשת המלונות הילטון החזיקה עד שנת 2022 מלון בעיר האנוי, הנושא את אותו שם.

הכלא הוקם בסוף המאה התשע עשרה, בתקופת הקולוניליזם הצרפתי. הצרפתים כינו אותו "הבית המרכזי" (Maison Centrale) והוא שימש לכליאת אסירים פוליטיים. האסירים עונו ואף נערכו במקום הוצאות להורג. לקראת תום השלטון הצרפתי ב-1954 הוחזקו במקום כאלפיים אסירים.

חלק קטן מהמבנה עדיין קיים ומשמש כמוזיאון, בו מושם דגש על התקופה הקולוניאלית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחנות שבויים
קטגוריה:מלחמת וייטנאם
קטגוריה:בתי סוהר שנסגרו
קטגוריה:אסיה: בתי סוהר
קטגוריה:וייטנאם: מבנים
קטגוריה:האנוי
קטגוריה:צפון וייטנאם
קטגוריה:וייטנאם: מוזיאונים
המשחק העמדתי בשחמט

**המשחק העמדתי בשחמט** או **האסכולה המודרנית** היא אסטרטגיית משחק שלמה וראיית משחק כוללת הנקוטה על ידי שחקני שחמט רבים שתכליתה היא השגת יתרון עמדתי (כלומר: עמדה טובה יותר).

בשחמט, "עמדה" (או "פוזיציה") היא מונח המתאר את מצבם הכולל של הכלים על הלוח. עמדה טובה היא עמדה שבה:
# המלך ושאר הכלים מוגנים היטב.
# יש שליטה במרכז הלוח.
# הרגלים תומכים זה בזה.
# לכלים יש טווח פעולה.
# קיימת אפשרות לרכז התקפה של מספר כלים על מספר נקודות בלוח.

שחקנים השואפים להשגת יתרון עמדתי מכריע מכלכלים את צעדיהם לפי שאיפה זו. לפי אסטרטגיה זו, הם אינם מרבים לבצע התקפות על המלך היריב על מנת להכריע את המשחק באופן מיידי, בייחוד אם התקפות אלו הן בעלות מרכיב סיכון שאותו מתקשה השחקן לחשב באופן מדויק ולראות את סוף המתקפה באופן בהיר וודאי. למרות זאת הם משחקים משחק מדויק ומחושב ביותר אשר מקנה להם יתרון פוזיציוני (עמדתי) הולך וגדל, עד ליצירת עמדת סיום שבה יתרונם הוא מכריע.
המשחקים המשוחקים לפי אסכולה זו הם לרוב לא מרתקים ואפילו משעממים לצפייה. הם נעדרים תחבולות מבריקות
והתקפות נועזות ומרובות כלים על המלך היריב.

## עקרונות המשחק הפוזיציוני
* שליטה על המרכז.
* השתלטות צריחים על טורים פתוחים (בהם אין רגלים), וטורים חצי פתוחים (בהם עומד רגלי יריב בלבד)
* שליטת רצים באלכסונים ארוכים, בייחוד באלכסון הראשי העובר מפינה לפינה.
* הימנעות מהכפלת רגלים על אותו טור, וניסיון לגרום ליריב להכפיל רגלים במחנהו.
* ניצול קיומם של רגלים כפולים, רגלים מבודדים ורגלים מפגרים (שאינם נתמכים על ידי רגלי אחר) במחנה היריב.   
* השתלטות על השורה 7 אצל השחור, או השורה 2 אצל הלבן.
* הצבת כלים באזורים שולטים, לאו דווקא לשם יצירת התקפה או איום מיידיים.

מגדולי השחמטאים ששיחקו באסכולה זו נמנים אנטולי קרפוב, טיגראן פטרוסיאן, מקס אויבה ווסילי סמיסלוב, ארבעתם אלופי עולם בעבר.

קטגוריה:תאוריית שחמט
קורינתיה (יחידה אזורית)

**קורינתיה** (ביוונית: **Κορινθία Korinthía**) היא יחידה אזורית של יוון, הממוקמת בצפון מזרח חצי האי הפלופונסי, ושייכת למחוז פלופונסוס. היחידה האזורית כוללת בשטחה גם את חלקו המערבי של מצר קורינתוס, מצר יבשה המחבר את חצי האי עם חבל אטיקה שביוון התיכונה, ואת תעלת קורינתוס, החוצה את המצר ומחברת בין המפרץ הסרוני לבין מפרץ פטרס.

היחידה גובלת במערב אטיקה בצפון מזרח, במפרץ הסרוני במזרח, בארגוליס בדרום, בארקאדיה בדרום מערב, באכאיה במערב, ובמפרץ פטרס בצפון. שטחה של קורינתוס עומד על 2,290 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה, נכון ל-2011, 145,082 נפשות. בערך שליש מהאוכלוסייה שוכנת בתחומי הרשות המוניציפלית של קורינתוס, העיר הגדולה באזור, בירתה המינהלית של היחידה, ומרכזה הכלכלי והמסחרי.

קורינתיה מחולקת לשש רשויות מוניציפליות: קורינתוס במזרח היחידה, בצידה הדרומי של תעלת קורינתוס, לוטראקי-פרכאורה-אגיו תאודורי, בצד הצפוני של התעלה, ולו-ווחה ונמאה במרכז היחידה, סיקיון בדרום מערב, וקסילוקסטרו-אורוסטינה בצפון מערב.

בשל מיקומה על מצר קורינתוס, ולחופי המפרץ הסרוני ומפרץ פטרס, היחידה האזורית מהווה נתיב תחבורה עיקרי בין צפון יוון ודרומה. היחידה מהווה גם מרכז תעשייתי חשוב, בין השאר בשל תעשיית זיקוק הנפט שלה, ובשל נמל הסחורות הגדול ביוון, אגיו תאודורי, הממוקם במזרחה.

## קישורים חיצוניים

*  

קורינתוס
קטגוריה:יוון: מחוזות משנה
Sirenia

השם **Sirenia** מתייחס לסירנות, נימפות הים מן המיתולוגיה היוונית, והוא המקור הן לשמם המדעי של התַחֲשָׁאִים והן לשמה של להקת סירניה הנורווגית.
אולדריץ' איימס

**אולדריץ' הייזן "ריק" איימס** (באנגלית: **Aldrich Hazen "Rick" Ames**; 26 במאי 1941 – 5 בינואר 2026) היה בכיר בריגול הנגדי של המודיעין האמריקאי שמכר סודות והסגיר סוכנים לברית המועצות.

## ביוגרפיה
אולדריץ' איימס נולד במדינת ויסקונסין בשנת 1941. הוא היה תלמיד מצטיין בבית הספר התיכון, ולאחר מכן למד היסטוריה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. בשנת 1959, בהיותו בן 18 ובטרם השלים את לימודיו, נתקבל כטירון לשירות סוכנות הביון המרכזית ה-CIA. בשנת 1962 קיבל מעמד של סוכן והיה לאחד הסוכנים הצעירים ביותר בתולדות הסוכנות.

איימס, ששלט בשפה הרוסית, התמחה בשירותי הביון הסובייטיים ונשלח לבירת טורקיה אנקרה על מנת לגייס סוכני מודיעין סובייטים לשירות האמריקאים כסוכנים כפולים. בהמשך מילא תפקידים בניו יורק ובמקסיקו סיטי. ב-1972 חזר למפקדת ה-CIA בלאנגלי ובילה את ארבע השנים הבאות בחטיבה הסובייטית-מזרחית (SE). הביקורות על הביצועים שלו היו "בדרך כלל נלהבות", כנראה משום שהוא היה טוב יותר בניהול ניירת ותכנון שדה פעולות מאשר גיוס סוכנים. אף על פי כן, צוין בתיקו גם שתייה מופרזת, ושני תזכירים "לעיניך בלבד" הונחו בתיקו.

במרוצת השנים שבין 1985 ל-1991 מכר איימס לסובייטים מידע מודיעיני רגיש ביותר, כדוגמת פרטים על כמאה מבצעי מודיעין אמריקאים, והסגיר 12 סוכנים – שהוצאו להורג בעקבות לכידתם. תמורת המידע שמסר לסובייטים במשך תקופה זו שילמו לו הסובייטים מיליוני דולר, והוא קיבל את הסכום הגבוה ביותר ששולם למרגל מאז ומעולם. הסכום המדויק שקיבל אינו ברור. ה-BBC דיווחו שאיימס הודה שקיבל 2.5 מיליון דולר וכי נאמר לו שהפקידו עבורו בחשבון בנק עוד שני מיליון דולר. חזי כרמל נקב בסכום "קרוב לארבעה מיליון דולר" ואחרים כתבו 4.6 מיליון דולר. את מעשיו ביצע איימס בעזרת אשתו רוסריו, שהייתה במוצאה מקולומביה.

אנשי ה-CIA, שעמדו על כך שסודותיהם דולפים לסובייטים, החלו לחפש את מקור הדליפה. חשדם באיימס התעורר עקב רמת החיים הגבוהה שבני הזוג איימס סיגלו לעצמם, שהייתה מעבר ליכולתם. איימס נבדק בפוליגרף, אך הבדיקה לא אימתה את החשד נגדו ועניינו הועבר לחקירת לשכת החקירות הפדרלית, ה-FBI, שהחלה במעקב צמוד אחריו עד שהצליחה לחשוף את בגידתו.

איימס ואשתו נעצרו ב-22 בפברואר 1994 והועמדו לדין. איימס נדון למאסר עולם ללא זכות לחנינה, ואילו אשתו נידונה ל-5 שנות מאסר. הוא מת בכלאו ב-5 בינואר 2026, בגיל 84.

## הערכה
ישנם הטוענים שאיימס לא היה אחראי להסגרת כל הסוכנים של ה-CIA שנעצרו על ידי הסובייטים בשנות ה-80 של המאה ה-20. ספר שנכתב על ידי איש CIA בכיר שפרש מהשירות טען שלפחות ארבעה מהסוכנים נתפסו לפני שאיימס החל לעבוד עבור הסובייטים.

