open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
איי וייוויי

**אַיי וֵייוֵיי** (בסינית: **艾未未**; בפין-יין: **Ài Wèiwèi**; נולד ב-28 באוגוסט 1957) הוא אמן, אוֹצֵר, מעצב ופעיל חברתי סיני.

## קורות חייו
איי נולד ב-1957 בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. אביו איי צ'ינג (艾青, Aì Qīng; 1910–1996), היה משורר נודע, אימו הייתה הסופרת גאו יינג, יש לו 4 אחים נוספים ו-2 אחיות למחצה מנישואיו השניים של אביו.

עיקר פעילותו האמנותית של איי נעשתה החל משנות ה-90, ובשנים האחרונות הוא משמיע דעות נחרצות בעניין מצב זכויות האדם בסין. הוא השתתף בעיצוב האצטדיון הלאומי הסיני של אולימפיאדת 2008, יחד עם ז'אק הרצוג ופייר דה-מרון ("קן הציפור"). יצירתו "זרעי חמניות" מוצגת בגלריית טייט בבריטניה כחלק מסדרת יוניליוור. לחמניות משמעות סמלית בסין, באשר הם שימשו להאדרת שמו של מאו דזה טונג בזמן מהפכת התרבות.

הוא השתתף בחשיפת שחיתות בבניית מבני ציבור שקרסו ברעידת אדמה בשנת 2008. בנובמבר 2010 הוטל עליו מעצר בית; לדבריו, הדבר נעשה על מנת למנוע ממנו לקיים מסיבה לציון הריסתו הצפויה של הסטודיו החדש שלו בשאנגחאי, בטענה שהוא מבנה בלתי חוקי.

ב-3 באפריל 2011 נעצר איי על ידי השלטונות בחשד ל"פשעים כלכליים", ושוחרר לאחר כחודשיים וחצי.

על אף תנאי השחרור שלו, בהם נאסר עליו לבקר את המשטר הסיני למשך שנה, פרסם חודשיים לאחר שחרורו מאמר נוקב באתר ניוזוויק אודות בייג'ינג אותה כינה עיר-סיוט.

ביולי 2015 החזירו לו השלטונות את דרכונו לאחר 4 שנים, והוא עבר להתגורר באירופה: תחילה בגרמניה, אחר כך באנגליה ולבסוף בפורטוגל.

בספטמבר 2015 ארגן בלונדון עם עמיתו אניש קאפור צעדת הזדהות עם 60 מיליוני הפליטים בעולם.

בשנת 2016, איי עבד על סרט דוקומנטרי בנושא פליטים. עיסוקו זה הביא אותו בדצמבר 2015 לאי לסבוס, במרץ 2016 לאיסטנבול, ובמאי 2016 לישראל ולעזה.

באפריל 2018, בעקבות ניסיונות ישראל להטיל ספק בזהותו של הצלם יאסר מורטג’ה, שנורה למוות בידי חיילי צה”ל, פרסם תמונות של הצלם שעבד איתו בעזה ואמר: "ירי על עיתונאי הוא סימן לברבריות".

בינואר 2026 בא לביקור מולדת בסין, כעשר שנים לאחר שעזב אותה.

איי פעיל רבות באינסטגרם ובטוויטר.

## חיים אישיים
בנו איי לו נולד בשנת 2009, אימו של בנו היא ואנג פן. הוא נשוי לאמנית לו זינג.

### מיצירותיו
בקיץ 2022 הציב האמן בסטוקהולם כלוב מתכת בגובה 12 מ' שממרכזו חתוכה צורה של דמויות אנוש משולבות. הפסל הוצג לראשונה בניו יורק בשנת 2017 כחלק ממיצב בנושא גדרות בקריאה למעבר חופשי ולעולם ללא גבולות. הוא יישאר בסטוקהולם.

### כתביו שתורגמו לעברית
* **וֵייוֵיי־אִזְמִים**, אסופת רעיונות וראיונות מאת איי וייוויי ערך לארי וארש ובתרגום ערן צלגוב. הוצאת פרדס 2016.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* הרצאתו של אי ויוויי בכינוס TED
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים סינים
קטגוריה:אמנים סינים
קטגוריה:מתנגדי משטר סינים
קטגוריה:במאי קולנוע סינים
קטגוריה:בוגרי בית ספר פרסונס לעיצוב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה לפיסול
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1957
פרנקופיליה

**פרנקופיליה** (בצרפתית: **Francophilie**) היא חיבה ועניין רב של אדם כלפי העם הצרפתי או כלפי התרבות, הממשל וההיסטוריה הצרפתית. עניין זה יכול להיות באחד מתחומים אלה או במשולב ולכלול לדוגמה חיבה לשפה הצרפתית, למטבח הצרפתי, לספרות הצרפתית ועוד.

היפוכו של הפרנקופיל הוא הפרנקופוב  – אדם המתעב כל דבר המשויך לצרפת.

הפרנקופיליה היא תופעה אותה ניתן למצוא לעיתים קרובות בקולוניות לשעבר של צרפת, בהן נהגה האליטה המקומית לדבר בצרפתית ולנהוג בגינוני העם הצרפתי. גילויי הפרנקופיליה הראשונים מיוחסים לתומכי הפילוסופיה של הנאורות הצרפתית החל מתקופת המהפכה הצרפתית.

גילויי פרנקופיליה מוכרים ניתן למצוא גם במדינות אירופאיות כבלגיה או רומניה, בה התרבות הצרפתית זוכה לפופולריות רבה בקרב השכבות המשכילות. הפרנקופיליה ידועה גם בקרב קנדים ממוצא צרפתי שאימצו ושימרו את התרבות הצרפתית.

## פרנקופיליה בבלגיה
בבלגיה נלוותה לתופעה גם קריאה פוליטית שידועה כ"הצירוף מחדש". מדובר היה בקריאה פוליטית זניחה יחסית, במספר חבלים של בלגיה לצירוף המחוז דובר הצרפתית ולוניה (ולעיתים גם את מחוז בריסל) אל צרפת.
קריאה זו לצירוף חלקים מבלגיה לצרפת קיימת למעשה כבר מיום הקמתה של בלגיה ב-1830, והיא התחדשה בעשור האחרון עת הופץ מחדש בשנת 2003 המניפסט לתרבות הוולונית שנחתם במקור ב-1983. על רקע הבדלי התרבות בין המחוזות הוולוני והפלמי ורצונם הגובר של הפלמים בפיצול המדינה, גברה גם התמיכה בקריאה זו. כך למשל סקרים שנערכו במחוז ולוניה בשנת 2007, עת ניצבה בלגיה בפני פיצול, העידו כי כ-60% מתושביו מוכנים להצטרף לאחר פיצול שכזה לצרפת. סקרים מקבילים שנערכו בצרפת בשנת 2010, ערב הבחירות בבלגיה, הראו כי 66% מהצרפתים מוכנים לצירופו של החבל למדינה היה וזו תפוצל.

## פרנקופיליה בקנדה
בשנת 1982 התקבל כתב הזכויות והחירויות הקנדי שעיגן את השוויון בין הצרפתית לאנגלית כשפות הרשמיות במדינה, וביקש לטפח את האופי הרב-תרבותי של תושביה (סעיפים 16 ו-27 בהתאמה). בשנות ה-70 הוחל בלימוד השפה הצרפתית במערכת החינוך הציבורית באמצעות השימוש בה כשפת הלימוד וחיי בית הספר, תוכנית הקרויה French immersion . מהלכים אלו הובילו להערכה רבה יותר של התרבות הצרפתית בקרב קנדים בעלי מורשת אנגלית. ריכוז דוברי הצרפתית הגדול בקנדה נמצא כיום בפרובינציית קוויבק.

## פרנקופיליה בישראל
פרופסור רות עמוסי מאוניברסיטת תל אביב היא חוקרת רב-תחומית, בעלת שם בינלאומי, שספריה בתחום ביקורת הספרות והתרבות הצרפתית נחשבים ביותר בתחום.

בישראל קיים אתר אינטרנט בשם ״פרנקופילים אנונימיים״ אשר נותן מדריך מקיף לכל דבר הקשור בחופשה בצרפת. כולל כתבות והמלצות רבות. 

## ראו גם
* יודופיליה
* גרמנופיליה
* פרנקים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:צרפת: תרבות
קטגוריה:הערצת תרבויות זרות
מדגסקר במשחקים האולימפיים

**[[מדגסקר]]** משתתפת ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** מאז אולימפיאדת טוקיו (1964). היא החרימה את אולימפיאדת מונטריאול (1976) יחד עם מרבית מדינות אפריקה במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות מהמשחקים את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרת דרום אפריקה בה היה נהוג שלטון האפרטהייד באותה העת. כן החרימה מדגסקר את אולימפיאדת סיאול (1988), כהזדהות עם בת בריתה דאז, קוריאה הצפונית. מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992) היא משתתפת במשחקים ברציפות.

לאורך השנים שלחה מדגסקר נבחרות מעוטות משתתפים (בין אחד באולימפיאדת טוקיו לעשרה באולימפיאדת סידני (2000)), מרביתם אתלטים. איש מהם לא זכה במדליה אולימפית, ומעטים מהם הגיעו להישגים משמעותיים. ז'אן ראוולומאנאנטסואה העפיל לשלב הגמר בריצת 100 מטר באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), וסיים במקום השמיני. נבחרת הנשים במרוץ השליחות ל-100X4 מטר באולימפיאדת סידני (2000) העפילה לשלב חצי הגמר, וסיימה במקום ה-14.

