open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פסמון

**פְּסָמוֹן** (שם מדעי: *Psammomys obesus*; מילולית: עכבר החול השמן) הוא מין של מכרסם בינוני מתת משפחת הגרביליים, החי ומתבסס בחיים באזורים חוליים ומדבריים ומכאן שמו.

## מאפיינים
הפסמונים הם פעילי יום, ופעילותם קשורה לטמפרטורת הסביבה; בעונות הקרירות פעילים מזריחה לשקיעה ובעיצומה של עונת הקיץ החמה, נמנעים מפעילות רוב שעות היום ופעילותם מתרכזת בשעות הבוקר הקרירות יחסית. לאחר שהשביעו את רעבונם בשעות הבוקר הם אוגרים את מזונם על ידי גיזום ענפים וגרירתם למחילה, ובימים חמים במיוחד הפסמונים יישארו במחילה ויאכלו את המזון האגור.

מזונם העיקרי של הפסמונים הוא צמחי מליחה מדבריים, רבים ממשפחת הסלקיים; מינים של מלוח, אכם, יפרוק המדבר, חמדה, מלחית ועוד. בהיותם ניזונים מהשיח מלוח קיפח, נמצא שמגרדים את שכבת המלח הנמצאת על גבי העלים עם הרגליים הקדמיות והשיניים. התנהגות אכילה דומה של צמחי מלוח נמצאה אצל המכרסם האמריקאי "עכבר הקנגורו" מהמין "Dipodomys microps". כדי להתמודד עם ריכוזים כה גבוהים של מלחים המצויים במזונם, הפסמונים פיתחו כליות מפותחות ויעילות במיוחד שמסוגלות להיפטר מכמויות המלח הגדולות ולרכז שתן עד פי 4 לערך מכליית האדם.

הפסמונים מתבססים תחת שיחי המלוח, וחיים תחתם במחילות. לכל פרט מערכת מחילות מסועפת הכוללת אפיקים לשינה, אגירת מזון ורבייה. לזכרים טריטוריות גדולות יותר, הכוללות לעיתים מספר טריטוריות של נקבות. הזכרים נפגשים עם הנקבות לצורך רבייה. ההיריון נמשך כ-25 יום ובסופם ממליטה האם 1–8 גורים השוהים איתה במחילה.

כאשר משתנה תזונתם הטבעית של הפסמונים, חלק מן הפרטים מפתחים תסמינים של מחלת הסוכרת או השמנת יתר ולכן משמשים הפסמונים חיות מחקר חשובות בחקר התופעות הללו. ברם, החזקתם אינה קלה שכן תזונתם ייחודית, ולכן קיימות מושבות מחקר מעטות.

תפוצת המין היא ממדינות צפון אפריקה ועד חצי האי ערב. בישראל חי המין בנגב ובמדבר יהודה, באפיקי נחלים, מלחות ומישורים חוליים.

## גלריה

קובץ:Psammomys obesus. Israel 05.jpg|פסמון בפתח מאורתו, צולם סמוך לשדה בוקר
קובץ:Psammomys obesus. Israel 04.jpg|פסמון אוכל מלוח קיפח, בסמוך לשדה בוקר
קובץ:Psammomys obesus, Israel 04.jpg|פסמון במאורתו, צולם סמוך לשדה בוקר
קובץ:Psammomys obesus, Israel 01.jpg|פסמון, צולם סמוך לשדה בוקר
קובץ:Psammomys obesus, Israel 02.jpg|פסמון, צולם סמוך לשדה בוקר


## קישורים חיצוניים

* פסמון באתר הרשימה האדומה של IUCN
* פסמון באתר אוניברסיטת תל אביב
* פסמון באתר גן החיות התנכי

## הערות שוליים



קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ ז'קוב קרצשמר
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1828
קטגוריה:גרביליים
קטגוריה:ארץ ישראל: עכבריים
קטגוריה:בעלי חיים במדבריות המזרח התיכון
קטגוריה:תימן: יונקים
קטגוריה:אורגניזם מודל
וילה סבואה

שמאל|ממוזער|250px|וילה סבואה
**וילה סבואה** (בצרפתית **Villa Savoye**) היא וילה בפואסי (Poissy) שליד פריז, שתכנן האדריכל לה קורבוזיה. הווילה נבנתה בשנת 1929 ונחשבת לאבן דרך חשובה בהתפתחות האדריכלות המודרנית בכלל והסגנון הבינלאומי בפרט. בשנת 2016 הוכרה, יחד עם 16 מבנים ואתרים נוספים שתכנן לה קורבוזיה, כאתר מורשת עולמית.

לה קורבוזיה היה האדריכל הראשון שלמד לנצל את יתרונותיו של הבטון המזוין, שהומצא בסוף המאה ה-19, כדי ליצור אדריכלות חדשנית ופחות מוגבלת. את רעיונותיו בנושא זה יישם בכמה ממבניו הראשונים ואף הגדיר את חמשת העקרונות הבסיסיים לתכנון הנובעים מהאפשרויות שנותן הבטון המזוין. חמשת עקרונות אלו באו לידי ביטוי בצורה הטובה ביותר בווילה סבואה והם:
# יש להרים את הבניין על עמודים כך שאפשר להשתמש בחלל שמתחתם כקומה ראשונה פתוחה וזורמת. לעמודים במבנה על פי עקרונותיו קראו "פילוטי".
# שלד הבניין צריך להיות מבוסס על עמודים היוצרים את החלוקה הגאומטרית הפנימית שלו, הם מוסתרים בתוך הקירות ומשחררים את הקירות מנשיאת המבנה.
# החלונות מתמשכים כקו אופקי רצוף המשמש כמוטיב במעטפת הבניין וכיוון שהקירות אינם משמשים עוד כקירות נושאים ניתן לפתוח בהם כל פתח כדי להכניס אור, אוויר ותחושת זרימה לתוך המבנה.
# חלל הפנים חופשי לחלוטין מבחינה תכנונית. מקום קירותיו הפנימיים ומידותיו מותאמים לחלוטין לפעולות הנדרשות לדיירים.
# הגג השטוח מיועד להיות אזור בילוי ומרגוע לדיירים באוויר הפתוח, שימושי לחלוטין. הוא מכיל גינה קטנה וסולריום - מרפסת שיזוף עילית.

הווילה עצמה תוכננה להיות בית קיט כפרי של משפחת סבואה הצרפתית והיא נמצאת בשטח ירוק פתוח, שהיה מוקף עצים במקור. המבנה נתפש במרחב הפתוח כעצם נקי טהור המובא בקונטרסט עם צבעי הטבע הסובב אותו. עיצוב הפנים שלו היה מנוגד גם כן לצבע הלבן ולגאומטריה הברורה מאוד של הבניין עצמו. הבית כולל חצר פנימית פתוחה וקומת גג פתוחה הכוללת רמפת עלייה אליה מתוך פנים הבית. התכנון התייחס גם להגעה אל הבית במכונית פרטית החונה מתחת לבית - רעיון שנראה כיום כדבר פשוט ויש גם רבים המבקרים את עצם התפישה אך היה מהפכני מאוד בתקופתו, שבה רק החל הייצור התעשייתי של המכוניות.

## קישורים חיצוניים

* 
* צילומי הוילה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צרפת: בתי מגורים
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי
קטגוריה:מבנים שתכנן לה קורבוזיה
קטגוריה:איל-דה-פראנס: מבנים
קטגוריה:אדריכלות מודרנית
Tim Buckley

**Tim Buckley** הוא אלבום הבכורה של הזמר טים באקלי אשר יצא בשנת 1966.
## הפקה
את האלבום הוציא באקלי כשהיה רק בן 19, והוא עצמו הודה שרוב השירים באלבום היו "שירי תיכון". למרות אופיים הרומנטי והרך של השירים, התחכום והמורכבות של חלק מהמילים והלחנים היוו הבטחה גדולה והקדמה לכיוון שאליו יתפתח באקלי בהמשך הקריירה. 

האלבום מאופיין כולו בסגנון הפולק רוק, לעומת אלבומיו הבאים של באקלי שמשלבים סגנונות רבים ומגוונים יותר, אך ניתן להתרשם כבר מאלבום הבכורה ממנעד קולו המרשים של הזמר. הגשת השירים באלבום מעט לחוצה וגרנדיוזית לעיתים, בהתאם לגילו הצעיר של באקלי בזמן הקלטתו. יחד עם זאת, התיזמור המקצועי אותו יצר המוזיקאי ג'ק ניטשה תרמו רבות לעיצובו של הסאונד באלבום.

באקלי הוציא את האלבום זמן קצר לאחר שחברת Elektra החתימה אותו ותלתה בו תקוות רבות. כתוצאה מכך, הפקת האלבום מושקעת מאוד, ומעורבים בה בכירי המפיקים של החברה באותה תקופה (פול רוטשילד, מפיק הדלתות, מנהל החברה ג'ק הולצמן ועוד).

המילים באלבום נכתבו ברובם על ידי באקלי וחברו המשורר, לארי בקט, אך להקתו, ובעיקר לי אנדרווד, תרמו רבות והשתתפו בכתיבה ובהלחנה ובקביעת הקו המוזיקלי של האלבום.

האלבום נחשב לנגיש ולישיר ביותר מבין אלבומיו של טים באקלי, אך לא היה הצלחה מסחרית גדולה.