חזי כרמל, שכתב ספר על איימס, טען שבשלב מסוים ייחסו השלטונות בארצות הברית את נפילת רשת סוכני ה-CIA לידי הקג"ב לפעילותו של יונתן פולארד, אשר העביר מידע לישראל, ולהערכתם משם דלף לקג"ב. לדברי כרמל, העונש החמור שהושת על פולארד נובע מייחוס מוטעה של תוצאות בגידתו של איימס למעשיו של יונתן פולארד, וייתכן שאיימס היה המקור לייחוס זה. פולארד עצמו הכחיש את הדברים מכל וכל בראיון שנתן לישראל היום. לדבריו, איימס הציג לשופט מסמך שמאשים אותו בנפילת רשת הסוכנים כדי להבאיש את ריחו בעיני הציבור.

## לקריאה נוספת
* פיט ארלי - "ריגול - כרוניקה של בגידה"

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ויסקונסין
קטגוריה:אמריקאים שריגלו למען ברית המועצות
קטגוריה:מורשעים בעבירות ריגול בארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
קטגוריה:סוכנים כפולים
קטגוריה:מרגלים במלחמה הקרה
קטגוריה:אנשי ה-CIA
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1941
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2026
ימת סופיריור

**ימת סופיריור** (באנגלית: **Lake Superior**) היא הימה הגדולה ביותר והעמוקה ביותר בין חמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית, אגם המים המתוקים הגדול בכדור הארץ מבחינת שטח. הים הכספי גדול ממנו בשטח ובנפח, אך הוא מכיל מים מלוחים, ואילו ימת באיקל ואגם טנגניקה מכילים יותר מים מתוקים אך קטנים יותר בשטחם.

ימת סופיריור היא בעלת המים הקרים ביותר בין חמש הימות. כשני שלישים משטחה בחלקה הדרומי שייכים לארצות הברית, ואילו חלקה הצפוני שייך לקנדה. היא מחוברת באמצעות נהר סנט מארי אל ימת יורון ותנועת האוניות בה רבה.

## הידרוגרפיה
שטחה של ימת סופיריור הוא 82,413 קילומטר רבוע (כמעט כשטחה של אוסטריה). אורכה המרבי של הימה 563 קילומטר ורוחבה המרבי 257 קילומטר. עומק המים הממוצע הוא 147 מטר ועומקם המרבי 406 מטר. ימת סופיריור מכילה 12,100 קילומטרים מעוקבים של מים, די מים כדי לכסות בשכבה של 30 ס"מ את שטח כל יבשת אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית גם יחד. רצועת החוף של הימה אורכה 4,387 ק"מ (כולל אורך חופי האיים). הימה נמצאת 183 מטר מעל גובה פני הים. סערות עונתיות המתרחשות בימה גורמות לגלים שגובהם כ-6 מטר, אולם בימה נמדדו בעבר אף גלים בגובה 9 מטר. גובה פני המים בימה נשלטים במערכת של סכרים הידרואלקטריים ותעלות.

### אגן הניקוז של הימה
הימה מוזנת במימי כ-200 נהרות. הנהרות הגדולים יותר הנשפכים לימה הם נהר ניפיגון, נהר סנט לואיס, נהר פיג'ן ונהר פיק. מוצא המים מן הימה מתנקז אל ימת יורון דרך נהר סנט מארי. בעבר היו מי הימה נופלים במפלי הנהר אל ימת יורון, אולם היום הוקמה מערכת של תאי שיט המגשרים על פני גובה של כ-8 מטר ומאפשרים מעבר ספינות מימת יורון אל ימת סופיריור.

## ראו גם
* סליפינג ג'יאנט

## לקריאה נוספת
* סטפני פירסון, "בחזרה אל המים הסוערים", **[[נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל]]**, מרץ 2023, עמ' 88–101.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
ימין|ממוזער|250px|ימת סופיריור

סופיריור
קטגוריה:מינסוטה: גאוגרפיה
קטגוריה:ויסקונסין: גאוגרפיה
סופיריור
סופיריור
סופיריור
סופיריור
קטגוריה:גבול ארצות הברית – קנדה
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של ארצות הברית
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של קנדה
ימת יורון

**ימת יורון** (באנגלית: **Lake Huron**) היא אחת מחמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית והאגם החמישי בגודלו בתבל. גודלה 59,596 קילומטר רבוע.

ימת יורון היא המפורצת ביותר בין חמש הימות, אבל אין בה נמלים טבעיים טובים. כשני שלישים משטחה בחלקה המזרחי שייכים לקנדה ואילו חלקה המערבי שייך לארצות הברית. את צדה המזרחי היא חולקת עם הפרובינציה הקנדית אונטריו וממערב עם המדינה מישיגן שבארצות הברית. היא מחוברת באמצעות מצר מקינק (Mackinac) אל ימת מישיגן, באמצעות נהר סנט מארי אל ימת סופיריור, ובאמצעות נהר סנט קלייר אל ימת אירי. בין ימת יורון לימת אירי מצויה העיר דטרויט.

בימת יורון נמצא האי מאניטולין, שהוא האי הגדול ביותר המצוי בתוך אגם. שטחו 2,776 קילומטר רבוע וחופיו המפורצים משמשים לנופש ולדיג. באי עצמו נמצאת ימת מאניטו ששטחה 106.42 קילומטר רבוע ובתוכה ישנם כמה איים קטנים.

בצידה הצפון מזרחי נמצא מפרץ ג'ורג'יאן (Georgian Bay). מפרץ גדול שמהווה כרבע משטח הימה, ובו נמצאים מרבית מאיי הימה (כ 30,000 איים).

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אונטריו: ימות ואגמים
יורון
קטגוריה:הימות הגדולות
ימת יורון
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של ארצות הברית
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של קנדה
ימת מישיגן

**ימת מישיגן** (באנגלית: **Lake Michigan**) היא אחת מחמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית והאגם השישי בגודלו בתבל. 

ימת מישיגן היא הימה היחידה מתוך חמש הימות הגדולות של המערב התיכון הנמצאת כולה בתחומי ארצות הברית, וסביבה המדינות אילינוי, מישיגן, ויסקונסין ואינדיאנה. בחופיה הדרומיים מצויות הערים שיקגו ומילווקי. פרבריה של שיקגו תופסים את כל רצועות החוף של אילינוי ואינדיאנה וחלק מרצועת החוף של ויסקונסין, עד לפרבריה של מילווקי. חופי הימה נמוכים ויש בה דגה רבה. היא מחוברת באמצעות מצר מקינק (Mackinac) אל ימת יורון.

בדצמבר 2013 קפא חלק ניכר מימת מישיגן, הרבה מעבר למצב הרגיל בתקופה זו בשנים קודמות. מעטה הקרח המוקדם הביא לביטול החגיגות המתוכננות לשנה החדשה. קפיאת נהר סנט מרי העלה חשש לשיבוש בפעולת תחנות הכוח, שלא יקבלו את הפחם הדרוש להפעלתן.

## היסטוריה
״חודי קלוביס״ שנמצאו באזור הימה הן העדות המוקדמת ביותר להתיישבות באזור. אנשי תרבות הנחושת העתיקה הותירו שרידים לפעילותם ברחבי מדינת ויסקונסין וחצי האי הצפוני של מישיגן. באופן הדרגתי, תרבות וודלנד החקלאית השתכנה ברחבי הימות הגדולות וצאצאיהם היו אלו שהאירופאים פגשו בביקוריהם הראשונים באזור.

ג'ין ניקולט היה האירופאי הראשון שחקר את ימת מישיגן בסביבות 1635 ושהגיע לאזור הידוע כיום כמדינת וויסקונסין. המטיף הישועי קלוד-ג'ן אלואט הגיע ב-1668 לאזור גרין ביי להמיר את השבטים הילידים באזור. צוות המגלים ז'אק מארקט ולואי ז'ולייה מיפו את חופו המערבי של האגם.  

במאה ה19 הימה שיחקה תפקיד חשוב בהתפתחות העיר שיקגו ואזור המערב-התיכון. הימה קישרה בין האוקיינוס האטלנטי ונהר המיסיסיפי.

## התיישבות
כשנים עשר מיליון איש חיים לחופיה של ימת מישיגן. צפון החוף המזרחי והמערבי של האגם במדינות מישיגן וויסקונסין רצוף בעיירות תיירות קטנות, המתמלאות בקיץ על ידי תושבים המגיעים מהערים הגדולות באזור. בין הערים הגדולות (מעל 30,000 תושבים) לחופי הימה ניתן למצוא את שיקגו ואת ערי הנורת' שור באילינוי, מילווקי, גרין ביי, קנושה ורסין בוויסקונסין, גארי באינדיאנה ומסקיגן והולנד, במישיגן.

## קישורים חיצוניים

ימין|ממוזער|250px|שקיעה בימת מישיגן
*  שיקגו טריביון, שיא מסתמן בקפיאת ימת מישיגן בחורף 2014

## הערות שוליים

קטגוריה:אילינוי: גאוגרפיה
מישיגן
קטגוריה:ויסקונסין: גאוגרפיה
קטגוריה:אינדיאנה: גאוגרפיה
מישיגן
ימת אירי

**ימת אירי** (באנגלית: **Lake Erie**) היא אחת מחמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית והאגם ה-13 בגודלו בתבל.

כמחצית משטחה, בחלקה הצפוני, שייכת לקנדה, ואילו חלקה הדרומי שייך לארצות הברית. היא מחוברת באמצעות נהר דטרויט ונהר סנט קלייר אל ימת יורון. בין ימת אירי לבין ימת יורון מצויה העיר דטרויט. על חופיה של ימת אירי נמצאות הערים קליבלנד, אירי ובאפלו. אל ימת אונטריו היא מחוברת באמצעות נהר ניאגרה וגם באמצעות תעלת ולנד העוברת באזור ניאגרה בקנדה ומאפשרת את שיט הספינות. בין שתי הימות קיים הבדל גובה של מאה מטר.