מדגסקר השתתפה גם באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת טורינו (2006). מתיו ראזאנקולונה, קנדי ממוצא מלגשי היה הספורטאי היחיד שייצג אותה. הוא התחרה בסקי אלפיני וסיים במקום ה-39.

## ראו גם
* מדגסקר במשחקים הפאראלימפיים
* מדגסקר במשחקים האולימפיים לנוער

קטגוריה:מדגסקר: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
מייק ברונר

**מייקל לי "מייק" ברונר** (באנגלית: **Michael Lee "Mike" Bruner**; נולד ב-23 ביולי 1956) הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב, אלוף עולם ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר פרפר.

## ביוגרפיה
ברונר נולד באומהה, נברסקה. הוא למד באוניברסיטת סטנפורד תחת הדרכתו של ביל רוס.

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה ברונר בשתי מדליות זהב לאחר שגילח את ראשו, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:59.23 דקות, שיפור לשיא הקודם של רוג'ר פיטל ממזרח גרמניה שנקבע חודש וחצי לפני כן ועמד על 1:59.63 דקות (פיטל שבר את שיאו של מארק ספיץ והיה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-2 דקות). הזוכים הנוספים במדליות היו חבריו לנבחרת סטיבן גרג (1:59.54 דקות) ואלוף העולם ביל פורסטר (1:59.96 דקות), פיטל סיים במקום רביעי (2:00.02 דקות). מדליית זהב נוספת במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ברוס פורניס, ג'ון נייבר וג'ים מונטגומרי בשיא עולם חדש של 7:23.22 דקות, לפני ברית המועצות (7:27.97 דקות) ובריטניה (7:32.11 דקות). כשחיין ראשון הוא שחה את המשחה בתוצאה של 1:52.35 דקות. 

באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין בשנת 1978 זכה ברונר במדליית זהב במשחה של-200 מטר פרפר בשיא תחרות חדש של 1:59.38 דקות, לפני גרג (1:59.80 דקות) ופיטל (2:01.22 דקות).

בשיא כושרו ניבחר ברונר לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) בשלושה משחים אך הוא לא השתתף בה בגלל החרם האמריקאי.

## תארים
*בסך הכל קבע ברונר שני שיאי עולם חדשים, אחד במשחה ל-200 מטר פרפר ואחד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, 2 שיאים אמריקאים, זכה ב-7 תוארי אליפות ארצות הברית ו-2 תוארי NCAA.
*ברונר זכה בתואר שחיין השנה בארצות הברית בשנת 1980.
*בשנת 1988 זכה ברונר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.https://web.archive.org/web/20101124025711/http://ishof.org/honorees/88/88mbruner.html

## ראו גם

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי נברסקה
קטגוריה:אומהה: אישים
קטגוריה:אלופי עולם בשחייה
קטגוריה:שחייני פרפר
קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: שחייה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:נברסקה: שחיינים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
סיישל במשחקים האולימפיים

**[[סיישל]]** השתתפה לראשונה ב**[[המשחקים האולימפיים|משחקים האולימפיים]]** באולימפיאדת מוסקבה (1980). היא נעדרה מאז מהמשחקים רק פעם אחת, כשהחרימה את אולימפיאדת סיאול (1988) לאות הזדהות עם בת בריתה דאז, קוריאה הצפונית. באולימפיאדות החורף לא השתתפה מעולם.

לאורך השנים לא רשמו הספורטאים שייצגו את סיישל הישגים משמעותיים במשחקים האולימפיים. להישג הגבוה ביותר הגיע המתאגרף ריוואל קאדו, שהעפיל לשלב רבע הגמר באולימפיאדת אטלנטה (1996).

## ראו גם
* סיישל במשחקים הפאראלימפיים
* סיישל במשחקים האולימפיים לנוער

ממוזער|ימין|המתאגרף אנדריקה אליסופ, שהתחרה באולימפיאדת לונדון ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סיישל: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
חדר מתים

שמאל|ממוזער|250px|חדר מתים
**חדר מתים** (בבית חולים או בית קברות) הוא חדר אחסון גופות המחכות לזיהוי, נתיחה שלאחר המוות, קבורה או שרפה.

בחדר מתים מודרני, מאוחסנות הגופות בקירור למניעת ריקבון.

## סוגי תאי קירור
שני סוגים של תאי קירור נפוצים ביותר בחדרי מתים:
;טמפרטורה חיובית
גופות מאוחסנות בטמפרטורה בין 2°C ל-4°C. תאי קירור מסוג זה מאפשרים שמירת גופות לתקופה של עד מספר שבועות. תא זה לא מונע רקבון, אלא רק מאט את קצב התקדמותו.
;טמפרטורה שלילית
גופות מאוחסנות בטמפרטורה בין &lrm;–15°C ל-&lrm;–25°C. לרוב בשימוש במוסדות משפטיים או מכוני רפואה, במיוחד כאשר לא זוהתה הגופה. בטמפרטורות אלה הגופה קופאת לחלוטין והריקבון נמנע כמעט לגמרי.

## חדרי מתים בעולם
במספר מדינות בעולם, הגופה נחנטת - מה שהופך את תהליך קירור הגופות ללא שימושי.

ברוב המדינות, משפחת הנפטר חייבת לקבור את הגופה בתוך 72 שעות (שלושה ימים) מהפטירה, אך לעיתים, בעיקר במדינות אפריקה, מתבצעת הקבורה שבועות או חודשים לאחר הפטירה. במדינות אלו נשמרות הגופות לתקופה של עד שנה או שנתיים בבית חולים או בית הלוויות וכאשר המשפחה אוגרת מספיק כסף לממן את הטקס, נלקחת הגופה לקבורה.

### חדרי מתים ממתינים
חדרי מתים ממתינים הם חדרי מתים שייעודם הוא בעבור גופות שמחכות לווידוא מוות. בעבר, לפני שהרפואה המודרנית יכלה לוודא מוות באופן מובהק, אנשים פחדו להיקבר בחיים, כך שלאחר הכרזתם כמתים, הועברו הגופות המוטלות בספק לחדרי המתים מסוג זה, שם חיפשו מתמחים אחר סימני חיים. לעיתים הותרה הרקבות הגופה מעט לפני הקבורה, לווידוא המוות לחלוטין.

## ראו גם
* פתולוגיה
* נתיחה שלאחר המוות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:גופת מת והטיפול בה
קטגוריה:קבורה
קטגוריה:טיפוסי מבנים
סנופס

**סנופס** (באנגלית: **snopes**), או בשמו המלא **דפי מקורות על אגדות אורבניות** (באנגלית: **Urban Legends Reference Pages**) הוא אתר אינטרנט שמרכז מידע על אגדות אורבניות ושאר שמועות. האתר מנסה לאמת או לפסול שמועות. עבור שמועות שגויות הוא מנסה גם לאתר את מקורותיהן. הוא נחשב לאתר הפופולרי ביותר בתחום. נכון ל־2010 יש לו 300,000 כניסות יומיות. נכון לפברואר 2014 דירוג האתרים אלקסה מדרג את האתר במקום ה-2,584 בדירוג העולמי ובמקום ה-676 בארצות הברית.

מקור שמו של האתר הוא מכינויו של דייוויד מיקלסון בקבוצות דיון ברשת. בני הזוג הקימו את האתר על מנת  לספק מידע אמין ככל האפשר על שמועות. כיום הם מתפרנסים מהכנסות מפרסום באתר ומשקיעים את זמנם בתחזוקתו.

## ראו גם
* מכסחי המיתוסים - תוכנית בידור הבוחנת את מידת נכונותם של מיתוסים ואגדות אורבניות שונות

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-1995
קטגוריה:בדיקת עובדות
המרכז הרפואי בית ישראל

[שמאל|ממוזער|250px|הבניין ב[השדרה הראשונה|שדרה הראשונה]]
**המרכז הרפואי בית ישראל** (באנגלית: **Beth Israel Medical Center**) הוא בית חולים בניו יורק. בית ישראל משמש גם כבית חולים לימודי. במקור, הוקם המרכז הרפואי במטרה לשרת מהגרים יהודים שגרו בלואר איסט סייד. הבניין המרכזי של בית החולים נמצא בפינת השדרה הראשונה ורחוב 16, מול כיכר טויווסאנט. קמפוסים ובניינים אחרים של המרכז כוללים את מחלקת "דרך המלכים - בית ישראל" בברוקלין ואת המרכז לטיפול אמבולטורי פיליפס בכיכר יוניון.

המרכז משמש גם כבית חולים אוניברסיטאי וכקמפוס ללימודי הרפואה של ישיבה יוניברסיטי. בית החולים הוא גם בית חולים לימודי של אוניברסיטת סיינט ג'ורג' ומרכז ללימודי אחיות "בית ישראל פיליפס".

ב-2013 הצטרף המרכז למערכת הבריאות מאונט סיני , מערכת ללא מטרת רווח שנוסדה בידי בית החולים מאונט סיני.

## היסטוריה
בית ישראל הוקם בשנת 1890 על ידי קבוצה של 40 חרדים בלואר איסט סייד אשר ביניהם הפילנתרופ - הארי פישל, כאשר כל אחד מהם שילם 25 סנט בעבור פתיחת בית החולים, שיועד לשימוש תושבים יהודים שהיגרו, ובעיקר מהגרים חדשים. בזמנים ההם בתי החולים בניו יורק טיפלו רק בתושבים שהתגוררו בעיר מעל לשנה. בתחילה, נפתחה מרפאה בלואר איסט סייד ובשנת 1891 היא הועברה לבניין בית החולים הראשון שבו היו 20 מיטות. בשנת 1902 הועבר בית החולים לבניין עם 115 מיטות.

