open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אות שותקת

[200px|ממוזער|שמאל|האות הערבית "[ا|ا - אליף" (אל"ף) עם סימן וסלה מעליה, המורה כי היא אות שותקת.]]
**אות שותקת** היא אות שאף על פי שהיא נכתבת במילה, אין הוגים אותה. אות זו יכולה להעיד על האטימולוגיה של המילה, שכן ייתכן שברבדים קדומים של השפה היא נהגתה.

## בשפות שמיות
בעברית, כמעט כל האותיות השותקות הן אל"ף. בחלק נכבד מהמקרים, אל"ף שותקת בעברית היא שריד למעתק הגאים, שקודם לו המילים נהגו עם צליל /a/ ארוך ואחריו נותר צליל /o/. מעתק זה נראה בבירור בהשוואת העברית לערבית במילים כמו "לא", "ראש" או "שמאל". קבוצה גדולה אחרת של מילים עבריות עם אל"ף שותקת הן מילים שהושאלו משפות אירופיות בעת החדשה, והכתיב העברי שלהן מחקה את הכתיב הלועזי. דוגמאות: פארק, פאן, ואן. 

אות שותקת שאינה אל"ף, בעברית, נדירה ביותר. דוגמה ייחודית לאות שותקת בעברית, שאינה אל"ף, היא האות שי"ן השנייה בשם יִשָּׂשכָר.

בערבית מציין הסימן וסלה על האות "ا" (אליף) שהיא אינה נהגית (ראו תמונה). זאת בניגוד לאליף עיצורית וגם בניגוד לאליף שהיא אם קריאה (אם קריאה היא אות, שמסמלת תנועה ארוכה). 

וסלה מופיעה על ا כאשר אחת מן הצורות הבאות מופיעה באמצע המשפט: אל הידיעה; צורת הציווי בבניין فَعَلَ (בניין 1); צורות העבר, הציווי והמקור בבניינים إِنْفَعَلَ (7), إِفْتَعَلَ (8), إِفْعَلَّ (9) ו-إِسْتَفْعَلَ (10); "עשרת השמות", קרי, עשר מילים המתחילות ב-إِ (إسم, إست, إبن ו-إبنة, إثنان ו-إثنتان, إمرؤ ו-إمرأة, إيمن الله  ו-إيم الله). כמו כן, כאשר אל הידיעה מופיעה לפני אות שמש, האות ل מאבדת את ניקודה ואות השמש מודגשת בשַדָּה. תהליך זה מקורו בהידמות המלאה שחלה ביידוע בשפות השמיות, אלא שבערבית נשמר הכתיב של ה-ل.

## בשפות אחרות
באנגלית ישנם צברי עיצורים שנהגים במלואם (כמו bl או nd במילה Bland) אך גם כאלה שרק עיצור בודד נהגה בהם. דוגמה לעיצור שאינו נהגים בשל סמיכותו לעיצור נוסף ויצירת צרור עיצורים קשה להגייה הוא העיצור k בצרור העיצורים kn, כאשר הוא מופיע בראש מילה, כמו במילים knife או know. במילים אלה נהגית רק האות n.

סוג אחר של אותיות שותקות באנגלית הוא אותיות המסמנות צליל שכבר לא קיים בשפה, כמו האותיות gh, במילה light. סימון זה הוא שריד לצליל הדומה לכ"ף עברית רפה, אשר נהגה ברבדים קדומים של השפה ומבוטא כיום בגרמנית.

באנגלית יש גם אותיות "ספק שותקות". דהיינו, התופעה שדוברי האנגלית מכנים בשם "E שותקת" אינה לגמרי תואמת את שמה. "E שותקת" היא E שנמצאת בסוף מילה, אחרי אות עיצור שבאה אחרי אות תנועה, כמו במילים cute, like, bite. אות זאת אכן לא נהגית, כשלעצמה, אך קיומה משנה את אופן קריאת אות התנועה האחרת שבמילה - זו שלפני העיצור, שלפני ה-E. אות ספק שותקת נוספת היא L או L כפולה, שמופיעה אחרי האות A, כמו במילים all או talk. אות L כזו, משנה הרבה פעמים את הצליל של הA, כך שיהיה דומה יותר לצליל הניקוד, חולם.

בשפה הצרפתית עיצורים הבאים בסוף מילה אינם נהגים, למעט העיצורים c, f, l ו-r. אולם כאשר המילה הבאה נפתחת באות ניקוד, העיצור בסוף המילה כן נהגה, כאילו היו שתי המילים למילה אחת. הדוגמה הבולטת ביותר להיעדר ההגייה של עיצורים בסופי מילים היא צורת הריבוי. כמו בשפות אירופאיות רבות, גם בצורת הריבוי בצרפתית מוסיפים במקרים רבים את האות s לסוף המילה, לציון הריבוי. אולם בצרפתית אות זאת אינה נהגית כלל. לדוגמה, במילה parents, שפירושה "הורים", לא הוגים את ה-s וגם לא את ה-t. אולם בביטוי parents enregistrés, ה-s כן נהגית, משום שהמילה שאחריה נפתחת באות הניקוד e. יחד עם זאת, ה-t של המילה הראשונה עדיין אינה נהגית.

## ראו גם
*קרי וכתיב
*הידמות
## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כתב

קטגוריה:תפקידי אותיות
נועה ברקאי

**נועה ברקאי** (נולדה ב-17 בדצמבר 1972) היא שחקנית ישראלית.

[שמאל|ממוזער|250px|שחקני סדרת הטלוויזיה "מגדלים באוויר" - עומדים משמאל לימין: [אדוה בולה, נועה ברקאי, אלון אולארצ'יק, טלי שרון; יושבת: עירית גידרון]]
## ביוגרפיה
ברקאי גדלה בקריית ביאליק. אביה היה מורה לדרמה בבית ספר תיכון ואמה הייתה כימאית. אחותה היא הבמאית והתסריטאית תמר ברקאי.

למדה משחק בניסן נתיב. בשנת 2002 השתתפה כשחקנית אורחת בטלנובלה "לחיי האהבה" בתפקיד השוטרת מורן. בשנת 2006 שיחקה בסרט הקולנוע "הבועה", בו השתתפו, בין היתר, ציון ברוך, דניאלה וירצר, יוסף סוויד ואוהד קנולר. בספטמבר באותה שנה, יצא לאקרנים סרטו של דרור סבו "NO אקזיט", בו היא השתתפה.

בשנת 2007 שיחקה בסדרת הדרמה "להוציא את הכלב" ששודרה ב-HOT3. בשנת 2008 שיחקה באותו ערוץ בסדרה "תעשה לי ילד". בשנת 2009 שיחקה בסדרה "מגדלים באוויר" ששודרה בערוץ 10.

בשנת 2010 שיחקה במיני-סדרה "נבלות". באותה שנה שיחקה בסרט "אווה עוזבת" לצדו של ירון מוטולה.

בשנת 2011 גילמה את דמותה של "אתי" בסרט הקולנוע "מבול". בשנת 2012 הוקרנה ב-HOT3 סדרת הדרמה "ילדי ראש הממשלה", בה היא השתתפה.  בנובמבר 2015 החלה לשחק בסדרת הדרמה "הצורף". 

מלמדת משחק באימפרו ובניסן נתיב.

## חיים אישיים
ברקאי נשואה לבמאי דרור סבו ולהם שני ילדים. אחותה תמר ברקאי הייתה נשואה לשחקן ומנחה הטלוויזיה עמוס שוב.

## פילמוגרפיה

### קולנוע
* 2006: הבועה
* 2006: NO אקזיט
* 2010: בארות מים
* 2010: אווה עוזבת
* 2011: מבול
* 2013: תחת אותה השמש
* 2015: גבולות

### טלוויזיה
* 2003-2004: פרנקו וספקטור
* 2006: פרשת השבוע (סדרת טלוויזיה)
* 2007: הכל דבש
* 2007: להוציא את הכלב
* 2008: על קצות האצבעות
* 2008: תעשה לי ילד (סדרת טלוויזיה)
* 2009-2010: מגדלים באוויר (סדרת טלוויזיה)
* 2010: נבלות
* 2012: ילדי ראש הממשלה
* 2015: הצורף

## קישורים חיצוניים

 
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרות הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1972
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
MD-PhD

**תוכנית משולבת MD-PhD** היא מסלול לימודים המוצע בפקולטות לרפואה, אשר בסיומו מוסמכים בוגריו כדוקטור לרפואה (MD) ובנוסף כדוקטור לפילוסופיה (PhD).

מסלול MD-PhD מוצע כיום בכל בתי הספר לרפואה בישראל.

## מאפייני המסלול
למסלול מתקבלים סטודנטים מצטיינים הנמצאים בדרך כלל בסוף השנה השלישית של לימודי הרפואה, לקראת סוף התואר הראשון.

סטודנטים הלומדים בתוכנית המשולבת נהנים מפטור מלא משכר הלימוד, בנוסף למלגת קיום. הדבר מוריד מהעול הכלכלי של לימודי הרפואה הממושכים על הסטודנטים.

בנוסף, בוגרי המסלול בדרך כלל מועדפים בקבלה להתמחויות המבוקשות בבתי חולים.

מרבית בוגרי המסלול משתלבים באקדמיה בתפקידי הוראה ומחקר.

## מבנה המסלול
אורכו של המסלול בדרך כלל 10 שנים לפי החלוקה הבאה:
* שנים 1-3: השלמת תואר ראשון (BSc) במדעי הרפואה.
* שנים 4-6: השלמת תואר דוקטור לפילוסופיה (PhD), בדרך כלל בתחום הקשור למדעי הטבע או לאפידמיולוגיה.
* שנים 7-9: השלמת שלב הלימודים הקליניים בבית הספר לרפואה.
* שנה 10: שנת סטאז' בבית חולים, שבסיומה קבלת תואר דוקטור לרפואה (MD).