בימה יש מספר איים שאליהם ניתן להגיע באמצעות מעבורת.

## ראו גם
*תעלת אירי
*גשר השלום

## קישורים חיצוניים

* 

ימין|ממוזער|250px|איים בימת אירי

אירי
קטגוריה:אונטריו: ימות ואגמים
קטגוריה:אוהיו: גאוגרפיה
קטגוריה:פנסילבניה: גאוגרפיה
קטגוריה:מדינת ניו יורק: גופי מים
אירי
אירי
ימת אירי
ימת אונטריו

**ימת אונטריו** (באנגלית: **Lake Ontario** בצרפתית: **Lac Ontario**) היא אחת מחמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית והאגם ה-15 בגודלו בתבל.

כמחצית משטחה בחלקה הצפוני שייך לקנדה וחלקה הדרומי שייך לארצות הברית. היא מחוברת לאוקיינוס האטלנטי באמצעות נהר סנט לורנס עליו נמצאות הערים קוויבק סיטי ומונטריאול.

לחופיה של ימת אונטריו שוכנות הערים טורונטו והמילטון. היא מחוברת אל ימת אירי באמצעות נהר ניאגרה וגם באמצעות תעלת ולנד העוברת באזור ניאגרה בקנדה ומאפשרת שיט ספינות תוך עקיפת מפלי ניאגרה. בין שתי הימות קיים הבדל גובה של מאה מטר.

## קישורים חיצוניים

* 

[ימין|ממוזער|250px|כלי שיט על ימת אונטריו, ב[טורונטו]]

אונטריו
אונטריו
קטגוריה:מדינת ניו יורק: גופי מים
אונטריו
קטגוריה:גבול ארצות הברית – קנדה
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של ארצות הברית
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של קנדה
מצר יבשה

שמאל|ממוזער|250px|תיאור סכמטי של מצר יבשה
**מצר יבשה** או **איסתמוס** הוא רצועת יבשה שמקשרת חטיבות יבשה רחבות ומפרידות בין שטחים ימים. השם הלועזי איסתמוס, שפירושו ביוונית (ἰσθμός) "מעבר צר", הוא שמו המקורי של מצר קורינתוס וגם משמש בתור המונח הגאוגרפי לכול מצרי היבשה.

לעיתים קרובות בונים תעלות דרך מצרי יבשה על מנת ליצור קיצורי דרך לתחבורה ימית. דוגמאות לכך הן תעלת פנמה ותעלת סואץ שנבנו במצר פנמה ובמצר סואץ, בהתאמה.

## קישורים חיצוניים

* 

*
משבר ליטל רוק

**משבר [[ליטל רוק]]** (באנגלית: **Little Rock Crisis**) הוא משבר שאירע בשנת 1957 על רקע קיום אינטגרציה בין האפרו-אמריקאים ללבנים בבתי הספר הציבוריים של ארצות הברית.

## פסק דין: בראון נגד מועצת החינוך

בשנת 1954 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך כי ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה עד אז בבתי ספר נוגדת את החוקה האמריקאית ולפיכך אינה חוקית. בעקבות התקדים שיצר פסק דין זה, נרשמו בשנת 1957 תשעה ילדים אפרו-אמריקאים לבית הספר התיכון המרכזי של ליטל רוק , ארקנסו.

## המאבק
שמאל|ממוזער|250px|מפגינים אשר מוחים על קיום אינטגרציה בין האפרו-אמריקאים ללבנים בבתי הספר הציבוריים
ב-4 בספטמבר 1957 ניסו התלמידים האפרו-אמריקאים להיכנס לבית הספר. אורוול פובוס, מושל ארקנסו וממתנגדי האינטגרציה, הורה לחיילי המשמר הלאומי לחסום בגופם את דרכי הגישה של הילדים. ב-23 בספטמבר שוב ניסו התלמידים להיכנס, ונחסמו בשנית. למחרת, ב-24 בספטמבר 1957, שלח הנשיא אייזנהאואר את הדיוויזיה המוטסת ה-101 לליטל רוק כדי לאכוף את החלטת בית המשפט העליון ולספק הגנה על גופם ועל זכויותיהם של התלמידים. פעולה זו נתפסה על ידי דרומיים רבים כפלישה שנייה של כוחות הצפון והביאה לתסיסה רבה ולפעולות אלימות מצד מתנגדי האינטגרציה. לבסוף, למדו תשעת התלמידים בבית הספר באותה השנה, אבל סבלו במשך תקופה זו מאלימות פיזית ומילולית. בשנה הבאה, 1958, ליטל רוק סגרה את בתי הספר הציבוריים שלה, כדי להימנע מקיום האינטגרציה.

## אחרי הפרשה
במשך התקופה, בה סבלו התלמידים מהתעללויות שונות, הם זכו לסיוע ולייעוץ מדייזי בייטס, עיתונאית ופעילת זכויות אדם. בייטס ותשעת התלמידים קיבלו את מדליית ספרינגארן בשנת 1958. בשנת 1996, שבעה מתוך תשעת התלמידים הופיעו בתוכנית הטלוויזיה של אופרה וינפרי בה הם פגשו שוב חלק מהתלמידים הלבנים שהתעללו בהם בשעתו, כמו גם תלמידה אחרת שהתחברה איתם. אחד התלמידים לשעבר, דייוויד זונטג, התנצל, הביע חרטה על מעשיו ואף התחבק בחום עם אחת התלמידות אליהן נטפל. תלמידה אחרת, אן ברלסון, אשר הפגינה נגד התלמידים בסיסמאות גזעניות, אמרה בתוכניתה של ווינפרי כי במשך 38 שנה הרגישה בושה עזה למעשיה וביקשה מחילה מתשעת התלמידים. ברלסון העידה כי גדלה במשפחה גזענית, אולם עצרה את שרשרת השנאה במשפחתה שלה, כאשר גידלה את ילדיה לסובלנות ואהבת אדם.

תשעת התלמידים זכו במדליית הזהב של הקונגרס האמריקאי ב-9 בנובמבר 1999.

בית הספר התיכון של ליטל רוק מתפקד עדיין כבית ספר של מחוז ליטל רוק, ומאכסן בתוכו גם מוזיאון בנושא זכויות אדם להנצחת אירועי 1957.

## השפעת הפרשה
הפרשה השפיעה מאוד על תחומי זכויות האזרח וזכויות האדם, וכן היוותה תקדים לאינטגרציה בעולם כולו.
הייתה זו תקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה, שבהן נלחמו חיילים שחורים לצד חיילים לבנים. בשובם של החיילים הביתה, נאלץ הציבור האמריקאי והממשל האמריקאי לקבל את השחורים כשווים בין שווים, שכן לא היה אפשר לתת להם להיהרג בחזית ולמנוע מהם זכויות של אנשים לבנים.
הפרשה כולה היא אבן יסוד במאבק לזכויות אדם בכלל, ובזכויות האפרו-אמריקאים בפרט.

### התייחסויות באמנות
בשנת 1957 כתב מלחין הג'אז צ'ארלס מינגוס את השיר Fables of Faubus ("משלי פובוס") בתגובה למקרה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארצות הברית: התנועה לזכויות האזרח
קטגוריה:1957 בארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי מדליית הזהב של הקונגרס
קטגוריה:ארצות הברית: אפליה
קטגוריה:ארקנסו: היסטוריה
קטגוריה:ליטל רוק
קטגוריה:הקהילה האפרו-אמריקאית: היסטוריה
שרה קיי

**שרה קיי** (באנגלית: **Sarah Kay**) הוא כינוי אמנותי של האמנית האוסטרלית ויוויאן קובוס (Vivien Kubbos),
כמו גם שמה של דמות מצוירת מפורסמת שיצרה. "שרה" הוא שם החיבה שאביה של ויוויאן נתן לה, ו"קיי" מגיע מהאות הראשונה של שם משפחתה.

הדמות המצוירת שרה קיי היא ילדת כפר המיוצגת לרוב בבגדים טלואים, על רקע נופי טבע וגינות, בסגנון הדומה להולי הובי, דמות ילדה מצוירת אחרת הקרויה על שם המאיירת שלה, ולעיתים חל בלבול בין שתי הדמויות הדומות.

קובוס החלה לאייר את שרה קיי בשנות ה-70 עבור חברת כרטיסי הברכה "Valentine Sands", שקרויה היום "John Sands (Australia) ltd" ועדיין מחזיקה במותג.
הדמות הפכה פופולרית באוסטרליה, ולאחר מכן גם בניו זילנד, אירופה ודרום אמריקה, בעיקר בקרב ילדות.
נוסף על כרטיסי הברכה דמותה הופיעה גם על קלפי משחק, גלויות, ספרים ומוצרים אחרים.
הדמות יצאה מהאופנה בשנות ה-80 ושנות ה-90, והושקה מחדש, מאוירת בידי אמנים אחרים, בשנת 2005.

לבד מדמותה של שרה קיי, קובוס איירה גם ספרי ילדים אחרים, לעיתים ללא ציון שמה. היא חיה בפרוור של סידני.

## קישורים חיצוניים
* 


* Heike's Sarah Kay Collection באתר "Heike Andrea Grote" 


## הערות שוליים

קטגוריה:ציירות אוסטרליות
קטגוריה:אוסטרליות שנולדו ב-1944
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1944
גשר ריו–אנטיריו

**גשר ריו–אנטיריו** (ביוונית: **Γέφυρα Ρίου-Αντιρρίου**) הוא גשר מעוגן כבלים, המקשר בין העיר ריו, בצפון הפלופונסוס, לעיר אנטיריו, הממוקמת מעבר למפרץ קורינתוס, על אדמת מערב יוון. הגשר, שנחנך ב-7 באוגוסט 2004, משפר באופן דרמטי את הגישה לפלופונסוס, שנעשתה קודם לכן רק דרך מצר קורינתוס.