בשנת 1929 עבר בית החולים לבניין בעל 13 קומות ו-500 מיטות במיקום הנוכחי, מול כיכר טויווסאנט. הבניין שליד, ששימש בעבר את בית החולים הכללי של מנהטן, נרכש על ידי בית החולים בשנת 1964 ואז שונה שמו למרכז הרפואי בית ישראל.

עד אמצע שנות השמונים, התרחב בית החולים מעבר לבסיס היהודי שבו. בשנת 1988 הייתה בבעלות בית החולים רשת המרפאות לטיפול בגמילה מהרואין הגדולה בארצות הברית, בה טופלו כ-7500 מטופלים בשנה.

ב-1994, במשך ארבעת החודשים האחרונים לחייו היה מאושפז במקום הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד שנפטר בין כותלי המרכז הרפואי.

נכון לשנת 2010, המרכז הרפואי בית ישראל כולל כמעט כל תחום התמחות ברפואה, בין היתר: רפואת חירום, רפואה פנימית, רפואת אף אוזן גרון, כירורגיה, רדיולוגיה, רפואת משפחה, דרמטולוגיה, גינקולוגיה וילודה, נוירולוגיה, אופתלמולוגיה, פתולוגיה, פסיכיאטריה, פודיאטריה ואורולוגיה.

בית החולים נראה מספר פעמים בסדרה "חברים" ובו התאשפזה פיבי בופה.

ביולי 2016, בעקבות משבר פיננסי הוחלט על סגירת חלק מהמרכז הרפואי.

## קישורים חיצוניים

* 

* עוד מידע על בית החולים באתר MyDoctor

קטגוריה:מנהטן: מבנים
קטגוריה:ניו יורק: מבנים
קטגוריה:ארצות הברית: בתי חולים יהודיים
קטגוריה:ניו יורק: בתי חולים
מיכאל זייפרט

**מיכאל זייפרט** (בגרמנית: **Michael Seifert**; 16 במרץ 1924 - 6 בנובמבר 2010), היה פושע מלחמה נאצי ששימש שומר במחנה הריכוז בולצאנו באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה.

## ביוגרפיה
זייפרט נולד בעיירה לנדאו (בימינו שירוקולניבקה באוקראינה), שהוקמה על ידי מהגרים גרמנים במהלך המאה ה-19. היה בנם השני של מיכאל שעבד כפקיד בסניף הדואר המקומי וברטה. ב-1933 פוטר אביו מעבודתו מאחר שנחשד בתמיכה בתנועה הנאצית והמשפחה נאלצה להגר לבית קרובים בחצי האי קרים. ב-1939 חזר זייפרט לאזור אוקראינה ועבד כחקלאי שכיר. בהמשך עבר למיקולאייב ועבד כפועל במפעל ליצור כלי עבודה.

### במלחמת העולם השנייה
בשלהי יוני 1941, לאחר תחילתו של מבצע ברברוסה ועם הגעתם לאזור של יחידות איינזצגרופן שנקראו איינזצגרופה ד' ונלוו לארמייה ה-11 הגרמנית, גייסו הגרמנים מתנדבים מקרב האוכלוסייה המקומית ממוצא גרמני, לכוחות שיטור מקומיים. זייפרט גויס לכוח עזר, הועסק בתחילה כשומר במספנה המקומית וב-1943 לאחר שנסגרה, גויס לאס אס, בדרגת רוטנפיהרר, במיקולאייב. באפריל 1944 נכבשה מיקולאייב בידי הצבא האדום וזייפרט הוצב על ידי מפקדת האס דה בוורונה ובהמשך הוצב כשומר במחנה הריכוז פוסולי. בשלהי 1944 הורשע בידי בית משפט צבאי באונס, הועבר מתפקידו והוצב ביחידת השיטור של מחנה המעבר בולצנו. יעודו הראשוני של מחנה בולצנו היה לקלוט אסירים שהועברו ממחנה הריכוז פוסולי, שננטש באוגוסט עקב התקדמות צבאות בעלות הברית. לפי ההערכות כמות האסירים במחנה בולצנו נעה מ-9,500 ועד 11,000, חלקם אסירים פוליטיים, חלקם פרטיזנים וחלקם נרדפי גזע כגון יהודים וצוענים. 3,405 מתוכם גורשו בהמשך למחנות השמדה. טרום גירושם הועסקו האסירים בעבודות כפייה. במחנה בולצנו הוקמו תאי כליאה וצינוק וזייפרט היה אחד מסגל שומרי תאי הכליאה. במסגרת זו רצח זייפרט אסירים והתעלל ברבים אחרים.

### לאחר המלחמה
ב-1951 ביקש וקיבל אשרת הגירה לקנדה תוך ציון עובדות כוזבות על עברו. ב-10 ביוני 1954 הוציאה איטליה צווי מעצר בינלאומיים נגד סגל מחנה בולצנו ובכלל זה זייפרט. ב-1999 חשף העיתון האיטלקי לה סטאמפה את מקום מגוריו של זייפרט והוגש נגדו כתב אישום בגין פשעיו. זייפרט החליט שלא להגיע למשפט. ב-24 בנובמבר 2000 הורשע זייפרט ב-15 מעשי רצח וזוכה מ-6 אחרים מחמת הספק. במהלך המשפט נשמעו עדויות על כך שזייפרט הרעיב אסיר למוות, אנס ורצח אישה הרה ועקר את עיני אסיר אחר. מעשים אילו הובילו לכינויו **"החיה מבולצנו"**. זייפרט נידון שלא בפניו למאסר עולם. ב-26 באפריל 2002 הגישה איטליה לקנדה בקשת הסגרה רשמית של זייפרט. באוקטובר 2002 אושר גזר הדין לאחר שנדחה ערעורו של זייפרט בערכאות עליונות. באמצע פברואר 2008 הוסגר זייפרט לאיטליה לאחר שנשללה אזרחותו הקנדית והוא נכלא בכלא צבאי בסנטה מריה קפואה וטרה שבדרום איטליה. ב-2010 הלך זייפרט לעולמו בבית חולים בקזרטה והוא בן 86 שנים

## קישורים חיצוניים
* Canada sends ex-SS guard to Italy, אתר BBC 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:אישים שהוסגרו
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1924
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2010
התערוכה העולמית של ברצלונה (1929)

[שמאל|ממוזער|200px|ארמון התערוכות המרכזי, [פלאו נסיונל]]
**התערוכה העולמית של ברצלונה** (בקטלנית: **Exposición Internacional de Barcelona**) הייתה התערוכה העולמית השנייה שהתקיימה בברצלונה (הראשונה התקיימה ב-1888). התערוכה התקיימה על פני שטח של 1,180 דונם בין פלאסה ד'אספניה להר מונז'ואיק. נושאי התערוכה היו תעשייה, אמנות וספורט. התערוכה נפתחה בטקס חגיגי בהשתתפות 200,000 צופים במעמד פטרון התערוכה אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וראש ממשלתה, מיגל פרימו דה ריברה.

בתערוכה, שנערכה בין 20 במאי 1929 ל-15 בינואר 1930, הציגו עשרים אומות אירופאיות ביתנים לאומים-ממלכתיים (בהן גרמניה, בריטניה, בלגיה, דנמרק, צרפת, הונגריה, איטליה, נורווגיה, רומניה ושווייץ) וכן גורמים פרטיים מארצות הברית ויפן. במקביל התקיימה בסביליה התערוכה האיבראו-אמריקאית בה הציגו מדינות אמריקה הלטינית.

## מבנים בעלי חשיבות
בין המבנים הלאומיים שהוקמו עבור התערוכה היה ביתן ברצלונה, שייצג את גרמניה ואשר תוכנן על ידי האדריכל לודוויג מיס ון דר רוהה. הביתן נחשב לאבן דרך חשובה בהיסטוריה של האדריכלות המודרנית. המבנה התאפיין בצורה פשוטה למדי, אף כי נעשה בו שימוש בחומרים יקרים כגון שיש ואבן טרוונטין. ייחודו של המבנה התבטא בפריצת הדרך המחשבתית לגבי צורתה של אדריכלות, תפישת החלל, שימוש חדש בחומרי בנייה ועיצוב מינימליסטי, שהתממש בזכות פרטי בניין מתוחכמים. בביתן הוצג כיסא ברצלונה בעיצובם של מיס ון דר רוהה ולילי רייך. עיצובו של הכיסא, שלווה גם בהדום תואם, מהווה דוגמה בולטת לעיצוב תעשייתי מודרניסטי.

בין פלאסה ד'אספניה להר המונז'ואיק נסללה "שדרת האמריקות" (כיום שדרת אבנידה ריינה מריה כריסטינה) שבקצהָּ הוקמה המזרקה המרשימה והמוארת "מזרקת הקסם של מונז'ואיק". לאורך השדרה הוקמו ארמונות שהציגו את התעשייה והמדע של ספרד בכלל וקטלוניה בפרט: ארמון התקשורת והתחבורה, ארמון המתכת, החשמל והמכניקה וכדומה. במורדות ההר הוקם ה"פואבלו אספניול" (הכפר הספרדי) שהציג דוגמאות מבנים כפריים מרחבי ספרד. במעלה ההר הוקם ארמון התערוכות המרכזי, הארמון הלאומי (Palau Nacional).

