open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מוחמד מהדי טהראנצ'י

**מוחמד מהדי טהראנצ'י** (בפרסית: **محمدمهدی طهرانچی**; 21 במרץ 1965 – 13 ביוני 2025) היה פיזיקאי תאורטי וגרעיני איראני.

טהראנצ'י סיים את לימודי הדוקטורט שלו בפיזיקה תאורטית במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה. הוא היה פרופסור במכון לחקר הלייזר והפלזמה ובמחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת שהיד בהשתי, וחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אזאד האסלאמית, ובהמשך נשיאה. בנוסף, שימש כרקטור של שני סניפים של אוניברסיטת אזאד האסלאמית (במרכז טהראן ובפרובינציית טהראן), ושל אוניברסיטת שהיד בהשתי.

ב-13 ביוני 2025 חוסל טהראנצ'י על ידי צה"ל בתחילת מבצע עם כלביא שביצעה ישראל באיראן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פיזיקאים איראנים
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:אנשי תוכנית הגרעין האיראנית
קטגוריה:אישים שנהרגו במבצע עם כלביא
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1965
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2025
איימון ווקר

**איימון רודריק ווקר** (באנגלית: **Eamonn Roderique Walker**; נולד ב-12 ביוני 1962) הוא שחקן בריטי. הוא ידוע בעיקר מתפקידו בתוכנית הטלוויזיה "שיקגו FIRE".

## ראשית חייו
ווקר נולד בשנת 1962 במערב לונדון לאב גרנדיאני ואם טרינידדית. ווקר, שגדל באיזלינגטון שבצפון לונדון, התגורר בטרינידד במשך שישה חודשים כשהיה בן תשע. הוא למד בבית הספר הונגרפורד באיזלינגטון והחל ללמוד עבודה סוציאלית בפוליטכני של צפון לונדון. הוא התמחה כרקדן ולאחר מכן הצטרף לחברת תיאטרון המחול Explosive בלונדון. עם זאת, פציעה אילצה אותו לוותר על הריקוד. הוא גם למד באקדמיה לקולנוע של ניו יורק בארצות הברית.

## קריירה
### קריירה מוקדמת בבריטניה
ווקר ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו במשחק בשנת 1983 על במה בלונדון, כשגילם אמן רוק מהאיסט אנד במחזמר "Labelled with Love". הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1985, כאשר הופיע בפרק בעונה השנייה של "דמפסי ומייקפיס", ששודרה ב־ITV. הופעתו הטלוויזיונית הבאה הייתה בשנה שלאחר מכן, בפרק בסדרת האנתולוגיה לילדים Dramarama, גם היא ב-ITV.

תפקידו הקולנועי הראשון היה בשנת 1991, כשגילם את קרלטון בסרט "Young Soul Rebels" על האינטראקציה בין תנועות נוער תרבותיות שונות בבריטניה של סוף שנות ה-70.

### 1997–הווה: הוליווד וטלוויזיה אמריקאית
ב-1997 הוא שיחק בתפקיד הראשי של כרים סעיד בסדרת הדרמה הטלוויזיונית האמריקאית "אוז" של HBO. הסדרה מתרחשת בכלא בדיוני בעל אבטחה מרבית, והדמות שגילם ווקר הייתה אסיר חדש שהיה מוסלמי אדוק. ווקר בילה זמן במסגד בהארלם וחקר את אומת האסלאם והתרבות המוסלמית האמריקאית. הוא הופיע בפרק הראשון ב-12 ביולי 1997 והמשיך לגלם את התפקיד עד הפרק השלישי של העונה האחרונה בשנת 2003. על הופעות באוז הוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בסדרה דרמטית בטקס פרסי CableACE והיה מועמד לפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה טלוויזיונית.

בשנת 2000 הופיע ווקר בשני סרטים: דרמת הפשע " Once in the Life", בה שיחק ובוים על ידי לורנס פישבורן בבימוי הבכורה שלו; ותעלומת הפנטזיה "בלתי שביר", לצד ברוס ויליס וסמואל ל. ג'קסון. ווקר הופיע גם בסרט טלוויזיה שהיה העונה האחרונה של הסדרה "רצח מאדום לשחור", "רצח: הסרט". בשנת 2001 הוא חזר לטלוויזיה הבריטית לככב בתפקיד ג'ון אותלו בעיבוד מודרני למחזה אותלו של ויליאם שייקספיר ב-ITV, לצד כריסטופר אקלסטון. על תפקידו זכה בפרס ההופעה הטובה ביותר בטלוויזיה בטקס פרסי הקולנוע והטלוויזיה הראשון אי פעם של יוצרי הסרטים השחורים (BMF) לכוכבי הטלוויזיה והקולנוע השחורים המובילים בבריטניה, שנערך בלונדון בספטמבר 2002.

בשנת 2006, הוא גילם את ד"ר סטיבן דקראי בשלושה פרקים של סדרת הדרמה הרפואית "ER". הוא גם כיכב בדרמה המשפטית של רשת פוקס "Justice", שם גילם את לותר גרייבס.

ב-2009 ווקר הופיע בסדרת הדרמה "מלכים" של רשת NBC, המבוססת על סיפורו המקראי של דוד. הוא גילם את הכומר אפרים סמואלס המקביל לנביא שמואל המקראי. ב-2010 הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה "האמת כולה", לצד מאורה טיירני ורוב מורו.

החל מ-2012 הוא הופיע בתפקיד ראשי בסדרה "שיקגו FIRE" אותה עזב ב-2024 עקב בעיות אישיות אך הצטרף שוב לסדרה בפרק 18 של עונה 13.

## חיים אישיים
ווקר מתגורר בארצות הברית, הוא נשוי לסופרת סנדרה ווקר. יש להם שלושה ילדים.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

### תיאטרון

### ספר שמע
* מלחמת הזומבים הגדולה (2006) - פול רדקר

### ראיונות
* פודקאסט ביל: איימון ווקר חלק 1 (2018)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1962
רחוב יצחק רבין (ברלין)

**רחוב יצחק רבין** (בגרמנית: **Yitzhak-Rabin-Straße**) הוא רחוב ברובע טירגארטן במרכז ברלין, בירת גרמניה. הרחוב נקרא על שמו של יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל החמישי שנרצח בשנת 1995. הרחוב ממוקם באזור ממשלתי מרכזי בסמוך לבניין הרייכסטאג וללשכת הקנצלר.

## היסטוריה
הרחוב המקורי - אנטלאסטונגסשטראסה הרחוב היה במקור חלק מ"רחוב ההקלה" (Entlastungsstraße), שהיה רחוב זמני שנבנה בשנת 1961 בעקבות בניית חומת ברלין. הרחוב המקורי נבנה בתוך 44 ימים בלבד כדי לספק מעבר חלופי לתנועה צפון-דרום במערב ברלין, לאחר שהגישה דרך מזרח ברלין נחסמה. כדי להדגיש את אופיו הזמני של הרחוב, הוא קיבל שם פונקציונלי בלבד – "רחוב ההקלה" ולא שם רגיל.

החלטת השינוי וקריאת השם ההחלטה לקרוא לחלק הצפוני של רחוב ההקלה לשעבר על שם יצחק רבין התקבלה בשנת 2004 על ידי הבזירקסאמט (משרד הרובע) מיטה. השם הרשמי "יצחק רבין שטראסה" (Yitzhak-Rabin-Straße) ניתן לקטע שבין רחוב שיידמן (Scheidemannstraße) לרחוב 17 ביוני (Straße des 17. Juni).

טקס החניכה הרשמי טקס חניכת רחוב יצחק רבין התקיים ב-29 באפריל 2004, ובו השתתפו נשיא ישראל, משה קצב, וראש עיריית ברלין, קלאוס ווברייט. הטקס נערך במסגרת ביקורו של הנשיא קצב בגרמניה. בטקס הדגיש הנשיא קצב את חשיבות דמותו של רבין ואמר: "תולדות חייו ודמותו ייחרתו לעולם בתולדות העם היהודי. רבין היה רמטכ"ל וגנרל, דיפלומט וראש ממשלה, שהוביל מהלכים בעלי חשיבות היסטורית". ראש עיריית ברלין, קלאוס ווברייט, אמר בטקס: "רבין היה גשר בין עמים, נלחם למען השלום, ונרצח בגלל מאבקו. הוא העיד על עצמו שהוא היה איש מלחמה שהפך לאיש של שלום. העולם זקוק לאנשים כאלה".

## מיקום ומאפיינים
הרחוב ממוקם ברובע טירגארטן (Tiergarten) במרכז ברלין ונושא את המיקוד 10557. הרחוב עובר בין רחוב שיידמן (Scheidemannstraße) ורחוב 17 ביוני (Straße des 17. Juni). מיקומו המרכזי של הרחוב הוא בלב אזור משרדי הממשלה, בסמוך לבניין הפרלמנט (רייכסטאג) וללשכת הקנצלר.

רחוב שיידמן רחוב שיידמן, ששם מתחיל רחוב יצחק רבין, נקרא על שם הפוליטיקאי הסוציאל-דמוקרטי פיליפ שיידמן. הרחוב זוכה לחשיבות היסטורית מיוחדת מכיוון שמשם הכריז שיידמן על הרפובליקה הגרמנית הראשונה ב-9 בנובמבר 1918 מחלון בניין הרייכסטאג.