## רשימת השירים
#I Can't See You  – 2:40
#Wings  – 2:30
#Song of the Magician  – 3:05
#Strange Street Affair Under Blue  – 3:10
#Valentine Melody  – 3:40
#Aren't You the Girl  – 2:01
#Song Slowly Song  – 4:13
#It Happens Every Time  – 1:49
#Song for Jainie  – 2:43
#Grief in My Soul  – 2:03
#She Is  – 3:05
#Understand Your Man  – 3:06

## משתתפים
*טים באקלי – גיטרה, שירה
*לי אנדרווד – גיטרה ראשית, מקלדת
*ג'ים פילדר – באס
*ואן דייק פארקס – פסנתר, צ'לסטה, צ'מבלו
*בילי מונדי – הקשה, תופים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1966
קטגוריה:אלבומי טים באקלי
קטגוריה:אלבומי פולק רוק
קטגוריה:אלבומי חברת אלקטרה רקורדס
Goodbye and Hello

**Goodbye and Hello** הוא האלבום השני של הזמר טים באקלי, אשר יצא ב-1967.

## סקירה כללית
אלבום זה נחשב מהפכני בשביל באקלי. הוא הוקלט זמן קצר לאחר יציאתו של האלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של הביטלס, והשפעתו על באקלי ניכרת בו. הסגנון המוזיקלי שונה מאלבומו הראשון (Tim Buckley), בכך שיש נטייה גדולה לכיוון הרוק הפסיכדלי, בהתאם להשפעה של Sgt. Pepper's והאווירה הכללית במוזיקה של שנות ה-60. למרות עטיפתו המחויכת, שירי האלבום מביעים בלבול מהמתרחש באותן שנים, ורחוקים מלהיות שירי "מיינסטרים".

האלבום נפתח בדרמטיות בשיר *No Man Can Find the War*, שיר מחאה כנגד מלחמת וייטנאם שנערכה באותה תקופה. מילות השיר נכתבו על ידי באקלי, בשיתוף עם המשורר לארי באקט, שהשתתף בכתיבם של חמישה משירי האלבום. באקלי ממשיך בשירה דרמטית לאורך כל האלבום, עד לשיר האחרון והמוכר ביותר *Morning Glory* (לשיר זה בוצע חידוש על ידי להקת Blood, Sweat & Tears).

ההפקה, בדומה לאלבום הבכורה של באקלי, מושקעת מאוד. המפיק ג'רי יסטר הוסיף עיבודי בארוק שאפתניים. רשימת המשתתפים מעידה גם היא על ההשקעה הרבה ביצירת האלבום.
למרות שאלבום זה נחשב פריצת דרך מוזיקלית עבור באקלי, הצלחתו תגיע רק באלבומיו הבאים.

## אזכורים
בשנת 2000 יצא בבריטניה סרט דוקומנטרי קצר על בנו של טים - ג'ף באקלי. הסרט מתעד הופעות של באקלי וראיונות עם הסובבים אותו בשנות ה-90, ומכיל גם קטעי מוזיקה של טים באקלי. הסרט נקרא Goodbye and Hello, על שם אלבום זה.

## רשימת שירים
#No Man Can Find the War – 2:58
#Carnival Song – 3:10
#Pleasant Street – 5:15
#Hallucinations – 4:55
#I Never Asked to Be Your Mountain – 6:02
#Once I Was – 3:22
#Phantasmagoria in Two – 3:29
#Knight-Errant – 2:00
#Goodbye and Hello – 8:38
#Morning Glory – 2:52

## משתתפים
*טים באקלי – גיטרה, שירה
*לי אנדרווד – גיטרה ראשית, מקלדת
*ג'ון פארשה – גיטרה
*בריאן הארצלר – גיטרה
*ג'ים פילדר – גיטרה בס
*ג'ימי בונד – באס
*דון רנדי – מקלדת
*ג'רי יסטר – מקלדת
*קרטר קולינס – תופי קונגה, הקשה
*דייב גארד – הקשה
*אדי הו – הקשה

## ראו גם
* 1967 במוזיקה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי טים באקלי
קטגוריה:אלבומי חברת אלקטרה רקורדס
Happy Sad

**Happy Sad** (**עצב שמח**) הוא האלבום השלישי של הזמר-כותב טים באקלי אשר יצא ב-1969. זהו האלבום הראשון בו כל השירים נכתבו על ידי באקלי בלבד.

## רשימת שירים
#Strange Feelin' – 7:40
#Buzzin' Fly – 6:04
#Love from Room 109 at the Islander (On Pacific Coast Highway) – 10:49
#Dream Letter – 5:12
#Gypsy Woman – 12:19
#Sing a Song for You – 2:39

## משתתפים
*טים באקלי – גיטרה, שירה
*לי אנדרווד – גיטרה, מקלדת
*ג'ון מילר – בס
*קרטר קולינס – תופי קונגה
*דייוויד פרידמן – הקשה, מרימבה, ויברפון

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי טים באקלי
קטגוריה:אלבומי חברת אלקטרה רקורדס
הגה

ממוזער|שמאל|הגה של מכונית מודרנית
ממוזער|ההגה משמש לקביעת כיוון התקדמותו של כלי תחבורה

**הגה** (או ברבים- הגהים/הגיים) הוא חלק של כלי תחבורה המשמש לקביעת כיוון ההתקדמות שלו. הוא חלק ממערכת הניווט וההיגוי בכל כלי הרכב היבשתיים המודרניים ורווח גם בכלי תעופה וכלי שיט. חלק זה של מערכת ההיגוי נשלט על ידי הנהג בעוד ששאר החלקים מגיבים לתנועות ההגה. הניווט יכול להיעשות בשתי דרכים: בעזרת רכיבים הידראולים (בהגה כוח) או על ידי מחשב (במכוניות מודרניות). כדי למנוע גנבה של כלי הרכב, רוב ההגאים נעולים כאשר מפתח ההצתה מוצא החוצה מהמנעול. 

בדרך כלל ההגאים למכוניות נוסעים עגולים, כאשר ההגה מחובר לעמוד ההיגוי על ידי מספר חישורים. בארצות שבהן נוסעים בצד שמאל של הכביש, ההגה נמצא בצד ימין של המכונית ולהפך.

## ציוד ומכשור נוספים הקשורים להגה
ההגה משמש לא רק להיגוי. ברוב המכוניות נמצא בהגה כפתור שמפעיל את הצופר. בנוסף, כלי רכב מודרניים רבים כוללים הגה בעל כפתורים לבקרת שיוט (Cruise Control) ושליטה במערכת הקול של המכונית, זאת כדי להפחית את המקרים בהם הנהג מסיר את ידיו מההגה. 

כיום ברוב הגאי המכוניות מאוחסנת כרית אוויר דחוסה במרכז ההגה אשר נפתחת בזמן התנגשות חזיתית. לכן כדי למנוע פציעה מפתיחת כרית האוויר אין לשבת קרוב מידי להגה אלא במרחק של לפחות 30 ס"מ בין ההגה לחזה הנהג. 

קיימים אביזרים לקונסולות משחקים מסוימות המעוצבים בצורת הגה ומיועדים בעיקר למשחקי מרוצים.

לעיתים מותקן על ההגה תפוח הגה המסייע בשליטה על ההיגוי.

## קישורים חיצוניים
יעקב עציון, מן הפיוט אל המכונית - על מקור המילה הגה, באתר האקדמיה ללשון העברית

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רכיבי כלי רכב
קטגוריה:טכנולוגיה תחבורתית
קטגוריה:ממשקי משתמש
*
זמנים (כתב עת)

**זמנים** הוא רבעון להיסטוריה הרואה אור מטעם בית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב, המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות של האוניברסיטה הפתוחה, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל והחברה ההיסטורית הישראלית.
## היסטוריה
כתב העת נוסד באוניברסיטת תל אביב בידי צבי יעבץ, שאול פרידלנדר וחיים שקד בשנת 1979, ויצא אור באמצעות הוצאת זמורה ביתן. החל מגיליון מספר 86 (2004) מתפרסם כתב העת במסגרת שותפות הגופים השונים הנוכחית, והוא יוצא לאור באמצעות האוניברסיטה הפתוחה. נכון ל-2018 העורכים הם פרופ' גדי אלגזי, פרופ' מירי שפר-מוסנזון (שניהם מאוניברסיטת תל אביב) ופרופ' ענבל עופר (מהאוניברסיטה הפתוחה). קודם לכן ערכו את כתב העת  עדית זרטל, נעמה שפי, מרים אליאב-פלדון ואיריס רחמימוב מאוניברסיטת תל אביב, וגיא מירון מהאוניברסיטה הפתוחה.

כתב העת אינו מגביל את עצמו להיבט מסוים, נושאי, גאוגרפי, תקופתי או אחר, של חקר העבר, ואף על פי שעניינו הוא ההיסטוריה, לא רק היסטוריונים כותבים בו. "זמנים" מתאפיין בנגישות גבוהה לקהל רחב, המושגת באמצעות צירוף תמונות רבות וויתור על הערות שוליים. זאת, ללא פשרות אקדמיות, שכן מדובר בכתב עת מקצועי שמיטב החוקרים מהדיסציפלינות השונות משתמשים בו כאכסניה למאמריהם. .