## ראו גם
* לימודי רפואה בישראל

## קישורים חיצוניים
* המסלול באוניברסיטת בר-אילן
* המסלול באוניברסיטה העברית בירושלים
* המסלול בטכניון
* המסלול באוניברסיטת תל אביב
* מחקר בנוגע לבוגרי מסלול הלימודים. '''MD'''-'''PhD'''. בישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:לימודי רפואה
יריעה אלגברית פרויקטיבית

**יריעה אלגברית פרויקטיבית** היא יריעה אלגברית במרחב הפרויקטיבי, כלומר: קבוצת השורשים של קבוצת פולינומים הומוגניים. היריעות האלגבריות נחקרות במסגרת הגאומטריה הפרויקטיבית והגאומטריה האלגברית. למשל: קיימים מיונים של ישרים פרויקטיבים, עקומות קוניות פרויקטיביות (עקומות שמוגדרות על ידי פולינום הומוגני ממעלה 2) ועקומות קוביות פרויקטיביות (עקומות שמוגדרות על ידי פולינום הומוגני ממעלה 3) מישוריות. משפט בזו מנוסח אף הוא למקרה הפרויקטיבי. יריעות פרויקטיביות מופיעות גם במחקר של חבורות אלגבריות (למשל: אם G חבורה אלגברית ו-H תת-חבורה אלגברית שלה המנה G/H היא יריעה קוואזי-פרויקטיבית).

## הגדרה

המרחב הפרויקטיבי \mathbb{P}^n_K מעל שדה סגור אלגברית K הוא מרחב המנה של מרחב וקטורי המורכב מאוסף ה-n+1-יות (x_0, x_1, ..., x_n) ללא (0,...,0) תחת יחס השקילות
: (x_0, x_1, ...,x_n) \sim (y_0,y_1,...,y_n) \iff \exists \lambda \in K^\times : \forall 0 \le i \le n : x_i = \lambda y_i
כלומר, כל שתי n+1-יות מזוהות כאחת אם הן פרופורציוניות זו לזו בסקלר שונה מאפס. מסמנים
: \mathbb{P}^n_K = \left( (K^{n+1}-\{0\})/\sim \right) = \left\{ (x_0 : x_1 : ... : x_n ) \mid x_i \in K, \mbox{ not all are zero} \right\}.

פולינום ב-n+1 משתנים x_0,x_1,...,x_n יקרא פולינום הומוגני ממעלה d אם
: f(\lambda x_0, ..., \lambda x_n) = \lambda^d f(x_0,...,x_n)
כאשר d היא מעלת הפולינום. לדוגמה: f(x,y,z) = x^2 + yz הוא הומוגני ממעלה 2 בעוד ש-g(x,y,z) = x^3 + yz אינו הומוגני בכלל.

נשים לב שאין משמעות לערך של פולינום בנקודה של המרחב הפרויקטיבי אך כן יש משמעות להתאפסות של פולינום הומוגני בנקודה פרויקטיבית. מגדירים, אם כן,
: V = \mathcal{V}(f_1,...,f_m) = \left\{ (x_0 : x_1 : ... : x_n ) \in \mathbb{P}^n_K \mid f_1(x_0,...,x_n) = ... = f_m(x_0,...,x_n) = 0 \right\}
כאשר f_1,...,f_m הם פולינומים הומוגניים. הקבוצה V נקראת **יריעה אלגברית פרויקטיבית**.

קבוצה X ב-\mathbb{P}^n_K נקראת "קבוצה אלגברית" ומוגדרת להיות קבוצה סגורה אם היא מהצורה X = \mathcal{V}(f_1,...,f_m) עבור f_1,...,f_m הם פולינומים הומוגניים כלשהם. הגדרה זו משרה טופולוגיית זריצקי על המרחב הפרויקטיבי.

באופן דומה למקרה של יריעה אלגברית אפינית אפשר להגדיר טופולוגיית זריצקי ואי-פריקות של יריעות אלגבריות, וכן להגדיר K-אלגברה של פונקציות מעל כל יריעה. יש הכוללים בהגדרה "יריעה אלגברית פרויקטיבית" את הדרישה שהיא תהייה אי-פריקה בטופולוגיית זריצקי. באופן דומה למקרה האפיני, אפשר לנסח את משפט האפסים של הילברט.

## יריעות קוואזי-פרויקטיביות

קבוצה פתוחה בטופולוגיית זריצקי שמוכלת בקבוצה סגורה במרחב הפרויקטיבי נקראת **יריעה קוואזי-פרויקטיבית**. הגדרה שקולה היא קבוצה סגורה מקומית. יריעה אלגברית אפינית ויריעה אלגברית פרויקטיבית הן מקרה פרטי של יריעה קוואזי-פרויקטיבית.

## ראו גם
* יריעה אלגברית אפינית

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:גאומטריה אלגברית
קטגוריה:גאומטריה פרויקטיבית
לורנס (מסצ'וסטס)

**לורנס** (באנגלית: **Lawrence**) היא עיר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. היא נמצאת במחוז אסקס שבמערב המדינה ויושבת בתוך עמק מרימק סמוך לנהר מרימק. על-פי סקר אוכלוסין משנת 2010 מונה אוכלוסיית העיר 76,377 איש.

## היסטוריה
המתיישבים הראשונים באזור היו מהגרים אירופאים שבאו אליו בשנת 1655 בשל קרבתו לנהר. העיר הוקמה רשמית ב-1845 כאשר הוכרז על הקמת המחוז. בעיר התפתחה תעשיית טקסטיל ורוב תושביה התפרנסו ממנה.

בשנת 1912 פרצה בעיר שביתת פועלים שנודעה בשם שביתת הטקסטיל של לורנס. היא פרצה בעקבות הרעת תנאיהם של הפועלים, בעיקר הנשים, וקיצוצים בשכרם. השביתה עוררה הדים נרחבים ברחבי ארצות הברית והלחץ על המעסיקים גרם להטבת תנאי הפועלים בארצות הברית כולה.

עד לשנת 1950 הייתה לורנס גם מרכז גדול לעיבוד צמר. ירידתו של הענף גרמה למשבר קשה בעיר והביאה להגירה שלילית של עשרות אלפי איש מן העיר.

משנות ה-60 החלה העיר להתמלא במהגרים זרים שנמשכו לעיר בגלל אפשרויות הדיור המוזלות. המתח בין המעמדות בעיר הביאו לגלים של מהומות שפרצו בעיר בשנות ה-80 וה-90. אחוז הפשיעה, שהיה גבוה מן הממוצע בארצות הברית, החל לרדת רק בשנות ה-2000 לאחר השקעות בחינוך ופעילות עסקית שחודשה בעיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מסצ'וסטס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1655
אהרן מילבסקי

הרב **אהרן מילבסקי** (תרס"ד, 1904 – תשמ"ו, 15 באוגוסט 1986) היה רבה של אליטא שבליטא ולאחר מכן רב ראשי במונטווידאו בירת אורוגוואי. היה פעיל הצלה במלחמת העולם השנייה.

## תולדותיו
נולד באליטא שבליטא, בנו של משה מילבסקי. למד בישיבת גרודנה ולאחר מכן בישיבת סלובודקה. נמנה עם קבוצת הבחורים שנשלחה מישיבת סלובוקה לייסד את ישיבת חברון בחברון, באלול תרפ"ד (1924). בתמוז תרפ"ט, חודש לפני פרוץ מאורעות תרפ"ט, שב לעירו אליטא והשתדך עם פייה, בתו של רבה של אליטא הרב דוד נחמן קולידצקי, שנפטר ארבע שנים קודם לכן. מיד לאחר נישואיו, בשנת תר"צ (1930), בהיותו בן עשרים ושש, התמנה על מקום חותנו כרבה של אליטא.

בשנת תרצ"ח (1938), לאחר שמונה שנות רבנות באליטא, התבקש על ידי הרב אברהם דוב כהנא שפירא לעזוב את רבנותו בליטא לטובת משרת רבנות במונטווידאו בירת אורוגוואי. הוא התיישב במונטווידאו וייסד את "ועד העיר לענייני הדת", באמצעותו פעל בתחומי הדת השונים ובראשם השבת, הכשרות וטהרת המשפחה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה פעל רבות בגיוס והעברת סכומי כסף גדולים לבני הישיבות ששהו בשאנגחאי ובמקומות נוספים. הוא ניהל חליפת מכתבים ומברקים מוצפנים עם גדולי הרבנים שפעלו באותה תקופה, ובהם הרב חיים עוזר גרודז'נסקי, הרב אהרן קוטלר והרב חיים שמואלביץ, וכן עם ראשי ועד ההצלה של אגודת הרבנים בארצות הברית הרב אליעזר סילבר והרב אברהם קלמנוביץ. הכספים הועברו באמצעות חשבונות בנק במדינות נייטרליות – אורוגוואי, שווייץ ושוודיה. לאחר התייצבותה של אורוגוואי לצד בעלות הברית, בשנת 1943, הוכרז מצב מלחמה בין אורוגוואי ויפן ונחסמה הדרך להעברת דברי דואר בין המדינות, ובעקבות זאת העביר הרב מילבסקי את מרכז פעילותו לארגנטינה. 

בשנת 1970, לאחר שפרש לגמלאות, עלה עם אשתו לישראל והתיישב בירושלים. נפטר בשנת 1986. שלוש שנים לאחר מכן נפטרה אשתו.

מחותנו הוא אברהם סופר. בין גיסיו נמנים הרב יצחק קוליץ, חיים ע. קוליץ ורחל מרגליות.

