open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Erfreute Zeit im neuen Bunde, רי"ב 83

[250px|ממוזער|שמאל|[נונק דימיטיס – נבואת שמעון הקדוש בציור של Aert de Gelder מתחילת המאה ה-18]]
**Erfreute Zeit im neuen Bunde** (בעברית: זמנים עליזים בברית החדשה), רי"ב 83, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה בחג קנדלמאס, 2 בפברואר 1724.

## היסטוריה
קנטטה זו הייתה השביעית שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 81. ככל הנראה זו הקנטטה הראשונה שכתב לחג הקנדלמאס. ב-1727 כנראה ביצע אותה שוב באותו מועד, אם כי ידוע שביצע אז גם את רי"ב 82. ב-1725 ביצע לכבוד יום זה את רי"ב 125.

ב-1872 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 20 של פרסומיה.

## מילים ומוזיקה
חג קנדלמאס מציין את הטהרותה של מרים, אם ישו לאחר לידת ישו, הצגתו של ישו הרך במקדש, ותפילתו ונבואתו של שמעון הקדוש. סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מספר מלאכי המתאר את הגואל העתיד לבוא וכן פסוקים מהבשורה על-פי לוקאס המתארים את בואה של מרים להיטהר במקדש ואת נבואת שמעון הקדוש שממנה מובן שישו הוא הגואל המובטח. הלברית נכתבה על ידי מחבר לא ידוע והיא כוללת ציטוטים והתייחסויות לנבואת שמעון.  כורל הסיום לקוח ממזמור של מרטין לותר.

הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור של שתי קרנות, שני אבובים, כינור סולו בליווי שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה חמישה פרקים:
# אריה לאלט: *Erfreute Zeit im neuen Bunde* (זמנים עליזים בברית החדשה)
# אריה (כורל) ובס (רצ'יטטיב): *Herr, nun lässest du deinen Diener in Friede fahren* (ועתה, אדוני, פטור נא את עבדך בשלום)
# אריה לטנור: *Eile, Herz, voll Freudigkeit* (מהרה נא, לבי)
# רצ'יטטיב לאלט: *Ja, merkt dein Glaube noch viel Finsternis* (כן, הגם שאמונתך עדיין שרויה בעלטה)
# כורל: *Es ist das Heil und selig Licht* (הוא הישועה והאור המבורך)

## הקלטות
היצירה הוקלטה במלואה 8 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1967), טון קופמן (ב-1998), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2002).

## קישורים חיצוניים

* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

## הערות שוליים

קטגוריה:קנטטות מאת יוהאן סבסטיאן באך
אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג

**אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג** (בגרמנית: **Albrecht III., Kurfürst von Brandenburg**; 9 בנובמבר 1414 - 11 במרץ 1486) היה נסיך בוחר של ברנדנבורג בין השנים 1470–1486.

## ביוגרפיה
אלברכט נולד ב-9 בנובמבר 1414, לפרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של פרידריך, דוכס בוואריה ומדאלנה ויסקונטי. בצעירותו שירת אלברכט בחצר זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ונטל חלק במלחמה נגד התנועה ההוסיטית. לאחר מכן שירת את אלברכט השני, מלך גרמניה, ולחם עמו נגד פולין.

בשנת 1440 מת אביו פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ונחלותיו חולקו בין הבנים, ואלברכט ירש את מרקיזות ברנדנבורג-אנסבך. בשנת 1443 ניסה אלברכט להשיב לידיו את השליטה על העיר נירנברג, שהייתה קודם לכן. בתחילה זכה אלברכט בניצחונות נגד אנשי העיר, אולם לאחר מכן הובס ובשנת 1450 ויתר על זכויותיו על העיר. בשנת 1457 חיתן אלברכט את בנו יוהאן עם מרגרט מתורינגיה, בניסיון לזכות בזכויות הירושה שלה על הונגריה ובוהמיה, אך הניסיון נכשל. בשנת 1460 נאבק אלברכט בפרידריך הראשון, רוזן הפלטינט שעל הריין  ובלודוויג התשיעי, דוכס בוואריה, אך נכשל במאבקו. ניסיונו לכרות ברית עם ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה נכשל, לאחר שהאפיפיור פאולוס השני איים עליו בחרם.