בכתב העת מופיעים מאמרים, ביקורות ספרים וכן תעודות וניתוחן. לעיתים קרובות מוקדש גיליון לנושא מסוים, או לחלופין, מופיע בו מקבץ ערכים נושאי לצד מאמרים אחרים.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קטגוריה:ישראל: כתבי עת מדעיים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת להיסטוריה
קטגוריה:אוניברסיטת תל אביב: כתבי עת
קטגוריה:האוניברסיטה הפתוחה
וולטר ברנן

**וולטר ברנן** (אנגלית: **Walter Brennan**; 25 ביולי 1894 - 21 בספטמבר 1974) היה שחקן אמריקני. היחיד שזכה בשלושה פרסי אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. זכה במספר הרב ביותר של פרסי אוסקר כשחקן (יחד עם ג'ק ניקולסון ודניאל דיי-לואיס). זכור כאחד משחקני האופי הטובים ביותר אי פעם בקולנוע.

נולד כ'וולטר אנדרו ברנן' בסוומפסקוט, מסצ'וסטס. אביו היה מהנדס וממציא, לכן למד ברנן כנער הנדסה לפני שהפך לשחקן. בתיכון הוא גילה התעניינות במשחק והחל להופיע בהופעות רחוב (Vaudeville). לאחר ששירת במלחמת העולם הראשונה הוא עבר להתגורר בגואטמלה, שם נכנס לענף גידול האננס, לפני שהגיע ללוס אנג'לס. במהלך שנות העשרים עבד כסוחר ועשה כסף רב, אולם הפסיד את רובו כשהשוק שינה כיוון. הוא מצא עצמו מרושש והחל להופיע בתפקידים קטנים בכמה שיותר סרטי קולנוע כדי להרוויח כסף, ובמקביל עבד גם כפעלולן.

בתחילת שנות השלושים החל להופיע בסרטים איכותיים יותר וקיבל תפקידים גדולים יותר. ב-1936 שיחק בסרט "זעם" בבימויו של פריץ לאנג וב-1937 זכה בפרס האוסקר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, (בפעם הראשונה שהאקדמיה האמריקאית לקולנוע חילקה פרס בקטגוריה זו), על סרטו של הווארד הוקס "בוא וקח את זה". ב-1939 הופיע בסרט "תנו להם מוזיקה" לצידו של ישה חפץ, כמנהל בית ספר למוזיקה לילדי עניים שעומד בסכנת סגירה.

## [[שחקן אופי]] מצליח
לעיתים קרובות לאורך הקריירה שלו, נקרא ברנן לגלם תפקידים של אנשים המבוגרים בהרבה מגילו האמיתי שלו. הוא הירבה לגלם את השותף של הגיבור הראשי או את "הזקן הרוטן". לעיתים רחוקות הוא גילם את הרשע. יוצא דופן היה תפקידו כזקן אכזר, בקלאסיקה משנת 1946, "קלמנטיין יקירתי", לצד הנרי פונדה.

משנות החמישים הוא כיכב בסדרות הטלוויזיה "The Real McCoys", "האקדח של וויל סונאט" ו"Alias Smith and Jones" והופיע בעוד כמה סרטים ופרויקטים טלוויזיוניים, ובעיקר זכור בשל תפקידיו בסרטי מערבונים, ובהם ב"הנהר האדום" וב"ריו בראבו", שניהם לצד ג'ון ויין. ב-1939 שיחק בסרט תנו להם מוזיקה. ב-1940 זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר עברו משחקו בסרט איש המערב" לצדו של גרי קופר עמו שיחק גם בסרט "סרג'נט יורק" (1941) והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. באותה שנה שיחק שוב לצידו של גרי קופר בסרט פגוש את ג'ון דו. ב-1942 שיחק שוב לצידו של קופר בסרט גאוות היאנקים. כן שיחק בסרטים "להחזיק ולאבד" לצד המפרי בוגרט ו"בהלה בצוק השחור" לצד ספנסר טרייסי. ב-1946 שיחק במערבון "קלמנטיין יקירתי" לצידו של הנרי פונדה. ב-1957 שיחק ביחד עם דבי ריינולדס בסרט תמי והרווק. ב-1964 שיחק בסרט "משפחת האמיצים" לצידו של בריאן קית'. ב-1967 שיחק בתפקיד כפול בסרט ברולס-רויס לקראת האושר.

הקריירה שלו מעולם לא הייתה בירידה, ולמעשה ככל שהזדקן כך נהייה מפורסם יותר. באמתחתו 230 הופעות בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה לאורך 50 שנים. מבקרי הקולנוע ואנשי התעשייה הגדירו אותו כאחד משחקני האופי הטובים ביותר בהוליווד ולראיה, הוא היחיד שזכה בשלושה פרסי אוסקר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר. הוא קיבל כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד, ונפטר מנפחת בספטמבר 1974, בגיל 80.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה
* רשימת סרטיו
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:זמרי-יוצרי קאנטרי אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1894
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1974
משחק (אמנות הבמה)

[ממוזער|שמאל|250px|סצנה מתוך [המלט (סוף המאה ה-19)]]
**משחק** הוא עבודתו של השחקן – הופעה בתיאטרון, בקולנוע או בטלוויזיה. השחקן מגלם דמות במחזה או בתסריט, אומר את הטקסט ששם המחזאי או התסריטאי בפיה של דמות זו, ופועל לפי הוראות הבמאי. משחק ללא טקסט נקרא אלתור. שני המרכיבים החשובים ביותר של המשחק הם הקול (דיבור) ושפת הגוף, ולעיתים הוא כולל בתוכו גם שירה וריקוד.

משחק נלמד, בתאוריה ובפרקטיקה, בבתי ספר למשחק, וכן במסגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטאות.

## ראו גם
* שיטת המשחק
* שיטת סטניסלבסקי

## לקריאה נוספת
*קונסטנטין סטניסלבסקי, **עבודת השחקן על עצמו: יומנו של תלמיד**, נוסח עברי: הלל אבי חנן, תל אביב: עם עובד-תרבות וחינוך, 1966.
* לורנס אוליבייה, **על המשחק**, עברית: מיכאל הנדלזלץ, הוצאת מודן, 1989.
* איוואנה צ'בק, **כוחו של השחקן – שיטת צ'בק למשחק: כל השלבים מהתסריט לדמות חיה, נושמת ודינמית**, מאנגלית: יניב סבריאנו, הוצאת אסיה, תשס"ט 2009.
* בלהה פלדמן, **שלוש גישות לאמנות המשחק: סטניסלבסקי, צ'כוב וגרוטובסקי – תאוריות ותרגילים**, הוצאת ספרא, 2011.
* מייקל צ'כוב, **לשחקן**, הוצאת אסיה, 2019.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
חוצץ

במדעי המחשב **חוצץ** או **מִכְלָא** (באנגלית: **Buffer**) הוא מקטע זיכרון המאחסן מידע באופן זמני בעת העברתו ממקום למקום. העברה של מידע יכולה להתבצע מהתקן קלט ליישום מחשב במחשב, מיישום במחשב אל הפלט, בין שני תהליכים, בין שני התקני אחסון וכו'. חוצץ יכול להיות מיושם ברמת החומרה או התוכנה.

## שימושים
חוצצים קשורים קשר הדוק עם התקני קלט/פלט. לרבים מהתקני החומרה יש חוצץ באמצעותו ניתן להעביר מהם או אליהם גושי מידע. בכונן קשיח למשל, ישנו חוצץ המקבל את המידע הנקרא על ידי הראש הקורא/כותב. לאחר שהחוצץ מתמלא, הכונן מסמן למערכת ההפעלה באמצעות פסיקה שיש לקרוא את תוכן החוצץ.

שימוש נוסף בחוצצים הוא על-מנת לסנכרן זרם של נתונים המתקבל בקצב בלתי ידוע או במהירות שלא ניתן לטפל בו בזמן אמת. בצורב דיסקים למשל, פעולת הצריבה חייבת להתבצע מהתחלה עד הסוף בשטף בלתי פוסק על-מנת למנוע את פגימת הדיסק (Data corruption). לכן, יש להכין את כל החומר המיועד לצריבה בטרם התחלת פעולת הצריבה. בדוגמה זו, החוצץ עוזר להתגבר גם על בעיית המהירות (פעולת הכתיבה למדיה היא פעולה איטית ביחס לגישה לקובץ בזיכרון ה-RAM), וגם על כך שהנתונים נדרשים באופן סדרתי בקצב מסוים.

### חוצץ בודד
כאשר קיים חוצץ יחיד, המידע נכתב אל החוצץ. כאשר החוצץ מתמלא, הוא מאותת למערכת ההפעלה שיש לנקות אותו, המידע מועתק מהחוצץ ליעדו, תוכן החוצץ נמחק והחוצץ חוזר לשימוש. בשיטה זו, התהליך הכותב חייב להמתין עד שהחוצץ יתפנה לכתיבה.

### חוצץ כפול
בשיטה זו קיימים שני חוצצים. המידע נכתב בכל פעם אל חוצץ אחד בלבד. כאשר חוצץ זה מתמלא, הוא מועבר לטיפול מערכת ההפעלה שמעבירה את תוכנו ליעד. בינתיים, ממשיך התהליך לכתוב לחוצץ השני. כאשר החוצץ השני מתמלא, התהליך חוזר לכתוב אל החוצץ הראשון (שהתרוקן בינתיים) ומעביר את הטיפול בחוצץ המלא למערכת ההפעלה. יתרונה של שיטה זו הוא שבכל זמן נתון קיים לפחות חוצץ אחד פנוי אליו אפשר לכתוב מידע ולכן אין צורך לחכות לריקון של החוצץ.