## קישורים חיצוניים
* 
* 'מילבסקי, ר' אהרן ב"ר משה־אריה־לייב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 67 (, תמונה 1265).
* תצלום מרגש, חשוב ונדיר - רב מגאוני ליטא משביע חיילים יהודיים על תנ"ך לצבא הליטאי
* 
* כרטיס הקבר באתר הר הזיתים

## הערות שוליים
 

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים אורוגוואים
קטגוריה:משפחת קוליץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת שער התורה-גרודנה
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:פעילי הצלה בשואה
קטגוריה:יהודים שפעלו להצלה בתקופת השואה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
זורבינג

[250px|ממוזער|זורבינג ב[רוטורואה]]
250px|ממוזער|שני אנשים מתכוננים לזורבינג
**זורבינג** (באנגלית: **Zorbing**) הוא שעשוע ספורטיבי, שהמשתתפים בו מתגלגלים, במורד גבעה או רמפה כשהם בתוך כדור פלסטיק גמיש ושקוף. חלק מכדורי הזורבינג מכילים רתמות, ובהם יכולים להשתמש אדם אחד או שניים, בעוד שכדורים שאין בהם רתמות יכולים להכיל עד שלושה אנשים.

## היסטוריה
כדורים עם מאפיינים דומים, אך קטנים יותר, יוצרו כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20, כשעשוע למכרסמים שהם חיות מחמד. בשנות ה-80 פיתח מועדון הספורט האתגרי הלונדוני Dangerous Sports Club כדור ענק בקוטר של 23 מטרים, אך הוא פורק תוך זמן קצר.

ב-1994 הגו את רעיון הזורבינג שני ניו זילנדים, והם שנתנו לו את שמו. הם ייסדו באוקלנד, יחד עם שותפים נוספים, את חברת ZORB Limited, במטרה להפעיל את הזורבינג ברחבי העולם באמצעות זכיינים. האתר הראשון הוקם באותה שנה ברוטורואה שבניו זילנד, ומאז הוקמו אתרים נוספים ברחבי העולם, בין היתר באוסטרליה, אסטוניה, ארצות הברית בריטניה, הודו, יפן, סלובקיה, פולין, צ'כיה, קנדה, רוסיה, שוודיה, שווייץ ותאילנד. במשך השנים הוקמו חברות נוספות המפעילות אתרי זורבינג.

ב-2001 נכללה לראשונה המילה Zorbing במילון אוקספורד, והיא הוגדרה בו כ"ספורט שבו המשתתף מאובטח בתוך כמוסה פנימית בתוך כדור גדול ושקוף, שמגולגל לאורך הקרקע או במורד גבעות".

ב-2009 אירעה באתר זורבינג צ'כיה תאונה במהלכה נהרגה מורה ותלמיד נפצע קשה. בתאונה אחרת, שאירעה ב-2013 בעיירה דומבאי ברפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה שברוסיה, יצא כדור זורבינג מכלל שליטה, פגע בסלעים, ונבלם באגם קפוא במרחק קילומטר. אדם אחד נהרג לאחר ששבר את צווארו, ושני נפצע קשה.

## מבנה הכדור
הכדור מורכב למעשה משני כדורים, אחד פנימי ואחד חיצוני, וביניהם שכבת אוויר, שמאפשרת לבודד את הנוסעים מפגיעות אפשריות ורצועות ניילון המחברות ביניהם. קוטרו המקובל של הכדור החיצוני הוא 3 מטרים ושל הכדור הפנימי 2 מטרים. רוחב שכבת האוויר הוא כ-50 ס"מ.

## ראו גם
* כדור מים

## קישורים חיצוניים

* אתר חברת ZORB
* אתר זורב ישראל
* סרטון שצולם בעת אסון הזורבינג ברוסיה
* 
* אתר כדור בועה

קטגוריה:כדורים
קטגוריה:בילוי בחיק הטבע
קטגוריה:ניו זילנד: תרבות
קרב של שחור וכלבים

**קרב של שחור וכלבים** (בצרפתית: ** Combat de negre et de chiens**) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הצרפתי ברנאר-מארי קולטס. הצגת הבכורה שלו הייתה בכיכובם של מישל פיקולי ופיליפ לאוטאר בשנת 1979. 

## תקציר העלילה
עלילת המחזה מתרחשת באתר עבודות ציבוריות של יזמי חוץ צרפתים, באחת מארצות אפריקה המערבית. אורן בן הששים הוא מנהל העבודה באתר. קאל הוא מהנדס בשנות השלושים לחייו. קאל הרג את אחד הפועלים השחורים וזרק את גופתו לביוב. אלבורי הוא שחור שהתגנב למגורי הסגל מבלי שהשומרים הבחינו בו ודורש את גופת הפועל השחור. אורן מנסה בדרכי דיפלומטיה להסתדר עם אלבורי, בעוד שקאל זומם להרוג אותו. לאון היא אישה צרפתייה שאורן הביא איתו מצרפת, שמתיידדת עם לאון ואלבורי.

## ההפקה בישראל

: **הבימרתף של [[תיאטרון הבימה]] - [[הצגת בכורה]]: 14 במרץ 1992, מספר הצגות: 40 **
: יוצרים: 
* תרגום – דורון תבורי.
* בימוי – רוני פינקוביץ'.
* תפאורה – אלכסנדר ליסיאנסקי.
* מוזיקה - בועז ברקת.
* תלבושות - דלית ענבר.
* תאורה - נתן פנטורין.
: שחקנים: 
* אורן, מנהל העבודה באתר – גדליה בסר.
* אלבורי, שחור מקומי - ח'ליפה נאטור.
* לאון, אישה שאורן הביא מצרפת – לאורה ריבלין.
* קאל, מהנדס : דורון תבורי.

## קישורים חיצוניים

* קרב של שחור וכלבים באתר תיאטרון הבימה

קטגוריה:מחזות ברנאר-מארי קולטס
קטגוריה:מחזות משנות ה-1970
פייה-נואר

[טקסט=|ממוזער|200x200 פיקסלים|[דגל לאומי|דגל בלתי-רשמי של פייה-נואר]]
**פִּייֵה-נוּאַר** (בצרפתית: **Pied-Noir**; מילולית: **כפות-רגליים שחורות**) הוא כינוי למתיישבים הצרפתים באלג'יריה, ובין השאר גם לתושביה היהודים, שהיגרו לצרפת המטרופוליטנית לאחר מלחמת העצמאות של אלג'יריה. הכינוי "פייה-נואר" מתייחס בהכללה לכלל האירופאים, כולל הנוצרים, שהיוו את עיקר יושבי הקולוניות הצרפתיות בצפון אפריקה, ובפרט באלג'יריה.

לפני מלחמת אלג'יריה נקראו חברי קבוצה זו בפשטות "אלג'יראים", בעוד שבני המקום נקראו מוסלמים, ברברים, ערבים או ילידים. במפקד האוכלוסין האחרון שערכה ממשלת צרפת באלג'יריה ב-1 ביוני 1960, נמנו 1,050,000 לא-מוסלמים (רובם נוצרים קתולים), ובהם מיעוט של 130,000 יהודים.

בעת מלחמת העצמאות האלג'יראית נלחמו הפייה-נואר שלא היגרו לצרפת נגד כוחות החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה (FLN). התקוממותם של הפייה-נואר נגד תוכנית הדה-קולוניזציה של פייר פלימלן, הביאה לקיצה את הרפובליקה הצרפתית הרביעית ב-1959, ולבחירתו של שארל דה גול לראש ממשלתה. באופן אירוני היה זה דה גול שהוביל את השלמת תוכנית הדה-קולוניזציה ונסיגת צרפת מאלג'יריה. עקב הנסיגה היגרו בין השנים 1962 ל-1964 רוב הפייה-נואר (כ-800,000) לצרפת האירופאית, במה שקרוי בביטוי הצרפתי ליציאת מצרים, ה"אקסודוס" (exodus). מתוך 200,000 שנותרו באלג'יריה בתום שנות השישים נשארו בה כ-50,000 בלבד.

הפייה-נואר הואשמו על ידי השמאל בתמיכה בקולוניאליזם, בניצול העבודה הזולה של המקומיים לשם התעשרות, בהתארכותה של מלחמת אלג'יריה שגזלה מצרפת משאבים רבים ללא כל תוחלת, ובהרס הרפובליקה הרביעית.

## מקור הביטוי
לא ברור בדיוק מתי והיכן נטבע הביטוי. "כפות-רגליים שחורות" היה האפיון של פועלי ההסקה בספינות הקיטור שנעו בים התיכון, אשר עבדו ברגליים יחפות על ערמות של פחם, זפת ופיח. רוב הפועלים היו צפון-אפריקאים ומכאן שיוך השם לצפון אפריקאים (ערבים), לאחר מכן נדד השם בצרפת לאירופאים הצפון-אפריקאים.

גרסה אחרת קובעת שלמתיישבים האירופאים הייתה תלבושת אחידה שכללה כובע, ז'קט ומכנסיים לבנים ומגפיים שחורים ומכאן השם. גרסה נוספת נוקבת את מקור הביטוי בעבודת האדמה של המתיישבים בכרמי הענבים, בהם בוססו בבוץ כהה.

## הפייה-נואר בתרבות
תרבות הפייה-נואר מתאפיינת בצד פטריוטיות צרפתית, גם בגעגוע נוסטלגי לחיים בצפון אפריקה. מקרב הפייה נואר צמחו דמויות חשובות בתרבות, בחברה ובהגות הצרפתית (רבים מהם יהודים) כאלבר קאמי (כמו גם גיבורי ספריו "הזר" ו"הדבר"), אנריקו מסיאס, איב סן-לורן, ברנאר-אנרי לוי, ז'אק דרידה ורבים אחרים.