## נגישות ותחבורה ציבורית
ניתן להגיע לרחוב באמצעי תחבורה ציבורית: אוטובוסים M41 ו-100, וכן קווי הרכבת S1 ו-S2. הרחוב ממוקם במרחק הליכה קצר מהרייכסטאג ומשער ברנדנבורג. המיקום המרכזי הופך אותו לאתר נגיש לתיירים ולמבקרים העוברים באזור הממשלתי של ברלין.

## הקשר לרחוב בן-גוריון
רחוב יצחק רבין מהווה חלק מציר רחוב גדול יותר שמתחבר לרחוב בן-גוריון, שנחנך ב-1 ביוני 2005. שני הרחובות יחד יוצרים ציר המנציח שני מנהיגי ישראל במרכז ברלין. הרחובות שוכנים בלב אזור משרדי הממשלה ומהווים חוויה מיוחדת עבור מבקרים ישראלים.

## משמעות סמלית ויחסי גרמניה–ישראל
הרחוב מסמל את הקשר ההיסטורי והמדיני בין גרמניה לישראל ואת מאמצי הפיוס בין שתי המדינות לאחר השואה. הוא מהווה הוקרה לזכרו של יצחק רבין כלוחם שלום שזכה בפרס נובל לשלום ונרצח על ידי מתנגד לתהליך השלום הישראלי-פלסטיני. היחסים הדיפלומטיים בין גרמניה לישראל הוקמו רשמית בשנת 1965, ומאז שתי המדינות מקיימות "יחסים מיוחדים" המבוססים על אמונות משותפות ופרספקטיבות היסטוריות.

## קישורים חיצוניים

* 
* Evgeny Praisman, "Pinsteps. Yitzhak-Rabin-Straße in Berlin", באתר pinsteps

## הערות שוליים

קטגוריה:ברלין: רחובות ושדרות
מהדי רבאני

**מהדי רבאני** (בפרסית: **مهدی ربانی**; נהרג ב-13 ביוני 2025) היה סגן ראש אגף המבצעים של הכוחות המזוינים של איראן החל משנת 2016 ועד לחיסולו בסיכול ממוקד במבצע עם כלביא.

## קריירה צבאית
רבאני החל את הקריירה הצבאית שלו במשמרות המהפכה האסלאמית במלחמת איראן–עיראק. הוא פיקד על מחנה נג'ף אשרף. בין השנים 2001–2004 פיקד על מחנה ת'אמן אל-אימה. בהמשך פיקד על דיוויזיית נסר החמישית  ועל מחוז ח'וראסאן של משמרות המהפכה האסלאמית.

בין השנים 2005–2012 שימש כסגן מפקד מחנה ת'אראללה , ובהמשך שימש כסגן מפקד מטה המבצעים של משמרות המהפכה האסלאמית. החל משנת 2016 ועד לחיסולו שימש כסגן ראש אגף המבצעים של הכוחות המזוינים של איראן.

ב-13 ביוני 2025 נהרג רבאני על ידי צה"ל בתחילת מבצע עם כלביא שביצעה ישראל באיראן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: צבא וביטחון
קטגוריה:אישים שנהרגו בתקיפות אוויריות ישראליות
קטגוריה:אישים שנהרגו במבצע עם כלביא
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1962
קטגוריה:איראנים שנפטרו ב-2025
ישראל לוסקי

**ישראל לוסקי** (באנגלית: **Israel Luski**; 1943 – 2021) היה כלכלן ישראלי, פרופסור במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ונמנה עם מקימי המחלקה.

## קורות חיים
ישראל לוסקי נולד ב-1943. למד כלכלה ב בירושלים וקיבל תואר מוסמך ב-1969.

לוסקי היה חבר סגל במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב אליה הצטרף בספטמבר 1973. הוא קודם לדרגת פרופסור מן המניין, ופרש כפרופסור אמריטוס.

תרומתו למחלקה לכלכלה הייתה רבה. הוא הקים את המחלקה יחד עם יוסי תמיר, ניסן לויתן ומיכאל קרן, והיה ממעצבי תוכנית הלימודים הייחודית שקיימת בחוג עד היום. בין השאר הכניס את הקורס בחשבונאות כקורס חובה. כמו כן ניהל את הפעילות האקדמית של המחלקה לכלכלה בקמפוס באילת.

מחקריו התמקדו בתחום הארגון התעשייתי ובו במחקר ופיתוח, חברות רב-לאומיות, פטנטיים, ומכרזים. כמו כן עסק במימון ציבורי, כלכלת עבודה כולל שכר מינימום וכלכלת ישראל, וכלכלת המזרח התיכון והכלכלה הפלסטינית (צמיחה, פריון והשקעה בכלכלה הפלסטינית).

לצד מחקריו כתב גם ספרי לימוד. בנוסף היה חוקר במרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל. הוא הקים את האקדמיה לטיס יחד עם דני רבינוביץ.

לוסקי היה נשוי לחיה והיו להם ילדים. הוא נפטר ב-2021.

## קישורים חיצוניים
* Prof.  Israel Luski RIP Emeritus, באתר המחלקה לכלכלה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
* ישראל לוסקי, באתר ResearchGate
* ישראל לוסקי, ברשת LinkedIn
* אתר הנצחה - לזכר ישראל לוסקי 1943-2021, אתר Personal Memorials
* לוסקי, ישראל, באתר הספרייה הלאומית

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: כלכלה
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
Belle (שיר)

"**בל**" הוא שיר מתוך הסרט "היפה והחיה" (1991) שנכתב על ידי התמלילן הווארד אשמן והמלחין אלן מנקן. השיר הוקלט באנגלית על ידי השחקנים האמריקאים פייג' או'הרה וריצ'רד ווייט. בגרסה העברית של הסרט השיר מבוצע על ידי רינת גבאי ויגאל שדה.

זהו שיר הפתיחה של הסרט והוא מתרחש בעיירה שוקקת חיים בסגנון אופרטה. השיר מפגיש את הקהל עם גיבורת הסרט, בל, ואת מחזרה היהיר, גסטון. בנוסף לתיאור מטרותיה ושאיפותיה של בל, השיר משתמש במשפטים מושרים לצד דיאלוגים מדוברים כדי לחשוף את רגשות תושבי העיר כלפיה וכלפי גסטון, ומציג את בל כמנודה בשל יופיה ואהבתה לקריאה, ואת גסטון כגיבור למרות יהירותו.

בל מבצעת חזרה של השיר בהמשך הסרט לאחר שדחתה הצעת נישואין מגסטון, תוך שהיא מצהירה על כמיהתה העמוקה להרפתקה.

השיר זכה לשבחים רבים מצד מבקרי קולנוע ומוזיקה, ששיבחו את יעילותו כשיר פתיחה והשוו אותו לשירים מהסרטים המוזיקליים "סיפור הפרברים" (1961) ו"צלילי המוזיקה" (1965).

השיר היה מועמד לפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-64 בשנת 1992, אך הפסיד לשיר "היפה והחיה" - שיר הנושא של הסרט.

## רקע וכתיבה
במאמץ לשחזר את ההצלחה חסרת התקדים של בת הים הקטנה (1989), דיסני החליטה לעבד את האגדה "היפה והחיה" לסרט אנימציה באורך מלא. למרות שפותח במקור כסרט אנימציה ללא שירים בבימויו של ריצ'רד פורדום, יו"ר דיסני, ג'פרי קצנברג, לא היה מרוצה מהבימוי האפל והקודר של הסרט באותה תקופה, ובסופו של דבר הורה לכתוב אותו מחדש ל"מחזמר בסגנון ברודוויי עם גיבורה חזקה", בדומה ל"בת הים הקטנה".

דיסני שכרה לאחר מכן את כותבי השירים של "בת הים הקטנה", הווארד אשמן והמלחין אלן מנקן, כדי לכתוב שירים מקוריים לסרט המתוקן. לדברי מנקן, שירים כמו "בל" התפתחו באופן טבעי בשל העובדה ש"היפה והחיה" נכתב בסגנון של מחזמר מסורתי בברודוויי. השחקנית והזמרת פייג' או'הרה, שמדבבת את בל באנגלית, אמרה שכותבי השירים רצו להימנע משירי הפופ של בת הים הקטנה לטובת פסקול בהשראת ג'רום קרן, רוג'רס והמרשטיין עבור היפה והחיה, אשר קיבל השראה רבה ממוזיקה צרפתית, קלאסית ומסורתית מברודוויי. בנוסף, מנקן תיאר את "בל" ואת שירי היפה והחיה האחרים כ"משיקים לצרפת של המאה ה-18".

"בל" היה השיר הראשון שכתבו לסרט, בתקווה ליצור שיר שיתאר את בל בסביבה בטוחה ומוגנת, בעזרת שימוש בשיר הפתיחה הם קבעו את הטון של שאר הסרט.