## ראו גם
* תכנון עירוני של ברצלונה

## קישורים חיצוניים

* אתר מידע על התערוכה 

מרכז|ממוזער|700px|פנורמה של התערוכה

*
קטגוריה:1929
Heart, Mind and Soul

***Heart, Mind and Soul*** (בעברית: "**לב, ראש ונשמה**") הוא האלבום היפני הראשון של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ. האלבום יצא ב-22 במרץ 2006, והגיע למקום 25 בדירוג השבועי על פי אוריקון (דירוג רשמי על פי מכירות ביפן) כשמכר 9,554 עותקים בלבד.

## רשימת שירים
### גרסת הדיסק בלבד
# Introlude
# Kotoba wa Iranai ("אין צורך במילים")
# Asu wa Kuru Kara ("מחר בטוח יגיע")
# Somebody to Love
# My Destiny
# Hug
# Break Up the Shell
# Stay with Me Tonight
# Aisenai Aishitai ("לא יכול לאהוב, רוצה לאהוב")
# One
# Rising Sun
# Eternal
# Heart, Mind and Soul
# Stay with Me Tonight (גרסת א-קאפלה)
# Somebody to Love (גרסת א-קאפלה)
# My Destiny (גרסת א-קאפלה)
# Asu wa Kuru Kara (גרסת פסנתר)

### גרסת הדיסק + DVD
#### CD
# Introlude
# Kotoba wa Iranai ("אין צורך במילים")
# Asu wa Kuru Kara ("מחר בטוח יגיע")
# Somebody to Love
# My Destiny
# Hug
# Break Up the Shell
# Stay with Me Tonight
# Aisenai Aishitai ("לא יכול לאהוב, רוצה לאהוב")
# One
# Rising Sun
# Eternal
# Heart, Mind and Soul

#### DVD
# הקליפ של Stay with Me Tonight
# הקליפ של Somebody to Love
# הקליפ של My Destiny
# הקליפ של Asu wa Kuru Kara ("מחר בטוח יגיע")
# הקליפ של Rising Sun (הגרסה הקוריאנית)
# הקליפ של Tonight (הגרסה הקוריאנית)

## סינגלים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי וידאו מ-2006
קטגוריה:אלבומים ביפנית
קטגוריה:אלבומי TVXQ
יהדות ארובה

[250px|שמאל|ממוזער|פסלו של ראש הממשלה הראשון של ארובה, היהודי [הני אימן]]
**הקהילה היהודית ב[[ארובה (טריטוריה)|ארובה]]** שבאיים הקריביים, נוסדה אי שם במאה ה-16. המצבה העתיקה ביותר בבית הקברות היהודי העתיק באורנייסטאד נושאת את תאריך הפטירה 1563. עם זאת, רק כעבור כמאתיים שנה, בשנת 1754 הקהילה היהודית באי התמסדה. משה שלמה הלוי מדורו, אשתו וששת ילדיו, קיבלו אישור מיוחד ממשפחת המלוכה ההולנדית להתיישב באי. מדורו ייסד את חברת הספנות "מדורו ובניו". באי התיישבו יהודים אנוסים שנמלטו מספרד ומפורטוגל. בית הקברות היהודי החל לשמש באופן קבוע לקבורה בשנת 1837.

בשנת 1924 התיישבה באורנייסטאד, בירת ארובה, קבוצה גדולה של יהודים ממזרח אירופה, רובם מפולין, יחד עם קהילות מהולנד ומשפחות ספרדיות מסורינאם. כמרכז הקהילה, נפתח בנין הקאנטרי קלאב של הקהילה בשנת 1942, וארבע שנים לאחר מכן, עם הגעת ניצולים מהשואה, הוקמה הקהילה באופן רשמי.

כיום (דצמבר 2011) הקהילה כוללת כ-85 תושבים. בגלל ממדיה הקטנים של הקהילה כיום, התאחדו בה ספרדים ואשכנזים ויצרו תרבות משותפת. 

בית הכנסת במקום, בית ישראל, נבנה בשנת 1962 ונפתח ב-4 בנובמבר. הוא משתייך לחלק הליברלי בקהילה, הדומה ליהדות רפורמית או יהדות קונסרבטיבית. רב בית הכנסת הוא הרב ד"ר מריו גורביץ' שהיגר למקום מארגנטינה.

ראש הממשלה הראשון של ארובה, מיד לאחר קבלת האוטונומיה ב-1 בינואר 1986 היה היהודי הני אימן. אחיו הצעיר מייק אימן היה ראש הממשלה של האי עד 2018, גם הוא יהודי.

## קישורים חיצוניים
*אתר הקהילה

## הערות שוליים

קטגוריה:ארובה
ארובה
מתי קלארווין

**מתי קלארווין** (**Mati Klarwein**; נודע גם כ**עבדול מתי קלארווין**; 9 באפריל 1932 - 7 במרץ 2002) היה צייר אשר נודע בזכות יצירת עטיפות תקליטים (בהם עטיפת תקליטו של מיילס דייוויס Bitches Brew). יצירותיו, אשר אופיינו כסוריאליסטיות ופסיכדליות, שילבו מאפיינים ייחודיים כמו סמלים ואלים מהמזרח, צורות גאומטריות ונופים משונים. גדל בארץ ישראל.

## ביוגרפיה
קלארווין נולד ב-9 באפריל 1932 בהמבורג לאדריכל היהודי יוסף קלארווין ולזמרת האופרה אלזה קינה (Elsa Kühne). כשהיה בן שנתיים ברחה המשפחה מגרמניה הנאצית למנדט הבריטי בארץ ישראל, ובשנת 1948, עם קום המדינה, עבר עם אמו לפריז.
שם למד באקדמיה ז'וליאן, המשיך אצל פרנאן לז'ה ואחר כך למד אצל ארנסט פוקס שלימד אותו את טכניקת הציור הפלמי והשפיע מאוד על דרכו האמנותית בהמשך. 
קלארווין עזב את צרפת בשנות החמישים וטייל ברחבי העולם, בין השאר התגורר בטיבט, בהודו, בבאלי, בצפון אפריקה, בטורקיה, באירופה ובמדינות אמריקה. עם אביו תכנן והחל ב-1953 בהקמת בית בעיירה דיה שבאי הספרדי מיורקה.
ב-1965 השתקע בניו יורק, שם הכיר את ג'ימי הנדריקס, טימותי לירי, דאלי ואחרים.

קלארווין הוסיף לשמו את השם "עבדול" בסוף שנות החמישים במטרה לבטא את רצונו לשכך את הסכסוך בין היהודים והמוסלמים; הוא חשב ששני העמים יבינו זה את זה יותר טוב אם כל יהודי יאמץ שם פרטי מוסלמי וכל מוסלמי יאמץ שם יהודי. בשנות השישים הפסיק להשתמש בשם זה.

עבודותיו של קלארווין מושפעות מהסגנונות הסוריאליסטי ומתרבות הפופ, וכן מרעיונות, סמלים ואלים לא-מערביים. למרות שכתב על ניסיונותיו עם סמי הזיה מסוג אל אס די, הוא טען כי הם לא היו מקור ההשראה העיקרי שלו באמנות, אשר מכונה לעיתים פסיכדלית.

קלארווין עיצב עטיפות תקליטים רבות, אשר זיכו אותו בהכרה ובהערכה רבה. בין השאר עיצב עטיפות בעבור: ביל לאסוול, באדי מיילס, ג'ורג' דיוק, גרג אלמן, ג'ון האסל, מיילס דייוויס, ליאונרד ברנשטיין, סנטנה ואחרים.
בסביבות 1983 שב והשתקע במיורקה.
מהציירת סופי בולאק נלדה הבת אלאונור. מהצלמת והסופרת קתרין מילינר נולדה הבת סרפין. מאשתו לאורה, ציירת, נולדו הבנים סלבדור ובלשצר.

מתי קלארווין נפטר מסרטן במרץ 2002  בביתו בעיירה דיה.

## קישורים חיצוניים
* אתר המוקדש לעבודותיו 
* 

קטגוריה:ציירים יהודים
קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2002
אמיל קנבל

**אמיל (מילק) קנבל** (28 בפברואר 1934 - 4 בדצמבר 2013) היה צלם ובמאי ישראלי, פרופסור בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. משנת 2005 לימד בבצלאל.

## אודות
קנבל נולד כבן הצעיר למשה וברוניה בעיירה נובי סונץ' בפולין, במשפחה בורגנית בת שני בנים. אביו היה סוחר יינות. בנערותו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר". עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברחה המשפחה מזרחה לברית המועצות. את שנות המלחמה העבירו בסיביר. את האהבה לקולנוע רכש בנעוריו. סרטים ביוגרפיים כגון אלכסנדר נבסקי השפיעו עליו. כל בני המשפחה שרדו את השואה ושבו לפולין במסגרת הרפטריאציה ב-1945.

בשנת 1950 עלה ארצה עם הוריו והמשפחה התיישבה בתל אביב. הוא נשלח לקיבוץ ולמד תחילה בעין שמר ואחר כך במשמר העמק.
לאחר שנה שב לתל אביב החל לעבוד ביום וללמוד בבית ספר ערב. דרך אחיו הבכור, אשר, שהיה חבר של הצלם יורם גרוס, החל לעבוד כעוזר צלם של גרוס (שצילם עבור יומני גבע).
בסרט הקצר "4:35" למניעת תאונות דרכים עבור משטרת התנועה משנת 1951 שימש לראשונה כעוזר-צלם של יעקב יונילוביץ'.
התגייס לצה"ל ב-1953 ובזכות יורם גרוס צורף ליחידת ההסרטה הצבאית. בסוף שנות ה-50 נמנה עם צוות צלמי יומני גבע. יחד עם יעקב יונילוביץ' ורולף קנלר שימש כצלם במשפט אייכמן.