## קישורים חיצוניים
* ההיסטוריה של הפייה-נואר
* מאמר על הכדורגל של הפייה-נואר ובתחילתו סקירה קצרה

* 
* Amy L. Hubbell, The Wounds of Algeria in Pied-Noir Autobiography in *Dalhousie French Studies*, Vol. 81, Representations of Trauma in French and Francophone literature (Winter 2007), pp. 59-68

## הערות שוליים

*
קטגוריה:אלג'יריה: היסטוריה
קטגוריה:צרפתים
קטגוריה:הגירה
קטגוריה:האימפריה הקולוניאלית הצרפתית
קטגוריה:הרפובליקה הצרפתית הרביעית
קטגוריה:מלחמת העצמאות של אלג'יריה
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:אלג'יריה: קבוצות אתניות
קטגוריה:צרפת: קבוצות אתניות
עמי טראוב

**עמי טראוב** (נולד ב-30 באוגוסט 1948) הוא שחקן ומדבב ישראלי.

## ביוגרפיה
במהלך השנים השתתף טראוב במספר סרטים וסדרות טלוויזיה בשנת 1977 שיחק בסרט הקולנוע "מסע אלונקות", לצדם של גידי גוב, דובל'ה גליקמן, מוני מושונוב, שלמה בראבא ושחקנים נוספים. באותה שנה גילם דמות המבוססת על חנן פורת, מראשי גוש אמונים, במותחן הפוליטי "קשר הדבש", על פי תסריט של אריה קרישק ובבימויו של יעוד לבנון (הסרט זכה בפרס ראשון באותה שנה).

בשנת 1981 שיחק בסרט הקולנוע "לא לשידור". (שוב בבימויו של יעוד לבנון) באותה שנה שיחק בסרטו של רנן שור "הקרב על מבצר וויליאמס". במהלך השנים 1981–1982 השתתף בסדרה "ארץ מולדת" ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנת 1982 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "צלילה חוזרת", בו הוא השתתף. באותה השנה גם הופיע בסרט "האיש שבא לקחת" גילם את דובי. בשנת 1983 גילם את דמותו של אילן בסרט הקולנוע "נגוע".

בשנת 1988 שיחק בסדרת המתח "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", בפרק "יום המזל של דויד". בשנת 1989 שיחק בתיאטרון הבימה במחזה "האב". בין השנים 1992–1995 גילם את יצחק (איזי) מרקוביץ', אביו של עידו מרקוביץ' (משה בן-בסט) בשלוש העונות של סדרת הנעורים "עניין של זמן". בשנים 1992–2000 דיבב את דמותו של "מומינאבא" בסדרת האנימציה "המומינים".

בשנת 1993 שיחק בסרט הקולנוע "קופסה שחורה" לצד קרן מור, מתי סרי, ברוריה אלבק ועוד. באותה שנה הוא דיבב את דמותו של "טראח" בסדרת האנימציה "קוסמים קטנים". בשנת 1994 שיחק בקלטת הילדים "והילד הזה הוא אני" לצד שירילי דשא, שרית סרי, יואב הייט, והילד אדם בסנטה. בשנת 1995 שיחק בתיאטרון חיפה במחזה "שש נפשות מחפשות מחבר". בין השנים 1998–1999 שב לגלם את דמותו של יצחק (איזי) מרקוביץ', בסדרה "20 פלוס", שהייתה סדרת בת של "עניין של זמן".

## חיים אישיים
טראוב נשוי לצלמת חני ורדי והוא אביה של השחקנית גאיה טראוב.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
מיידוגורי

**מיידוגורי** (באנגלית: **Maiduguri**) היא בירתה של מדינת בורנו שבצפון-מזרח ניגריה. לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית לתאריך 21 במרץ 2022 מתגוררים בעיר כ-1.11 מיליון תושבים.
## היסטוריה
מיידוגורי הוקמה ב-1907 על ידי הבריטים כמחנה צבאי בעקבות סמיכות המקום לקמרון הגרמנית ולצ'אד הצרפתית, באזור בו שכנה מיידוגורי ההיסטורית, שהייתה בירת אימפריית קאנם בורנו.

משנות ה-60 התרחשו בעיר מהומות על בסיס אתני בשל ההרכב האתני והדתי של העיר, הכולל שבטים אתניים רבים שרובם מוסלמים, ומיעוט נוצרי. היו שם אירועים אלימים על בסיס דתי ב-1988 וב-2001. בפברואר 2006 היו בעיר מהומות רבות בעקבות פרסום קריקטורות מוחמד על ידי עיתונאי דני. במהומות נהרגו 15 קתולים על ידי מוסלמים, והוצתו 13 כנסיות.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ניגריה: ערים
קטגוריה:ערי בירה של יחידות מנהליות
קטגוריה:ערי מיליונים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1907
פארק הייזל

**פארק הייזל** (בפלמית: **Heizel**, בצרפתית: **Heysel**) הוא שטח צפונית למרכז בריסל, בלגיה בו התקיימו התערוכה העולמית של שנת 1935 ושל שנת 1958. הפארק אירח גם את אירוויזיון 1987.

האטומיום המוצב במקום מתערוכת 58', הוא המונומנט הבולט בפארק, וכן **ארמון יובל-המאה** (פלמית: **Eeuwfeestpaleis**, צרפתית: **Palais du Centenaire**) שהוקם בתערוכת 1935, המשמש גם עתה כמרכז ירידים.

בפארק ממוקם גם אצטדיון המלך בודואן (פלמית: **Koning Boudewijnstadion**, צרפתית: **Stade Roi Baudouin**) שהוקם בשנת 1930, תחת השם "אצטדיון הייזל", אך לאחר אסון הייזל, כשבגמר גביע אירופה בכדורגל לשנת 1985, נרמסו למוות כ-39 אוהדים, עבר האצטדיון שיפוץ, ושמו שונה לשמו הנוכחי.

במקום נמצא מיצג המיני אירופה, המציג מבנים מפורסמים מכל רחבי אירופה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בריסל
קטגוריה:בריסל: תערוכות עולמיות
פריחא בת רבי אברהם בן אדיבה

**פריחא בת רבי אברהם בן אדיבה** (או בשמה הספרותי: **פריחא בת יוסף**) הייתה משוררת יהודייה בת המאה ה-18 מצפון אפריקה.

## קורות חייה
פריחא בת יוסף נולדה במרוקו בשנות ה-30 של המאה ה-18. פריחא בת יוסף הוא שמה הספרותי, אך היא למעשה בתו של הרב אברהם בן אדיבה. הרב עצמו היה משורר וכתב לפחות שני פיוטים שהיו נפוצים מאוד בקרב יהודי מרוקו. בת יוסף חיברה חלק משיריה עוד במרוקו, אך מאוחר יותר עזבה את הממלכה והתיישבה בתוניס, כנראה בעקבות מהומות שמהן סבלו היהודים עם מותו של מולאי אסמאעיל. פריחא הייתה בקיאה בתורה וכתבה את שיריה בשפה העברית.

בשנת 1756 תוניס נכבשה על ידי כוחות עות'מאנים שבאו מאלג'יריה והרס רב נגרם לעיר. הקונסול הצרפתי דיווח שאלפים נהרגו במהלך כיבוש העיר. בעקבות המנוסה מהעיר ניתק הקשר בין פריחא בת יוסף למשפחתה, והמשוררת כנראה נהרגה במהלך כיבוש העיר על ידי העות'מאנים.

פריחא בת יוסף הונצחה בדרכים שונות, ואביה הקים בית כנסת בעיר תוניס וקרא אותו על שמה, צאלת פריחא. מקום משכנה של ספרייתה הגדולה הפך למקום משכנו של ספר התורה של בית הכנסת. מאמר בעיתון יהודי-תוניסאי מראשית המאה ה-20 מציין שנשות הקהילה היהודית המשיכו להתייחס אליה כאל רבנית גדולה וכאל צדיקה, ופנו אליה בליבן בעתות מצוקה. הרב הראשי לתוניסיה דוד כטורזה כתב עליה בשנת 1936, במכתב המבקש מרשויות תוניסיה לשמר את בית הכנסת:

## יצירתה
אחדים משיריה של בת יוסף השתמרו עד היום והיא ראויה לציון כאחת המשוררות היהודיות והעבריות היחידות טרם העת המודרנית. חיבוריה נעו בין נושאים אישיים והקשר שבין הפרט לאלוהים, לבין נושאים כלל-יהודיים כגון גאולת עם ישראל וישועה מידי השלטון הזר. שיריה משובצים בפסוקים רבים מהתנ"ך בצורה שמלמדת על בקיאותה בכתבי הקודש. שירה "פנה אלינו ברחמים" הוא תחינה לקיבוץ גלויות:

בבית אחר של השיר היא מייחלת לסיום השלטון הזר על ארץ ישראל:

בשיריה פריחא בת יוסף ערכה שימוש נרחב ושנון באקרוסטיכונים, וחלק מהמידע הביוגרפי שידוע עליה נלמד דרכם.

## ראו גם
* יהדות מרוקו
* יהדות תוניסיה
* שירה עברית
## לקריאה נוספת
* יעל לוין, "נשים יהודיות שחיברו תפילות לכלל ישראל – עיון היסטורי", כנישתא ב (תשס"ג), עמ' פט-צז.
* עליזה לביא, **תפילת נשים**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2005.
* יוסף שטרית, פיוטי פריחא בת יוסף ותעודה חדשה על חייה ומותה, בתוך: "דחק, כתב עת לספרות טובה", כרך א' (יוני תשע"א), עמ' 36-42.

## קישורים חיצוניים
* צלאת פריחא, סיפורה של המשוררת, באתר (תוניסיה-מורשת)
*יוסף שטרית, בעקבות הפייטנית הנעלמת , סגולה, גיליון 115, ינואר 2020

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים יהודים מרוקאים
קטגוריה:משוררות יהודיות
גבעת צ'ליו

**גבעת צ'ליו** (באיטלקית: **colle Celio**; בלטינית: **Collis Caelius**, **גבעת קאיליוס**) היא אחת משבע הגבעות של רומא. תחת שלטונו של המלך טולוס הוסטיליוס, הוכרחה כל אוכלוסיית העיר אלבה לונגה (עיר עתיקה שישבה בחבל לטיום, איטליה) להתיישב בגבעת קאיליוס.