אשמן ומנקן היו בתחילה סקפטיים לגבי הצלחת השיר מחשש שזה יסיים את הקריירה שלהם בדיסני אם האולפן לא יאהב את יצירתם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 1991
קטגוריה:שירים מתוך היפה והחיה של דיסני
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי הווארד אשמן
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי אלן מנקן
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי אלן מנקן
בל
רמברנדט כרועה עם מטה וחליל

**רמברנדט כרועה עם מטה וחליל** (בהולנדית: **Rembrandt als herder met staf en fluit**) הוא ציור שמן על קנבס משנת כ־1636 מאת חוברט פלינק, המתאר את מורו, רמברנדט, בדמות רועה אידילי האוחז מטה וחליל, כאשר זר עלים עוטף את ראשו ועגיל מנצנץ באוזנו הימנית, תוך שימת דגש על משחקי אור וצל וטקסטורה טבעית של העץ.

## רקע והקשר היסטורי
ייצוגי רועים ורועות היו פופולריים במאה ה-17, שכן הם הציגו עולם אידילי מלא בהנאות פשוטות, המאפשר לצופים תושבי ערים עמוסים לחלום אל מחוץ להמולה העירונית. עבודות מסוג זה שירתו כמחסה פואטי לנפש עירונית סוערת והעניקו ביטוי לכמיהה לפשטות חקלאית.

## תיאור היצירה
הציור מציג את רמברנדט לבוש בגדי רועים: הוא אוחז במטה ובחליל, לראשו זר עלים ובאוזנו הימנית תלוי עגיל זוהר. פלינק הקפיד על פירוט צורני עשיר - גימורים דקים של רקמת הבגדים, גרגירי העץ בחליל ובמטה ומשחק אור־צל המדגיש את הבעתו ההתבוננותית והשקטה.
[250px|ממוזער|ימין|[דיוקן ססקיה כרועה, מאת חוברט פלינק]]
הבעת פניו של רמברנדט משדרת שלווה והרהור, כאילו הוא שקוע במחשבות על עולם מלא בפשטות ותמימות פסטורלית. הציור נושא אופי רומנטי, המשקף את “התקופה המאושרת בחייו” של רמברנדט, ויוצר רושם כאילו המאשה נהנה מתהליך הפוזה עצמו. פלינק חזר על התיאור המדויק של טקסטורות החומר - תפירה עדינה בבד, חריצי עץ עדינים בחליל ובמטה, ואבן החן התלויה בעגיל זוהרת ברכות. האור הנופל באופן מושלם מדגיש את נפח הדמות ומעניק לה חיים ריאליסטיים.

## יצירה נלווית
לפרט זה יש יצירה נילווית: דיוקנה של ססקיה, רעייתו של רמברנדט, כרועָה, המתוארך ל־1636 ומוצג כיום במוזיאון בראונשווייג.

## הערות שוליים

קטגוריה:רייקסמוזיאום
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:רמברנדט
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:כלי נגינה באמנות
חוסיין מוסאווי

** חוסיין (מג'יד) מוסאווי אפתח'ארי** (בפרסית: **سید حسین مجید موسوی افتخاری**) הוא קצין בכיר במשמרות המהפכה האסלאמית, מפקד חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית.

## ביוגרפיה
מוסאווי שימש כסגן מפקד חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית, תחת פיקודו של אמיר עלי חאג'יזאדה. ב-14 ביוני 2025 מונה למפקד חיל האוויר והחלל, לאחר חיסולו של חאג'יזאדה על-ידי ישראל במסגרת מבצע עם כלביא.

## סנקציות אמריקאיות
ב-18 בדצמבר 2024 הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי ארצות הברית הטילה סנקציות על מוסאווי, בעת היותו סגן מפקד חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא איראנים
קטגוריה:אנשי משמרות המהפכה האסלאמית
קטגוריה:מבצע עם כלביא
קטגוריה:מבצע שאגת הארי
קטגוריה:איראנים שמחלקת האוצר של ארצות הברית הטילה עליהם סנקציות
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1965
אריך פינסוס

**אריך פינסוס** ובארצות הברית **אריק פינצ'לי** (בגרמנית: **Erich Fincsus** ובאנגלית: **Eric Finchley**; 22 בדצמבר 1912 – נובמבר 1976) היה מתאבק יהודי-אוסטרי. ייצג את אוסטריה במשחקים האולימפיים (ברלין 1936) ואלוף המכביה הראשונה (1932) והשנייה (1935) בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל נוצה.

## ביוגרפיה
פינסוס התאמן בקבוצת "הכח וינה".

### 1932
#### אלוף המכביה
ב שנערכה בשנת 1932 הוא זכה במדליית זהב בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל נוצה לפני נוימן מישראל.

### 1935
ב שנערכה בשנת 1935 הוא זכה במדליית זהב בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל נוצה לפני אלכסנדר רייכנברג מצ'כיה וסטדינסקי מישראל ובכך הגן על תוארו.

### 1936
פינסוס סירב להחרים את אולימפיאדת ברלין (1936) לפי החלטת מכבי העולמי והוא הוצא מקבוצתו הכוח וינה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום 15 בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל עד 61 ק"ג לאחר שהפסיד בשני הקרבות הראשונים שלו. בקרב הראשון הוא הפסיד לאלוף אירופה ארנה רייני מפינלנד שבהמשך הטורניר זכה במדליית הכסף ובקרב השני הוא הפסיד לניקולאוס ביריס מיין. בהמשך הוא חזר לקבוצתו הכוח וינה.

כיהודי, נמלט פינסוס לארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ואימץ את השם האמריקאי **אריק פינצ'לי**.

## קישורים חיצוניים

* 
* Maccabiah Games before World War II 
* [HTTP:///D:/UserFiles/User/Downloads/G.Bonini-v27n22019%20.pdf Rudolf Pereles The poster boy of 1928], by Gherardo Bonini 

קטגוריה:נפטרים ב-1976
קטגוריה:ספורטאי הכח וינה
קטגוריה:מתאבקים בסגנון יווני-רומי
קטגוריה:מתאבקים אוסטרים
קטגוריה:מתאבקים יהודים
קטגוריה:אלופי המכביה: מתאבקים
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת ברלין (1936)
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1912
עארף חאג'י-עידי

**עארף חאג'י-עידי** (בפרסית: **عارف حاجی‌عیدی**; נולד ב-6 באפריל 1999 בבנדר גז שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ספהאן מליגת העל האיראנית.

## קריירת מועדונים
חאג'י-עידי גדל במחלקת הנוער של סאיפא. בעונת  החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית, ובהמשך ירד עם הקבוצה לליגת המשנה האיראנית. בסך הכל ערך 54 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים. במחצית השנייה של עונת  הושאל לראיכא באבול מליגת המשנה האיראנית, במדיה ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.

ב-9 באוגוסט 2023 חתם באלומיניום אראכ מליגת העל האיראנית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 56 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.

ב-27 במאי 2025 חתם על חוזה לשנתיים בספהאן מליגת העל האיראנית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים איראנים
קטגוריה:קשרי כדורגל איראנים
קטגוריה:כדורגלני סאיפא
קטגוריה:כדורגלני ספהאן
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1999
ביל נגי

**ביל נגי** (באנגלית: **Bill Nagy**; 21 בפברואר 1921 – 19 בינואר 1973) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי יליד הונגריה שפעל ב.

נגי נולד בבודפשט והחל את דרכו בקולנוע בשנת 1951, עת השתתף בסרט "". מאז השתתף בעוד עשרות סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה.

הוא הופיע, בין היתר, בסרטים "מלך בניו יורק", "הייתי כפילו של מונטי", "העכבר ששאג", "האיש שלנו בהוואנה", "היום הארוך ביותר", "אנשים מופלאים במכונות מעופפות" ו"הרוזנת מהונג קונג", ובסדרת הטלוויזיה "Coronation Street".

כן הופיע בשניים מסרטי ג'יימס בונד: "גולדפינגר" ו"אתה חי רק פעמיים".

נגי נפטר בלונדון בגיל 51.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:שחקנים בסרטי ג'יימס בונד
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1921
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-1973
לודוויג שלנגר

**וילהלם לודוויג שלנגר** ובארצות הברית **לואיס סלנגר** (בגרמנית: **Wilhelm Ludwig Schlanger** ובאנגלית: **Louis Slanger**; 22 בדצמבר 1904 – 16 בפברואר 2001) היה מתאבק יהודי-אוסטרי. 7 פעמים זכה באליפות אוסטריה בהיאבקות. ייצג את אוסטריה במשחקים האולימפיים (אמסטרדם 1928) בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל קל במשקל נוצה עד 60 ק"ג ואלוף המכביה השנייה (1935) בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל קל.

## ביוגרפיה
שלנגר נולד וגדל בנובי סאד, סרביה. עבר עם משפחתו לווינה. התאמן במועדון "הכוח וינה".

### 1928
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) הוא סיים במקום 14 בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל עד 60 ק"ג לאחר שהפסיד בשני הקרבות הראשונים שלו. לרוע מזלו הוא הגריל בקרב הראשון את וולדמר ולי מאסטוניה, אלוף אירופה בשנתיים האחרונות שבהמשך הטורניר זכה במדליית הזהב, והפסיד לו בהחלטת שופטים; ובקרב השני הוא הפסיד לקארוי קרפטי, יהודי מהונגריה שסיים במקום רביעי בטורניר.

### 1935
ב שנערכה בשנת 1935 הוא זכה במדליית זהב בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל קל לפני בלה שטיינגיסר מגרמניה.