## המבנה
אורכו של הגשר מגיע ל-2,252 מטר (ויחד עם גשרי הגישה הוא מגיע ל-2,882 מטר). כיוון שהוא מורכב כולו מ-4 עמודים ו-5 רשתות כבלי מתכת, הוא למעשה המישור התלוי על ידי כבלים הארוך ביותר בעולם. רוחבו 28 מטר, והוא כולל כביש בעל ארבעה נתיבים, שניים לכל כיוון, נתיב חירום נוסף ומדרכה להולכי רגל.

הגשר נקרא באופן רשמי "גשר כארילאוס טריקופיס" על שמו של חרילאוס טריקופיס, מהבולטים בראשי הממשלה של יוון ברבע האחרון של המאה ה-19, שהגה את רעיון בניית הגשר בין ריו ואנטיריו, אולם הטכנולוגיה של אז לא איפשרה זאת.

הגשר נחשב ליצירת מופת ארכיטקטונית והנדסית עקב ההתגברות המתוחכמת שנעשתה בבניתו על הקשיים הרבים שעמדו בפני מהנדסי הגשר. קשיים אלה כללו מים עמוקים, חומרי בניין לא בטוחים ליסודות, פעילות סייסמית באזור, וסכנת צונאמי והתרחבות מפרץ קורינתוס עקב תזוזת לוחות טקטוניים.

תכנון הגשר החל באמצע 1990, הכנת האתר לבנייה החלה ב-1998, ובניית העמודים התומכים בשנת 2000. ב-2003 הסתיימה בניית העמודים והחלה בניית רשתות הכבלים התלויות ונתיבי התחבורה. ב-21 במאי 2004 הסתיימה הבנייה המרכזית והחל הגימור (יצירת מעקים, מדרכות, צביעה וכדומה) והכשרת הגשר לעמידה בפני מים וחלודה. ב-7 באוגוסט 2004 נחנך הגשר, שבוע לפני תחילת אולימפיאדת אתונה (2004), ונושאי הלפיד האולימפי היו הראשונים שעברו עליו רשמית.

העלות הכוללת של הגשר הייתה 630 מיליון אירו, ומומנה בחלקה הגדול על ידי האיחוד האירופי, בנייתו הסתיימה לפני לוח הזמנים, שקבע את סיום הבנייה בין ספטמבר לבין נובמבר 2004. תכנון הגשר, ורוב בנייתו נעשתה על ידי החברה הצרפתית "vinci", שמתפעלת אותו תחת זיכיון דרך חברת הבת שלה "Gefyra" ("גשר" ביוונית). הארכיטקט הראשי של הגשר הוא ברד מיקאליאן.

עקב המאפיינים המסובכים של האזור נדרשו פתרונות הנדסיים מיוחדים. נסיבות אלה כללו עומק מים של 65 מטר, קרקעית המפרץ שלא יכולה לשאת משקל רב וליצור התנגדות מספקת, פעילות סייסמית, התרחבות מפרץ קורינתוס ב-30 מילימטר בשנה, והסכנה של תזוזות טקטוניות. כדי להתמודד עם הקשיים יושמו טכניקות מיוחדות:

הושקעו 200 צינורות באורך 25 מטרים, בצורה אנכית, בשטח המיועד להצבת העמודים. כדי למנוע שקיעת העמודים לקרקע החולית בעת רעידת אדמה.

העמודים המרכזים של הגשר לא נבנו על אדמת הים, או נקברו בה, אלא הונחו על מצע של חצץ, שפוזר ושוטח לגובה אחיד על קרקעית הים (משימה מסובכת מאוד בעומק 65 מטר). מטרת מבנה זה היא שבמקרה של תזוזה טקטונית יכלו העמודים לנוע, ללא התמוטטות, על קרקעית הים, בעוד מצע החצץ יספוג אליו את האנרגיה של התנועה.

חלקי הגשר מחוברים לעמודים ולכבלים במגבהים ובמרסנים הידראולים, ובכך מאפשרים לגשר לא להיות נוקשה יותר מדי, דבר שיגרום להתמוטטות ברעידת אדמה, ולא מדי גמיש, מה שיגרום נזק לעמודים, ולבסוף להריסתם. הגמישות של הגשר מאפשרת גם להתגבר על ההתרחבות ההדרגתית והטבעית של מפרץ קורינתוס.

המחיר לנסיעה על הגשר למכוניות פרטיות הוא 14.7 אירו, ולאופנוע - 1.9 אירו.
## קישורים חיצוניים

* 

ריו-אנטיריו
ריו-אנטיריו
קטגוריה:2004 ביוון
2005

__TOC__

## אירועים בולטים בעולם
שמאל|ממוזער|250px|פינוי נצרים במסגרת תוכנית ההתנתקות

## נולדו
**ינואר**

* 21 בינואר – IShowSpeed, יוטיובר וסטרימר אמריקאי
* 28 בינואר – בנדטה פילטו, שחיינית איטלקייה

**יוני**

* 12 ביוני – ירין פרי, שחקנית, מדובבת ומנחת טלוויזיה ישראלית
* 20 ביוני – נועם דדון, זמר ישראלי ונציג ישראל באירוויזיון הילדים 2018

**אוקטובר**

* 15 באוקטובר – כריסטיאן, נסיך דנמרק
* 31 באוקטובר – לאונור, בתו הבכורה של פליפה, מלך ספרד, יורשת העצר הנוכחית של הכתר הספרדי

**נובמבר**

* 16 בנובמבר – שרון שטיימן, שחיינית ישראלית

## נפטרו
[140px|ממוזער|[רפיק חרירי]]
[140px|ממוזער|[יוחנן פאולוס השני]]
[140px|ממוזער|[עזר ויצמן]]

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים
גרפיט

[ממוזער|250px|הגרפיט בנוי שכבות-שכבות. שכבה בודדת היא למעשה [גרפן]]
[ממוזער|250px|מבט ב"היטל על" של שכבות [גרפן בגרפיט. כל אטום פחמן מצוי מול מרכז משושה במישור מקביל.]]
[ממוזער|250px|גרפיט שנוצר כתוצאה מפירוק [גלוקוז]]

**גרפיט** (באנגלית: **Graphite**) הוא אחת מתצורות המוצק של פחמן. האלוטרופים האחרים הם גביש היהלום, הפחם, הפולרן ותצורה מודרנית יותר של צינורית פחמן המופקת בטכניקת ננוטכנולוגיה.

## מבנה כימי
הגרפיט הוא אחת מצורות האיתינים של פחמן, וכמו היהלום גם הוא סריג אטומרי, אך בשונה ממנו, הגרפיט אינו גביש.

הגרפיט בנוי משכבות, העשויות טבעות בעלות שישה פחמנים (משושה), באופן שכל פחמן מחובר לשלושה פחמנים אחרים בקשרים קוולנטים; אורך הקשר פחמן-פחמן במישור 0.142nm (ננומטר); השכבות מרוחקות אחת מהשנייה 0.335nm ומחוברות ביניהן באמצעות קשרי ואן דר ואלס, מה שגורם לגרפיט להיות רך. בין השכבות מצויים אלקטרונים ניידים (אלקטרון הערכיות הרביעי הלא קושר בקליפה של כל אטום פחמן) ומאפשרים מוליכות חשמלית. השכבות מוסטות זו ביחס לזו, כך שאטום פחמן במישור אחד אינו מעל אטום פחמן במישור השכן. מבחינים ב**שתי צורות של גרפיט**, השונות זו מזו במיקום המישורים זה ביחס לזה. בצורה היציבה - ההקסגונלית – המישורים בסידור ABAB; דהיינו, כל אטום פחמן מצוי מעל מרכז המשושה במישורים השכנים ומול אטום פחמן במישור הבא.

במשך שנים היה ניסיון להפריד את שכבות הגרפיט. רק בשנת 2004 הצליח אנדריי גיים, בשיתוף פעולה עם קונסטנטין נובוסלוב, שניהם פיזיקאים רוסיים מאוניברסיטת מנצ'סטר, לבצע את ההפרדה על ידי עבודה עם רסיסי גרפיט. הם חזרו על הפעולה שוב ושוב, והרסיסים שהתקבלו נעשו דקים יותר ויותר. כשהיו בידי החוקרים רסיסים דקים רבים, הם בחנו בעיון רב את החתיכות, וגילו שעוביין של כמה מהן היה אטום אחד בלבד. יתרונותיו של החומר נעוצים בתכונותיו המיוחדות, ובהן חוזק מיוחד ומוליכות גבוהה אפילו בטמפ' החדר. לחומר הזה של שכבת פחמן בעובי של אטום אחד ניתן השם גְרָפֵן (באנגלית: Graphene).

פרס נובל לפיזיקה לשנת 2010 הוענק לגיים ונובוסלוב על גילוי הגְרָפֵן.