על פי המסורת, הגבעה קיבלה את שמה מקאיליוס ויבאנה, אציל אטרוסקי. משערים שהגבעה נקראת כך משום שאחרי מותו הוקמה שם עיר, או משום שחברו הטוב סרוויוס טוליוס ביקש לכבד אותו אחרי מותו.

ברפובליקה הרומית הייתה גבעת קאיליוס רובע מגורים אופנתי ואתר המגורים של עשירי רומא. עבודות ארכאולוגיות מתחת למרחצאות קרקלה חשפו שרידי וילות מפוארות המלאות בציורי קיר ופסיפסים.

בגבעת צ'ליו נמצאת גם הבזיליקה סנטי ג'ובאני א פאולו והבזיליקה העתיקה סטאנו סטפנו רוטונדו.

## ראו גם
* שבע הגבעות של רומא

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
צ'ליו
שיטת ג'פרסון

**שיטת ג'פרסון** היא שיטת הקצאה של מושבים בבחירות עם מספר מפלגות. את השיטה הציע מזכיר המדינה של ארצות הברית תומאס ג'פרסון, לימים נשיא ארצות הברית, בשנת 1792. ביחס לשיטות הקצאה אחרות, שיטה זו מיטיבה בדרך כלל עם מפלגות גדולות. השיטה ידועה גם בשמות **שיטת ד'הונד** (על שם המתמטיקאי הבלגי ויקטור ד'הונד  שחקר אותה ב-1878) ו**שיטת המחלקים הגדולים ביותר**. 

השיטה נפוצה במדינות רבות בעולם, כולל ישראל (כפי שנקבעה בחוק בדר-עופר), אוסטריה, אורוגוואי, איסלנד, אלבניה, אסטוניה, אקוודור, ארגנטינה, בולגריה, בלגיה, ברזיל, גואטמלה, דנמרק, הולנד, הונגריה, ויילס, טורקיה, יפן, כף ורדה, לוקסמבורג, מולדובה, מונטנגרו, מזרח טימור, מקדוניה, סלובניה, ספרד, סקוטלנד, סרביה, פולין, פורטוגל, פינלנד, פרגוואי, צ'ילה, צ'כיה, צפון אירלנד, קולומביה, קרואטיה, קמבודיה ורומניה.

## השיטה
במדינות שבהן יש אחוז חסימה (כמו ישראל ומדינות אחרות בעולם), השיטה מביאה בחשבון רק את המפלגות שעברו אותו.

כך למשל, בישראל בה אחוז החסימה עומד (נכון ל-2025) על 3.25%, הרי שאופן חלוקת המנדטים יתבצע כדלהלן: ראשית נספרים סך כל הקולות הכשרים, וקובעים מהו גובה אחוז החסימה (3.25% מכלל הקולות). לאחר מכן קובעים כמה קולות קיבלה כל אחת מן הרשימות שעברו את אחוז החסימה. סך כל הקולות של המפלגות שעברו את אחוז החסימה מחולק ב-120, מספר הנקרא "מודד הקולות הכללי למושב". מחלקים את מושבי הכנסת עבור כל מפלגה בעלת מספר קולות שכזה. לדוגמה: אם סך כל הקולות למפלגות מעל אחוז החסימה הוא 120,000 הרי ש"מודד הקולות הכללי למושב" הוא 1,000 קולות, ומפלגה עם 4,000 קולות תקבל ארבעה מושבים בכנסת. כאשר בדרך כלל, מספר המושבים המחולק הוא מתחת ל-120.

לאחר מכן, המושבים שלא חולקו מחולקים למפלגה בעלת היחס הגבוה ביותר בין קולות למושבים. כלומר, אם למפלגה א' היו 4,900 קולות ולמפלגה ב' 4,800 קולות - הרי שמפלגה א' תקבל את המושב הנוסף ולא מפלגה ב'. חלוקת המושבים ממשיכה עד לסיום חלוקת כל מושבי הפרלמנט. כאשר בכל פעם מספר הקולות הנדרש לקבלת מושב נוסף משתנה לפי מספר הקולות הנשארים למפלגות.

דוגמה נוספת: בבחירות לפרלמנט שבו 30 מושבים, מפלגות א', ב' וג', קיבלו 8,500, 4,200 ו-2,300 קולות בהתאמה. סך כל הקולות הוא 15,000. לפיכך, סך הקולות הנדרשים למושב הוא 500 ("מודד מנדט"). בחלוקה הראשונית מפלגה א' תקבל 17 מושבים, מפלגה ב' תקבל 8 מושבים ומפלגה ג' תקבל 4 מושבים. יוותר מושב נוסף אותו יש לחלק. בבחינת העודפים - למפלגה א' אין קולות עודפים, למפלגה ב' 200 קולות עודפים ולמפלגה ג' יש 300 קולות עודפים. על פי שיטת ויקטור ד'הונד למרות שיש לה פחות קולות עודפים, מפלגה א' היא זו שתקבל את המנדט הנוסף שכן 8,500 חלקי 18 (מספר המושבים שכבר קיבלה בתוספת המושב הנוסף) הם 472 קולות לכל מושב, שזה מספר בוחרים למושב הגבוה מאשר אילו מפלגות ב' (467 קולות למושב) או ג' (460 קולות למושב) היו מקבלות את המושב הנוסף.

למעשה, במקרים מסוימים המפלגה הגדולה עשויה לקבל שני מושבים נוספים (או יותר) בעוד יתר המפלגות לא יקבלו מושב נוסף (בנתוני הדוגמה הקודמת: אם מספר הקולות של מפלגה א' יהיה 8,467 לפחות הרי בחלוקה הראשונית היא תקבל 16 מושבים ותזכה בשני המושבים הנוספים במסגרת החלוקה המשנית).

## ראו גם
*שיטת בחירות
*חוק בדר-עופר

## קישורים חיצוניים
*שיטת בדר-עופר, באתר הכנסת
*באדר, עופר, העבודה, יש עתיד ו-32 מפלגות אחרות - מאמר המסביר על השיטה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שיטות ממשל
קטגוריה:שיטות בחירות
קטגוריה:ממוצעים
איתור חסכונות אבודים

בחיסכון לטווח ארוך, שנעשה בקופות גמל לסוגיהן, בבנקים ולעיתים במלוות חובה, קורה שמתנתק הקשר בין הגוף המנהל את החיסכון ובין בעל החיסכון, או יורשיו. מצב זה נקרא **חיסכון שנותק הקשר עם בעליו**, ובניסוח עממי יותר: **חיסכון אבוד**. זהו מצב לא תקין, ונעשות פעולות שונות כדי להביא לידיעת בעל החיסכון שהכספים ממתינים לו.

## גורמים לניתוק הקשר
* בעל החיסכון שינה את כתובתו בלא שעדכן בכך את הגוף המנהל. עקב כך, מכתבים שנשלחו אליו לא הגיעו לתעודתם, והקשר בינו לבין הגוף המנהל נותק.
* מספר הזהות של בעל החיסכון נרשם באופן שגוי בגוף המנהל, ועקב כך נוצרה אי-בהירות בקשר לזהותו.
* בעל החיסכון נפטר, ולא הותיר ליורשיו מידע על חסכונותיו.

## פעולות לחידוש הקשר
כאשר הגיע מועד הפירעון של מלוות חובה שהוטלו בישראל פעמים אחדות, התברר פעמים רבות שלבנק ישראל, הממונה על ניהול המלוות, אין מידע מספיק לאיתור בעליהם של מלוות שלא הוגשו לפירעון. הבנק הקים, במסגרת מנהל מלוות המדינה, צוות שמטרתו איתור בעליהם של המלוות, על פי המידע החלקי שהיה ברשותו.

, מסמיך את שר האוצר לקבוע "הוראות לעניין הצעדים והפעולות שעל חברה מנהלת לנקוט לשם איתור עמיתים שהקשר עמם נותק ולשם איתור מוטבים לאחר מותו של עמית". בשנת 2012 מימש השר את סמכותו זו, והתקין את .

במאי 2013 השיק משרד האוצר אתר אינטרנט שנועד לאפשר לכל אדם לאתר פיקדונות אבודים, שלו או של הוריו, בקופות גמל. לאחר הזדהות באתר מקבל האדם מידע על כל הכספים הרשומים על שמו בקופות גמל, ועל פי מידע זה יוכל לפנות לגופים המנהלים כדי לחדש את הקשר עמם.

## נכסים של נספי השואה

קטגוריה מיוחדת של פיקדונות שנותק הקשר עם בעליהם היא פיקדונות של אנשים שנספו בשואה. בהשבת כספים אלה עסקה "החברה לאיתור ולהשבת נכסי נספי השואה בע"מ" לאחר משא ומתן שניהלה החברה עם בנקים בישראל, הועברו אליה עשרות מיליוני ש"ח, לשם העברתם ליורשים.

## ראו גם
* הלוואות לחוסכים מהגופים המוסדיים

## קישורים חיצוניים
* מנוע לאיתור כספים אבודים באתר משרד האוצר
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שוק ההון בישראל
התערוכה העולמית של בריסל (1935)

**התערוכה העולמית של בריסל, 1935** (בצרפתית: **Exposition Universelle et Internationale Bruxelles**) התקיימה בפארק הייזל (Heysel), כ-7 קילומטרים ממרכז בריסל שבבלגיה מ-27 באפריל עד 6 בנובמבר 1935. הייתה זו התערוכה העולמית השלישית שהתקיימה בבריסל, אחרי זו של שנת 1897 ושל שנת 1910.