בשנת 1938 נמלט לאנגליה עם משפחתו בגלל אימת הנאצים. משם היגר מאוחר יותר לארצות הברית ושם התיישב בלוס אנג'לס. הוא אימץ את השם **לואיס סלנגר** ועסק במגוון מקצועות: טכנאי שיניים, יזם, מנהל מפעל ומשקיע נדל"ן.

התשוקה שלו הייתה פוליטיקה, ובמיוחד הפוליטיקה של מדינת ישראל. במהלך השנים, היו לו עשרות הצעות כיצד ניתן לפתור את המצב בישראל, והוא לא היסס לשלוח מכתבים למזכירי המדינה האמריקאים עם רעיונות מפורטים לגבי מה שיש לעשות כדי לסיים את הסכסוך. הוא גם קיים לעיתים קרובות אירועים בהם דיבר על השואה והשלכותיה החמורות.

## קישורים חיצוניים

* Maccabiah Games before World War II 

קטגוריה:נפטרים ב-2001
קטגוריה:ספורטאי הכח וינה
קטגוריה:מתאבקים בסגנון יווני-רומי
קטגוריה:מתאבקים אוסטרים
קטגוריה:מתאבקים יהודים
קטגוריה:אלופי המכביה: מתאבקים
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1904
הולדת שביל החלב

**הולדת שביל החלב** (בהולנדית: **De geboorte van de Melkweg**) הוא ציור מיתולוגי של האמן הפלמי פטר פאול רובנס, שנוצר בשנת 1636 במסגרת סדרה רחבת היקף של סצנות מהמיתולוגיה הקלאסית. הציור מתאר את היווצרות שביל החלב לפי מיתוס יווני-רומי הקשור בדמותו שלהרקולס ובאלים יופיטר והרה.

### הרקע המיתולוגי
הציור מציג פרשנות ויזואלית למיתוס על הרקולס, בנם הבלתי חוקי של יופיטר (זאוס) ואלקמנה, בת תמותה. יופיטר התחזה לבעלה של אלקמנה, אמפיטריאון, והוליד עמה את הרקולס. מאחר שנולד לאם אנושית, הרקולס לא היה בן אלמוות. יופיטר ביקש להקנות לו חיי נצח ולכן הבריח את התינוק להר האולימפוס והניחו על שדיה של יונו (הרה), אשתו האלוהית, בזמן שישנה. הרקולס ינק בעוצמה, אך כאשר נשך בחוזקה, העיר את יונו משנתה. יונו דחפה אותו מעליה, וזרם חלב פרץ לשמיים ויצר את שביל החלב.

### יצוג נשי ומשמעות סמלית
הציור של רובנס אינו מהסס להציג את הסצנה במלוא גשמיותה וממדיה הארוטיים. חלב האם - מוטיב חוזר ביצירתו – מוצג כאן ככוח אלוהי ויצירתי. בתקופת הבארוק נחשב חלב אם לתרופה רבת עוצמה גם עבור מבוגרים, ולכן מעשה ההנקה נתפס גם כפעולה רפואית ומחייה. האישה המופיעה כדמותה של יונו הייתה, ככל הנראה, אשתו של רובנס, הלן פורמן, ששימשה כמודל לשורה של ציוריו.

### הקשר היסטורי ותרבותי
"הולדת שביל החלב" צויר כחלק ממחזור ציורים מיתולוגיים שהוזמנו על ידי פליפה הרביעי, מלך ספרד, בשנת 1636, עבור לודג' הציד המלכותי "טורה דה לה פרדה" (Torre de la Parada). רובנס, שקיבל את ההזמנה הגדולה ביותר במסגרת הפרויקט, התבקש ליצור שישים ציורים. הוא עבד באנטוורפן עם צוות אמנים שביצע את העבודות על בסיס רישומיו. תוך חמישה־עשר חודשים בלבד הושלמו 56 מהציורים. רבים מהם, כולל ציור זה, מצויים כיום במוזיאון הפראדו במדריד.

## תגובות ופרשנויות בתקופתו
הקרדינל-אינפנטה פרננדו מאוסטריה, אחיו של המלך והמושל של ארצות השפלה הספרדיות, ביקר את תהליך העבודה והסתייג מכמות העירום ביצירות. רובנס, שהיה דיפלומט מיומן, טען שכבר מאוחר לשנות את הקומפוזיציות, ושלח את העבודות למלך. פליפה הרביעי לא הביע התנגדות. בניגוד לעבודות מוקדמות יותר של רובנס, הדגש בציורים המאוחרים לא הושם על האופי הארוטי אלא על עומק רגשי וסיפורי. הדמויות הגדולות והעירומות נושאות אופי מונומנטלי שמביע חיוניות ובריאות – לא תאווה.

### תכנים מיתולוגיים ואמנותיים
אף על פי שהתמה המרכזית בסדרת הציורים הייתה מבוססת בעיקר על יצירתו של אובידיוס "מטמורפוזות", סיפור זה ככל הנראה מקורו ב־*Geoponica* - חיבור ביזנטי מהמאה העשירית העוסק בידע חקלאי ואסטרונומי. רובנס שילב במלאכתו אלמנטים פסיכולוגיים עשירים, מחוות דרמטיות וקומפוזיציה אחידה, שנחשבים לשיא בשפתו האמנותית הבשלה, זמן קצר לפני מותו ב־1640.
[230px|ממוזער|שמאל|[מקור שביל החלב, ציור מאת טינטורטו]]

## השוואה לציור "מקור שביל החלב"
רובנס התבסס על מסורת חזותית קודמת, ובראשה ציורו של טינטורטו, מקור שביל החלב, שנוצר בסביבות 1580. בעוד טינטורטו התמקד ברגע הדרמטי של התעוררות האלה והחלב הניתז, ויצר קומפוזיציה סוערת ורבת סמלים, רובנס הציג את הדמויות באידיאליזציה קלאסית ובסגנון בארוקי המאופיין בגופים מלאים, אור רך ופאתוס רגשי. שתי היצירות מציעות פרשנויות שונות לאותו מיתוס, המשקפות את סגנונם האישי של האמנים ואת רוח התקופה שבה פעלו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שביל החלב
קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:מוזיאון הפראדו
קטגוריה:פטר פאול רובנס: ציורים
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:הרקולס
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:יופיטר
מנוחתו של מרס

**מנוחתו של מרס** (בספרדית: ***Descanso de Marte***; באנגלית: ***Mars Resting***) הוא ציור שמן מאת האמן הספרדי דייגו ולאסקס, שצויר בין השנים 1638–1640. היצירה מציגה את אל המלחמה הרומי מרס ברגע של עייפות והרהור, בניגוד לדימויו המסורתי כלוחם הרואי. הציור מוצג באוסף הקבע של מוזיאון הפראדו במדריד.

## תיאור היצירה
ולאסקס מתאר את מרס כשהוא ישוב, חצי עירום, על מצע פשוט, כשראשו נשען על ידו והוא מביט מטה במבט עייף ומהורהר. קסדתו מונחת לצדו, השריון מונח על הרצפה, והחרב איננה בשימוש - כליהם של הלוחם הפכו לאביזרי רקע דוממים. הדמות נראית עייפה, חסרת חיוניות, וחסרת המאפיינים האליליים המקובלים. הרקע כהה ומצומצם בפרטים, והקומפוזיציה מכוונת את מבט הצופה לעבר הדמות המרכזית. תאורה רכה וממוקדת מדגישה את מרקם גופו ואת ההבדל בין חומרי המתכת, העור והבד. הגישה הריאליסטית של ולאסקס ניכרת בבחירת תנוחה יומיומית ובהבעת הפנים האנושית של הדמות.

### סגנון וטכניקה
ולאסקס מציג את מרס באופן כמעט אנטי-מיתולוגי. השריון, החרב והקסדה - סמלי הגבריות והכוח - מנותקים מן הדמות, כאילו איבדו את משמעותם. פניו של מרס משדרים לא עוצמה, אלא בלבול או אפילו חרטה. זהו ייצוג של גבריות מותשת, נטולת תהילה. ההשפעה האיטלקית ניכרת במיוחד בשימוש הקונטרסטי באור וצל (קיארוסקורו), בסגנון המזכיר את טיציאן וקאראווג'ו. אך בניגוד להם, ולאסקס נמנע ממלודרמה ובוחר באיפוק ובדיוק ריאליסטי ליצירת תחושת קרבה לדמות.

### פרשנויות ותכנים רעיוניים
הציור מתפרש לעיתים כביקורת מוסווית על מצב האימפריה הספרדית במאה ה־17. מרס העייף, כאל שהושלך ממעמדו, עשוי לייצג את ספרד - מדינה מותשת ממלחמותיה, שאיבדה את כוחה ואולי גם את זהותה. תנוחתו של מרס מבטאת כניעה שקטה, ולא התרוממות רוח גברית.
בנוסף, הציור מציג פירוק חזותי של אידיאל הגבריות הרומית. הצופה אינו מתבונן בגוף מושלם ומופלא, אלא בדמות שקועה בעצמה, רחוקה מגבורה. ולאסקס שומט מהציור כל מימד ארוטי או מיתי, ובמקומם מביא הומור קודר, פגיעות פסיכולוגית, ואנושיות בוטה.