### חוצץ מעגלי

חוצץ מעגלי הוא חוצץ שהתא האחרון בו מצביע חזרה לתא הראשון. בעת הכנסת איבר, מוסיפים את האיבר בתא הפנוי הבא ובעת קריאה קוראים את התו הראשון שהוכנס. היתרון בשיטה זו הוא שמאחר ומדובר בתאים שונים ניתן לבצע פעולות כתיבה וקריאה במקביל.

## בעיות עם חוצצים
בדומה לכל מבנה נתונים, חוצצים סובלים מבעיות.

### חריגה מהמינימום (Underflow)
חריגה מהמינימום נגרמת כאשר תהליך מרוקן חוצץ מהר יותר מאשר החוצץ מתמלא. כיוון שקצב עיבוד הנתונים גדול מקצב הכנסת הנתונים, על התהליך הקורא לעצור על מנת לאפשר לחוצץ להתמלא - דבר שעלול לגרום להשחתת מידע מכיוון שחוצצים מיושמים בדרך-כלל במקומות בהם סוג המידע אינו מאפשר עצירה כזאת. על-מנת להתגבר על הבעיה, נהוג להגדיר חוצצים גדולים מספיק ולכתוב אליהם מספיק מידע לפני תחילת הקריאה מהם.

### גלישה (Overflow)

בניגוד לחריגה מהמינימום שהיא בעיה מובנית במודל, גלישה היא בעיה הקשורה ליישומים מעשיים. גלישה מתרחשת כאשר תהליך מנסה לגשת לקטע בזיכרון הנמצא אחרי המקום שהוגדר עבור החוצץ (בדרך-כלל כאשר החוצץ התמלא). המידע המוצף מהחוצץ עשוי לגרום נזק למידע המצוי בתאים הסמוכים בזיכרון. נזק זה עלול להתבטא בנתונים שגויים ואף בקריסה של המערכת.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מבני נתונים
קטגוריה:זיכרון מחשב
קטגוריה:חומרה
טיטו גובי

**טיטו גובי** (באיטלקית: **Tito Gobbi**; 24 באוקטובר 1913 – 5 במרץ 1984) היה זמר בריטון איטלקי.

## תולדות חייו

גובי נולד בבאסאנו דל גראפה ולמד משפטים באוניברסיטת פדובה לפני שהכשיר עצמו לקריירה של זמר. הופעתו הראשונה באופרה הייתה בשנת 1935 בתפקיד רודולפו ב"סונאמבולה" של בליני. בשנת 1942 הופיע לראשונה בלה סקאלה במילאנו ואחר כך בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1951, בשתי הפעמים בתפקיד בלקורה ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי.

רומא הייתה לבסיס רבות מהפקותיו של גובי בשנות ה-50 וה-60, שבשבילן יצר תפקידים רבים בעצמו. הוא נודע בקולו הייחודי ובכישרונו להצגת תפקיד בסגנון וריזמו (מציאותי). בשנות ה-60 לקח חלק בבימוי, בין השאר בהפקתו משנת 1965 לאופרה "סימון בוקאנגרה" בבית האופרה המלכותית בלונדון.
[שמאל|ממוזער|250px|כרזת הסרט "שיקוי אהבה" בכיכובו של גובי, [1955]]
גובי הופיע ב-25 סרטי קולנוע, בתפקידי שירה ודיבור גם יחד. הוא שר את תפקידו של הברון סקארפיה בהפקה של פרנקו זפירלי ל"טוסקה" של פוצ'יני בקובנט גארדן, עם מריה קאלאס בתפקיד הראשי. המערכה השנייה של ההפקה הוצגה בטלוויזיה הבריטית ושמורה כיום על קלטות וידאו ו-DVD. גובי וקאלאס שרו קודם בתפקידים אלה בהקלטה הקלאסית של EMI משנת 1953 לאופרה זו, עם ג'וזפה די סטפנו בתפקיד מריו קאוואראדוסי ובניצוחו של ויקטור דה סאבאטה. אלבום זה הוצא למכירה הן בתקליטים והן בתקליטור, ורבים רואים בו את ההקלטה המעולה ביותר של אופרה שלמה בכל הזמנים. הקלטה מחודשת של קאלאס בתקליט סטריאו בשנת 1964 הוציאה לזמן מה את ההקלטה הקודמת מן המחזור, אך כעבור זמן קצר יצאה שוב הקלטת המונו של 1953 לשוק ועודנה קיימת עד היום ונחשבת לאחת העבודות המשותפות הטובות ביותר של גובי וקאלאס.

בשנים הבאות קבע טיטו גובי את בסיס הבית שלו בבית האופרה הלירית של שיקגו. הוא פרש מבימת האופרה בשנת 1979 והוציא לאור ביוגרפיה בשם "טיטו גובי: חיי" בשנת 1979 (שנכתבה בידי אידה קוק) ו"טיטו גובי ועולם האופרה האיטלקית שלו" (1984). גיסו היה זמר הבס הבולגרי בוריס כריסטוף.

לגובי נולדה בת אחת מאשתו טילדה, צ'צ'יליה שמה, המנהלת כיום את "האגודה המוזיקלית טיטו גובי", ארגון העוסק בניהולן ושימורן של רשומות תרומותיו של טיטו גובי לאופרה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זמרי בריטון
קטגוריה:זמרים איטלקים
קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים
קטגוריה:זמרים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1913
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1984
קוצ'במבה

**קוצ'במבה** (**Cochabamba**) היא עיר במרכז בוליביה. היא שוכנת ברמות האלטיפלאנו, בגובה 2,558 מ' מעל פני הים. בשנת 2008 התגוררו בה למעלה מ-600 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השלישית בגודלה במדינה, אחרי סנטה קרוס ולה פאס. הבוליביאנים מכנים אותה "עיר האביב הנצחי", הודות למזג האוויר הנוח שלה ולפארקים המטופחים שלה.

קוצ'במבה היא אחד המרכזים הכלכליים החשובים בבוליביה. במרכז העיר שטחי מסחר, עסקים וחיי לילה, אך השכונות שבשוליה נחשלות יותר, ובחלקן אף אין חשמל, מים זורמים או כבישים סלולים.

## היסטוריה
קוצ'במבה נוסדה על ידי הספרדים ב-1571, בשם ויה ריאל דה אורופסה (Villa Real de Oropeza). היא הוקמה כמרכז לתוצרת חקלאית שישמש את ערי המכרות שבאלטיפלאנו. גילוי כסף באזור תרם אף הוא להתפתחותה של העיר, אך עם הידלדלותו של מחצב זה, דעכה העיר במהלך המאה ה-18. היא שבה והתחזקה בהדרגה, במהלך המאה ה-19, שוב כמרכז חקלאי.

ב-14 בספטמבר 1810 שוחררה קוצ'קבמבה מהשלטון הספרדי, כחלק מהמאבק של מדינות דרום אמריקה לעצמאות. בתאריך זה נחוג בעיר "יום קוצ'במבה" (Dia de Cochabamba), והוא מצוין בתהלוכות ובחגיגות.

בראשית שנת 2000 עלתה קוצ'במבה לכותרות, לאחר שהפגנות שנערכו בה (שכונו מלחמת המים של קוצ'במבה), במחאה על הפרטת מערכות אספקת המים והעלייה במחירי המים, יצאו מכלל שליטה. השלטונות בבוליביה הכריזו על ממשל צבאי, ורק לאחר 3 חודשים שככו המהומות. בסופו של דבר, מחאותיהם של המפגינים נשאו פרי, והממשלה ביטלה את הסכם ההפרטה.

## תיירות
בקוצ'במבה מספר אתרים שיש בהם עניין לתיירים:
* שוק לה קאנצ'ה (La Cancha), שהוא השוק הגדול בדרום אמריקה.
* פסל של ישו מתנשא לגובה של 40.44 מטרים; דמות ישו בגובה 34.20 מטרים אשר עומדת על במה בגובה 6.24 מטרים. הפסל חולש על העיר מגבעת סן פדרו, אליו ניתן להגיע ברגל או ברכבל.
* ארמון פורטאלס (Palacio Portales), שנבנה עבור התעשיין העשיר בבוליביה, סימון פאטינו, הוא ארמון קולוניאלי שנבנה בהשפעת הרנסאנס וארמון אלהמברה בגרנדה.
* בשדרת אל פראדו (El Prado) מרוכזים מרבית המסעדות, בתי הקפה ומועדוני הלילה של העיר.
* כיכר 14 בספטמבר (Plaza de Catorce de Sptiembre) המוצלת שוכנת במרכז ההיסטורי של העיר, ובה נמצאים הקתדרלה ובית העירייה.
* מהעיר ניתן לצאת לפארק הלאומי טורוטורו.
## ערים תאומות
* 

## ראו גם
* מלחמת המים של קוצ'במבה

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של מחוז קוצ'במבה 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:בוליביה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
סלט חצילים רומני

שמאל|ממוזער|250px|סלט חצילים
**[[סלט חצילים]] רומני** (ברומנית **Salată de vinete**) הוא סלט רומני שעשוי מחצילים קלויים. הקלייה מתבצעת בדרך כלל על אש גלויה - על גחלים בוערות או על כיריים דולקות - עד שהקליפה נשרפת ומתקשה. לאחר מכן מפרידים את בשר החציל מהקליפה, ואת הבשר קוצצים, באופן מסורתי בעזרת סכין עשוי עץ.

הסלט נפוץ ופשוט מאוד. הוא מכיל חצילים קלויים מתובלים במלח, בצל קצוץ דק ושמן תירס. לעיתים מוסיפים גם מעט פלפל חריף טרי קצוץ דק לשיפור הטעם.