התערוכה אורגנה על ידי הלשכה לתערוכות בינלאומיות ובהשתתפות רשמית של 25 מדינות ועוד 5 באופן בלתי רשמי. נושא התערוכה היה קולוניאליזציה, וחגיגות ה-50 להתייסדות מדינת קונגו החופשית.

בתערוכה ביקרו כ-20 מיליון מבקרים, כשבמרכזה ניצב ה"**פאלאס די אקספוזיצו**" ("**Palais des Expositions**") בסגנון האר דקו.

בתערוכה הוצגו יצירותיו של רנה מגריט, מה שהביא לזינוק בקריירה שלו.

כשלשה ממבני התערוכה שימשו בשנית בתערוכת 58' שהתקיימה באותו מקום.

## קישורים חיצוניים

1935
קטגוריה:1935
ג'ון פארמר

**ג'ון פארמר** (באנגלית: **John Farmer**; 1570 - סביבות 1601) היה מלחין שנמנה עם אסכולת המדריגל האנגלי בתקופת הרנסאנס. פארמר נולד בסביבות 1570 אבל תאריך הולדתו המדויק איננו ידוע - מאמר של גראטאן פלוד מ-1926 מציג תאריך בין 1564 ל-1565 בקירוב, בהתבסס על רישומי סיום לימודים. פארמר עבד בחסות הארל מאוקספורד והקדיש את אוסף הקנונים שלו ואת ספר המדריגלים המאוחרים שלו לפטרונו. בשנת 1595 התמנה פארמר לנגן עוגב ולמורה לילדים בקתדרלת כרייסט צ'רץ' בדבלין וכן, במקביל, לנגן העוגב בקתדרלת פטריק הקדוש באותה עיר. ב-1599 עבר ללונדון והוציא לאור את הקובץ היחיד שלו של מדריגלים בארבעה קולות, שאותו הקדיש לאדוארד דה ויר.

גיילס פרנאבי הקדיש פאוואן לפארמר, שנכלל ב"ספר פיצוויליאם לוירג'ינל" בשם "הפאוואן של פארמר" (מס' 287).

## יצירות נבחרות
* "את פיליס הנאווה ראיתי והיא ישבה לה בודדה" (Fair Phyllis I Saw Sitting All Alone)
* "נימפות נאוות, אחת שמעתי מספרת" (Fair Nymphs, I Heard One Telling)
* "נערה קטנה וחמודה" (A Pretty Little Bonny Lass) 
* "נצל את זמנך, כל עוד הזמן נמשך" (Take Time While Time Doth Last)

## קישורים חיצוניים


* Listen to a free recording of a song from Umeå Akademiska Kör.
* 1926 [article](http://links.jstor.org/sici?sici=0027-4666(19260301)67%3A997%3C219%3ANLOLTC%3E2.0.CO%3B2-S) from The Musical Times by Grattan Flood on John Farmer.


## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחינים אנגלים
קטגוריה:נגני עוגב אנגלים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1570
קטגוריה:נפטרים ב-1601
קבוצת קרניבל

250px|ממוזער|שמאל|קווין מרי 2-אוניית הנוסעים האוקיינית (בניגוד לאוניית תענוגות) הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם. מופעלת על ידי קבוצת קרניבל תחת המותג קונרד
**קבוצת קרניבל** (**Carnival Corporation & plc**) היא החברה הגדולה בעולם העוסקת בארגון והפעלה של אוניות למטרת שיט תענוגות. חברת קרניבל היא גם (בגלגוליה ההיסטוריים) החברה הוותיקה בעולם העוסקת בתחום זה.

## היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1972 בשם "קרניבל קווי נופש" (Carnival Cruise Lines) על ידי תד אריסון. בשנת 1987 הנפיקה לראשונה 20% ממניותיה לציבור. בעזרת ההון שגייס מהציבור החל אריסון בהרחבת פעילות החברה באמצעות רכישה ומיזוג של חברות אחרות מהתחום.

בשנת 1988 נקטה קרניבל במהלך חדשני להרחבת פעילותה כאשר רכשה חברת תעופה. עיקר עיסוקה של החברה היה הטסת הנופשים מנמלי תעופה שונים אל נמלי היציאה של הספינות להפלגות הנופש. בשנת 1997 נרכשה חברת התעופה על ידי פן אמריקן שפשטה רגל מאוחר יותר.

בשנת 1993 שונה שמה של החברה ל "תאגיד קרניבל" (Carnival Corporation) והיא המשיכה בתהליך ההתרחבות באמצעות רכישת מתחריה, פיתוח קווים חדשים, ובניית אוניות חדשות ומפוארות יותר והפכה לחברה הגדולה בארצות הברית בתחום הפלגות הנופש.

בשנת 2002 התמזגה חברת קרניבל עם חברת **P&O Princess Cruises** הבריטית שהייתה החברה הגדולה ביותר בבריטניה בתחום הפלגות הנופש. החברה הבריטית עצמה, בעלת קווים ברחבי העולם, הייתה גלגול מודרני של חברת **Peninsular & Oriental Steam Navigation Company** אשר הוקמה בשנת 1822 והייתה החברה הוותיקה בעולם בתחום הפלגות הנופש והנוסעים. החברה הבריטית כללה בתוכה לאחר שרכשה בשנת 1993 את חברת "קונרד" (Cunard Line) אשר שלטה למעלה מ-100 שנה בתחום הפלגות הנופש ואוניות הנוסעים בצפון האוקיינוס האטלנטי, ואשר בבעלותה היו מותגי "הספינות המלכותיות", "קווין מרי" ו"קווין אליזבת".

## כיום
החברה שולטת על כשליש משוק הפלגות הנופש העולמי. היא מפעילה קווי הפלגות נופש בצפון אמריקה, אירופה, הים הקאריבי, הים התיכון ואוסטרליה תחת 11 מותגים שונים של החברות שנרכשו ומוזגו על ידה בעבר. בבעלותה 26 ספינות.

בעל המניות העיקרי בקבוצת קרניבל הוא מיקי אריסון בנו של מייסד החברה, והוא מחזיק בכ-47% מהמניות.

## משבר הקורונה
לאחר פרוץ מגפת הקורונה, למעלה משנתיים החברה כמעט ולא תפקדה עקב מדיניות הסגרים שנהגה אז במרבית מדינות העולם. בשנים 2020-2023 החברה נקלעה למשבר קיומי, ודיווחה על הפסדי עתק של עשרים מיליארד דולר עד כדי סכנה ממשית לחדלות פירעון של החברה.

לאחר פרסום הדוחות הרבעונים, בספטמבר 2022 החברה הודיעה כי היא איננה צפויה לעבור לרווחיות בשנה הקרובה. עוד הודיע מנכל החברה, כי החברה משלמת 1.6 מיליארד דולר תשלומי ריבית בשנה הנוכחית, ועל רקע עליות הריבית הצפויות, החברה תתקשה לשלם את התשלומים השוטפים, מניית החברה הגיבה בירידות חדות ונסחרה בשפל של 30 שנה
.
החברה ביצעה כמה פעמים הנפקת מניות, במהלך שנועד לגייס מזומנים כדי לעמוד בקצב שריפת המזומנים בשיעור של למעלה מעשרה מיליארד דולר בשנים 2020-2021.

### מותגים כלולים
*Princess Cruises-ארצות הברית
*Seabourn Cruise Line-ארצות הברית
*Holland America Line-ארצות הברית (בין האניות שמתפעלת: אמסטרדם)
*Carnival Cruise Lines-ארצות הברית
*P&O Cruises-בריטניה
*Cunard Line-בריטניה
*Costa Cruises-איטליה
*AIDA Cruises-גרמניה
*P&O Cruises Australia-אוסטרליה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות ספנות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בלונדון
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות הנסחרות ביותר מבורסה אחת
תומאס וילקס

**תומאס וילקס** (באנגלית: **Thomas Weelkes**; הוטבל כנראה ב-25 באוקטובר 1576 - נקבר ב-1 בדצמבר 1623) היה מלחין אנגלי מתקופת הרנסאנס, אחד ממחברי המדריגלים המחוננים ביותר ומלחין ראשון במעלה של מוזיקה כנסייתית אנגלית.

## ביוגרפיה
וילקס נולד כנראה באלסטד, סאסקס. האזכור הראשון שלו הוא פרסום כרך המדריגלים הראשון שלו ב-1597, שההקדמה לו מתארת אותו כאדם צעיר מאוד. בשלהי 1598 התמנה לנגן עוגב בוינצ'סטר קולג' בשכר 13.4 שילינג לרבעון, בתוספת מגורים וארוחות. בקולג' זה נשאר שלוש או ארבע
שנים, שבמהלכן חיבר את המשובחים במדריגלים שלו, שהופיעו בשני כרכים בשנים 1598 ו-1600. הכרך השני, לחמישה ושישה קולות, הוא אחד החשובים ביותר במסורת המדריגלים באנגליה. וילקס תרם גם מדריגל מעולה לקובץ "ניצחון אוריאנה" (RISM 1601¹6). בין אוקטובר 1601 לאוקטובר 1602 הצטרף כנגן עוגב למקהלה של קתדרלת צ'יצ'יסטר.

בשנותיו הראשונות בצ'יצ'יסטר נהנה וילקס מהצלחה ומעתיד מבטיח טובות. ב-13 ביולי 1602 קיבל תואר ראשון במוזיקה מניו קולג', אוקספורד וב-20 בפברואר 1603 נשא לאישה את אליזבת סנדהם, בת של סוחר עשיר מצ'יצ'יסטר. לזוג נולדו לפחות שלושה ילדים. בשנים הבאות התגלו בעיות בחייו, ובשנת 1609 הואשם בהיעדרות ללא רשות במהלך ביקור הבישוף. הערות על הזנחת תפקידו כמנצח המקהלה מופיעות כבר ב-1611, אך ב-1613 נאשם בגילופין בפומבי ועד 1616 כבר הייתה שכרותו לעניין שבקבע ולשערורייה ציבורית. ב-1617 פוטר וילקס ממשרתו כנגן עוגב ומנצח מקהלה, אך הפיטורין לא הביאו לשינוי לטובה בהתנהגותו, שהמשיכה להתדרדר על אף נזיפות וניסיונות להחזירו למוטב.