### הקשרים מיתולוגיים ואמנותיים
ולאסקס ניגש אל הדמות המיתולוגית מרס בגישה חדשנית וחילונית. מרס המיוצג כאן הוא תבנית שבורה - בודד, מופשט מסממני אלוהותו. השריון מונח כאבן שאין לה הופכין, והקסדה הפוכה – כסמל להתמוטטות מוסרית או רעיונית.
הקומפוזיציה הפשוטה והמרחב הריק מדגישים את הדמות ומכניסים את הצופה אל תוך עולמה הפנימי. זוהי גישה הפוכה לזו של רובנס, שפעל באותן שנים והציג את הדמויות המיתולוגיות בעוצמתן המלאה. ולאסקס, לעומת זאת, חושף את הסדקים.

### תולדות היצירה ומיקומה
הציור נוצר לאחר חזרתו של ולאסקס ממסעו השני לאיטליה, בתקופה שבה שירת כצייר החצר של פליפה הרביעי, מלך ספרד. ככל הנראה, נוצר כהמשך לפרויקט המלכותי *Torre de la Parada* – לודג' ציד מלכותי שעוטר ביצירות בעלות נושא מיתולוגי.
כיום שמור הציור באוסף הקבע של מוזיאון הפראדו במדריד תחת השם Marte, מספר רישום P001198. הוא נחשב לאחת מיצירות המופת המאוחרות של ולאסקס, ומדגים היטב את יכולתו לאחד עומק רעיוני, ביקורת סמויה, וטכניקת ציור עילאית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:דייגו ולסקס
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:מוזיאון הפראדו
קטגוריה:גברים בציור
האנדרטה הלאומית לקורבנות השואה היהודית

**האנדרטה הלאומית לזכר קורבנות השואה** (בספרדית: **El Monumento Nacional a la Memoria de las Víctimas del Holocausto**) ממוקמת בכיכר השואה (Plaza de la Shoá; תעתיק בעברית: פלאזה דה לה שואה) בעיר בואנוס איירס, בארגנטינה.

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכלים גוסטבו נילסן (Gustavo Nielsen) וסבסטיאן מרסיליה (Sebastián Marsiglia).

## תיאור האנדרטה
ממוזער|300x300 פיקסלים| הטבעה של חפץ יומיומי מודפסת על כל בלוק.
האנדרטה היא מעין חומה באורך של כ-40 מטרים המורכבת מ-115 קורות בטון מקבילות, בגובה בין שישים סנטימטרים למטר ארבעים. הרוחב הוא שלושים, שישים או תשעים סנטימטרים, העומק אינו אחיד וכן גם הצבעים משתנים על ידי שילוב פיגמנטים בבטון. בכל קורה מוטבעים חפצים יומיומיים, כמו: כפיות, סכינים, מזלגות, צלחות, קנקנים, מסרקי שיער, מברשות, נעליים, כריות, חגורות, חולצות, שמלות, ארנקים ומשקפיים כדברי האדריכלים של האנדרטה "זו מטפורה לזיכרון החקוק באבן — מאות זיכרונות אישיים שיוצרים יחד את הדמות הקולקטיבית של עם שלם." האדריכלים נמנעו משימוש במוצגים אמיתיים והשתמשו בחפצים עכשוויים (שחלקם אף לא היו קיימים באותה תקופה), כדי לאפשר למבקרים לתפוס ולהבין מיד את המסר. השימוש בחפצים, שאין להם שום משמעות דתית נועד להעביר את המסר שבשואה נרצחו "אנשים" שדומים לכל ארגנטינאי, רק בגלל היותם יהודים.

החלק ההיסטורי מיוצג על ידי שלושה קוביות שחורות: באחת מופיע שם האנדרטה, באחרת — מגן דוד, ובשלישית חרותת שנת ההקמה: 2014 לפי הלוח הגרגוריאני ו־5775 (ה'תשע"ה) לפי הלוח העברי.
### תאורה
מתקני התאורה שקועים ברצפה, כך שאנשים המגיעים בלילה, "חותכים את קרני האור" ונוצרים לצללים אנושיים על האבנים.

## מיקום
האנדרטה ממוקמת בין שדרת ליברטדור (Avenida del Libertador) מסילת רכבת מיטרה (Ferrocarril Mitre), רחוב פרייר (Freyre) וגשר הרכבת סן מרטין (Ferrocarril San Martin).

## היסטוריה
בשנת 1996 אישר הקונגרס הלאומי את חוק 24,636, "לבניית אנדרטה לאומית לזכר קורבנות השואה היהודית". בשנת 2000 הורתה ממשלת ארגנטינה על בניית האנדרטה אך בשל התנגדויות לגבי המיקומים שהוצעו, נדחה הביצוע ורק בשנת 2006 אישרה עיריית בואנוס איירס את המיקום בהחלטה 2268.

בשנת 2008, אישרה העירייה (החלטה 2728) לקרוא לאתר בשמו: "כיכר ההוקרה לקורבנות השואה" (Plaza de Homage a las Víctimas del Holocausto-(Shoá. בהחלטה נכתב:

בשנת 2009 נערכה תחרות משרדי אדריכלים שהגישו הצעות לאנדרטה ונבחרה ההצעה שבוצה. בשנת 2013 החלה בניית הכיכר והעבודות הסתיימו סופית ב-8 בפברואר 2015. טקס ההשבעה התעכב בין היתר עקב מותו של התובע של הפיגוע ב-AMIA, אלברטו ניסמן.

### חנוכת האנדרטה
ב-25 בינואר 2016, במסגרת יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה, התקיים טקס בו הודלקו שישה נרות, אחד לכל מיליון קורבנות במחנות הריכוז הנאציים ולאחר מכן נחנכו האנדרטה ושדרת חסידי אומות העולם. האירוע אורגן על ידי מזכירות זכויות האדם והפלורליזם התרבותי של האומה של ממשלת ארגנטינה, בהשתתפות שרים, שגרירים, פקידים, נציגי מערכת המשפט, ניצולים ומשפחות הקורבנות.

התקציב שהוקצה היה 4.4 מיליון פזו, שנתרמו על ידי משרד התרבות הארגנטינאי והכיכר נבנתה בעלות של שני מיליון פזו.
## תרומות
הרשימה המלאה של התורמים רשומה על לוחית, כולל משפחת גוטליב שתרמה את התאורה של האנדרטה בלילה.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנדרטאות להנצחת השואה
קטגוריה:בואנוס איירס: מבנים
קטגוריה:ארגנטינה והשואה
אבי וייס (כלכלן)

**אבי וייס** (באנגלית: **Avi Weiss**) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור חבר במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן. הוא מכהן כנשיא מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל.

## קורות חיים
אבי וייס הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות באוניברסיטת בר-אילן (1979). בעל תואר שני בכלכלה (1981) ודוקטורט בכלכלה (1987) מאוניברסיטת שיקגו בארצות הברית. את התיזה שלו בדוקטורט: "הון פיזי ספציפי לחברה: ניתוח אמפירי של מיזוגים אנכיים" כתב בהנחיית גארי בקר.

באוניברסיטת שיקגו היה וייס עוזר הוראה (1980), עוזר מחקר (1983-1981) ומרצה במסגרת מלגה שקיבל (1982).

ב-1983 חזר לישראל והצטרף לחברת לקסקון בע״מ, יועצת כלכלית, שם עבד עד 1988.

ב-1988 הצטרף כמרצה למחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, בשנת 1995 קודם למרצה בכיר, ב-2003 לפרופסור חבר ובשנת 2015 לפרופסור מן המניין.

באוניברסיטה כיהן בתפקידים רבים. החשובים שביניהם יו״ר המחלקה לכלכלה בשנים 2008-2005, וראש הקתדרה לחשבונאות ע"ש מוריס וביאטריס גלזר (החל משנת 2012).

מחקריו מתמקדים במיקרו-כלכלה יישומית, ובכלל זה כלכלה ניסויית, כלכלה התנהגותית, משפט וכלכלה, כלכלת עבודה, הגירה, הגבלים עסקיים וארגון תעשייתי.

בשנת 2015 מונה לראש מרכז טאוב. משנת 2018 הוא מכהן כנשיא.

## קישורים חיצוניים
* פרופ' אבי וייס, באתר המחלקה לכלכלה, הפקולטה למדעי החברה, אוניברסיטת בר-אילן
* אבי וייס, באתר גוגל סקולר
* פרופסור אבי וייס, באתר Forward - JEWISH. INDEPENDENT. NONPROFIT.

## הערות שוליים

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: כלכלה
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
טקס פרסי גראמי הלטיני ה-23

**טקס [[פרס גראמי הלטיני|פרסי גראמי הלטיני]] ה-23** התקיים ביום חמישי, ה-17 בנובמבר 2022, במיכלוב אולטרה ארנה, פרדייס, נבדה שבעמק לאס וגאס כדי להוקיר את ההוצאות המוזיקליים הטובים ביותר במוזיקה הלטינית שיצאו מ-1 ביוני 2021 עד 31 במאי 2022. המועמדים לטקס זה הוכרזו על ידי שידור חי וירטואלי בתאריך 20 בספטמבר 2022, אשר הוצגו על ידי קאני גרסיה, כריסטינה אגילרה, Banda Los Sebastianes, בי ג'יז, יוטל, קריולו, ניקי ג'אם, Akapellah, לואיזה סונזה, סבסטיאן יאטרה, וקמילו. הטקס בעל שלוש השעות שודר על ידי יוניביז'ן והונחה על ידי הזמרים אניטה, לואיס פונסי, לאורה פאוזיני וטליה.