הסרט "Come Back Africa" שצילם ב-1959 עבור הבמאי האמריקאי ליונל רוגוזין זכה בפסטיבל ונציה. בהמשך התגורר תקופת מה בניו יורק ויצר בקולנוע העצמאי שם.

קנבל היה בוגר תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת תל אביב. בתחילת שנות ה-70 נמנה עם צוות ההקמה של החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1974 החל ללמד במחלקה לקולנוע בבית צבי. בין השנים 1989 ל-1996 לימד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה שבירושלים. בשנת 1994 החל ללמד כפרופסור עמית באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1997 מונה לעמוד בראש המחלקה לקולנוע וטלוויזיה, תפקיד שבו החזיק עד לשנת 2001. בשנת 2005 החל ללמד גם בבצלאל. שימש כפרופסור עמית באוניברסיטת ניו יורק, בית הספר Tisch לאמנות, וכמרצה אורח ב-SUNY, ניו יורק.

עם תלמידיו נמנים הבמאי דני סירקין והקולנוען מרט פרחומובסקי.

קנבל היה נשוי לד"ר אירית דובלון-קנבל, היסטוריונית. הזוג התגורר בתל אביב, ולהם בן, בת ונכדים. קנבל נפטר ממחלת הסרטן ונטמן בבית העלמין קריית שאול.

## סרטים שצילם
* 1976: "הבננה השחורה", בימוי: בנימין חיים
* 1972: "אדם", בימוי: יונה דאי
* 1970: "דוד דוד", תסריט ובימוי: ולדיסלב גרוסמן
* "אשדוד 1965 - עובדים מספרים על עירם", סרט תיעודי קצר
* 1962: "אשת הגיבור", בימוי: פיטר פריי
* 1961, "בנהלל", בימוי, צילם: אדם גרינברג, עבור "שירות הסרטים הישראלי"
* 1961: "No Plane for Zagreb", בימוי: ליונל רוגוזין
* 1961: "Wonderful Times", בימוי: ליונל רוגוזין
* 1960: "Killing Time", בימוי: ריצ'רד הילרי - סרט על חיי הסטודנטים באוניברסיטת פרינסטון
* 1959-1960: "Come Back Africa", בימוי: ליונל רוגוזין

## קישורים חיצוניים

* קורות חיים
* דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב
* 
* אשדוד 1965 סרט בבימוי נתן גרוס, צילם אמיל קנבל
* 

קטגוריה:צלמי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:משפט אייכמן: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
VK

ממוזער|בית זינגר, המשמש כמשרדי החברה
ממוזער|משרדי החברה

**VK**, במקור **VKontakte** "וְקוֹנְטַאקְטֶה"** **(מרוסית: **ВКонтакте**; "בקשר") היא רשת חברתית מקוונת פופולרית בעיקר בקרב דוברי רוסית ברחבי העולם, והאתר הפופולרי ביותר ברוסיה, עם משתמשים רבים בבלארוס, אוקראינה, קזחסטן, קירגיזסטן, מולדובה, אסטוניה ולטביה. נכון ליולי 2019, ברשת החברתית רשומים 550 מיליון משתמשים, ודירוג אלקסה מציב אותה במקום במקום ה־15 ברשימת האתרים הפופולריים בעולם.

הרשת החלה את דרכה ב־10 באוקטובר 2006 על ידי האחים פבל וניקולאי דורוב כרשת חברתית בעיקר עבור סטודנטים ובעלי השכלה גבוהה. עד מהרה הפכה לאחת היישומים החברתיים המובילים בעולם לדוברי הרוסית. משרדי החברה נמצאים בבית זינגר בסנקט פטרבורג ולה משרדים גם במוסקבה ובקייב. מנכ"ל החברה מאז פברואר 2017 הוא אנדריי רוגוזוב.

## מאפיינים
האתר התחיל כרשת חברתית לסטודנטים באוניברסיטאות הרוסיות ועד מהרה הפך לרשת חברתית כללית. הוא מבוסס פונקציונלית ועיצובית על הגרסאות הראשונות של פייסבוק. ניתן לפתוח בו פרופיל משתמש אישי ולאתר חברים קיימים או להכיר חברים חדשים. VK נגיש ביותר מ־90 שפות שונות וכמו רשתות חברתיות אחרות מאפשר שליחת הודעות, יצירת קבוצות, עמודים ציבוריים ואירועים, שיתוף תמונות, אודיו, וידאו ומשחקי דפדפן. לרשת ישנן אפליקציות סלולריות המלוות ומסתנכרנות עם האתר. שלא כמו בפייסבוק, ב־VK לא ניתן לראות פרטים על המשתמשים ללא הרשמה לאתר ואין צנזורה על תכנים המכילים חומרים פורנוגרפיים.

### אנטישמיות
ב־2021 "הוכתרה" VK בתור הרשת החברתית עם התכנים האנטישמיים ביותר באינטרנט. בדו"ח של התנועה למאבק באנטישמיות ברשת נכתב כי היא מלאה בתכנים קיצוניים ובתמונות אנטישמיות וכי 82% מהם לא הוסרו למרות הדיווחים.

## בעלי ומייסדי הרשת החברתית
מייסדי הרשת הם פאבל דורוב (בתחילת הדרך שלט, יחד עם לב לבייב, ב־20% מהחברה וברוב כוח ההצבעה), יצחק מירילשוילי ואביו מיכאל מירילשוילי (שלטו לפי דיווחים ב־60% וב־10% בהתאמה), ולב אבנירוביץ' (10%). בסתיו 2010 פורסם כי חברת Mail.Ru Group מחזיקה ב־24.99% ממניות החברה ובשנת 2011 היא הגדילה את נתחה לכ־40%. בשנת 2013, קרן השקעות בשם United Capital Partners, שבראשה עומד איליה שרבוביץ', קנתה מידי בעלי המניות העיקריים – יצחק מירילשוילי, לב לבייב וג'ייקוב אשקלון – 48% מסך המניות הקיימות, ואילו בשנת 2014 Mail.ru רכשה ממנה את 48% האחוזים והפכה לבעלת השליטה בחברה.

## ראו גם
* VK (חברה)

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סנקט פטרבורג: חברות
VK
קטגוריה:אתרים מבוססי תוכן משתמש
קטגוריה:רשתות חברתיות מקוונות
קטגוריה:אתרי אינטרנט ברוסית
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2006
קטגוריה:אתרי אינטרנט רוסיים
הרברט פישר

**הרברט פישר** (בגרמנית **Herbert Fischer**; 12 באוקטובר 1882 – 23 באוקטובר 1939) היה מפקד בכיר ברייכסווהר ובוורמאכט.

## ביוגרפיה
פישר נולד ב-12 באוקטובר 1882 בשטוטגרט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1901 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-119 (וירטמברג ה-1 (המלכה אולגה). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח לאימפריה העות'מאנית, שם שירת במשלחת הגרמנית בצבא העות'מאני עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות במלחמת העולם קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ואות מסדר המג'ידיה.

עם תום מלחמת העולם הראשונה הצטרף פישר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1928 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-17. ב-1 באפריל 1931 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל 1933 מונה לנספח הצבאי באיטליה. ב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בדצמבר 1935 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-1 באוקטובר 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-31, וב-1 באפריל 1937 פרש מתפקידו.

ב-31 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ופרש מהצבא לביתו. עם זאת, לקח חלק, מוסווה לחלוטין, בתוך הקבוצות המבצעיות של לגיון קונדור. תחום האחריות המיוחד שלו היה הובלת ההגנה במסגרת "קמפף 88" כדי לספק תמיכה מודיעינית לפריסת טייסות הקרב הגרמניות כדי להביס את הרפובליקנים הספרדים.

ב-23 באוקטובר 1939, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, מת פישר ממחלה.

## קישורים חיצוניים
* הרברט פישר באתר lexikon-der-wehrmacht 
* הרברט פישר, באתר armedconflicts.com 

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1882
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
טראובה טונבאך

**טראובה טונבאך** (בגרמנית: **traube-tonbach**) הוא מלון הנמצא ביער השחור בבאיירנבורן-טונבאך בגרמניה.

## היסטוריה
ב-1789 העניק הדוכס קארל אויגן פון ויטנברג לטוביאס פיינקביינר רישיון להקים בית מרזח לחוטבי עצים של היער השחור. ב-1812  פתח בנו לודוויג מאפייה כפרית בצמוד לבית המרזח. ב-1890 החל פרידריך, בן הדור השלישי, למכור יין וסיידר במקום.  ב-1920  היינריך, בן הדור הרביעי, החל להשכיר חדרים. בזמן מלחמת העולם השנייה החרימו הנאצים את המלון ואחר-כך תפשו אותו כוחות הכיבוש הצרפתיים. ב-1950 שב המלון לידי המשפחה והיא הפכה אותו למלון יוקרה ובו אתר נופש. ב-1978 נפתחה מסעדת הדגל שוורצוואלד שטובה. ב-1993 עבר המלון לידי היינר פינקביינר, בן הדור השישי, הוא הרחיב את המלון ופתח בו בית ספר לאמנות האירוח.

## אודות המלון
במלון שוהים כ-300 אורחים ביום ומשרתים אותם כ-300 אנשי צוות. המלון מונה מספר מסעדות: מסעדת הדגל – שוורצוואלד שטובה, אותה מנהל השף הראלד וולפארט, המסעדה מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום וב-19.5 נקודות במדריך הגו מיו. קוהלר שטובה – מסעדה בינלאומית. באורן שטובה – מסעדה כפרית המגישה את מאכלי האזור, כאן היה המרזח ממנו התפתח המלון. זילברברג – חדר אוכל לאורחי המלון. בלוקהיטה – מגישה מאכלים חמים. ביסטרו הבריכה – מגיש תבשילי בריאות. גן השושנים – מגיש אוכל קל. במרפסת גג המלון נמצאים בית קפה ולידו בר. במלון גם חדר כושר, ספא ומספר בריכות.