## יישומים
*שילוב גרפיט עם חרסית לשימוש בעפרונות.
*מחליפי חום ברכיבי חשמל (מעבדי מחשב) או רדיאטורים של מכוניות ספורט (נאסקאר)
*בכורים גרעיניים נעזרים במוטות גרפיט לשליטה בריאקציה הגרעינית. אטום הפחמן קל מספיק כך שהתנגשות אלסטית בנייטרון מהיר תקטין את מהירותו ומצד שני אין בליעה של נייטרונים בגרעין הפחמן. כך ניתן להאט את הנייטרונים המהירים הנפלטים בביקוע גרעיני ולהגדיל את הסיכוי לבליעה שלהם בגרעיני החומר הבקיע. 
*משתמשים בגרפיט בצורת אבקה קרושה בבישול, אמנות ועוד.
*גלולות או אבקות פחם משמשות ברפואה, על-מנת לספוג רעלים וארס ממערכת העיכול.
*שימושים שונים באלקטרוניקה.
*כיום עסוקים מהנדסים במעבדות ברחבי העולם בחקירת הגְרָפֵן, כדי לקבוע אם אפשר לעבדו למוצרים דוגמת מבנים סופר-קשיחים, צגים חכמים, טרנזיסטורים בעלי מהירות-על ומחשבים הפועלים באמצעות מבנים זעירים המכונים נקודות-קוונטיות.
*מחבטי טניס קלי משקל
*עקב רכותו ומוליכותו החשמלית הטובה הגרפיט נמצא בפנטורגף שהוא הפס החשמלי הנוגע בכבלי החשמל התלויים בתחבורה ציבורית חשמלית (אוטובוסים ורכבות)

## קישורים חיצוניים

*גרפיט, באתר webmineral
* 

קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:פחמן
חבש

ממוזער|230px|חבש באתיופיה
**חבש** (בגעז: **ሐበሻ**) הוא חבל ארץ גאוגרפי-היסטורי בצפון-מזרח קרן אפריקה. גבולות החבל הם הים האדום בצפון, הנילוס הכחול בדרום, משולש עפר במזרח והגבול עם סודאן במערב. מבחינה גאוגרפית, האזור מכיל את צפון הרמה האתיופית, את אגם טאנה ואת אגן ניקוזו העקרי של הנילוס הכחול. מבחינה היסטורית, האזור הוא ערש מולדתם של העמים החבשים, שכיום מהווים את הרוב המוחץ של האוכלוסייה בחבל. מאזור זה צמחו המדינות ההיסטוריות דעמת, אקסום, האימפריה האתיופית וכיום היורשות התרבותיות שלה הן אתיופיה ואריתריאה, שהחבל מחולק ביניהן. דמוגרפית, האזור מיושב על ידי אמהרים בעיקר בדרום ובמרכז, תגרים בצפון-מרכז ותגרה בצפון.

## אטימולוגיה
מקור השם "חבש" הוא בערבית ("الحبشة" – "אל-חבשה"), ופירושו – "ערב-רב". הכוונה היא לשלל השבטים השמיים אשר היגרו לאזור מחצי האי ערב, בעיקר מתימן, מהמאה ה-20 לפנה"ס ועד למאות הראשונות לספירה. על פי ההיסטוריון אדוארד גלאסר, העדות הראשונה לשימוש בשם זה היא ההירוגליף "חבסטווי" משנת 1460 לפנה"ס הערבים לא היו קיימים בכלל בעת הזו, שם שבו השתמשה מלכת מצרים חתשפסות על מנת לתאר את תושבי ארץ פונת. הכתובת הראשונה המוסכמת על פי רוב לשם "חבשים" היא כתובת המאה ה-2, שנמצאה בתימן; ובה נזכר השם "חבשאת" כשם של קבוצה אתנית מהאימפריה האקסומית; במאה ה-3 מופיע שם זה כשם כולל למספר שבטים. הכינוי "אביסיניה" ("Abyssinia") הוא גלגולו של השם "חבשיסטן" ("Habeşistan" – "ארץ החבשים") מהשפה הטורקית, שממנה התגלגל לכינוי אביסיניה בלשונות אירופה.

ההקבלה של השם "חבש" לאתיופיה היא טעות. השם "אתיופיה" ("Αἰθιοπία") ניתן על ידי היוונים כשם לחבל ארץ גדול בצפון אפריקה שהתייחס לאזור דרומית למצרים (סודאן ואתיופיה דהיום), הישות הדומיננטית באותם זמנים באזור הייתה ממלכת כוש, וכך, גם ההתייחסות היוונית בשם "אתיופיה" הייתה בעיקר לממלכה זו. השימוש הראשון בשם "אתיופיה" בהתייחס לחבש הייתה לאחר שהנצרות הוכרזה כדת המדינה באימפריה החבשית על ידי הקיסר עזנה ב-325, והשם אתיופיה הפך לשם הרשמי של האימפריה המתנצרת – בייחוד לאחר כיבושהּ של ממלכת כוש על ידהּ ב-340. אימוץ זה של השם אתיופיה הביא עמו גם את השם "כוש" ככינוי לחבש, שהוא טעות, ובעקבות כך תורגם השם "כוש" בתנ"ך לשם "אתיופיה" בתרגום השבעים, ומשם לשאר שפות העולם.

בעבר היה נהוג גם להשתמש בשם "הודו" ובעברית בשם "אינדואה" ונגזרותיה ככינוי לאזור חבש, במנותק מהאזור הגאוגרפי-יווני "אתיופיה"; מאחר שהשם אתיופיה שימש בעיקר ככינוי לממלכת כוש ולא לחבש, היה נהוג להשתמש בשם הודו לתיאור חבש, מכיוון שעל פי היוונים החבשים היו קרובים בצבע עורם להודים ולא לאפריקאים, והם קוטלגו כעם ערבי. שם זה ייצר בלבול נוסף – היסטוריונים חוקרי ארצות ואחרים השתמשו בשם "הודו" על מנת לתאר מספר מדינות וארצות.

## הערות שוליים

קטגוריה:אתיופיה: גאוגרפיה
קטגוריה:אזורים
קטגוריה:קרן אפריקה
קטגוריה:אריתריאה: גאוגרפיה
קטגוריה:טריטוריות היסטוריות
לגונת מירים

**לגונת מירים** (בפורטוגזית: **Lagôa Mirim**; בספרדית: **Laguna Merín**) היא לגונה הנמצאת בין אורוגוואי לברזיל. אורכה 185 ק"מ ורוחבה כ-37 ק"מ. היא רדודה למדי ויפה רק לשיט ספינות קטנות. בינה לבין האוקיינוס האטלנטי ישנה רצועת חול נמוכה ברוחב 15-56 ק"מ. מימיה מתנקזים ללגונת דוס פאטוס הנמצאת מצפון לה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קצרמר אורוגוואי
קטגוריה:אורוגוואי: גאוגרפיה
מירים
קטגוריה:ריו גראנדה דו סול: גאוגרפיה
סכר טוקורוי

**סכר טוקורוי** (Tucuruí) אשר על נהר הטוקנטינס נמצא בשטחה של מדינת פארה אשר בברזיל, ונבנה לשם הפקת חשמל הידרואלקטרי והפיכת הנהר לנוח להפלגה.

הסכר מהווה מחסום של ממש עבור בעלי חיים של מים מתוקים אשר נודדים באפיק הנהר לאתרי רבייה קבועים, והוא כולל גשר המאפשר מעבר הולכי רגל עליו.

בניית הסכר החלה ב-1976, ובניית השלב הראשון שלו הסתיימה ב-1984. בניית השלב השני של הסכר החלה ב-1998 והסתיימה בסוף אפריל 2007, אולם עבודות במקום עדיין נמשכות להסדרת נתיב תנועת האוניות. הגשר מפיק (נכון ל-2012) 8.370 מגה-ואט.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
טוקורוי
קטגוריה:פארה
טוקורוי
לגונת דוס פאטוס

**לגונת דוס פאטוס** (בפורטוגזית: **Lagôa dos Patos**) היא הלגונה הגדולה ביותר בעולם. היא מצויה בדרום-מזרח ברזיל בשטחה של מדינת ריו גראנדה דו סול.
 
* אורך: 254 ק"מ
* רוחב: 48 ק"מ
* שטח: 10,645 קמ"ר

בין הלגונה לבין האוקיינוס האטלנטי ישנם שרטוני חול שרוחבם המרבי 32 ק"מ, ותעלה בדרומה של הלגונה מחברת אותה אל הים. הלגונה מחוברת בתעלה צפונית אל לגונת מירים אשר מנקזת אליה את מימיה. הלגונה אמנם רדודה אך נחפרו בה תעלות המשמשות לשיט. בחלקה הצפוני ממוקמת העיר פורטו אלגרה ובחלקה הדרומי העיר ריו גראנדה. הלגונה משמשת לדיג רב.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברזיל: גאוגרפיה
קטגוריה:ריו גראנדה דו סול: גאוגרפיה
קטגוריה:לגונות
אורובמבה

**ריו אורובמבה** (בספרדית: **Río Urubamba**) הוא נהר בפרו שאורכו 725 ק"מ והוא חלק מאגן הניקוז של נהר אמזונאס. מי הנהר משמשים להשקיה ועמק האורובמבה מאוכלס.

## גאוגרפיה
ראשית הנהר בביצות מדרום לקוסקו שבהרי האנדים. הוא מקיף כמעט במלואו את ההר עליו הוקמה העיר מאצ'ו פיצ'ו, וזורם צפונה אל קניון פונגו דה מניקה. באזור צר זה חולף הנהר בנקיקים עמוקים ורבי הוד, שמתוארים בפי המקומיים כ"שער הגיהנום", אף כי זהו גן עדן לחיות הבר, ובמיוחד לציפורים. למעלה מאלף מינים של עופות חיים לאורך הנהר - כשישית מכלל המינים הידועים למדע. במפגשו עם נהר טמבו, בקואורדינטות , בעיר אטאלאיה בגובה 287 מטר, יוצרים השניים את נהר אוקיאלי. נהר אוקיאלי נשפך לנהר אמזונאס.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פרו: נהרות
קטגוריה:יובלי האמזונאס
איגואסו (נהר)

**ריו איגואסו** (פורטוגזית **Rio Iguaçu**) הוא נהר הזורם בדרום ברזיל ואורכו שנוי במחלוקת - 910 או 1,320 ק"מ. מקור שמו בטופי עתיקה (y ûasú) ומשמעותו "נהר גדול". הוא מתחיל בין מדינת סנטה קטרינה למדינת פרנה ומוצאו במפגש הנהרות איראי ואטובה. הוא זורם מערבית בנפתולים ונשפך לנהר פרנה. הוא יפה לשיט רק בחלקו. 25 ק"מ לפני מפגשו עם הפרנה שוכנים מפלי איגואסו, שרוחבם כ-2,700 מטרים, והם מהגדולים במפלי המים בתבל.