## ראו גם
* זקוסקה

## קישורים חיצוניים

חצילים רומני, סלט
קטגוריה:המטבח הרומני
קטגוריה:ממרחים
קטגוריה:מאכלי חצילים
משה אישון

**משה אישון** (תרפ"ט, 1928 - ט"ו בסיוון תשע"ה, 2 ביוני 2015) היה עיתונאי ישראלי. אישון היה עורך "הצופה" בשנים 1981–1997 ולאחר מכן פובליציסט במקור ראשון.

## ביוגרפיה
אישון (במקור: אויגאפעל) נולד בפולין לנחה ולשלמה שהשתייך לחסידות דינוב ובלז. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה המשפחה לרוסיה, שם הואשמו היהודים בריגול, ובעקבות זאת הוגלו לסיביר.

בשנת 1950 עלה עם משפחתו לישראל, ומיד לאחר מכן נפטר אביו. עבד במערכת "הצופה" בתפקידים שונים. ב-1981 מונה לעורך העיתון ושימש בתפקיד זה שש עשרה שנה. פרסם מאות מאמרים פובליציסטיים בענייני השעה, והיה ממעצבי דעת הקהל בציבור הציוני-דתי. לאחר איחוד "הצופה" עם מקור ראשון, החל לכתוב מאמרי פובליציסטיקה במקור ראשון.

נישא לחיה, והם גרו תקופה ממושכת בתל אביב. לזוג שלושה ילדים: בנו הרב שלמה הוא ראש מכון כת"ר.

בשנת 2001 קיבל את פרס יקיר העיר תל אביב-יפו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* **[https://jemcentral.org/wp-content/uploads/2022/08/377.-Shoftim-5782.pdf עיתונאות כשליחות]**, אישון מתראיין לדף השבועי של חברת jem - אלול תשפ"ב

קטגוריה:עורכי הצופה
קטגוריה:סגל מקור ראשון
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2001
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כפר נחמן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
אמיל פינו

**אמיל פינו** (בצרפתית: **Emile Peynaud**; 29 ביוני 1912 - 18 ביולי 2004) היה יועץ יין צרפתי.

## ביוגרפיה
פרופסור לאונולוגיה באוניברסיטת בורדו, ומי שנחשב לגורו של עשיית היין החדישה של יינות בורדו. פינו היה האיש החשוב ביותר מאחורי השינוי שחל בעשיית היין בצרפת במאה העשרים, בעיקר בבורדו. הוא המציא את מה שנחשב לסגנון בינלאומי של יין, במיוחד ביין אדום: בשל, פירותי, עם טאנינים רכים וטעמו של עץ חדש, יינות שנטעמים מצוין בעודם צעירים, אך גם בעלי יכולת התיישנות. 

במהלך שנות השישים ושנות השבעים של המאה העשרים, התעקש פינו שענבים יקטפו רק כאשר יהיו בשלים לחלוטין. הוא טען שטאנינים בשלים הם אלו שיאפשרו ליינות להתבגר. בבורדו דאז, הייתה זו מחשבה מהפכנית. יצרנים לרוב קטפו מוקדם יותר כיוון שדאגו פן ייקחו סיכון גדול: אם יירד גשם הענבים יכולים להיתקף על ידי הריקבון, אם ירדו ממטרי ברד היבול כולו עלול להיהרס.

פינו שם כובד משקלו על מכלי תסיסה מבוקרי טמפרטורה על מנת לשמור על טריות ורעננות היינות. הוא הציע את הרעיון של בחירה קפדנית של הענבים: לקחת את החביות המובחרות ביותר עבור היין הראשון, Grand Vin הטוב יותר של השאטו, וטען בזכות הצורך לשמור את החביות הטובות פחות עבור היין השני. הוא אף הטיף לשימוש בחביות עץ אלון חדשות.

במהלך שנות השבעים שאטואים רבים, שלבסוף החלו לייצר ממון רב הודות לשוק האמריקני החלו להעסיק אותו כיועץ. לא רק על מנת להציל יין בצרה, אלא גם כדי לסייע כך שייצא טוב כבר מן ההתחלה. בשיאו ייעץ פינו לשבעים יקבים. הבציר של שנת 1982 שהעלה את רוברט פארקר למעלת האיש המשפיע ביותר בעולם היין, היה לבציר שבו לראשונה הופקה תועלת מרעיונותיו של פינו אשר באו לידי ביטוי דרך יינות בורדו. פינו, בדומה לפארקר, ראה בבציר זה את אחד המשובחים של המאה הן איכותית והן כמותית, כמו הבצירים של 1947, 1949, 1959 ו-1961.

אמיל פינו האמין שייננים אחראים לשינוי סגנונות על ידי עשיית יינות שמרצים אותם עצמם ועיצוב טעמו של הציבור לפי טעמם הם: "אם טעמים משתנים זה בגלל שהמוצר משתנה. הציבור לא יכול לדמיין טעם שאינו קיים". בדיוק כפי שבכל תקופה ישנו סגנון אחר במוזיקה, בבגדים ובסטנדרטים של התנהגות, כך גם ישנו סגנון אחר של יין. פינו אף הוסיף: "אבל, זוהי גם פחות שאלה של אופנה מאשר של תפישה, טכנולוגיה וארגון הייצור והשיווק".

פינו אף החל את המגמה שהונהגה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס (אותה פיתח פארקר) בספרו Le Gout de Vin עם רשימת הקטגוריות של ארומות היין.

תלמידו החשוב ביותר של פינו הוא מישל רולאנד, הנשחב בעיניי רבים כיינן המשפיע ביותר בעולם.

## לקריאה נוספת

* "Peynaud Emil", in: Robinson Jancis (editor), **The Oxford Companion to Wine**, Third Edition. Oxford University Press, Oxford, 2006, pp. 516-517


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יין
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1912
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2004
סולה צפונית

**סולה צפונית** (שם מדעי: *Morus bassanus*, בעבר **Sula bassana**) היא מין עוף מים גדול-ממדים המשתייך לסוג סולת גנט שבמשפחת הסולתיים.

צבען של נוצותיהם של פרטים צעירים הוא חום כהה בשנתם הראשונה, ומשתנה בהדרגתיות ללבן בשנה שלאחר מכן עד שרוב הנוצות לבנות עם כתמים שחורים בקצה הכנפיים עם הגיעם לבגרות, בסביבות גיל 5 שנים, אך הצבעים משתנים בין פרט לפרט. אורכם של פרטים בוגרים בין 85 סנטימטרים למטר אחד, ומוטת כנפיהם נעה בין 165 ל-180 סנטימטרים. צבע העיניים תכלת והן מוקפות בעור שחור חסר-נוצות. בתקופת הרבייה, מקבלים הראש והצוואר צבע צהוב בהיר.

ההזדווגות והרבייה מתרחשת בצפון האוקיינוס האטלנטי. על פי רוב, מקננת הסולה הצפונית במושבות גדולות מאוד, על-גבי צוקים המתנשאים מעל האוקיינוס או על-גבי איים מסולעים קטנים. המושבה הגדולה ביותר של הסולה הצפונית, שמכילה כ-60,000 פרטים, ממוקמת באי הקטן בונאונטור שבקוויבק, אך 68% מכלל האוכלוסייה העולמית מתרבה לחופי בריטניה ואירלנד.

זוגות סולות צפוניות יכולים להישאר יחדיו למשך מספר שנים. קיים קשר חזק יחסית בין בני הזוג, והם מבצעים טקס "ברכת שלום" משוכלל בקן, הכולל את מתיחת החרטום והצוואר אל-על וטפיחה בעדינות זה על מקור זו. הסולה הצפונית היא מין נודד, ובחורף היא עפה לכיוון דרום.

הסולה הצפונית היא צוללת מוכשרת, והיא צוללת אל מי האוקיינוס במהירות גבוה כדי לצוד את מזונה - דגים; מזונה העיקרי הוא דגים קטנים המקובצים בלהקות קרוב אל פני המים. אף על פי שתעופתה של הסולה הצפונית קלילה ומלאת החן, על פני האדמה היא מגושמת מאוד ומדדה בכבדות בשל רגליה הקצרות וקרומי השחייה שעל גבי כפות הרגליים. הסולה הצפונית מסוגלת לשייט שעות רבות על גבי זרמי אוויר, כמעט בלי לנפנף בכנפיה, ובכך היא חוסכת אנרגיה.

אף על פי שהמין אינו קרוב לסכנת הכחדה ומונה כ-530,000 פרטים, מספרם כיום נמוך ממספריהם בימים עברו, זאת בשל אובדן אזורי מחיה, לקיחת ביצים והריגת פרטים בוגרים.

## גלריה

קובץ:Northern-Gannet-6.jpg
קובץ:Gannet (Morus bassana), Belmont - geograph.org.uk - 529175.jpg
קובץ:Gannets on the Bass Rock - geograph.org.uk - 953086.jpg
קובץ:Morus bassanus 31.jpg
קובץ:Helgoland - Basstölpel.jpg
קובץ:Morus bassanus MHNT.ZOO.2010.11.45.1.jpg


## קישורים חיצוניים

* IUCN Red List, **[http://www.iucnredlist.org/search/details.php/49537/all Morus bassanus]**
* Hinterland who's who, **[https://web.archive.org/web/20061208114507/http://www.hww.ca/hww2.asp?id=58 Northern Gannet]**

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:סולתיים
קטגוריה:ארצות הברית: עופות
קטגוריה:דנמרק: עופות
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: עופות
קטגוריה:לטביה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים ימיים באירופה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:ארץ ישראל: סולתאים
האופרה הלירית של שיקגו

שמאל|ממוזער|250px|אולם  בבית האופרה של שיקגו
**האופרה הלירית של שיקגו** (באנגלית: **Lyric Opera of Chicago**) היא אחת מלהקות האופרה הראשונות במעלה בארצות הברית. היא נוסדה בשיקגו ב-1954.