מלון טראובה-טונבאך ומסעדת שוורצוואלד שטובה ממוקמים בין עשרת המקומות הראשונים לפי מדריך דר פיינשמקר הגרמני.

## לקריאה נוספת

* רות סירקיס, "פנינה ביער השחור", **יין וגורמה** 107, אפריל 2007, עמ' 53-50.

* שגיא כהן, **מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם**, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 62.

## קישורים חיצוניים

* 

* Hotel Traube Tonbach & Restaurant Schwarzwaldstube, Baiersbronn, bownsbest

* Traube Tonbach, Baierbronn, worlds-luxury-guide.com

* Hotel Traube Tonbach, Baiersbronn, activehotels.com

* Hotel Traube Tonbach, ביקורות בtripadvisor.in

קטגוריה:גרמניה: בתי מלון

קטגוריה:באדן-וירטמברג: מבנים
דר פיינשמקר

**"דר פיינשמקר"** (בגרמנית: **Der Feinschmecker**;  "אנין טעם", "גורמה") הוא ירחון גרמני העוסק בבישול עילי, במסעדנות ובעניינים הקשורים לכך. המו"ל מאז הגיליון הראשון הוא יוכן קרסטן (Jochen Karsten), והעורכת האחראית היא מדלן יקיץ (Madeleine Jakits). במחצית השנייה של 2010 נמכרו 86,105 עותקים של כתב העת.

המדריך הופיע לראשונה באוקטובר 1975. כל גיליון מתמקד בנושא אחד מתחום הבישול וסגנון החיים. בין הכותבים הבולטים בו אקארט ויציקמן (Eckart Witzigmann) ווולפראם זיבק (Wolfram Siebeck).

"דר פיינשמקר" בוחר מדי שנה את "שף השנה" ואת "השף המבטיח של השנה". בנוסף לכך הוא מוציא לאור את Der Feinschmecker Guide, מדריך שנתי למסעדות ולבתי המלון הטובים ביותר בגרמניה.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר כתב העת

## הערות שוליים

קטגוריה:מסעדות
קטגוריה:גרמניה: כתבי עת
קטגוריה:עיתונים בגרמנית
אח"י לויתן (צ-75)

**אח״י לויתן** היה שמה של צוללת מדגם T מתוצרת בריטית ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1967 עד 1973 ומספרה היה צ-75.

## תמצית
הצוללת נכנסה לשירות פעיל בצי הבריטי בשנת 1944 בשם HMS Turpin ומספרה היה P-354. הצוללת נרכשה על ידי ישראל בשלהי שנת 1964, עברה שיפוץ גדול בבריטניה, הניפה נס שרות פעיל והגיעה לנמל חיפה בשנת 1967. בדרכה מבריטניה לישראל, נפלו מסיפונה שני מלחים וטבעו.

## מפקדים

## גלריה

קובץ:HMS Turpin.jpg|250px|הצוללת לויתן כשהייתה בשרות הצי המלכותי הבריטי בשם HMS Turpin, שנת 1944.
קובץ:ErallAlmogLeviathan18051967.jpg|מפקד חיל הים שלמה אראל סוקר את צוות הצוללת אח"י לויתן, 18 במאי 1967.
קובץ:ZAlmogYairAloniLeviathan18051967.jpg|מפקד אח"י לויתן רס"ן זאב אלמוג (אברוצקי) מתראיין ליאיר אלוני לקראת הפלגה לסקוטלנד, 18 במאי 1967.
קובץ:INSLeviatanLeavesPortsmouth.png|הצוללת אח"י לויתן יוצאת מפורטסמות' לסקוטלנד, מאי 1967.
קובץ:ZAvrutskyINSLeviatan23051967.jpg|רס"ן זאב אלמוג (אברוצקי) מפקד הצוללת אח"י לויתן בבסיס "הולי לוך" בסקוטלנד, 23 במאי 1967.
קובץ:INSLeviatanNearHaifa12061976.png|צוות הצוללת אח"י לויתן, מציב את לוח השם, בהתקרבה לנמל חיפה, 12 ביוני 1967.
קובץ:INSLeviatanSidewalk.png|סיפון הצוללת אח"י לויתן, ממנו נפלו למים שני הימאים.
קובץ:Leviathan in Haifa port. D374-102.jpg|אח"י לויתן בנמל חיפה, יולי 1967.


## ראו גם
* שייטת הצוללות
* צוללות T

## לקריאה נוספת
* משה אימבר, **רד וצלול - סיפורה של שייטת הצוללות**, הוצאת "עמותת דולפין", חיפה, 1994, עמ' 48–55
* יורם בר-ים, **כלי שיט ישראליים בממד הרביעי**, הוצאת "עמותת דולפין", חיפה, 2010, עמ' 58–73 ועמ' 84–87
* 
* אלי שחף '''יום לאחר המלחמה - לויתן מגיעה הביתה''', "מערכות ים", חוברת מס' 85–86, יולי 1967, ע' 55–56

## קישורים חיצוניים

* שלמה אראל, דבר מפקד החיל ליום הנפת נס השירות הפעיל לויתן, "מערכות ים", חוברת מס' 83, אפריל 1967, עמ' 3
* הדר קמחי, צוללות חדשות לחיל־הים: מקום צוללות ה־ת במשפחת הצוללות המודרניות (הכוונה לצוללות מסדרת T), "מערכות ים", חוברת מס' 83, אפריל 1967, עמ' 4
* הצוללת בתמונות – תמונות מהצוללת לויתן, "מערכות ים", חוברת מס' 84, מאי 1967, עמ' 41
* אלי שחף, '''מרוץ עם המלחמה''', "מערכות ים", מרץ 1968, עמ' 49–52
* מוטי דיסקין, אסון אח"י לויתן בים האירי, באתר "משמר המורשת הימית"
* , 

## הערות שוליים

קטגוריה:צוללות בריטיות
לויתן
קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:לווייתנאים בתרבות
אח"י דולפין (צ-79)

**אח"י דולפין** היה שמה של צוללת מדגם T מתוצרת בריטית ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1970 עד 1974. מספרה בחיל הים היה צ-79.

## היסטוריה
הצוללת נכנסה לשירות פעיל בצי הבריטי בשנת 1944 בשם HMS Truncheon ומספרה היה P353. הצוללת נרכשה על ידי ישראל בשלהי שנת 1967 בהמשך לשתי אחיותיה, אח"י לוויתן ואח"י דקר. בניגוד להן הדולפין שופצה במספנות ישראל ולא באנגליה. הדולפין הניפה את נס השרות הפעיל בנמל פורטסמות ב-9 בינואר 1968, יום הפלגתה של הדקר לישראל, והגיעה לישראל מספר ימים לאחר שהדקר הייתה אמורה להגיע. כיוון שרכישתה של צוללת שלישית נשמרה בסוד, הדמיון בין השתים והעובדה שהנמל נראה כמעט מכול מקום מהכרמל גרמו להפצת השמועה כי הדקר הגיעה לחיפה.

הצוללת שופצה במספנות חיל הים בחיפה, והשקתה לפעולה הייתה ביום 12 בפברואר 1970. עם השקתה, מנה צוות הצוללת 71 איש. מהירותה הייתה 17 קשר מעל המים, ו15 קשר מתחתם. הצוללת הייתה מחומשת בצמ"ט (צינורות מובילי טורפדו).

ביולי 1974 היא הוגבלה לצלילה עד עומק 120 רגל בלבד, ובנובמבר 1974 חדלה לתפקד כצוללת אך המשיכה לפעול ככלי שיט על-מימי להגנת החופים, ולשם כך חומשה במקלעים.

## מפקדים

## גלריה

קובץ:VeadatHchutsInDolphin.jpg|ביקור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת בצוללת אח"י דולפין צ-79 בהדרכת מפקד הצוללת, אברהם דרור - 1968.
File:ManorZaboPeriscope1972.jpg|רס"ן גדי מנור בפריסקופ הצוללת דולפין (צ-79), מימין אברהם בן זאב, 1972.


## ראו גם
* שייטת הצוללות
* צוללות T

## לקריאה נוספת
* משה אימבר, **רד וצלול** – סיפורה של שייטת הצוללות, הוצאת "עמותת דולפין" – יוצאי שייטת הצוללות, חיפה, 1994, עמ' 60–65
* יורם בר-ים, **כלי שיט ישראליים בממד הרביעי**, הוצאת "עמותת דולפין" – יוצאי שייטת הצוללות, חיפה, 2010, עמ' 74–75, 84–87

## קישורים חיצוניים

* אתר עמותת דולפין
* HMS Truncheon (P353), באתר Uboat.net
* [HMS Truncheon (P353)](https://alchetron.com/HMS-Truncheon-(P353)), באתר Alchetron.com
* אתר שייטת הצוללות אתר מפורט (לא רשמי) של היסטוריית הצוללות בישראל
* אגף שייטת הצוללות  באתר יחידה – אתר יחידות צה"ל
* 

## ביאורים

קטגוריה:צוללות בריטיות
דולפין
קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:דולפין בתרבות
המנון גרנדה

**הריעו לגרנדה** (באנגלית: **Hail Grenada**) הוא **[[המנון לאומי|ההמנון הלאומי]]** של **[[גרנדה (מדינה)|גרנדה]]** מאז הקמתה של גרנדה בשנת 1974. השיר נכתב על ידי מאסנטו בפטיסט והולחן על ידי לואי ארנולד. 