מפגש הנהרות פרנה (Paraná) ואיגואסו (Iguazu) משיק בין שלוש מדינות: ברזיל, ארגנטינה ופרגוואי. מדובר על שטח של 2,500 קמ"ר, בעל משאבים רבים ואוצרות טבע כדוגמת מפלי האיגואסו הידועים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של ברזיל
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של ארגנטינה
קטגוריה:ברזיל: נהרות
קטגוריה:ארגנטינה: נהרות
קטגוריה:מיסיונס: גאוגרפיה
קטגוריה:סנטה קטרינה
קטגוריה:מדינת פרנה: גאוגרפיה
קטגוריה:יובלי הפרנה
קטגוריה:נהרות גבול
קטגוריה:גבול ארגנטינה–ברזיל
אוקיאלי

**רִיוֹ אוּקָיָאלִי** (Rio Ucayali) הוא אחד משני המקורות העיקריים של נהר האמזונאס. הוא נוצר במזרח פרו, במפגש בין נהר אורובמבה לבין נהר טמבו שהוא המשכו של אפורימק, בקואורדינטות , בעיר אטאלאיה בגובה 287 מטר. אורכו 1,960 ק"מ ומתוכם 1,235 ק"מ יפים לשיט ספינות קטנות. בעיר פוקלפה שהוקמה על גדתו יש נמל שאפשר להפליג ממנו עד האוקיינוס האטלנטי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פרו: נהרות
קטגוריה:יובלי האמזונאס
ריו דה לה פלטה

שמאל|ממוזער|300px|אגן הניקוז של ריו דה לה פלטה
**ריו דה לה פלטה** (בספרדית: **Río de la Plata**) הוא שפך נהר באוקיינוס האטלנטי. ריו דה לה פלטה מהווה את הדלתה אליה נשפכים נהר אורוגוואי ונהר פרנה. אורכו כ-300 ק"מ ורוחבו בקצה השפך הוא 220 ק"מ בין כף סן אנטוניו שבארגנטינה לכף סנטה מריה שבאורוגוואי. זהו שפך הנהר הרחב ביותר בעולם.

מימיו רדודים, ופתחו נחסם תדירות על ידי שרטונות חול תת-מימיים. אלה נחפרים בקביעות כדי לאפשר שיט אוניות. שתי הערים החשובות שהוקמו בחופיו הן בואנוס איירס ומונטווידאו. משמעות שמו בספרדית הוא: "נהר הכסף". כיום חלקו הדרומי של הנהר, השוכן בין חופי ארגנטינה לאורוגוואי, מזוהם בכימיקלים תעשייתיים מסוכנים ורעילים והרחצה שם אסורה .

את הנהר חוצות מעבורות ורחפות ממונטווידאו ומקולוניה לעבר בואנוס איירס ובחזרה, ומשך הנסיעה נע בין שעה ברחפת מהירה לשלוש שעות במעבורת.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קצרמר אורוגוואי
קטגוריה:אורוגוואי: נהרות
קטגוריה:ארגנטינה: נהרות
קטגוריה:פרובינציית בואנוס איירס: גאוגרפיה
קטגוריה:נהרות גבול
קטגוריה:אמריקה הדרומית: מפרצים
קטגוריה:בואנוס איירס: גאוגרפיה
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של ארגנטינה
פילקומאיו

**ריו פילקומאיו** (**Rio Pilcomayo**; בארגנטינה נהגה כ**פילקומאז'ו**) הוא יובלו של נהר פרגוואי ויובל המשנה של נהר פרנה. אורכו 1,609 ק"מ ולפיכך הוא יובל המשנה הארוך ביותר בעולם. הוא מתחיל בהרי האנדים שבבוליביה בגובה של 3,960 מטר, לא הרחק ממקורות נהר ממורה, זורם דרך הגראן צ'אקו ומשמש גבול בין פרגוואי לארגנטינה. הוא נשפך לנהר פרגוואי סמוך לאסונסיון. בחלקו התחתון הוא חוצה אזורי ביצות ומשום כך משתנה אפיקו לעיתים. יפה לשיט ספינות נהר בלבד.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ארגנטינה: נהרות
קטגוריה:בוליביה: נהרות
קטגוריה:פרגוואי: נהרות
קטגוריה:יובלי הפרנה
קטגוריה:פורמוסה (פרובינציה)
קטגוריה:סלטה (פרובינציה)
קטגוריה:נהרות גבול
פוטומאיו

**ריו פוטומאיו** (**Rio Putumayo**) הוא אחד מיובליו הגדולים של נהר האמזונאס. אורכו 1,800 ק"מ. הנהר מתחיל בהרי האנדים ומשמש גבול בין אקוודור לקולומביה ובין קולומביה לפרו. בברזיל הוא עובר דרך יער גשם טרופי ונקרא בשם "ריו איסה". הנהר יפה לשיט כמעט לכל אורכו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אקוודור: נהרות
קטגוריה:פרו: נהרות
קטגוריה:קולומביה: נהרות
קטגוריה:ברזיל: נהרות
קטגוריה:יובלי האמזונאס
קטגוריה:מדינת אמזונאס: גאוגרפיה
קטגוריה:נהרות גבול
נהר פארה

**נהר פארה** או **מפרץ פארה** (בפורטוגזית: **Rio Pará**) הוא הדלתה המשותפת לשפכי נהר טוקנטינס ולנהר האמזונאס. המפרץ נמצא בצפון ברזיל לחופי באוקיינוס האטלנטי. אורכו 320 ק"מ ורוחבו 10-60 ק"מ. מצפון לו נמצא האי מרז'ו ועל גדתו הדרומית מצויה העיר בלם. המפרץ נתון למשטר גאות חזק ואיים רבים בו מוצפים תדיר בשל כך.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פארה: גאוגרפיה
פארה
פארה
פארה
פאראיבה דו סול

**ריו פאראיבה דו סול** (Rio Paraíba do sul) הוא הנהר הראשי שעובר בשטחה של מדינת ריו דה ז'ניירו, בברזיל. אורכו 1,120 ק"מ והוא זורם בעמק רחב עד אשר נשפך לאוקיינוס האטלנטי סמוך לקמפוס. הנהר משמש עורק תחבורה חשוב בין מדינת סאו פאולו לבית מדינת ריו דה ז'ניירו, ועל גדותיו הוקמו ערים רבות. עמק הנהר תופס מקום חשוב בכלכלת ברזיל ותושביו מתפרנסים מגידול בקר וקנה סוכר.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ברזיל: נהרות
קטגוריה:מדינת סאו פאולו: גאוגרפיה
קטגוריה:מדינת ריו דה ז'ניירו: גאוגרפיה
קטגוריה:מדינת ריו דה ז'ניירו: תחבורה
קטגוריה:נהרות אמריקה הדרומית הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:מינאס ז'ראיס: גאוגרפיה
מרניון

**רִיוֹ מָרָנְיוֹן** (**Rio Marañón**) הוא אחד משני המקורות של נהר האמזונאס.

אורכו 1,600 ק"מ. הוא מתחיל בהרי האנדים שבפרו, כ-140 ק"מ מחוף האוקיינוס השקט, ומימיו נשפכים לאוקיינוס האטלנטי במרחק אלפי ק"מ משם. הוא זורם בתחילה צפונה, בהתאם לכיוון רכסי האנדים הגבוהים, ודרך נקיק פונגו דה מנסרוצ'ה, ואז משנה את נתיבו מזרחה אל מישורי האמזונאס. במפגשו עם נהר אוקיאלי השניים יוצרים את נהר האמזונאס.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פרו: נהרות
קטגוריה:יובלי האמזונאס
פרגוואי (נהר)

**נהר פרגוואי** (בספרדית: **Rio Paraguay** - **ריו פראגוואי**) הוא נהר באמריקה הדרומית המהווה את יובלו הראשי של נהר פרנה. אורכו 2,550 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו 980,000 קמ"ר. הוא יוצא במאטו גרוסו אשר בברזיל וזורם דרומה, חוצה את הפנטנל, משמש גבול בין ברזיל לפרגוואי, אחר זורם בפרגוואי עצמה, ולבסוף משמש גבול בין פרגוואי לארגנטינה עד אשר נשפך לפרנה, סמוך לקוריינטס שבארגנטינה. הנהר משמש עורק תחבורה חשוב המשרת את פנים היבשת והוא יפה לשיט כמעט לכל אורכו. על גדותיו נבנו ערים רבות כמו אסונסיון, בירת פרגוואי, שהנהר משמש לה מוצא לים ודרכו היא משווקת כמעט את כל תוצרתה של המדינה. בחצותו את אזור הביצות של הפנטנל, הוא קולט אליו מי יובלים רבים, ובמיוחד בעונה המוצפת שם, הנמשכת בין נובמבר לאפריל. נהר פילקומיו הוא יובלו הראשי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגנטינה: נהרות
קטגוריה:בוליביה: נהרות
קטגוריה:פרגוואי: נהרות
קטגוריה:ברזיל: נהרות
קטגוריה:מאטו גרוסו: גאוגרפיה
קטגוריה:מאטו גרוסו דו סול
קטגוריה:יובלי הפרנה
קטגוריה:צ'אקו (פרובינציה)
קטגוריה:פורמוסה (פרובינציה)
קטגוריה:נהרות גבול
קטגוריה:גבול ברזיל–פרגוואי
מפרץ קורינתוס

**מפרץ קורינתוס**, או **המפרץ הקורינתי** (), הוא מפרץ המפריד בין פלופונסוס לבין מרכז ומערב יוון.
## גאוגרפיה
גבולותיו הם מצר קורינתוס (דרכו עוברת תעלת קורינתוס) וחבל אטיקה ממזרח, מצר ריו–אנטיריו (שגשר ריו–אנטיריו עובר מעליו) ומפרץ פטרס ממערב, חצי האי פלופונסוס מדרום והמחוזות מערב יוון ומרכז יוון מצפון.