מעונה הקבוע של הלהקה הוא בית האופרה העירוני, בניין משנת 1929 שפנימו מעוצב בסגנון אר דקו. קיבולתו בת 3,563 המושבים מציבה אותו במקום השני בגודלו בין אולמות האופרה בצפון אמריקה.

ויליאם מייסון היה המנהל הכללי של האופרה הלירית, משרה בה הוא כיהן מאז נובמבר 1997 ועד 2011. מייסון נמצא בלהקה זה למעלה מ-40 שנה. אנתוני פרויד נכנס לתפקידו באוקטובר 2011, וכהונתו הוארכה עד 2026. סר אנדרו דייוויס היה המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של הלהקה מאז ספטמבר 2000 עד לפרישתו ביוני 2021. הוא העביר את השרביט ל, המנהל המוזיקלי הנוכחי של האופרה הלירית והמנצח הראשי. דייוויס ניצח על שלושה מחזורים מלאים של טבעת הניבלונגים בעונת 2004–2005 לציון שנת היובל של הלהקה. 

נוסף לרפרטואר האופרה המקובל, האופרה הלירית מציגה יצירות בנות זמננו. בין ההפקות של הזמן האחרון "" של  (2000–2001), "" של קורט וייל (2001–2002) ו"" של קרלייל פלויד ו"סוויני טוד" של סטיבן זונדהיים (2002–2003).

המלחין ויליאם בולקום כתב את האופרה האחרונה שלו עד כה, "", לאופרה הלירית. האופרה מבוססת על סרטו של במאי הקולנוע רוברט אלטמן, באותו שם, משנת 1978. הצגת הבכורה הייתה בעונת היובל של האופרה הלירית. בולקום עתיד היה לכתוב עוד אופרה ללהקה, שהצגת הבכורה שלה תוכננה לעונת 2009–2010.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הלירית של שיקגו
שיקגו
קטגוריה:שיקגו: מוזיקה
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1954
עמיל מכס

**עֲמִיל מֶכֶס** הנקרא גם **סוכן מכס** (באנגלית: **Customs broker**), הוא איש מקצוע המוסמך לייצג בעלי עסקים מול רשויות המכס והוא בעל ניסיון בכל התהליכים הקשורים בסחר בינלאומי. המילה עָמִיל מקורה בערבית,عميل ומשמעה נציג סוכן או מתווך.

תפקידו הרשמי של עמיל המכס קשור בעיקר בפעילות מילוי הטפסים הקיימים בתהליכים השונים של יבוא ויצוא. הוא משמש שלוח ונאמן של יבואן או יצואן כלפי שלטונות המכס. עליו להכין את הניירת בהתאם לדרישות החוקיות, לגבות כסף עבור פעילותו ועבור המיסים שגובה המדינה, ולסווג את הסחורות בסיווג ממנו ייקבע המיסוי, באופן שיהיה קביל על השלטונות. בכל מסוף בו פועלות תחנות המכס, יש לעמילים עמדות וסניפים, באמצעותם הם פועלים להליכים השונים.

לרוב התקשרות עם עמיל מכס כוללת גם מרכיבים אחרים בשילוח הבינלאומי, ביניהם: הובלה ימית, הובלה יבשתית, ביטוח ימי, מחסני ערובה, ועוד. רוב החברות לעמילות מכס, עוסקות בעצמן בצדדים אחרים של הלוגיסטיקה הקשורה בשינוע סחורות ממדינה למדינה, או שהן קשורות עם חברות בארץ וכן עם גורמים ורשויות גם בחו"ל.

בעלי עסקים בוחרים עמילי מכס בהתאם למספר קריטריונים:
* ביכולתם לבצע במהירות וביעילות את הפעילות הבירוקרטית הכרוכה בשחרור סחורות או במשלוחן ליצוא.
* בידע המקצועי שלהם. לעיתים יש מחלוקת בין נציג המכס לבין העמיל על סיווג הסחורה המיובאת. סיווג זה קריטי בקביעת גובה המס. המחלוקות נובעות מכך שבאופן היסטורי המדינה ניסתה ליצור מערכת מיסוי מורכבת בעלת עשרות אלפי סיווגים שונים. לכך נוספו הסכמים בינלאומיים שנחתמו בנפרד מול כל מדינה. יתר על כך, מדיניות הממשלה איננה עקבית והמוצרים הקיימים בשוק אינם בהכרח תואמים להגדרות המוצרים הישנות הקיימות בספרי המכס.
* ביכולתם להשיג ללקוחות שלהם חיסכון בעלויות שונות הכרוכות בשילוח, אולם החיסכון לרוב מתורגם לרווח אצל העמיל. למשל, הובלה ימית או הובלה יבשתית. עמילי מכס בעלי מוניטין, מקושרים בהסכמים מסחריים רבים ומקיפים עם חברות שונות בכל רחבי העולם.

עמילות מכס היא מקצוע בו נדרשים מקצועיות ואמינות ברמה גבוהה. המקצוע נלמד בקורסים מיוחדים, אשר בסיומם נדרשים לעבור בחינות מיוחדות וכן תקופת התמחות, רק אחריהן מקבל העמיל רישיון "סוכן מכס" מטעם רשות המסים בישראל אגף המכס והמע"מ.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מקצועות הכלכלה
קטגוריה:דיני מיסים
קטגוריה:מכס
מאלין ברגרן

**מאלין סופיה קטרינה ברגרן** (אנגלית: **Malin Sofia Katarina Berggren**; נולדה ב-31 באוקטובר 1970) היא זמרת שוודית שהקימה בשנת 1990 את להקת הפופ אייס אוף בייס עם אחיה ג׳ונאס, אחותה ג׳ני וחברם אולף אקברג.

לין, ילידת גטבורג, שוודיה, החלה כסולנית הדומיננטית בלהקה, אך משנת 97' לערך פינתה את קדמת הבמה לאחותה הצעירה ג'ני. בשנת 2002 אושר כי לין עזבה את הלהקה באופן רשמי כמה שנים לפני. הודעה זו חתמה שורת ספקולציות באשר לתפקודה של לין כחלק מהלהקה, כשנראתה בהופעות לרוב בקצה הבמה מנגנת בסינתיסייזר, הופיעה בקליפים כשדמותה מטושטשת.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אייס אוף בייס
קטגוריה:שוודיות שנולדו ב-1970
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1970
אנטון גרף

**אנטון גרף** (גרמנית: **Anton Graff**; 18 בנובמבר 1736 – 22 ביוני 1813) היה צייר דיוקנאות שווייצרי בולט.

## ביוגרפיה
גרף נולד בעיר וינטרטור שבקנטון ציריך, שווייץ, בנו של פועל. בעירו ובעיר אאוגסבורג למד את מלאכת הציור, והקדיש עצמו לאמנות ציור הדיוקנאות. בשנת 1766 התקבל כמורה וכצייר-החצר באקדמיה לאמנות בדרזדן, והתמיד במשרה זו עד למותו. כך ויתר למשל על משרות שפרנסתן טובה יותר, למשל בברלין.

גרף צייר את דיוקנותיהם של רבים מהאישים הבולטים של זמנו, ביניהם גוטהולד אפרים לסינג, משה מנדלסון, יוהאן גוטפריד הרדר, פרידריך שילר, היינריך פון קלייסט, כריסטיאן פליקס וייסה (סופר ופדגוג גרמני) ודניאל ניקולאוס חודוויצקי (צייר וגרפיקאי). מקובל להחשיב את הדיוקן של פרידריך הגדול כיצירת המופת שלו. כצייר פורה ובולט במיוחד, הותיר גרף כאלפיים יצירות.

בשנותיו האחרונות החל לעסוק גם בציורי נוף, שהשפיעו בין השאר על הציירים פיליפ אוטו רונגה וקספר דויד פרידריך.

נפטר בדרזדן בשנת 1813.

## מבחר מיצירותיו

Image:Gotthold Ephraim Lessing Kunstsammlung Uni Leipzig.jpg|גוטהולד אפרים לסינג
Image:MosesMendelssohn-von-AntonGraff-Kupferstich.gif|משה מנדלסון
Image:GeorgJoachimZollikofer.jpg|גאורג יואכים צוליקופר
Image:C F Weiße.jpg|כריסטיאן פליקס וייסה
Image:Friedrich_Zweite_Alt.jpg|פרידריך הגדול, מלך פרוסיה
Image:Anton Graff 001.jpg| כריסטוף יוהאן פרידריך מדם
Image:Anton Graff 005.jpg|דיוקן גבר
קובץ:Self-portraits by Anton Graff-Gemäldegalerie Berlin.jpg|דיוקן עצמי בגיל 51
Image:Graff, Anton - Self-portrait at the age of 58.jpg|דיוקן עצמי בגיל 58


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ציירים שווייצרים
קטגוריה:ילידי 1736
קטגוריה:נפטרים ב-1813
נמל התעופה הבין-לאומי למברט-סנט לואיס

**נמל התעופה הבין-לאומי למברט־סנט לואיס** (באנגלית: **Lambert-St. Louis International Airport**) הוא נמל התעופה העיקרי של סנט לואיס שבמיזורי וסביבתה. הנמל ממוקם מחוץ לגבולות העיר, אך הוא נמצא בבעלותה ומופעל על־ידה. ב־2000 עברו בנמל יותר מ־30 מיליון נוסעים. ברם, מספר הנוסעים שעברו בנמל ב־2004 צנח ל־13 מיליון משום שהנמל הפסיק להיות מרכז הפעילות של TWA שנקנתה על ידי אמריקן איירליינס. ב־2006 עברו בשדה 15.2 מיליון נוסעים. סמוך לנמל שוכן מפעל של חברת בואינג (היה שייך בעבר למקדונל דאגלס) שבין מוצריו המפורסמים: ה־F-15 וה־F/A-18.