באפריל 2022, הזמר-יוצר המקסיקני מרקו אנטוניו סוליס נבחר להיות איש השנה על ידי האקדמיה הלטינית. הזמרים והמוזיקאים רוסריו פלורס, מרים הרננדס, ריטה לי, אמנדה מיגל ויורדנו זכו בפרס מפעל חיים בעוד שהזמר הספרדי מנולו דיאז, הסקסופוניסט הקובני פקיטו דה ריברה והבסיסט המקסיקני אברהם לבוריאל הם הזוכים השנה בפרס הנאמנים.

הזמר האורוגוואי חורחה דרקסלר והזמר הספרדי C. Tangana זכו גם בתקליט השנה וגם בשיר השנה על שיתוף הפעולה שלהם "Tocarte", הפעם השנייה שדרקסלר זוכה בשתי הקטגוריות באותו לילה לאחר שזכה בשתי הקטגוריות קודם לכן עבור "Telefonía" בשנת 2018. הזמרת הספרדית רוסליה זכתה באלבום השנה עבור *[[Motomami]]*, והפכה לאמנית הראשונה שזוכה בקטגוריה יותר מפעם אחת. הזמרת המקסיקנית סילבנה אסטרדה והזמרת הקובנית-אמריקאית אנג'לה אלוורז זכו באמן החדש הטוב ביותר בתיקו. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות הפרסים שקטגוריית שדה כללי הביאה לתיקו.

## הופעות

## מציגים

## מועמדים וזוכים
המועמדויות הוכרזו ב-20 בספטמבר 2022. הזוכים רשומים ראשונים ו**מודגשים**.

### קטגוריות ראשיות

### פופ

### אורבני

### רוק

### אלטרנטיב

### טרופי

### כתיבה

### מקסיקני אזורי

### [[קטע כלי]]

### מסורתי

### ג'אז

### נוצרי

### שפה הפורטוגזית

### ילדים

### קלאסיקה

### הסדר

### אריזות אלבומים

; עטיפת האלבום הטובה ביותר
* ***[[Motomami|Motomami (Digital Album)]]'' — [[רוסליה]]'''
* ''Ancestras'' — פטרונה מרטינז
* ''Bailaora – Mis Pies Son Mi Voz'' — סיודי גארידו
* ''Cuano Te Muerdes el Labio (Edición Cerámica)'' — לביה
* ''Feira Livre'' — תזמורת כלי נשיפה בנניירה

=== הפקה ===
==== האלבום המהונדס הטוב ביותר ====
* ''[[Motomami|'''Motomami (Digital Album)''']]'' '''— [[רוסליה]]'''
* ''Dentro da Matrix'' — אריקו מוריירה
* ''Indigo Borboleta Anil'' — ליניקר
* ''Jobim Forever'' — אנטוניו אדולפו
* ''ya no somos los mismos'' — אלסה ועמר

; מפיק השנה
* '''חוליו רייס קופלו'''
* [[אדגר באררה]]
* אדוארדו כברה
* ניקו קוטון
* [[טייני]]

=== וידאו קליפים ===

; הקליפ הקצר של השנה
* '''"This is Not America" — רסידנטה בהשתתפות איביי'''
* "Mia" — קאמי
* "A Carta Cabal" — גיטריקה דלפואנטה
* "[[Hentai]]" — [[רוסליה]]
* "Nadie" — סין בנדרה
* "Tocarte" – [[חורחה דרקסלר]] בהשתתפות אלביס קוסטלו

; הקליפ הארוך של השנה
* ***Hasta la Raíz: El Documental**'' **— נטליה לפורקייד*'
* *Bailaora – Mis Pies Son Mi Voz* — סווידי גארידו
* *Motomami (Rosalía Tiktok Live Performance)* — [[רוסליה]]
* *Romeo Santos: King of Bachata* — רומיאו סנטוס
* *Matria'' — וטוסטה מורלה

## הערות שוליים

קטגוריה:פרס גראמי
מוזיקה גולמית

**מוזיקה גולמית** (באנגלית: **Outsider music**) היא מוזיקה שמיוצרת על ידי מוזיקאים נאיביים ואוטודידקטיים, אשר מפיקים את המוזיקה תוך התעלמות מסטנדרטים מוזיקליים, או אשר עוקפים אותם ביודעין או שלא ביודעין, בין אם משום שאין להם הכשרה מוזיקלית, ובין אם משום שהם מסרבים להיכנע לחוקים שלו. כמו כן, מוזיקאים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית או הפרעות נפשיות עשויים להיכלל תחת ז'אנר זה. ז'אנר מוזיקלי זה, שלעיתים קרובות מנוגן באופן אינסטינקטיבי, זוכה להפצה מועטה וכמעט ללא קידום, למעט מפה לאוזן. למוזיקאים מז'אנר זה יש שליטה רבה יותר על יצירותיהם על כן כי עובדים על תקציב קטן בלבד, ולעיתים קרובות גם באופן עצמאי.

המונח, שמבוסס על אמנות גולמית ואמנות נאיבית במוזיקה, הופיע לראשונה ב-1972 על ידי היסטוריון האמנות, רוג'ר קרדינל , כשתיאר מוזיקה ואמנות שמיוצרת אך ורק על ידי ילדים או חולי נפש, אם כי המילה "Outsider" עצמה הופיעה ביצירות מוזיקה כבר מ-1959 ביצירות ג'אז ומ-1979 ביצירות רוק. בשנות ה-70 של המאה ה-20, מונח זה שימש כאפיתט בביקורות מוזיקה באירופה. בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20, השתמשו במונח זה כשם נרדף ל-"אוטודידקט", "לא מאומן" ו-"פרמטיבי".

ישנה חפיפה מסוימת בין מוזיקה גולמית למוזיקת לואו-פיי, שכן בשני הז'אנרים היצירות המוזיקליות כמעט ולא מבוצעות באולפני הקלטות מקצועיים. בין המוזיקאים מהז'אנר ניתן למנות את דניאל ג'ונסטון, וסלי ויליס  ו-Jandek .

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:מוזיקת אינדי
קטגוריה:אמנות נאיבית
קטגוריה:אמנות גולמית
שליטה עכבתית

**שליטה עכבתית** (באנגלית: **Inhibitory control**) הידועה גם כעיכוב תגובה, היא יכולת קוגניטיבית מרכזית, הנחשבת לחלק מן התפקודים הניהוליים של המוח. היא מאפשרת לאדם לדכא או לעכב תגובות מיידיות, אינסטינקטיביות או דומיננטיות, לגירויים מסוימים. מטרת העיכוב היא לאפשר בחירה של תגובה הולמת ויעילה יותר, שתְּקַדֵּם השגת מטרות רצויות. במהותה, בקרה מעכבת היא המנגנון שמונע מאיתנו לפעול מתוך דחף או הרגל, ומעניק לנו את הזמן והיכולת לשקול חלופות ולבחור את דרך הפעולה המתאימה ביותר, בהתאם למצב ולמטרותינו. שליטה עצמית היא היבט חשוב של השליטה העכבתית. לדוגמה, דיכוי מוצלח של התגובה ההתנהגותית הטבעית לאכילת עוגה, כאשר אדם משתוקק לה בזמן דיאטה, דורש שימוש בבקרה מעכבת.

שליטה עכבתית נפגעת הן בהתמכרות והן בהפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות. אצל מבוגרים בריאים ואנשים שסובלים מהפרעת קשב וריכוז, הבקרה העכבתית משתפרת בטווח הקצר עם מינונים נמוכים (טיפוליים) של מתילפנידאט או של אמפטמין. אפשר לשפר את השליטה העכבתית בטווח הארוך גם באמצעות פעילות גופנית אירובית עקבית.

## בדיקות
בחן בקרה מעכבת הוא מבחן נוירופסיכולוגי המודד את יכולתו של אדם לעקוף את תגובתו ההתנהגותית הטבעית, הרגילה או הדומיננטית לגירוי, על מנת ליישם התנהגויות אדפטיביות יותר, המוכוון מטרה (goal-oriented). חלק מהמבחנים הנוירופסיכולוגיים המודדים שליטה מעכבת כוללים את משימת סטרופ, את משימת ההתחלה־ולא־ההתחלה, את משימת סיימון, את משימת פלנקר, את משימות האנטי־סקאדה, את משימות עיכוב הסיפוקים ואת משימות אות העצירה.

## הבדלים מגדריים
לנשים נוטה להיות יכולת בסיסית גדולה יותר להפעיל שליטה מעכבת על התנהגויות לא רצויות או הרגליות, והן מגיבות באופן שונה לגורמים סביבתיים מווסתים בהשוואה לגברים. לדוגמה, האזנה למוזיקה נוטה לשפר באופן משמעותי את קצב עיכוב התגובה אצל נשים, אך מפחיתה אותו אצל גברים.

## הערות שוליים

קטגוריה:מאפיינים של הפרעת קשב
קטגוריה:התמכרות
קטגוריה:קוגניציה
שלוש הגראטיות (רובנס, מדריד)

**שלוש הגראטיות** (בהולנדית: **De drie Gratiën**) הוא ציור שמן מאת הצייר הפלמי פטר פאול רובנס. היצירה מתארת שלוש החאריטות, אלות מהמיתולוגיה הקלאסית, הנתפסות כאלות המשנה של החן, האהבה והשפע, והיא נחשבת לאחת מיצירותיו האישיות של רובנס.

