משפט החונטה

**משפט החונטה** (בספרדית: **Juicio a las Juntas**) היה משפטם של חברי הממשלה הצבאית ששלטו בארגנטינה בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983). זו הדוגמה היחידה להליך רחב היקף של ממשלה דמוקרטית נגד ממשלה דיקטטורית לשעבר של אותה מדינה באמריקה הלטינית.

משפט החונטה החל ב-22 באפריל 1985, בתקופת נשיאותו של ראול אלפונסין, הממשלה הנבחרת הראשונה לאחר שיקום הדמוקרטיה ב-1983. התובעים המרכזיים היו  ועוזרו לואיס מורנו אוקמפו (שהפך מאוחר יותר לתובע הראשי הראשון של בית הדין הפלילי הבין-לאומי). המשפט נוהל על ידי בית דין של שישה שופטים: לאון ארסלניאן, חורחה טורלסקו, ריקרדו גיל לבדרה, אנדרס ד'אלסיו, חורחה ולרגה אראוז וגיירמו לדסמה.

הנשפטים היו: חורחה רפאל וידלה, , רוברטו אדוארדו ויולה, , , , לאופולדו גלטיירי,  ו.

## רקע

הדיקטטורה בארגנטינה הייתה סדרה של ממשלות צבאיות תחת ארבע חונטות צבאיות. החונטה הרביעית, לפני שהלכה לבחירות והעבירה את השלטון לרשויות הדמוקרטיות הנבחרות, חוקקה חוק חנינה עצמית ב-18 באפריל 1983, וכן פרסמה צו סודי שהורה על השמדת רשומות וראיות נוספות לפשעים שביצעו חבריה בעבר.

## הכנה
שלושה ימים לאחר השבעתו, ב-13 בדצמבר 1983, חתם הנשיא אלפונסין על צו מספר 158, שחייב פתיחת הליכים משפטיים נגד תשעת קציני צבא משלוש החונטות הראשונות, אך לא נגד חברי החונטה הרביעית (שנשלטה על ידי הגנרל ריינלדו ביניונה). הוועדה הלאומית על היעלמותם של אנשים הוקמה יומיים לאחר מכן כדי לאסוף עדויות מאלפי עדים, והציגה לנשיא ב-20 בספטמבר 1984 8,960 תיקים של היעלמויות כפויות. לאחר סירובו של בית דין צבאי לשפוט חברי חונטה לשעבר, הקים אלפונסין בית משפט פלילי לאומי לערעורים למטרה זו ב-14 באוקטובר.

## המשפט
המשפט החל רשמית ב-22 באפריל 1985. זה היה המשפט הגדול הראשון שנערך על פשעי מלחמה מאז משפטי נירנברג בגרמניה ובית הדין הבין-לאומי הצבאי למזרח הרחוק בטוקיו לאחר מלחמת העולם השנייה, והראשון שנערך בבית משפט אזרחי. הנתבעים הועמדו לדין על פשעי החונטות, שכללו חטיפה, עינויים, היעלמות כפויה ורצח של כ-8,000 עד 9,000 אנשים במהלך מה שנקרא המלחמה המלוכלכת נגד מתנגדים פוליטיים. ההתנגדות למשפט הייתה מוגבלת בעיקר לביקורת מצד פוליטיקאים, עורכי דין ודמויות תקשורתיות שתמכו בדיקטטורה. חלק מההפגנות נגד המשפט הפכו לאלימות, ובמהלך שלב גזר הדין, נרשמו 29 איומים של הטמנת פצצה במספר בתי ספר בבואנוס איירס, ומספר פצצות הופעלו במתקנים ממשלתיים מרכזיים, כולל משרד ההגנה. ב-25 באוקטובר הכריז הנשיא אלפונסין על מצב חירום למשך 60 יום. עם זאת, הושמעה ביקורת רבה גם על התהליך ועל החוקיות שלו, כולל מפעילים ליברטריאניים רבים, שטענו כי אלפונסין חרג מסמכותו וממסגרת החוק.

התובעים הציגו 709 תיקים, מתוכם 280 נשמעו בפועל. 833 עדים העידו במהלך שלב החקירה הנגדית, שנמשך עד 14 באוגוסט. העדים כללו את הנשיא לשעבר אלחנדרו לנוסה, הסופר חורחה לואיס בורחס, , נשיאת ; ניצול ליל העפרונות פבלו דיאז; , עוזרת מזכיר המדינה לזכויות אדם בממשל קרטר, המשפטן ההולנדי , והאנתרופולוג .

טיעוני הסיום הושמעו ב-18 בספטמבר. התובע הראשי סטרסרה סיכם בהכרזה כי:אני מבקש לוותר על כל טענה למקוריות בסיום כתב האישום הזה. אני רוצה להשתמש בביטוי שאינו שלי, כי הוא כבר שייך לכל העם הארגנטינאי - כבוד השופט: לעולם לא שוב! 

## גזר הדין
גזר הדין הוקרא ב-9 בדצמבר: הגנרל חורחה וידלה ואדמירל אמיליו מסרה נידונו למאסר עולם, גנרל רוברטו ויולה לשבע עשרה שנות מאסר, אדמירל ארמנדו למברוסקיני לשמונה שנים וגנרל אורלנדו אגוסטי לארבע וחצי שנים. שאר הנאשמים זוכו, אם כי שלושה מהם הועמדו לדין צבאי במקביל על עבירות במלחמת פוקלנד ב-1982. הוגשו כתבי אישום נגד 600 בני אדם נוספים לבית המשפט, אך תביעות אלו הוגבלו על ידי  מ-1986, שהגביל את התביעות לאלו שהועמדו לדין בתוך 60 יום מחקיקת החוק, ו מ-1987, שעצר למעשה את רוב המשפטים שנותרו נגד מבצעי המלחמה המלוכלכת.

## התפתחויות לאחר המשפט
בין 1989 ל-1990, הנשיא קרלוס מנם חנן את הגברים שנידונו או הועמדו לדין צבאי. הנשיא נסטור קירשנר קיבל פסק דין מבית המשפט העליון של ארגנטינה שהתיר הסגרה במקרה של פשעים נגד האנושות בשנת 2003, ובאותה שנה הקונגרס ביטל את חוק העצירה המלאה. בשנת 2005 קבע בית המשפט העליון כי החוקים מ-1986 ו-1987 שהגנו על שוטרים שהואשמו בפשעים אינם חוקתיים.

ב-6 בספטמבר 2006, השופט נורברטו אויארבידה פסק כי החנינות שהוענקו על ידי הנשיא מנם אינן חוקתיות. ב-25 באפריל 2007, בית משפט פדרלי ביטל את החנינה הנשיאותית של וידלה והחזיר את הרשעתו בהפרת זכויות אדם.

## תיעוד
קלטות הווידאו המקוריות של המשפט נמצאות בנורווגיה מאז 1988. כל שופטי המשפט נסעו לאוסלו ב-25 באפריל באותה שנה עם 147 קלטות VHS שנמסרו לסטורטינג כדי לשמור על בטיחותן ולמנוע שימוש מסחרי. הם נשמרים לצד הטקסט המקורי של חוקת נורווגיה.

## ראו גם
* הוועדה הלאומית על היעלמותם של אנשים
* ארגנטינה, 1985

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משפטי ראווה
קטגוריה:ארגנטינה: חוק ומשפט
קטגוריה:ארגנטינה: היסטוריה
קטגוריה:המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983)