## מילות השיר

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

גרנדה
Five in the Black

***Five in the Black*** (בעברית: "**חמישה בשחור**") הוא האלבום היפני השני של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ. האלבום יצא ב-14 במרץ 2007, והגיע למקום עשירי במצעדים שבועיים במכירת 26,686 עותקים.

## רשימת שירים
### גרסת הדיסק בלבד
# Zion
# Sky
# Begin
# Choosey Lover
# Dead End
# High Time
# Proud
# Yakusoku ("הבטחה")
# Miss You
# O-Jung.Ban.Hap
# I'll Be There
# Step by Step
# Hello Again
# Begin (גרסת א-קאפלה)
# Miss You (גרסת א-קאפלה)
# A Whole New World*
*כלול רק בגרסה ששוחררה בהונג קונג.

### גרסת הדיסק+DVD
#### CD
# Zion
# Sky
# Begin
# Choosey Lover
# Dead End
# High Time
# Proud
# Yakusoku ("הבטחה")
# Miss You
# O-Jung.Ban.Hap
# I'll Be There
# Step by Step
# Hello Again
#### DVD
# הקליפ של Rising Sun
# הקליפ של Begin
# הקליפ של Sky
# הקליפ של Miss You
# הקליפ של O-Jung.Ban.Hap
# הקליפ של Step by Step
# הקליפ של Choosey Lover
# מאחורי הקלעים*
*כלול רק במהדורה המוגבלת.

## סינגלים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים ביפנית
קטגוריה:אלבומי TVXQ
T (אלבום של TVXQ)

***T*** הוא האלבום היפני השלישי של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ. הוא יצא ב-22 בינואר 2008, והגיע למקום 4 במצעדים שבועיים עם 52,273 עותקים שנמכרו.

## פרויקט TRICK
לאחר יציאת האלבום "T" פרסמה Rhythm Zone, החברה המפיקה של TVXQ ביפן, את פרויקט TRICK. בכל שבוע, במשך 5 שבועות רצופים, השתחרר סינגל, סך הכל חמישה סינגלים. כל אחד מהסינגלים הוא שיר סולו של אחר מחברי הלהקה.

הסינגלים הם*:
# Two Hearts (של צ'אנגמין)
# Runaway (של יוצ'אן)
# If...!? (של ג'ונסו)
# Close to You (של יונהו)
# Keyword (של ג'אג'ונג)
*הסינגלים מסודרים על פי סדר יציאתם.

אם מחברים את האותיות הראשונות של כל הסינגלים מתקבלת המילה TRICK, זהו גם שמו של שיר הנושא של האלבום. השיר עצמו מורכב כמיקס של חמשת הסינגלים.

## רשימת שירים
### גרסת ה-CD בלבד
# Trick
# No?
# Purple Line
# Forever Love
# Summer Dream
# Ride On
# Darkness Eyes
# Lovin' You
# Rainbow
# Shine
# Last Angel (גרסת TVXQ)
# Clap!
# Love in the Ice
# Forever Love (גרסת הא-קאפלה)
# Lovin' You: Haru's "Deep Water" Mix
# Together (בונוס)

### גרסת ה-CD+DVD
#### CD
# Trick
# No?
# Purple Line
# Forever Love
# Summer Dream
# Ride On
# Darkness Eyes
# Lovin' You
# Rainbow
# Shine
# Last Angel (גרסת TVXQ)
# Clap!
# Love in the Ice
# Together (בונוס)
#### DVD
# הקליפ של Lovin' You
# הקליפ של Summer Dream
# הקליפ של Shine
# הקליפ של Forever Love
# הקליפ של Together
# מאחורי הקלעים*
*כלול רק במהדורה המוגבלת.

### גרסת השני CD+שני DVD
#### CD1
# Trick
# No?
# Purple Line
# Forever Love
# Summer Dream
# Ride On
# Darkness Eyes
# Lovin' You
# Rainbow
# Shine
# Last Angel (גרסת TVXQ)
# Clap!
# Love in the Ice
# Together (בונוס)
#### CD2
# Song for You
# Day Moon
# Beautiful Life (גרסה יפנית)
# You're My Miracle (גרסה יפנית)
#### DVD1
# הקליפ של Lovin' You
# הקליפ של Summer Dream
# הקליפ של Shine
# הקליפ של Forever Love
# הקליפ של Together
#### DVD2
# תקציר של Soul Power Tokyo ב-2007
# גרסה מיוחדת של מסע ההופעות השני: Five in the Black
# הופעה ביוקוהאמה ב-23 בספטמבר 2007


## סינגלים



## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים ביפנית
קטגוריה:אלבומי TVXQ
Best Selection 2010

***Best Selection 2010*** הוא אלבום אוסף יפני של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ. האלבום יצא ב-17 בפברואר 2010 ומכר 228,000 עותקים ביום הראשון. עד סוף השבוע הראשון מכר האלבום 413,000 עותקים, מה שהפך אותו לאלבום הראשון של TVXQ שהגיע למקום הראשון בדירוג השבועי.

## רשימת שירים
### גרסת ה-CD בלבד
# 呪文: MIROTIC ("כישוף: Mirotic)
# Share the World
# My Destiny
# どうして君を好きになってしまったんだろう? ("איך התאהבתי בך?")
# Purple Line
# Stand By U
# Stay with me Tonight
# 明日は来るから ("מחר בטוח יגיע")
# O-Jung.Ban.Hap
# Sky
# Somebody to Love
# Lovin' You
# Rising Sun
# Summer Dream
# Bolero
# Begin

### גרסת ה־CD+DVD
#### CD
# 呪文: MIROTIC ("כישוף: Mirotic)
# Share the World
# My Destiny
# どうして君を好きになってしまったんだろう? ("איך התאהבתי בך?")
# Purple Line
# Stand By U
# Stay with me Tonight
# 明日は来るから ("מחר בטוח יגיע")
# O-Jung.Ban.Hap
# Sky
# Somebody to Love
# Lovin' You
# Rising Sun
# Summer Dream
# Bolero
# Begin
#### DVD
*אוסף קריוקי של TVXQ
# Share The World (קליפ)
# どうして君を好きになってしまったんだろう? ("איך התאהבתי בך?") (מתוך מסע ההופעות הרביעי)
# 呪文: Mirotic ("כישוף: Mirotic) (מתוך מסע ההופעות הרביעי)
# Bolero (מתוך מסע ההופעות הרביעי)
# Summer Dream (מתוך מסע ההופעות השלישי)
# Stand By U (קליפ-גרסת TVXQ)
# Rising Sun (מתוך מסע ההופעות השני)
# Love in the Ice (מתוך מסע ההופעות השלישי)
# BREAK OUT! (קליפ בונוס)

### גרסת 2CD+DVD
#### CD1
# 呪文: MIROTIC ("כישוף: Mirotic)
# Share the World
# My Destiny
# どうして君を好きになってしまったんだろう? ("איך התאהבתי בך?")
# Purple Line
# Stand By U
# Stay with me Tonight
# 明日は来るから ("מחר בטוח יגיע")
# O-Jung.Ban.Hap
# Sky
# Somebody to Love
# Lovin' You
# Rising Sun
# Summer Dream
# Bolero
# Begin
#### CD2
# Forever Love (ג'ונסו)*
# SHINE (יוצ'אן)*
# Love in the Ice (ג'אג'ונג)*
# Beautiful You (צ'אנגמין)*
# Hug (יונהו)*
# 甘く果てしなく ("מתוק עד אין סוף")
# 時ヲ止メテ ("זמן, תעצור")
# With All My Heart
# BREAK OUT!
*השירים המסומנים אלו שירים שנבחרו בידי כל אחד מחברי הלהקה.
#### DVD
*מיקסים של ארבע ההופעות שהיו ל-TVXQ ביפן עד כה.
# TRICK
# Rising Sun
# O-Jung.Ban.Hap
# Stay with me Tonight
# Choosey Lover
# Begin
# Hug
# 明日は来るから ("מחר בטוח יגיע")
# Zion
# Break up the Shell
# High Time
# Purple Line
# 呪文: MIROTIC ("כישוף: Mirotic)
# The Way U Are
# Survivor
# Somebody To Love
# מאחורי הקלעים (70 דקות)


## סינגלים


## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי אוסף ביפנית
קטגוריה:אלבומי TVXQ
איניאציו אבאטה

**איניאציו אבאטה** (איטלקית: **Ignazio Abate**; נולד ב-12 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן הימני.
## קריירה
אבאטה החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של רסקלדינה, לפני שעבר לנוער של מילאן ב-1999. בעונת 2003/2004 הוא עשה את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי הרוסונרי בגביע האיטלקי מול סמפדוריה ב-3 בדצמבר.

לאחר שהושאל למספר קבוצות משנת 2004 ב-2008 נמכר אבאטה לטורינו. הוא נרכש בחזרה על ידי מילאן בעונת 2009/2010 והיה בסגל של הקבוצה הבוגרת באותה עונה.

לאחר שתפקד כקשר ברוב משחקי הליגה, מאמן מילאן באותה עונה, לאונרדו מיקם אותו בעמדת המגן הימני. לאחר היכולות המרשימות שלו הוא הוחתם על הארכת חוזה ב-11 בפברואר 2010 עד ל-2014.

ב-2019 לאחר 10 שנים ברציפות במועדון עזב אבאטה את מילאן.