המפרץ משתרע 130 קילומטר לתוך היבשה, רוחב פתחו שלושה קילומטרים, רוחבו המקסימלי 34.5 קילומטר ועומקו מגיע עד 860 מטר.

המפרץ נוצר על ידי התרחבות של סדק טקטוני והוא ממשיך להתרחב בקצב של 30 מילימטר לשנה. ישנה פעילות סייסמית ניכרת באזורו.

המפרץ מכיל נתיבי מסחר לאתונה ומעבורות בחלקו המערבי.

## ערים בחופי המפרץ
הערים השוכנות על חופי המפרץ הן:
* קורינתוס
* פטרס
* ורצאטי
*רודודפני

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קורינתוס
קורינתוס
ולרי ברומל

**ולרי ניקולייביץ' ברומל** (14 באפריל 1942 - 26 בינואר 2003, מוסקבה) אתלט סובייטי ממוצא גרמני. היה אלוף אולימפי ושיאן עולם בקפיצה לגובה. נחשב אחד מטובי הקופצים לגובה בכל הזמנים.

## ביוגרפיה
נולד בכפר טולבוזינו שבמחוז צ'יטה, לאב ממוצא גרמני ולאם רוסיה. שני הוריו היו גאולוגים. בשנת 1952 עברה המשפחה לעיר רוסטוב על הדון וב-1954 לוורושילובגרד שבמזרח אוקראינה. בגיל 18, כשעוד לא היה מוכר כלל בעולם הספורטיבי, השתתף במשלחת הסובייטית לאולימפיאדת רומא (1960). הוא הפתיע את כל המומחים כשזכה במדליית הכסף והקדים את אלוף העולם והמועמד לניצחון, האמריקאי ג'ון תומאס.

כעבור שנה, ביוני 1961, שבר ברומל את שיאו העולמי של תומאס והעמיד אותו על גובה של 2.23 מ'.
ברומל המשיך ושיפר את השיא העולמי עוד חמש פעמים כשבפעם האחרונה, ביולי 1963 קבע גובה של 2.28 מ'. שיא שהחזיק מעמד שבע שנים. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה במדליית זהב.

שליטתו בענף הייתה מוחלטת. בכל חמש העונות שבין 1961 ו-1965 דורג במקום הראשון ברשימת קופצי הגובה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, הישג ללא תקדים שלא נשבר עד היום. באותן חמש שנים הוא נוצח רק ארבע פעמים, כאשר בכל אותן פעמים הוא נוצח בגין מספר פסילות בקפיצות המוקדמות. למעשה, בתחרויות בהן השתתף - איש מעולם לא הצליח לקפוץ גבוה ממנו.

הקריירה הספורטיבית של ברומל הסתיימה באוקטובר 1965 לאחר שנפצע קשה בתאונת אופנוע ונזקק ל-29 ניתוחים במשך שלוש שנים. לאחר שהחלים ניסה לחזור לקריירה ספורטיבית אך ללא הצלחה. לאחר שפרש מפעילות, עבר ברומל לכתיבה של ספרים, מחזה ואף ליברית לאופרה. נפטר ב-2003 לאחר מחלה ממושכת.

ברומל הביא למיצוי מקסימלי את סגנון "גלילת הבטן" שהיה מקובל בזמנו. מלבד כישרונו, היה החידוש שלו בכך שהוא הגביר את מהירות ההרצה לעומת מה שהיה מקובל לפניו. למרות המתיחות ששררה אז בין ברית המועצות ובין ארצות הברית באותן שנים בפוליטיקה ובספורט, יצאו מאמני אתלטיקה אמריקאים לברית המועצות כדי לנסות וללמוד את הסודות של ברומל. אבל, ניסיונם היה לשווא שכן, לאחר ניצחונו של דיק פוסברי באולימפיאדת מקסיקו (1968) בקפיצה לגובה בעזרת סגנון הקפיצה המהפכני שפיתח ושנקרא מאז על שמו, עברו רוב הקופצים לגובה לסגנון החדש שהוכח כעדיף. ב-1989 הוא עזב את המפלגה הקומוניסטית ובחר להתנצר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:אתלטים סובייטים
קטגוריה:ספורטאים יהודים סובייטים
קטגוריה:אלופי האוניברסיאדה באתלטיקה
קטגוריה:קופצים לגובה רוסים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה לגובה (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: אתלטיקה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:שיאני עולם סובייטים: אתלטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית סובייטים: אתלטיקה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1942
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2003
ויקטוריה פרינסיפל

**ויקטוריה פרינסיפל** (באנגלית: **Victoria Principal**; נולדה ב-3 בינואר 1950) היא סופרת, פילנתרופית ושחקנית עבר, אמריקאית. כיום בבעלותה חברת ההפקות "ויקטוריה פרינסיפל הפקות". קנתה את פרסומה כשכיכבה באופרת הסבון "דאלאס" למשך 9 עונות, עליה הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשנת 1983.

## חייה
פרינסיפל נולדה בפוקואוקה, יפן. היא ממוצא אנגלי, איטלקי ופיליפיני. עקב כך שאביה היה איש חיל הים האמריקאי, נדדה פרינסיפל בין מקומות רבים והתגוררה בין היתר, בלונדון, פלורידה, פוארטו ריקו, מסצ'וסטס וג'ורג'יה, תוך שהיא עוברת בין 17 בתי ספר שונים.

פרינסיפל הופיעה בפרסומת כבר בגיל 5 והתחילה לדגמן בתקופת התיכון. נרשמה ללימודי רפואה בקולג' במיאמי. באותו זמן היא המשיכה לדגמן וזכתה בתחרות "מיס מיאמי" בשנת 1969, אך עקב תאונת דרכים שעברה התמקדה במשחק תחת הכירופרקטיקה ששאפה ללמוד. היא עברה לניו יורק שם עבדה כדוגמנית ושחקנית, למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון ועברה ללוס אנג'לס ב-1971.

תפקידה הראשון בסרט היה של גבירה מקסיקנית בסרטו של ג'ון יוסטון "השופט רוי בין" לצידו של פול ניומן. על תפקידה זה הועמדה לפרס גלובוס הזהב "לשחקנית המבטיחה של השנה". ארבע שנים מאוחר יותר, מאוכזבת מהתפתחות הקריירה שלה, עזבה את המשחק ועבדה כסוכנת במשך 3 שנים. תוכניותיה ללמוד משפטים ולהפוך לאחר מכן למנהלת אולפן נדחו כשאהרון ספלינג הציע לה תפקיד בפיילוט של הסדרה "Fantasy Island" ובתמורה ישא בהוצאות שכר הלימוד במשך שנה שלמה. היא הסכימה ונקלעה בתוך כך לתפקיד של פאמלה יואינג בסדרה "דאלאס", תפקיד עמו נשארה מזוהה לכל אורך הקריירה לאחר מכן. את הסדרה עזבה לאחר 9 שנים והקימה חברת הפקות משל עצמה.

בשנות השבעים גם גילמה את מלכת היופי של ישראל בסרט "הלילה שהם לקחו את מיס יפה". ב-1974 השתתפה בסרט האסונות "רעידת אדמה".

פרינסיפל עדיין עובדת כשחקנית וכמפיקה וכן העניקה את שמה לסדרת מוצרי טיפוח שיצרה. כמו כן כתבה שלושה ספרים בנושא יופי וטיפוח העור. היא נודעת בשנים האחרונות בסדרת מוצרי הקוסמטיקה הנושאת את שמה.

## חייה האישיים
פרינסיפל הכירה את כריסטופר סקינר ב-1978, כאשר הוא שיחק תפקיד משני בדאלאס. לאחר זמן קצר נישאו השניים, והם התגרשו ב-1980.
ב-1985, היא נישאה למנתח הפלסטי הארי גלאסמן לאחר שהיו ביחד 3 שנים. בינואר 2003, נעצר גלאסמון בחשד לאלימות במשפחה. השניים נפרדו במרץ 2006 והתגרשו סופית ב-27 בדצמבר 2006.

כיום מתגוררת פרינסיפל במאליבו.

מאז 2012 הקימה ומקדמת חווה מחוץ ללוס אנג'לס, שם היא מצילה ומשקמת בעלי חיים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דאלאס (סדרת טלוויזיה)
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:נדבניות אמריקאיות
קטגוריה:נשות עסקים אמריקאיות
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
תאוריית הסטרוקטורציה

**התאוריה המבנית** או **תאוריית הבינוי החברתי** היא תאוריה סוציולוגית שהוצעה על ידי אנתוני גידנס בשנת 1984. התאוריה מנסה לגשר בין דיכוטומיות סוציולוגיות כמו יחיד וחברה, אובייקטיבי וסובייקטיבי ומאקרו ומיקרו. התאוריה אינה מתמקדת ביחיד או בחברה כולה, אלא בפרקטיקות החברתיות הנפרשות על פני צירי הזמן והמרחב. 

התאוריה טוענת כי החיים החברתיים הם יותר מפעולות אקראיות של פרטים בחברה, אך הם נקבעים באופן חלקי בלבד על ידי כוחות חברתיים. במילים אחרות, זוהי לא רק מאסה של פעילויות ברמת המיקרו, אך מאידך - אין להבין זאת רק מהתבוננות על רמת המאקרו.

גידנס תוהה כיצד נוצר ומשתמר סדר חברתי מסוים; שורש הפתרון הוא בהבנה כי המבנים החברתיים, כמו העבדות, הבירוקרטיה, המשפחה והפרלמנט הם, מצד אחד, תוצאת התנהגותם של פרטים חברי קולקטיב, אך מצד שני הם גם אלה המכתיבים את דפוסי התנהגותם של הפרטים האלה. כל התנהגות על פי כללים של מבנה חברתי כלשהו, היא בעת ובעונה אחת גם תרומה לשכפולם של כללי המשחק שלו או ביצירתם.