בספטמבר 1622 מתה אשתו של וילקס. בזמן זה הועסק שוב כנגן עוגב, אך לפי רישומי הקתדרלה נראה, ששירותו שם היה בלתי סדיר ביותר. ב-30 בנובמבר 1623 חתם על צוואתו בלונדון, בבית ידידו הנרי דרינקווטר, ולמחרת הובא לקבורות.

## קישורים חיצוניים

* וילקס, באתר Here of a Sunday Morning
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מלחינים אנגלים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:נגני עוגב אנגלים
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1576
קטגוריה:נפטרים ב-1623
ספר השירים

שמאל|ממוזער|200px|ספר השירים בגרמנית
**ספר השירים** (בגרמנית: **Buch der Lieder**) הוא ספר השירה הראשון של המשורר היינריך היינה. הספר הודפס לראשונה ב-1827 בהוצאת הופמן וקאמפה (Hoffmann und Campe), תורגם לשפות רבות ונחשב לספר מופת מוכר ונפוץ בשירה העולמית. הספר עוסק ברובו בתיאורם הפואטי של ייסורי אהבה.

## היסטוריה
בשנת 1827, לאחר הצלחת ספרו הקודם "תמונות מסע" (הכולל כתיבה מילולית תוך שילוב קטעי שירה), ביקש היינה להדפיס את ספר השירה הראשון שלו. הספר כולל שירים שנכתבו בעשר השנים בסדר כרונולוגי. רוב השירים פורסמו קודם לכן ומיעוטם היו שירים חדשים. אוגוסט קאמפה, המוציא לאור של היינה, חשש להדפיס 3,000 עותקים מהספר כבקשת היינה והסתפק ב-2,000 עותקים. המניע לכך היה החשש שהספר לא יימכר כפי המצופה.

ואכן, נמכרו רק כ-1,200 עותקים מהספר במהדורתו הראשונה. רק לאחר פרסום המהדורות הבאות זכה הספר להצלחה ותורגם לשפות נוספות. עד היום נחשב הספר לאבן דרך לירית בספרות הגרמנית. שר ההשכלה, המדע והמחקר הגרמני, יורגן ריטגרס, נשאל על ידי העיתון הגרמני "די צייט" במאי 1997 מהם חמשת הספרים שחובה על תלמידים לקרוא. אחד הספרים שכלל בתשובתו היה "ספר השירים" תוך ציון "פריצת גבולות יצירתית בדרך הביטוי הלירית, שחזתה מראש הרבה ממה שבא מאוחר יותר".

## תוכן
הספר כולל את שיריו המוקדמים של היינה, מהשנים 1817–1826, כאשר רובו כולל שירים המתייחסים לייסורי אהבה. ההתייחסות הרחבה לנושא זה נובעת כנראה מאהבתו הנכזבת של היינה לבת דודתו ובתו של פטרונו סלומון היינה, עמליה. יש דעה הגורסת כי לאחר כישלון אהבה זו העביר היינריך היינה את אהבתו לאחות עמליה, תרזה (ובעצם חלק מהשירים עוסקים גם באהבתו הכושלת השנייה).
שמאל|ממוזער|200px|עמליה היינה
שמאל|ממוזער|400px|מבט על הלורליי מהגדה הנגדית

חלק משיריו נוגעים באל-טבעי ומתארים אהבה בצורה אפלולית, כמו השיר "בחצי הלילה" שם מתוארת רוח הנגן יוצאת מקברה ושואלת את חבריה בבית הקברות האם שמעו על אהבה. הרוחות מספרות כל אחת איך סבלו והגיעו לקבר בשל האהבה. שירים אחרים מתארים ייסורים בצורה לירית פשוטה. היינה משלב בשיריו גם תיאורי נוף וטבע ומאזכר אזורים גרמניים כמו נהר הריין או פרנקפורט. אחד השירים המוכרים והידועים ביותר מתוך הספר הוא הלורליי (אשר מדבר על אזור הלורליי בגרמניה):

בחלק משיריו מזכיר היינה את הדת הנוצרית (כומר, מזבח, מריה). שירים אחרים כוללים עניינים פוליטיים, כמו השיר "דונה קלרה" בה מבטא היינה ביקורת פוליטית על האנטישמיות בת-זמנו:

בסוף השיר מתברר כי האביר-המאהב הוא יהודי בן רב. במכתב לחבר הסביר היינה כי "הרומנצה כולה היא פרק מתוך חיי שלי, רק החלפתי כמה דברים... וזה רק חלק ראשון מטרילוגיה. בחלק השני – בן הגיבור, שאינו מכיר את אביו, ישים לקלס את אביו, ובחלק השלישי כבר יהיה הילד דומיניקני מבוגר, המצווה לענות עד מוות את אחיו היהודים...". הטרילוגיה לא הושלמה.

## צנזורה
כברבים אחרים מכתבי היינה, גם כאן נערכה צנזורה על עבודתו. עם זאת, בשונה מכתבים אחרים שצונזרו מסיבות פוליטיות, כאן נעשה הצנזור בשל מילים וביטויים חושפניים או גסים. כך לדוגמה, מילות הפתיחה כיום בשיר "הפרשים הכחולים" הן:

בעוד המילים המקוריות, שאף נדפסו במהדורה הראשונה של הספר הן: "את ראשי הנחתי\ על חזך לבן-השלג".

## תרגומים לעברית
* יצחק קצנלסון, הוצאת א"י שטיבל, 289 עמודים, 1923
* י. ל. ברוך, הוצאת נ' טברסקי, 282 עמודים, 1947
* שלמה טנאי, הוצאת גוונים, 175 עמודים, 1999

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי שירה
קטגוריה:ספרי שנות ה-1820
קטגוריה:שירה גרמנית
רוטב טרטר

250px|ממוזער|שמאל|רוטב טרטר לצד מזון בבלילה המטוגן בשמן עמוק
**רוטב טרטר** (**Tartar** או **tartare**) הוא רוטב סמיך על בסיס מיונז המתלווה לרוב למאכלים המטוגנים בשמן עמוק בציפוי בלילה (פריטר).

## מרכיבים
המרכיב הבסיסי של הרוטב הוא מיונז, ואליו נלווים ירקות משומרים קצוצים דק כגון צלפים, מלפפון חמוץ, מיץ לימון (או חומץ בן-יין) וטרגון. לרוטב וריאציות שונות בארצות הברית, בבריטניה ובאוסטרליה וניו זילנד הכוללים גם מרכיבים כבצל, שום העירית ופטרוזיליה. בגרסה הצרפתית מוסיפים חרדל דיז'ון וזיתים קצוצים.

## היסטוריה
הרוטב מופיע בספרי בישול צרפתיים מן המאה ה-19, כ-sauce tartare, על שם הטטרים או בשל המובן השאול של רוטב "קשוח". המרכיבים המוספים למיונז ברוטב (צלפים, בצל ועשבי תיבול) הם מרכיבים שנהוג להוסיף לסטייק טרטר.

## קישורים חיצוניים

* על מקור השם והקישור לטטרים

טרטר
קטגוריה:המטבח הצרפתי: רטבים
יוהאן גאורג רמזאואר

**יוהאן גאורג רמזאואר** (בגרמנית: **Johann Georg Ramsauer**; 7 במרץ 1795 - 14 בדצמבר 1874) היה מנהל עבודה במכרה אוסטרי בכפר האלשטאט וארכאולוג חובב. בשנת 1846 הוא גילה בעיירת הולדתו את שדה הקברות המפורסם מתקופת הברזל ובעקבות זאת ניהל בו חפירות ראשונות בשנים 1863-1846.

## קורות חיים
רמזאואר נולד בהאלשטאט, כפר ציורי של כורי מלח בזאלצקמרגוט בדרום מערב אוסטריה, אז באימפריה הרומית הקדושה וכבר בגיל 13 נכנס לעבוד כחניך (Manipulationszögling) במכרה המלח. בגיל 36 התמנה לתפקיד בכיר (Bergmeister) במכרה. 

בנובמבר 1846, בעת פתיחת מחצבה חדשה התמזל מזלו לגלות שדה קברות לא ידוע עד אז, שהיווה תגלית חשובה בחקר ההיסטוריה הקדומה של אירופה; היה זה שריד של תרבות הלסטט מתקופת הברזל המוקדמת. 

רמזאואר הצטיין בתיעוד המדוקדק של הממצאים יחד עם הכורה איזידור אנגל שרשם אותם בציורים וסקיצות. ב-17 השנים הבאות נחפרו על ידו 980 קברים, שהכילו 19,497 פריטים. בגלל מליחות הקרקע חפצי ברונזה וברזל רבים נשמרו בצורה טובה. בגלל היותו חסר הסמכה מקצועית בתחום, לא זכה רמזאואר בזמנו להערכה על פועלו ופנייתו בשנת 1859 לקיסר פרנץ יוזף שבה ביקש לציין את תרומתו בפרוטוקולים של החפירות, נדחתה.
רמזאואר העניק בדרך כלל יותר תשומת לב לחפצי המתכת מאשר לשלדים ולכדים. בסופו של דבר, קיבל הדרכה בהמשך החפירות  מטעם מוזיאון פרנציסקו-קרולינום שבלינץ ואחר כך מה"קבינט למטבעות ועתיקות" בווינה, שגם כיסה את הוצאות החפירות.  