## קישורים חיצוניים

 

קטגוריה:מגני כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני פיאצ'נצה
קטגוריה:כדורגלני מודנה
קטגוריה:כדורגלני אמפולי
קטגוריה:כדורגלני טורינו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1986
העמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים

**העמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים** (**עיל"ב**) עוסקת בתחום הרחב של חקר ולימוד יחסים בינלאומיים (יחב"ל). בין השאר היא נוגעת בתתי תחום דוגמת דיפלומטיה ומדיניות חוץ, ביטחון בינלאומי ואזורי, יישוב סכסוכים ולימודי שלום, כלכלה פוליטית ומסחר בינלאומי, משפט ביחסים הבינלאומיים, אינטגרציה ושיתוף פעולה אזורי, גלובליזציה, ממשול גלובלי וארגונים בינ"ל, סוגיות של נורמות, תרבות וזהות, בין היתר. העמותה הוקמה על ידי פרופ' משה מעוז באמצע שנות ה-90.

העמותה היא גוף המאחד בתוכו את החוקרים ואנשי הפרקטיקה בתחום חקר היחסים הבינלאומיים בישראל. בוועד העמותה מכהנים נציגים מאוניברסיטאות המחקר, מכללות ומכוני מחקר בישראל. העמותה מקיימת כנס שנתי המתקיים באוניברסיטה אחרת כל שנה ושנועד לאפשר מפגש ויצירת שיתופי פעולה בין חוקרים בתחום. העמותה גם מחלקת מספר פרסים ואותות כבוד לחוקרים ואנשי מקצוע בתחום היחסים הבינלאומיים. פעילויות נוספות הן כתיבת ניירות עמדה, שיתופי פעולה בין גופים, תוכנית מתמחים ותוכנית מצטיינים לתלמידי מחקר בתחום.

העמותה משתפת פעולה עם סדנת תל אביב למדע, טכנולוגיה וביטחון, המכון למחקרי ביטחון לאומי שליד אוניברסיטת תל אביב, מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן.

החל מיוני 2021, נבחרו פרופ' שרון פרדו כנשיא העמותה, וד"ר הילה זהבי כמזכירה הכללית.

## מטרות העמותה
על פי תקנון העמותה:
*מהווה במה לקידום המחקר ולדיון אקדמי בבעיות הקשורות במחקר והוראת היחסים הבינלאומיים (יחב"ל).
*מהווה במה לקידום המחקר ולדיון אקדמי בפוליטיקה ההשוואתית (פה"ש) ברמה האקדמית.
*חיזוק הדיאלוג המדעי בין הקהילייה האקדמית העוסקת במחקר והוראת היחב"ל והפוליטיקה ההשוואתית לבין קהילת המדיניות והביטחון במדינת ישראל.
*חיזוק הקשר בין קהיליית החוקרים ביחב"ל ובפוליטיקה ההשוואתית בישראל לבין אגודות מקבילות בעולם.

## פרסים ואותות כבוד מטעם העמותה
העמותה מחלקת מדי שנה מספר פרסים ואותות כבוד:
*פרס ע"ש ד"ר גיל פרידמן לעבודת מחקר מצטיינת.
*פרס ע"ש פרופ. יעקב-בר-סימן טוב למאמר הטוב ביותר בנושא של מחקרי שלום והסכסוך הישראלי-ערבי
*אות כבוד על מפעל חיים בתחום היחסים הבינלאומיים.
*אות כבוד על פעילות חשובה בתחום היחסים הבינלאומיים.

## נשיא, מזכיר כללי, וחברי ועד הפועל של העמותה (החל מיוני 2021)
נשיא עיל"ב: פרופ' שרון פרדו, אוניברסיטת בן-גוריון

מזכ"לית עיל"ב: ד"ר הילה זהבי, אוניברסיטת בן-גוריון

חברי ועד הפועל של עיל"ב: ד"ר אוריאל אבולוף, אוניברסיטת תל אביב, ד"ר אסיף אפרת, המרכז הבינתחומי, הרצליה, ד"ר טל דיגנוט-אלכופר, האוניברסיטה העברית, ד"ר עוגן גולדמן, מכללת אשקלון, ד"ר אריאל כבירי, מכללת הגליל המערבי, פרופ' שרון פרדו, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ד"ר שרה קאן-נסר, האוניברסיטה הפתוחה, ד"ר רנן קופרמן, אוניברסיטת חיפה, ד"ר אריה קרמפף, מכללת תל אביב יפו, ד"ר חן קשרנר, אוניברסיטת אריאל, ד"ר איתן שמיר, אוניברסיטת בר-אילן.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:יחסים בין-לאומיים
בהמתן של צדיקים

**בהמתן של צדיקים** הוא דפוס ספרותי בתלמוד ובאגדות חז"ל, אודות בהמות של צדיקים שהתפרסמו בחסידותן, על ידי כך שסירבו לאכול מאכלים לא כשרים, וכדומה. כמו כן, המושג נזכר פעמים רבות בתלמוד בטיעון קל וחומר "ומה בהמתן של צדיקים אין הקב"ה מביא תקלה על ידן צדיקים עצמן לא כל שכן", כלומר לא יעלה על הדעת שצדיקים ייכשלו באיסורים אפילו בשגגה, שכן אפילו בהמותיהם נשמרות מן האיסורים. הבולטות בבהמות אלו הן חמורו של רבי פנחס בן יאיר וחמורו של רבי חנינא בן דוסא. ניתן לקשר את הסיפור פרה שומרת שבת על פי דברי הריטב"א שבעל הפרה היה התנא רבי יוחנן בן תורתא.

## חמורו של רבי חנינא בן דוסא

הסיפור מובא באבות דרבי נתן פרק ח':

## חמורו של רבי פנחס בן יאיר
במסכת חולין מסופר על רבי פנחס בן יאיר שבדרכו לעסוק במצוות פדיון שבויים, נקלע לאכסניה אחת, ושם הגישו שעורים מאכל לחמורו, וסירב לאכול, ניפו את השעורים וסירב לאכול, הסירו את כל הלכלוך מהשעורים, והחמור עמד בסירובו לאכול. אמר להם רבי פנחס בן יאיר: שמא לא עשרתם את השעורים? עשרו את השעורים והחמור אכל אותן. אמר להם רבי פנחס בן יאיר: ענייה זו הולכת לעשות רצון קונה, ואתם מאכילים אותה טבלים?

בבראשית רבה ובתלמוד ירושלמי מובא סיפור שונה בעלילתו על אתונו של רבי פנחס בן יאיר, שנלקחה בידי שודדים, ובמשך שלושה ימים סירבה לאכול, עד שחוטפיה שילחו אותה לדרכה. חזרה לבית אדוניה ולא אכלה מהשעורים שהגישו לה משרתיו. שאל אותם רבי פנחס: הורדתם דמאי? ענו לו שלא, שהרי ההלכה היא שזרע לבהמה פטור מן הדמאי. אמר להם: ומה נעשה שהיא מחמירה על עצמה.

מאמר חז"ל המתייחס לשני סיפורי החמורים דלעיל הוא:

מאמר זה מובא גם בבראשית רבה (פרשת חיי שרה) בהקשר למקרה בו שלח רבי ירמיה תאנים לרבי זירא רבו וסמך עליו שיעשר אותן, ומנגד סמך רבי זירא שרבי ירמיה כבר עישר אותן, לאחר מכן התברר שהתאנים נאכלו מבלי לעשרן, בתגובה לכך נאמרה אמרה זו, להוכיח מוסר, שהראשונים אף בהמותיהן נשמרו מדברים שעל בעליהן נאסר להאכילן, ועקב ירידת הדורות האחרונים עצמם נכשלים באיסורים.

אור החיים כותב בשם המקובלים: ..כי נפשו של בלעם באה (התגלגלה) בחמורו של רבי פנחס בן יאיר וזה יורה שנתקן באחריתו.

## גמליו של אברהם אבינו
[ממוזער|250px|שמאל|גמליו של אברהם, ציור מעשה ידי [יוזף מולנר]]
עיקרון זה מוצא ביטוי גם אצל גמליו של אברהם אבינו, על אודותיהם מובא באבות דרבי נתן פרק ח', 

בספר בראשית מסופר על אליעזר עבד אברהם בהגיעו לבית לבן הארמי: . בעקבות דיון של אמוראים המובא בבראשית רבה מפרש רש"י מילים אלה: "התיר זמם שלהם שהיה סותם את פיהם שלא ירעו בדרך בשדות אחרים". הרמב"ן מפרש אחרת: "שפתח מוסרי צוארם כי המנהג להוליכם קשורים או שהיו הולכים חגורים במושב המרכבה אשר עליהם", ושולל את פירושו של רש"י תוך התבססות על חסידות גמליו של אברהם, הנלמדת בקל וחומר מחמורו של רבי פנחס בן יאיר, שלא היה צורך לזמום את פיהם כשהלכו בדרך מחשש שלא יאכלו מן הגזל, עקב היותם קניינו של אברהם, ובוודאי לא יגשו לאכול דבר שאינו שלהם.

מכאן מוכיח הרב מטשיבין, שגם מאכל גזל נחשב למאכל איסור כזה, שאין הקדוש ברוך הוא מאכיל אפילו בהמתן של צדיקים.
## ראו גם
* פרה שומרת שבת

## לקריאה נוספת
* עפרה מאיר, **שואלים על החיים - סיפורים נבחרים ממדרש בראשית רבה**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000, הפרק "אתונו של ר' פנחס בן יאיר", עמ' 17–20.

## הערות שוליים

קטגוריה:אגדות יהודיות
קטגוריה:בעלי חיים ביהדות