## היסטוריה
הנמל היה במקור בסיס לשילוח בלונים שנקרא **שדה קינלוך** (Kinloch Field). האחים רייט ביקרו בשדה במהלך מסעם עם מטוסם, ותאודור רוזוולט טס במטוסם בעת ביקורם, מה שהפך אותו לנשיא ארצות הברית הראשון שטס.

ב-1920, מייג'ור אלברט בונד למברט רכש את השדה ופיתח אותו לכדי נמל תעופה בעל האנגרים וטרמינל. צ'ארלס לינדברג, שעבודתו הראשונה כטייס הייתה הטסת דואר בשירות רוברטסון איירליינס, יצא מהנמל בדרכו לפריז בטיסתו הטראנס-אטלנטית ההיסטורית ב-1927. מאוחר יותר אותה שנה, למברט מכר את הנמל, שכבר נודע בשם "שדה למברט", לעיר סנט לואיס. כך הפך למברט לנמל התעופה המוניציפלי הראשון בארצות הברית.

לפני מלחמת העולם השנייה, רוברטסון איירליינס, מרקוט איירליינס ואיסטרן איירליינס סיפקו שירותי נוסעים לנמל. במהלך המלחמה, הפך הנמל לבסיס הייצור של מקדונל איירקראפט וקרטיס רייט.

לאחר המלחמה, הוטל על מינרו ימאסאקי לתכנן טרמינל נוסעים חדש בנמל, שבנייתו הושלמה ב-1956. תכנון הטרמינל החדש בעל ארבע הכיפות היווה השראה לטרמינלים עתידיים בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק ובנמל התעופה שארל דה גול בפריז.

בשנות השבעים הציעה סנט לואיס להחליף את הנמל בנמל תעופה בפרבר של אילינוי. ברם, תושבי מיזורי התנגדו בחריפות ולמברט הורחב בהשקעה של 290 מיליון דולר. ההרחבה, שהגדילה את יכולתו התפעולית ב-50%, כללה את הארכת מסלולי ההמראה והגדלת קיבולת השערים ל-81. נמל התעופה מידאמריקה סנט לואיס המוצע נבנה לבסוף במסקואתה אשר באילינוי ונפתח ב-1997 ומשמש כיום כנמל חלופי ללמברט.

טראנס וורלד איירליינס העבירה את מרכז פעולתה מנמל התעופה הבינלאומי קנזס סיטי ב-1982 והפכה לחברת התעופה העיקרית של נמל למברט.

לאחר שאמריקן איירליינס רכשה את TWA ומיזגה את פעילות הטיסה שלה ב-2001, הפך למברט לנמל חלופי למרכזי הפעילות העיקריים של אמריקן איירליינס בשיקגו או'הייר ובנמל התעופה הבינלאומי פורט וורת' אשר בדאלאס. כיום משמש נמל למברט כמרכז הפעילות הרביעי בגודלו של אמריקן איירליינס, לאחר פורט וורת', שיקגו או'הייר ונמל התעופה הבינלאומי מיאמי.

סאות'ווסט איירליינס גם מחזיקה נציגות משמעותית בלמברט.

## קישורים חיצוניים

* 

 מדיה וקבצים בנושא [נמל התעופה הבינלאומי למברט-סנט לואיס](http://www.airliners.net/search/photo.search?placesearch=St.%20Louis%20-%20Lambert-St.%20Louis%20International%20(STL%20%2F%20KSTL%29&distinct_entry=true) באתר Airliners.net

ימין|ממוזער|400 פיקסלים|מראה ממערב של בית הנתיבות המרכזי ומגדל הפיקוח

למברט-סנט לואיס
קטגוריה:סנט לואיס
סנט לואיס, למברט
פושקר

**פּוּשְקָר** (בהינדי: **पुष्कर**) היא עיירה במדינת ראג'סטאן שבהודו, המהווה עיירה קדושה להינדים ואחד ממקומות העלייה לרגל המרכזיים והעתיקים בהודו. בפושקר נמצא המקדש הידוע ביותר לאל בְּרָהמָה, שהוא האל הבורא באמונה ההינדית, ובשל כך נודעת העיירה כמקום הפולחן המרכזי ביותר לאל זה. בעת המודרנית הפכה גם למרכז תיירותי המושכת אליה תיירים רבים מכל העולם. עוד היא נודעת בשל יריד (Mela) הגמלים הגדול שנערך בה במהלך פסטיבל שנתי שבמהלכו נהוג לעלות אליה לרגל (Yatra) ולטבול באגם הקדוש שלה.

פושקר נמצאת כ-11 קילומטר מהעיר אג'מר. שביניהן מפריד הר הנחש. היא מהווה נווה מדבר מוקף הרים, ושוכנת לצד אגם פושקר.

## אגם פושקר
אגם פושקר הוא למעשה אגם מלאכותי שנבנה ב על ידי בניית סכר במקורות נהר לוּנִי. על פי האמונה ההינדית, נוצר האגם במקום שבו שמט בראהמה מידו פרח לוטוס, במהלך קרב עם השד וג'ראנאבהה (Vajranabha). על פי אטימולוגיה זו שמה "פושקר", שפירושה המילולי הוא "לוטוס כחול".

על פי האמונה, טבילה באגם באחת הגהאטות, מרפאת הן מחלות גופניות והן מחלות נפשיות, ואף יכולה לגאול אדם ממעגל גלגול הנשמות, סמסרה, והוא מכונה לעיתים בתואר טירטה-ראג' - "מלך המקומות הקדושים".

## יריד פושקר
פעם בשנה, במהלך לילות הירח המלא של חודש הקאריטה (מקביל בערך לחודש נובמבר), נערכת בפושקר מֱלָה, פסטיבל ויריד, של גמלים, בו לוקחים חלק כ-50 אלף גמלים ולמעלה מרבע מיליון אורחים. שיאה של החגיגה הוא ביום הרביעי בליל הירח המלא, שבו פוקדים עולי הרגל את מקדש ברהמה וטובלים באגם הקדוש.

## מרכז תיירותי
בשנות ה-70 של המאה ה-20 גילו ההיפים את פושקר והוקסמו מן המקום הקטן והשקט בעל הנוף היפה. מאז הפכה למרכז תיירותי, כך שבעונת התיירות (חודשי החורף) ניתן למצוא בה תיירים רבים. לישראלים, מהווה חלק משביל החומוס.
כמו כן בפושקר קיים בית חב"ד (המנוהל על ידי שליח חב"ד, הרב שימי גולדשטיין) למעלה מ-20 שנה עבור המטיילים הישראלים הפעיל בעונת התיירות - מחגי תשרי (ספטמבר-אוקטובר) ועד לאחר חג הפסח (אפריל).

תנאי הוויזה בהודו אוסרים על פעילות פוליטית של תיירים. בהתאם לכך בתחילת שנת 2026, ויזות התייר של בני זוג מבריטניה בוטלו וניתן להם צו עזיבה מיידי, לאחר שהדביקו בעיירה פושקר, שנחשבת לאחד היעדים המזוהים ביותר עם הטיול הישראלי שאחרי הצבא, סטיקרים עם קריאות לחרם על ישראל ולשחרור פלסטין (Free Palestine).

## אקלים
האקלים השורר בפושקר הוא אקלים צחיח למחצה חם, עם קיץ חם וגשום באופן לא סדיר ומשתנה משנה לשנה, חורף חמים עם לילות קרירים מאוד, ואביב (עונת טרום-מונסון) חמה מאוד ויבשה (בלחות ובגשמים). מיקומה של העיירה בפאתי מדבר טהאר משפיע על האקלים בה. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 571 מילימטרים, גבוה מאוד ביחס לסיווג האקלים, בשל מיקומה באזור עם שיעור התאיידות גבוה מאוד, כבכל האזורים הסובטרופיים החמים והמונסוניים, והאזורים הטרופיים. הטמפרטורה הממוצעת ביום בחודש מאי היא 40.3 מעלות, ובחודש ינואר 23.9 מעלות.

## גלריית תמונות

קובץ:Pushkar-b.jpg|מקדש ברהמה
קובץ:Pushkar-l.jpg|שקיעה באגם פושקר
קובץ:Pushkar-h.jpg|חיות קדושות ליד האגם
קובץ:Pushkar.- Le marché aux chameaux (2).jpg|יריד הגמלים בפושקר (2009)


## קישורים חיצוניים

* 
* באתר למטייל
* באתר מטיילים בעולם
* מתוך מגלים
* יותם יעקובסון, פושקאר וחגיגות מאלה, באתר GoTravel
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערים קדושות
קטגוריה:ראג'סטאן: ערים
קטגוריה:אתרי עלייה לרגל
קטגוריה:שביל החומוס בהודו
חוות מלאבס

[שמאל|ממוזער|300px|[סרקופג בשימוש משני]]
**חוות מלאבס** הוא אתר רומי-ביזנטי הכולל מכלול גתות ומתקני עיבוד חקלאים. האתר היה ממוקם בפתח תקווה באזור לב הסביונים ושכונת אם המושבות. ידוע גם כאתר יד לגיבורים.