יוהאן גאורג רמזאואר היה נשוי שלוש פעמים והיה אב ל-22 ילדים; ב-5 בנובמבר 1863 פרש לגמלאות והתיישב בעיר לינץ, בה נפטר בשנת 1874.

## שדה הקברות בהאלשטאט
בשנת 1872 טבע ההיסטוריון השוודי האנס הילדברנד את המונח "תרבות האלשטאט" המציין את תקופת הברזל המוקדמת שממצאי שדה הקברות העתיק בהאלשטאט השתייכו אליה.   
למרות שרמזאואר סבר כי החפירות במקום מוצו, עד שנת 1939 המשיכו להתגלות בו קברות רבים אחרים. בשנת 1994 חודשו בו בהצלחה עבודות חפירה מטעם המוזיאון להיסטוריה של הטבע מווינה (Naturhistorisches Museum Wien).

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה מאת M.Pertlwieser ו H.Zapfe ב Österreichisches Band 8   Biographisches Lexikon 1815–1950 עמוד 409, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1983 

*  באתר על האלשטאט "סנדק של תקופה בתולדות האנושות, באתר על הכפר האלשטאט Die Urgeschichte - Taufpate einer Epoche der Menschheitsgeschichte

קטגוריה:ארכאולוגים גרמנים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1795
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1874
מנשה ארביב

**מנשה ("מנש") ארביב** (נולד ב-9 במרץ 1959) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן כמפקד יחידת להב 433.

## קורות חיים
ארביב גדל בשכונת נווה שרת בתל אביב בן למשפחה בת 12 ילדים, שהוריה עלו מלוב. אביו היה רב ואזרח עובד צה"ל.

בפברואר 1978 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושירת כלוחם בגדוד 890. השתתף בפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה בלבנון. לאחר מכן התגייס לימ"מ, השלים את מסלול הלוחם ביחידה וקורס קציני חי"ר, ושימש כמפקד צוות. בעת ששימש כקצין אמל"ח ביחידה, לקח חלק בפריצה ל"אוטובוס האמהות". בהמשך שירת ביחידת המסתערבים של משמר הגבול שפעלה ברצועת עזה ופיקד על מרחב שרון במשמר הגבול.

בהמשך הקריירה שלו במשטרה פיקד על תחנת טייבה, ובשנת 2000 מונה למפקד מרחב יפתח. בתקופתו התמודד עם התפרעויות ערביי ישראל במרחב, במהלך אירועי אוקטובר 2000, המהומות הקשות ביותר בתל אביב-יפו מאז קום המדינה. ארביב כיהן בתפקיד עד 2002, תקופה בה נרשמה עלייה חדה במעשי הרצח ועלייה במקרי השוד ובעבירות הסמים במרחב, לצד ירידה בעבירות הרכוש. בתפקידו הבא שירת כמפקד היחידה המרכזית של מחוז המרכז, בין השאר עמד בראש צוות חקירות מעובה שהביא לתפיסתו של רוצח השוטר אביב קרוזו.

בנובמבר 2004 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב השרון, תפקיד בו שירת עד יולי 2007, עת מונה לראש מנהלת תיאום פעילות אכיפת דיני מקרקעין (מתפ"א) באגף המבצעים של המשטרה. ב-2008 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב, וב-2011 שימש כממלא מקום מפקד המחוז עד לכניסתו לתפקיד של אהרן אקסול. באוגוסט 2011 החליף את אורי בר-לב כנציג המשטרה בארצות הברית. ביוני 2013 קודם לדרגת ניצב ובאוגוסט מונה למפקד יחידת להב 433.

בינואר 2014, במהלך פרשת הניצבים, יצא לחופשה עקב חקירת מח"ש בחשד שקיבל טובות הנאה מחסידיו של הרב יאשיהו פינטו. ארביב הכחיש את החשדות נגדו, וטען "זהו ניסיון נפשע לתפור לי תיק". ב-9 בפברואר הודיע על פרישתו מהמשטרה.
ב-5 במרץ 2017 הוגש נגדו כתב אישום על ידי מח"ש, בו הואשם במרמה, הפרת אמונים ואי מילוי חובה רשמית. בפברואר 2018, במסגרת עסקת טיעון, הודה ארביב בעברה של אי-מילוי חובה רשמית והוסרו מכתב האישום עבירות המרמה והפרת אמונים. בדצמבר 2018 נגזרו עליו ארבעה חודשי מאסר על תנאי ו־200 שעות שירות לתועלת הציבור.

ארביב נשוי בשנית ואב לחמישה.

## קישורים חיצוניים

* 
* .
* .
* .
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לוחמי הימ"מ
קטגוריה:מורשעים בהסדר טיעון
קטגוריה:מפקדי להב 433
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:נספחי משטרת ישראל בארצות הברית
קטגוריה:שוטרי משמר הגבול
קטגוריה:שוטרים ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
יפים ברזובסקי

**יֵפִים מַטְבֵיֶיבִיץ' בֵרֵזוֹבְסְקִי** (ברוסית **Ефи́м Матве́евич Березо́вский**; 8 בפברואר 1913 - 19 בדצמבר 2011) היה קצין יהודי סובייטי אשר השתתף במלחמת העולם השנייה וזכה לאות גיבור ברית המועצות על חלקו בהצלחת צליחת נהר הדנייפר והרחבת השליטה בצידו המערבי של הנהר במהלך הקרבות.

## קורות חיים
נולד במשפחת איכרים יהודית. התגייס לצבא האדום מ-1935 עד 1938, לאחר מכן סיים את לימודיו במכללת הרכבות במוסקבה ב-1941 והתחיל לעבוד כמכונאי-חשמלאי ראשי בתחנת רכבת יסינובאטאיה במחוז סטלינו

גויס חזרה לצבא האדום ב-1941 והצטרף לקרבות בפברואר 1942. הצטיין בחציית הדנייפר, היה בין הראשונים לחצות את הנהר ב-28 בספטמבר 1943 קרוב לכפר ליוטז' בהיותו אז מפקד הסוללה ה-2 ברגימנט תותחים מס' 692 בדיוויזיה מס' 240 של הארמייה ה-38 (חזית וורונז', סיפק סיוע ארטילרי ליחידות אחרות והצליח להדוף 11 מתקפות נגד של האויב. על כך ב-10 בינואר 1944 הוענק לו אות גיבור ברית המועצות וכוכב הזהב מס' 2243.

סיים שרותו ב-1945 וב-1949 סיים את לימודיו במכון לנינגרד למהנדסי תחבורת הרכבות. בהמשך התגורר במוסקבה ועבד באיגוד מסחרי כלל ארצי למפעלי תוצרת חשמל-מכנית.

## קישורים חיצוניים
* סיפורי חיילים יהודיים בצבאות הלוחמים בנאצים - באתר יד ושם
* ולדימיר שלחטרמן "''תותחן''" במגזין "''לחיים''", פברואר 2005 
* ביוגרפיה באתר המוקדש ליהודים, לוחמי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה 
* 

קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (ברית המועצות)
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:נפטרים ב-2011
אליהו צבי מרקוזה

שמאל|ממוזער|250px|"מותו של המלך שאול", 1848
**אליהו צבי** (**הירש**) **מַרקוּזֶה** (**Elie** (**Elias Hirsch**) **Marcuse**; 1817, ברלין – 1902, אנטוורפן) היה צייר יהודי גרמני - בלגי.

## מות שאול בגלבוע
מרקוזה ידוע בעיקר בשל ציורו המונומנטלי "מות שאול בגלבוע". הציור הוא יצירה אפית המתארת את שאול המלך ברגעיו האחרונים לפני התאבדותו בהר הגלבוע כאשר לצדו נושא כליו ובניו. הציור בסגנון ניאו קלאסיציזם-רומנטי עבר טלטלות רבות, ונתרם בשנת 2002 על ידי נינתו נעמי בהט-רצון, בתו של נכדו אלי רצון (רצרסדורפר), למוזיאון תל אביב, שם עבר תהליך רסטורציה ממושך. כיום מוצגת היצירה במוזיאון תל אביב באגף הציירים הגדולים. ידוע רק על שני ציורים נוספים שיצר, קטני ממדים, הנמצאים באוספים פרטיים בישראל.

באופן מפתיע לגבי צייר כה מיומן איננו יודעים דבר לגבי ציורים נוספים של מרקוזה למעט כאמור שני דיוקנאות קטני ממדים, אחד מהם כנראה דיוקן עצמי. 

## קורות חיים
מרקוזה, עבר את המסלול המצופה בשעתו מאמן צעיר בעל שאיפות מקצועיות: למד באקדמיות לאמנויות בברלין ובדסלדורף, התמחה בפריס אצל צייר הצרפתי המפורסם פול דלארוש, צייר שהתמחה בציורי אפיים-היסטוריים, והשתתף בתערוכה בברלין. בהמשך היגר לאנטוורפן ולא ידוע מה עלה בגורל הקריירה שלו ושל שאר יצירותיו. העובדה שצייר יהודי מצייר בתקופה יחסית מוקדמת, המחצית הראשונה של המאה ה-19, ציור כמו "מות שאול בגלבוע", נדירה מאוד.

לבקשתו נקבר מרקוזה בארץ ישראל וקברו נמצא בהר הזיתים.

## לקריאה נוספת

* Joseph Hoffman, 'The Reemergence of a German-Jewish Painter: Elie Marcuse (1817-1902) and "The Death of King Saul",' *Assaph* - B (Studies in Art History) 9 (2004), 105-122.

*דורון לוריא, "מות המלך שאול", ב*מלכים בשר ודם-התנ"ך באמנות המאות ה-16 עד ה-19*, 2006, קטלוג תערוכה במוזיאון תל אביב, עמ'113-108

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ציירים יהודים גרמנים
קטגוריה:ציירים יהודים בלגים
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1817
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1902