## תיאור היצירה
במרכז הקומפוזיציה מופיעות שלוש הגראטיות, אלות החובקות זו את זו ויוצרות מעגל. תנוחת רגליהן מרמזת על תנועה, והן נדמות כרוקדות ברכות. הנוף שסביבן שופע ופורח, כשדה שטוף אור החודר מבעד לעצים צפופים ונמתח עד קו רקיע כחול. צלליהן של הדמויות מלמדים כי מקור האור בציור מצוי מול השמש, החלטה המלמדת על מגמתו האסתטית של רובנס, שאינה ריאליסטית דווקא אלא שואפת לאפקט דרמטי.

בצדו הימני של הציור מופיעה מזרקה שמראשה ילד נושא קרן שפע (קורנוקופיה), ממנה נובע נוזל המברך את העולם. משיכות מכחול קלות בגבו של הילד מרמזות אולי על נוכחות כנף - ייתכן שמדובר בקופידון, אל האהבה הילדותי. מגוף המזרקה ומענף עץ סמוך משתלשל זר ורדים אדומים ולבנים פורחים, ההולמים את חינן של הדמויות ומדגישים את ההקבלה בין קווי גופן של האלות לבין אלה של הפסל שבמזרקה.

## פרשנות ומשמעות
רובנס יצר את הציור לעצמו, כפי שניתן ללמוד מהעובדה שהיצירה נותרה באוספו האישי עד מותו, וכי לא ידוע על רישום מוקדם שנעשה לשם הצגתה ללקוחות או לעוזרים. חוקרים רבים הצביעו על כך שדמותה של האישה השמאלית מזכירה את דיוקנאותיה של אשתו השנייה, הלנה פורמן, וששתי הנשים האחרות מביטות בה - ייתכן כמי שמקבלות אותה אל חיקן. לפי קריאה זו, ייתכן שהבגדים התלויים מענף העץ שייכים לדמות זו – סט לבוש אחד, בן הזמן, ולא שמלה עתיקה, כפי שמצופה מאלות מיתולוגיות. שילוב מוטיבים עכשוויים באגדות מן העולם העתיק מאפיין את גישתו של רובנס, ומופיע גם ביצירה אחרת שלו, "גן האהבה".

## הקשר ביוגרפי
רובנס נישא להלנה פורמן בדצמבר 1630, כשהייתה בת שש־עשרה והוא בן חמישים ושלוש. מאז, רבות מיצירותיו מתארות אותה מבעד לעיני האוהב המגשים את אהבתו. תאריך יצירת *שלוש הגראטיות* אינו ידוע, אך מקובל לתארכה לאחר הנישואין, ייתכן בהקשר לחתונה עצמה. ביוון וברומא הקדומות נזכרו הגראטיות לעיתים בשירי כלולות (אֵפיתלאמים), שנשאו נושאים של אהבה ופריון. לדוגמה, בשיר החתונה שחיבר קלאודיוס לכבוד נישואי הונוריוס ומריה נכתב כי "הגראטיות קוטפות פרחים לסעודה".

## הגראטיות במיתולוגיה
הגראטיות, דמויות מיתולוגיות שמקורן כבר בתאוגוניה של הסיודוס, ליוו לעיתים תכופות את ונוס, אלת האהבה, והוסיפו למעמדה רכיבים של חן, הנאה ושמחה. לפי רוב המקורות, היו שלוש: אגלאיה (בהירות), אופרסינה (עליזות) ותליה (פריחה), בנותיהם של זאוס והרה. סנקה ציין כי כל אחד מפרש את שמותיהן לפי תיאוריה אחרת. הן נקשרו גם למעשי חסד ולהדדיות: אריסטו טען ב"אתיקה לניקומכוס" כי על חסדים להיענות בגמול, ולכן הוקדשו להן מקדשים ציבוריים - תזכורת להשבת טובה. פסליהן הוצבו סמוך למעיינות, כמחווה של השבת השפע לטבע. המילה "תודה" באיטלקית (grazie) ובספרדית (gracias) נגזרת משמן -כבר בתרגום הוולגטה מהמאה הרביעית מופיע הביטוי *gratias agere*, שפירושו להודות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי עירום
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:פטר פאול רובנס: ציורים
קטגוריה:ציורים של קופידון
מחשב קוונטי טופולוגי

ממוזער|פעולת היחידה המתאימה להחלפת אניונים תלויה רק בטופולוגיה של הצמה. איור נלקח ממקור.
**מחשב קוונטי טופולוגי** הוא מימוש של מחשב קוונטי. הוא משתמש באניונים, סוג של קוואזי-חלקיק המופיע במערכות דו-ממדיות. קווי העולם של האניונים שזורים זה בזה ויוצרים צמות במרחב-זמן תלת-ממדי (ממד זמני אחד ושני ממד מרחבי). הצמות משמשות כהגדרה של הקיוביט עבור המחשב. היתרון העיקרי של שימוש בצמות קוונטיות על פני חלקיקים קוונטיים לכודים הוא ביציבותם. בעוד שהפרעות קטנות אך מצטברות יכולות לגרום למצבים קוונטיים להתפרק ולהכניס שגיאות בחישובים קוונטיים מסורתיים, הפרעות כאלה אינן משנות את התכונות הטופולוגיות של הצמות. יציבות זו דומה להבדל בין חיתוך וחיבור מחדש של חוט ליצירת צמה שונה לעומת כדור (המייצג חלקיק קוונטי רגיל במרחב-זמן) שמתנגש בקיר. הרעיון הוצעה על ידי הפיזיקאי הרוסי-אמריקאי אלכסיי קיטאייב בשנת 1997.

בעוד שהאלמנטים של מחשב קוונטי טופולוגי מקורם בתחום מתמטי טהור, ניסויים במערכות הול קוונטיות חלקיות מצביעים על כך שייתכן שיסודות אלה נוצרו בעולם האמיתי באמצעות מוליכים למחצה העשויים גליום ארסניד בטמפרטורה נמוכה מאוד של כמעט אפס מוחלט וכפופים לשדות מגנטיים חזקים.

## מבוא
אניונים הם קוואזי-חלקיקים במרחב דו-ממדי. אניונים אינם פרמיונים ואינם בוזונים, אך כמו פרמיונים, הם אינם יכולים להיות באותו מצב. לפיכך, קווי העולם של שני אניונים אינם יכולים להצטלב או להתמזג, מה שמאפשר לנתיבים שלהם ליצור צמות יציבות במרחב-זמן. אניונים יכולים להיווצר מעירורים בגז אלקטרונים דו-ממדי קר בשדה מגנטי חזק מאוד ולשאת יחידות חלקיות של שטף מגנטי. תופעה זו נקראת תופעת הול הקוונטי החלקי. במערכות מעבדה טיפוסיות, גז האלקטרונים תופס שכבה דקה מאוד של מוליכה למחצה, המותקנת בין שכבות של אלומיניום גליום ארסניד.

כאשר אניונים קלועים, הטרנספורמציה של המצב הקוונטי של המערכת תלויה רק במחלקה הטופולוגית של מסלולי האניונים (אשר מסווגים לפי קבוצת הקליעה). לכן, המידע הקוונטי המאוחסן במצב המערכת אינו חף משגיאות קטנות במסלולים. בשנת 2005, סנקר דאס סארמה, מייקל פרידמן וצ'טן נאיאק הציעו התקן הול קוונטי שיממש קיוביט טופולוגי. בשנת 2005, ולדימיר ג'. גולדמן, פרננדו א. קמינו ווי ג'ואו טענו שיצרו וצפו בראיות הניסוייות הראשונות לשימוש באפקט הול קוונטי חלקי כדי ליצור אניונים אמיתיים, אם כי אחרים הציעו שתוצאותיהם עשויות להיות תוצר של תופעות שאינן כוללות אניונים. אניונים לא-אבליים, מין הנדרש למחשבים קוונטיים טופולוגיים, טרם אושרו בניסוי. נמצאו ראיות ניסיוניות אפשריות, אך המסקנות נותרות שנויות במחלוקת. בשנת 2018, מדענים טענו שוב שהפרידו את חלקיקי Majorana הנדרשים, אך הממצא בוטל בשנת 2021. "מגזין קוואנטה" הצהיר בשנת 2021 כי "אף אחד לא הצליח להוכיח בצורה חד משמעית את קיומו של אפילו קוואזי-חלקיק יחיד", למרות שבשנת 2023 יצא מאמר חדש של המגזין סיקר כמה פרסומים מוקדמים של גוגל וקוונטינום הטוענים למימוש של אניונים לא אבליים על מעבדים קוונטיים, הראשון השתמש בקוד toric עם פגמי עיקום כפגם טופולוגי בעוד שהשני השתמש בפרוטוקול שונה אך קשור, ששניהם ניתנים להבנתם כמצבים קשורים של Majorana בתיקון שגיאות קוונטיות.