פעילות זו מתבצעת בידי סוכני המרכז, כלומר, הפרטים בחברה המודעים למעשיהם ויכולים להסבירם ולנמקם. אמנם הסוכנים הם תוצרים של תרבות, של מבנה חברתי, של חינוך ושל אמונות וערכים שהפנימו, אך יש ביכולתם גם להציג פירוש עצמאי לערכים האלה ולתרגמם למעשים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תאוריות סוציולוגיות
קטגוריה:סוגיות חברתיות
קטגוריה:מחשבה מדינית
קטגוריה:התפתחות חברתית
קטגוריה:תאוריות חברתיות
קטגוריה:תאוריה ביקורתית
מחוזות יוון

**מחוזות יוון** (ביוונית: **περιφέρειες**; בתרגום מילולי: פריפריות) הם הרמה הראשונה של החלוקה המנהלית של יוון. קיימים 13 מחוזות שונים, כאשר תשעה מהם מתפרסים על יוון היבשתית, בחצי האי הבלקני ובחצי האי פלופונסוס, וארבעה על איי יוון (שניים באיי הים האגאי, אחד בכרתים ואחד באיים היוניים). 13 המחוזות מתחלקים כיום ל-74 יחידות אזוריות. היחידות האזוריות החליפו חלוקה מוקדמת יותר ל-51 נפות, חלוקה שהייתה נהוגה עד לשנת 2011.

## המחוזות

בנוסף למחוזות, קיים המחוז האוטונומי הר אתוס, או "ההר הקדוש", שמהווה מדינת נזירים תחת ריבונות יוונית. מחוז אוטונומי זה נמצא בחצי האי המזרחי ביותר מבין שלושת חצי האיים של כלקידיקי.

## יחידות אזוריות
החל מתאריך ה-1 בינואר 2011, 13 המחוזות מחולקים ל-74 יחידות אזוריות (περιφερειακές ενότητες):

## מחוזות משנה
עד לשנת 2011 החלוקה המנהלית המשנית של יוון הייתה ל-51 מחוזות משנה מנהליים (νομός, "נומוס" ביחיד; νομοί, "נומי" ברבים). במסגרת רפורמת קליקרטיס, בוטלה החלוקה הישנה למחוזות משנה שהוחלפו ביחידות אזוריות. רוב היחידות האזוריות החדשות זהות בתחום שיפוטם למחוזות המשנה הישנים. השינוי העיקרי היה במסגרת המחוזות של אטיקה ושל דרום הים האגאי, שבהם הרפורמה יצרה 18 יחידות מנהלתיות חדשות. מחוזות המשנה הישנים היו:

## קישורים חיצוניים

* נתוני אוכלוסין, 2021

## הערות שוליים

*
יוון
יוון
כלי מקלדת

250 פיקסלים|שמאל|ממוזער|200px|פסנתר עומד (מימין) ופסנתר כנף (משמאל)
**כלי המקלדת** הם משפחת כלי נגינה. הידוע שבכלי המקלדת הוא הפסנתר.

כלי מקלדת הם כלי נגינה המפיקים צליל על ידי לחיצה על מקשים או כפתורים במקלדת. המקלדת היא סט של מקשים או כפתורים שניתן ללחוץ עליהם כדי ליצור צלילים מוזיקליים. כלי מקלדת מגיעים בצורות שונות, והם נמצאים בשימוש נרחב בז'אנרים מוזיקליים שונים. חלק מכלי המקלדת הנפוצים ביותר כוללים:

* פסנתר: הפסנתר הוא כלי מקלדת גדול המייצר צליל על ידי לחיצת מיתרים בפטישים בעת לחיצה על המקשים. זהו אחד מכלי המקלדת המפורסמים והנפוצים ביותר במוזיקה הקלאסית והפופולרית.
* סינתיסייזר: סינתיסייזר הוא כלי מקלדת אלקטרוני היוצר צלילים באמצעות מעגל אלקטרוני ופרמטרים משתנים. סינתיסייזרים משמשים ליצירת מוזיקה אלקטרונית, צלילי רקע ומגוון רחב של אפקטים קוליים.
* אורגן: האורגן הוא כלי מקלדת עם סט גדול של מקשים שנועד להפיק צלילים ייחודיים. עוגבים נמצאים בשימוש נפוץ במוזיקת גוספל וג'אז, ויש גם גרסאות אלקטרוניות.
* אורגנית: גרסה מודרנית של האורגן, מקלדת קטנה וניידת של עד 5 אוקטבות עם הדמיה אלקטרונית של כלי נגינה שונים.
* צ'מבלו: הצ'מבלו הוא כלי מקלדת מוקדם שמפיק צליל על ידי פריטת מיתרים עם מפרטים כאשר מקשים נלחצים. כלי זה היה פופולרי בתקופת הבארוק של המוזיקה.
* אקורדיון: האקורדיון הוא כלי מקלדת נייד המפיק צליל על ידי לחיצה והרחבה של מפוח תוך לחיצה על כפתורים או מקשים. הוא משמש לעיתים קרובות במוזיקת פולק ומוזיקת עולם.
* צ'לסטה: הצ'לסטה היא כלי הקשה מקלדת המשתמש במוטות מתכת שנפגעו בפטישים כדי להפיק צליל דמוי פעמון. הוא משמש בדרך כלל במוזיקת תזמורת.
* מלוטרון: המלוטרון הוא כלי מקלדת מוקדם המבוסס על קלטת, המשמיע צלילים מוקלטים מראש בעת לחיצה על מקשים. זה היה פופולרי במוזיקת רוק במהלך שנות ה-60 וה-70.

אלו הן רק כמה דוגמאות לכלי מקלדת, והם משמשים במגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, מקלאסי וג'אז ועד לרוק, אלקטרוני ועוד.

את כלי המקלדת, בניגוד לכלי נגינה אחרים, קשה יחסית לסווג. לכולם יש מערכת קלידים, עליהם הנגן לוחץ, כשכל קליד מפיק צליל אחד בלבד. ההבדל בין כלי המקלדת השונים הוא הדרך בה הצליל מופק. בהתאם לכך ניתן לחלק את כלי המקלדת לארבע קבוצות:
* **כלי מקלדת-[[כלי מיתר|מיתר]]** (פסנתר וצ'מבלו, למשל), בהם הקלידים גורמים להפעלת מערכת מנופים, שבסופה פטיש המקיש או מפרט הפורט על מיתר.
* **כלי מקלדת-[[כלי הקשה|הקשה]]** (צ'לסטה, למשל), דומים לכלי המיתר, אך הפטישים מקישים על גופים שאינם מיתרים, כמו פעמונים או מוטות מתכת.
* **כלי מקלדת-אוויר** (עוגב ואקורדיון, למשל), בהם הקלידים מכוונים זרימת אוויר דרך צינורות, פיות או ממברנות בגדלים שונים.
* **כלי מקלדת [[כלי נגינה אלקטרוניים|אלקטרוניים]]** (סינתיסייזר, אורגן חשמלי ופסנתר חשמלי, למשל), בהם הקלידים שולחים אותות חשמליים, המעובדים על ידי מחשב המתרגם אותם לצלילים.
לעיתים ניתן לנגן בכלי המקלדת ללא שימוש בַּמקלדת, בפריטה בעזרת האצבעות או באמצעות קשת, למשל. בקטעים מסוימים ביצירות קלאסיות לפסנתר, למשל, מצוין שעל הנגן לפרוט על המיתרים באצבעותיו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* כלי מקלדת באתר אאוריקה

*
קטגוריה:כלי נגינה
מדינת משטרה

[ממוזער|תמונה ששומה על ידי [אקטיביזם|אקטיביסטים באוקראינה בקמפיין הקורא להפסקת אלימות משטרתית ומדינת משטרה]]
**מדינת משטרה** היא מדינה שבה השלטון מקיים שליטה קפדנית על תושביה, בעיקר על ידי ביטול זכויות האדם ולעיתים קרובות גם בעזרת משטרה חשאית. השלטון במדינת משטרה הוא מטבעו אנטי-דמוקרטי, ולעיתים דומה למשטר צבאי.

עד לפני נפילת חומת ברלין, דוגמה קלאסית למדינת משטרה מודרנית הייתה מזרח גרמניה. המשטרה החשאית, ה-"שטאזי", קיימה פיקוח הדוק על אזרחי מזרח גרמניה, עד לנקודה שבה למעשה בכל בניין מגורים, מקום תעסוקה או מקום בילוי היה לפחות מודיע משטרתי אחד.

גם האומנות הנציחה דוגמאות רבות למדינות משטרה, הדוגמה הבולטת היא ספרו של ג'ורג' אורוול, 1984, המתאר משטר טוטליטרי שמשתמש בתירוץ של מלחמה בלתי פוסקת כדי להתיר שיטור ומצלמות אבטחה כדי לפקח על האוכלוסייה הכללית.

## היסטוריה
על פי המילון האנגלי של אוקספורד, הביטוי "Police State" שומש ב-1851 כאשר נעשה בו שימוש בהתייחס לשימוש במשטרה לאומית לשמירת הסדר באימפריה האוסטרית. המונח הגרמני "פוליציישטאט" נכנס לשימוש באנגלית בשנות השלושים בהתייחס לממשלות טוטליטריות שהחלו לצוץ באירופה. 

מכיוון שיש נקודות מבט פוליטיות שונות באשר לאיזון ראוי בין חופש הפרט לביטחון לאומי, אין סטנדרטים אובייקטיביים המגדירים מדינת משטרה. ניתן לראות במושג זה איזון או קנה מידה. לאורך הספקטרום הזה, כל חוק שיש בו כדי להסיר את החירות נתפס כמי שעובר לקראת מדינת משטרה ואילו כל חוק המגביל את הפיקוח הממשלתי על האוכלוסייה נתפס כמי שעובר לקראת מדינה חופשית.

מדינת משטרה אלקטרונית היא מדינה שבה הממשלה משתמשת באגרסיביות בטכנולוגיות אלקטרוניות כדי להקליט, לארגן, לחפש ולהפיץ עדויות משפטיות נגד אזרחיה.

קטגוריה:מדע המדינה