בחפירת הצלה באתר נתגלתה גת מהתקופה הביזנטית והצלבנית (על ידי שלמה גודוביץ`), הגת כוסתה בעפר ונבנתה מעליה גינה לרווחת הציבור. כיום מתקיימת המשך חפירה על ידי ענאן עזב מצפונית לגת. את החפירה המורחבת המשיך אלי הדד.

באתר נתגלו שרידים רבים מהתקופות הביזנטית והצלבנית, ביניהם מבנה מסיבי הבנוי אבני גזית המכיל גתות נוספות. ומבנה הכולל מטבח עם תנור שלם ומבנה שכנראה שימש כמחסן או חדר תפילה.

ממצא מעניין באתר הוא חלק תחתון של סרקופג (ארון קבורה) עשוי אבן כורכר בשימוש משני כאגן איסוף נוזלים, בו נקדח חור לצורך איסוף הנוזלים.

ב-18 בפברואר 2007, עלו דחפורי העירייה על האתר והרסו אותו עד ליסוד, לצורך הקמת פארק במקום.

חלק מהגתות הועברו באדיבות רשות העתיקות לתצוגה פתוחה בפארק יד לבנים.

## קישורים חיצוניים
*החפירה באתר רשות העתיקות
* חוות מלאבס

קטגוריה:פתח תקווה: היסטוריה
מלאבס
קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
ארנולד רוטשטיין

**ארנולד רוטשטיין** (באנגלית: **Arnold Rothstein**; 17 בינואר 1882 – 4 בנובמבר 1928) היה עבריין, מהמר ואיש עסקים יהודי מניו יורק אשר כונה "**המוח**", נחשב לאבי הפשע המאורגן בארצות הברית. רוטשטיין נחשד כי הטה את משחקי אליפות הבייסבול ב-1919 לטובת עסקי ההימורים שלו, במה שכונה "שערוריית בלאק סוקס" ().

## ביוגרפיה
נולד לאברהם רוטשטיין, יהודי דתי ובעל קשרים רבים במערכת המשפט והפוליטיקה בניו יורק, שהחזיק ברשותו חנות טקסטיל ומפעל לעיבוד כותנה, בגיל 15 החל להתרחק מאורח החיים הדתי ושומר החוק של אביו והסתובב באזורי הפשע, כשהוא מתעסק בעיקר בהימורים.

בהמשך דרכו התיידד עם טים סאליבן, מנהיג הארגון הפוליטי טמאני הול בלואר איסט סייד. חסותו של סאליבן העניקה לארנולד הגנה, הן משוטרים והן מגנגסטרים, והוא ניצל זאת כדי לפתוח קזינו עצמאי משלו. הקזינו הכניס לכיסו סכומי עתק ובכך הפך רוטשטיין לאיש הכספים של העולם התחתון, כשהוא מממן עסקאות פשע מכל הסוגים.

ב-1920 לאחר חקיקת חוקי היובש היה מהראשונים שזיהו את ההזדמנות העבריינית-מסחרית הטמונה באיסור זה, והקים מערכת להברחת משקאות אלכוהוליים מבריטניה לארצות הברית. במשך הזמן החלו עבריינים אחרים לשדוד את המבריחים, כשהם מנצלים את העובדה שהמבריחים אינם יכולים להתלונן במשטרה, מצב זה הוביל לכך שרוטשטיין הוכרח לגייס כנופיה משלו כדי להגן על שיירות ההברחה. חברי הכנופיה גויסו מצעירים בני מהגרים בניו יורק, איטלקים ויהודים, ועליהם נמנו מאיר לנסקי, באגסי סיגל, לאקי לוצ'יאנו, פרנק קוסטלו, לואיס "לפקה" בוכהלטר, ודאץ' שולץ. רבים מחברי כנופייתו הפכו במרוצת הזמן לשליטי הפשע המאורגן.

בשנת 1928 הפסיד במשחק קלפים סכום של כמה מאות אלפי דולרים, אך סירב לשלם את חובו בטענה שרומה במשחק. ב-4 בנובמבר קיבל שיחת טלפון בה הוזמן לסנטרל פארק כדי ליישב ויכוח מסוים, ושם נורה ונפצע באורח קשה. רוטשטיין סירב לענות לשאלות השוטרים לגבי זהות היורה ולבסוף מת מפצעיו.

## בתרבות
דמותו היוותה השראה לדמות "מאייר וולפסהיים" בספרו של פ. סקוט פיצג'רלד "גטסבי הגדול", ולדמותו של ארמנד רוזנטל, המכונה "המוח", בסיפוריו של דיימון ראניון ("אחד שיש לו מילה", "המוח חוזר הביתה" וסיפורים אחרים). דמותו של רוטשטיין שולבה גם בסדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע" של רשת HBO, את דמותו גילם מייקל סטולברג. וכן בסרטו של ג'ון סיילס מ-1988, "הימור מכור", שם גולמה דמותו על ידי מייקל לרנר. בסרט הסנדק חלק שני, ישנה סצנה שירדה בעריכה בה ויטו קורליאונה הצעיר מחפש שם קליט לעבריין יהודי צעיר בשם היימן. ויטו שואל אותו מי האיש הנערץ עליו ביותר, והבחור עונה "ארנולד רוטשטיין", ומאמץ את השם רוטשטיין, שבהמשך יתקצר לרות'. בסדרת הטלוויזיה הישראלית נויורק שולבה דמות מושאלת של עבריין הימורים יהודי הנושא את השם ״ארתור רוטשטיין״.

## לקריאה נוספת
* רוברט רוקאווי, **מהגרים, פועלים וגנגסטרים** - פרקים בתולדות היהודים בארצות הברית, תרגמה איטה ישראלי, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1990.
* רוברט רוקאווי, **הגנגסטר היהודי בארצות הברית - חייו ופשעיו בראשית המאה ה-20**, תרגמה איטה ישראלי, הוצאת גפן, 1994.
* ריץ' כהן, **יהודים קשוחים**, תרגמה עפרה אביגד, הוצאת מודן, 1998.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מנהטן: אישים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:מאפיונרים אמריקאים
קטגוריה:קורבנות רצח בניו יורק
קטגוריה:פשע בניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1882
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1928
עאפפ

**עאפפ** (במצרית עתיקה: **ꜥꜣpp**) או בשמו היווני **אפופיס**, הוא אל מצרי שמיוצג כנחש אדום (במצרים העתיקה אדום נחשב סמל הרוע משום שהזכיר את צבע האדמה בעת בצורת) עצום ממדים השוכן במרומים החשוכים ומחכה לספינת רע (ושאר האלים) כדי לתקוף. הוא מייצג את טרום הבריאה, אי הקיום, הכלום הלא מוגדר, הרשע והתוהו ובוהו (הכאוס).

על פי המיתולוגיה המצרית, מדי ערב גברו עליו האלים כדי שרע, אל השמש, יוכל לזרוח בבוקר (ח'פרי – אל השמש הזורחת). ואולם המצרים האמינו שהאלים לעולם לא יצליחו להכריע את אפופיס סופית, ולכן הם נאלצים כל לילה לגבור עליו מחדש.
[ימין|ממוזער|[מאהס שוחט את עאפפ הנחש בדמות חתול.]]
על אפופיס ידוע מכתבים שנמצאו בין היתר בעיר תבאי (נא אמון), בהם עאפפ מוזכר כאויבו המושבע של רע והוא תוקף בשעה השביעית (ייתכן שהכוונה לשער השביעי). בגרסה אחרת של סיפור חצייתו של רע את השאול עאפפ נצפה בידי רע מעבר לשער השני מוכנע בידי שנים עשר אלי הדגן, ובשער החמישי רע עד לגופתו של עאפפ, ממנה צצים ראשי קורבנותיו, אותם מחייה רע. מאחורי השער התשיעי עקב רע בהכנות של אלת העקרב – סרקת, האל אוסיריס (אוסיר), גב האדמה ועוד עשרים אלים (ביניהם סת) להשמדתו של עאפפ. מעבר לשער העשירי נצפה עאפפ מלופף שלשלאות בידי האלים. בסיפורים אחרים, בהם מתוארת חציית הדואת (השאול המצרי, עולם המתים) בידי רע והאלים שבספינתו מוזכר עאפפ, תמיד כאויבו של רע.

עאפפ מוזכר גם בכתבים מתקופת הביניים השנייה, בה הייתה יריבות פוליטית בין שליטים מצריים ושליטים ממוצא לא מצרי. עאפפ הוא שם אדון הכאוס, אשר נלחם נגד המאעת (סדר) בכל יום בשעה בה ספינתו של רע עושה את מסעה. לפני שרע עלה לשמיים ופרש, הוא נתן לבסתת להילחם בעאפפ.

על שם אל זה נקרא האסטרואיד אפופיס, שמסלולו סמוך למסלולו של כדור הארץ, והוא עתיד להתקרב מאוד לכדור הארץ בשנים 2029 ו-2036.
## ראו גם
* דרקון
* יורמונגנדר
* לווייתן
* אלוהויות במצרים העתיקה

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים

* אודות האל עאפפ
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים מצריים