## הערות שוליים

קטגוריה:טופולוגיה
קטגוריה:סוגי מחשבים
קטגוריה:חישוב קוונטי
פלורה שלוטפה בידי זפירוס

**פלורה שלוטפה בידי זפירוס** (בצרפתית: **Flore caressée par Zéphyr**), המכונה גם **השחר** (*L'Aurore*), הוא ציור שמן משנת 1802 מאת הצייר הצרפתי פרנסואה ז'ראר. היצירה מציגה את סיפור האהבה של פלורה – התגלמות האביב - וזפירוס, רוח המערב, מתוך המיתולוגיה היוונית־רומית.

הציור נוצר בשנת 1802 במסגרת סדרת עבודות שהוזמנו עבור בית מגוריו הפרטי של שר האוצר הצרפתי, שארל גודן. כיום מצויה היצירה באוסף מוזיאון גרנובל.

## תיאור היצירה
הציור מציג צעירה בדמות פלורה, אלת האביב במיתולוגיה הרומית. היא עירומה, ונראה כי היא עומדת על פני כדור הארץ. סביב גופה מתאבך ערפל קל המסמל את זפירוס, אהובה ואל רוח המערב. ממגעם נוצרים שפע פרחים הממטרים על פני התבל. הצעירה משלבת את זרועותיה על חזהּ, עיניה עצומות, והיא שקועה בעצמה ושרויה באקסטזה.

הציור שואב השראה ממקורות מיתולוגיים. הצייר מתייחס לסיפור האהבה של כלוריס (פלורה) וזפירוס, כפי שסופר ביצירתו של אובידיוס *[[פסטיבלים]]* (*Fasti*). תיאור הפרחים, המצוירים בדיוק רב, הושפע מהאיורים הבוטניים של פייר־ז’וזף רדוּטה.

## היסטוריית בעלות
כאשר נפוליאון בונפרטה וחוג מקורביו אימצו אותו כצייר המועדף עליהם, *פלורה שלוטפה בידי זפירוס* (1802) הייתה חלק מסדרת יצירות שהוזמנו עבור בית מגוריו הפרטי של שר האוצר הצרפתי שארל גודן. ככל הנראה, היצירה הוצבה בזוגיות עם ציור *דנאֶה* מאת אן-לואי ז'ירודה דה רוסי-טריוזון, הנמצא כיום במוזיאון לאמנויות יפות בלייפציג.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורים המבוססים על המיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציורי עירום
דיוקנה של אן מאוסטריה

**דיוקנה של אן מאוסטריה** (באנגלית: **Portrait of Anne of Austria**) הוא ציור שמן על קנבס, שנוצר בין השנים 1621–1625 בסדנתו של הצייר הפלמי פטר פאול רובנס. הדיוקן מציג את אן מאוסטריה (1601–1666), בתו של פליפה השלישי, מלך ספרד, שנישאה ב־1615 ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת והייתה למלכת צרפת. לאחר מות בעלה בשנת 1643, שימשה כעוצרת בשם בנה לואי החמישה עשר, מלך צרפת עד 1651. הציור שמור כיום במוזיאון נורטון סימון בפסדינה, קליפורניה.

## תיאור
הדיוקן מציג את אן מאוסטריה במבט חזיתי חלקי, בחציון־גוף, פונה מעט לצידה השמאלי של הצופה. היא ניצבת על רקע כהה נייטרלי ולבושה שמלת סאטן רקומה בדוגמת פרחי הפלר דה ליס, סמל המונרכיה הצרפתית. מעל שמלתה עטויה גלימה מפרוות הרמין ולצווארה צווארון תחרה מסוג "מדיצ’י", רחב ומוגבה. לראשה מוצמד תכשיט או כתר קטן, ולצווארה שרשרת פנינים. האור ממוקם בזווית גבוהה, ומאיר את פניה, תכשיטיה ובגדיה תוך יצירת ניגוד בין עורה הבהיר לרקע הכהה. סגנון הציור משקף את שפת הפורטרט הרשמי שאפיינה את סדנת רובנס: הדגשת מרקמים, שימוש מדויק באור וצל, ותשומת לב לפרטים זעירים כגון תפרי הבד, אבני החן ופרוות ההרמין.

## רקע
הציור מיוחס לסדנתו של רובנס ונוצר, ככל הנראה, במסגרת סדרת דיוקנאות מלכותיים שנעשו בתקופת ביקוריו בפריז בשנות העשרים של המאה ה־17. סביר שהדיוקן נועד לשמש כייצוג רשמי של אן מאוסטריה כמלכת צרפת, ולהעביר את עושרה, מעמדה ומורשתה המלכותית. היצירה הייתה שייכת בעבר לאוסף בית המלוכה הפרוסי, והחזיקו בה בני משפחת הוהנצולרן. בשנת 1964 נרכשה על ידי קרן נורטון סיימון, ומאז היא חלק מן האוסף הקבוע של המוזיאון.

## חשיבות
הדיוקן מגלם את עקרונות הפורמליזם הבארוקי כפי שהתפתח בסדנתו של רובנס: שילוב בין ייצוג סמכותי של דמות שלטונית לבין עידון רך ומאופק. העיבוד הקפדני של הטקסטיל, התכשיטים והקומפוזיציה מעיד על איכותה של הסדנה וממחיש את תפקידה של היצירה ככלי להצגת מלכותיות, שפע ושליטה בתקופה. באתר The History of Art תוארה אן כ"דמות שמגשרת בין שמים וארץ" – שילוב של נוכחות אנושית עם פנים קורנות, המביאות לידי ביטוי גם רכות וגם הדר מלכותי. לפי ניתוח זה, "בראיית ראשונה אנו רואים דמות כמעט אנגלית שירדה מהשמיים, אך במבט מעמיק יותר מופיעים קפלים בבד וטקסטילות רגשיות שמחזירות אותנו לקרקע".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
רחוב גולדה מאיר (קייב)

**רחוב גולדה מאיר** (באוקראינית: **Вулиця Ґолди Меїр**) הוא רחוב בעיר קייב, בירת אוקראינה, הנקרא על שמה של גולדה מאיר, ראש ממשלת ישראל הרביעית וילידת העיר. הרחוב ממוקם ברובע ניבקי (Nyvky) במערב קייב.

## היסטוריה
הרחוב, אשר נשא בעבר את השם קרסנודרסקיה (Krasnodarska), שינה את שמו בשנת 2022, במסגרת יוזמה עירונית רחבת היקף להחלפת שמות רחובות המזוהים עם רוסיה או ברית המועצות, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה. מועצת העיר קייב בחרה להנציח את גולדה מאיר, ילידת קייב ואחת ממנהיגות ישראל הבולטות, כאות הוקרה לדמותה ולמורשתה.

## מאפיינים ומיקום
רחוב גולדה מאיר שוכן ברובע ניבקי, אזור מגורים בצפון-מערב קייב. הרחוב משמש בעיקר לתנועה מקומית, ובסביבתו מבני מגורים, מוסדות חינוך ועסקים קטנים. שינוי השם לווה בהצבת שלטים חדשים, ומדי שנה נערכים במקום טקסים קהילתיים לציון זכרה של מאיר.

## חשיבות והנצחה
קריאת הרחוב על שמה של גולדה מאיר מסמלת את הקשר ההיסטורי בין קייב לישראל ואת תרומת יהודי אוקראינה להקמת מדינת ישראל.

מאיר, שנולדה בעיר בשנת 1898, הפכה לאחת הדמויות המרכזיות בתולדות העם היהודי והציונות. הנצחתה ברחוב מרכזי בקייב נתפסת כסמל לפיוס, הכרה וגאווה מקומית.
ממוזער|407x407 פיקסלים|לוחות זיכרון לגולדה מאיר בקייב
בנוסף לרחוב, בעיר קייב קיימים לוח זיכרון על הבית בו נולדה גולדה מאיר ופארק על שמה, הנמצאים גם הם במרכז העיר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גולדה מאיר
קטגוריה:יחסי אוקראינה–ישראל
קטגוריה:יהדות אוקראינה
קטגוריה:הנצחה באוקראינה
קטגוריה:קייב: רחובות
סוזי מנקס

**סוזי מנקס** (באנגלית: **Suzy Menkes**; נולדה ב-24 בדצמבר 1943) היא עיתונאית בריטית.

## ביוגרפיה
מנקס נולדה בבקינגהאמשייר, בנעוריה עברה לפריז ושם למדה תפירת שמלות בבית ספר פרטי לאופנה. היא למדה היסטוריה וספרות אנגלית במכללת ניונהאם, קיימברידג' (Newnham College, Cambridge), היא עבדה בעיתון הטיימס שם דיווחה בנושאי אופנה, בנוסף לכך היא כתבה מספר ספרים בנושא. היא כתבה גם לעיתון דיילי אקספרס ואחרי כן חזרה לעבוד בטיימס.

היא ידועה בביקורות החדשות שלה, היא עוררה מחלוקת כשהכריזה שתם זמנו של תיק היד המרופד של שאנל, כתוצאה מכך מותג האופנה שאנל פרסם מודעה בעיתון "International Herald Tribune" המפריחה את טענתה.

היא הייתה שופטת אורחת בתוכנית "פרויקט מסלול". היא התארחה בפרק של התוכנית "פשוט נהדרת" וגם בסרט המבוסס על הסדרה.

היק קיבלה את העיטור הצרפתי לגיון הכבוד ואת עיטור מסדר האימפריה הבריטית.

היא נישאה ונולדו לה שלושה בנים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:עיתונאי אופנה
קטגוריה:עיתונאיות בריטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1943