בשנת 1464 ירש אלברכט את מרקיזות ברנדנבורג-קולומבאך לאחר מות אחיו יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קולמבאך, ומונה למרקיז ברנדנבורג. בשנת 1470 התפטר אחיו פרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ואלברכט עלה במקומו לשלטון. בשנת 1472 סיפח אלברכט את פומרניה לנחלותיו, ובשנת 1473 העביר חוק ולפיו מרקיזות ברנדנבורג תעבור בשלמותה לבן הבכור, בעוד נחלות המשפחה בפרנקוניה יתחלקו בין שאר האחים.

ב-11 במרץ 1486 מת אלברכט השלישי, ובמקומו עלה לשלטון בנו יוהאן ציצרו, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.

## משפחתו
בשנת 1446 התחתן אלברכט עם מרגרטה מבאדן, בתם של יקוב, מרקיז באדן-באדן וקתרינה מלורן, מרקיזת באדן-באדן, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
* וולפגנג (1450)
* אורסולה מברנדנבורג, דוכסית מינסטרברג-אלס (1450–1508), התחתנה עם יינדריך הראשון, דוכס מינסטרברג-אלס
* אליזבת מברנדנבורג, דוכסית וירטמברג (1451–1524), התחתנה עם אברהרד השני, דוכס וירטמברג
* מרגרטה מברנדנבורג (1453–1509), התחתנה עם פרדריק הראשון, מלך דנמרק
* יוהאן ציצרו, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1455–1499)
* פרידריך (1456)

בשנת 1457 התחתן אלברכט עם אנה מסקסוניה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומרגרטה מאוסטריה, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
* פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (1460–1536)
* אמליה מברנדנבורג (1461–1481), התחתנה עם קספר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן
* אנה (1462)
* ברברה מברנדנבורג (1464–1515), התחתנה עם הנריק האחד עשר, דוכס גלוגוב, ולאחריו התחתנה עם אולסלו השני, מלך הונגריה
* אלברכט (1466)
* זיבילה מברנדנבורג (1467–1524), התחתנה עם וילהלם הרביעי, דוכס יוליך-ברג
* זיגיסמונד, מרקיז ביירוית (1468–1495)
* אלברכט (1470)
* דורותיאה מברנדנבורג (1471–1520)
* גאורג (1472–1476)
* אליזבת מברנדנבורג (1474–1507), התחתנה עם הרמן השמיני, רוזן הנברג-אשבאך
* מגדלנה (1476–1480)
* אנסטסיה מברנדנבורג (1478–1534), התחתנה עם וילהלם השישי, רוזן הנברג-שלויזינגן

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:נסיכים בוחרים מברנדנבורג
קטגוריה:האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:בית הוהנצולרן
קטגוריה:ילידי 1414
קטגוריה:נפטרים ב-1486
יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג

**יואכים הראשון "נסטור", הנסיך הבוחר מברנדנבורג** (בגרמנית: **Joachim I. Kurfürst von Brandenburg**; 21 בפברואר 1484 - 11 ביולי 1535) היה נסיך בוחר של ברנדנבורג בין השנים 1499–1535.

## ביוגרפיה
יואכים הראשון נולד ב-21 בפברואר 1484, ליוהאן השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ומרגרטה מתורינגיה, בתם של וילהלם השלישי, רוזן תורינגיה ואן, דוכסית לוקסמבורג. בשנת 1499 מת אביו יוהאן השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ויואכים עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מכן התחתן יואכים עם אליזבת מדנמרק, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של הנס, מלך דנמרק וכריסטינה מסקסוניה.

יואכים שיפר מאוד את עשיית הצדק ברחבי הנסיכות, סייע בפיתוח המסחר, והיה קשוב לצורכי העיירות. בשנת 1514 תמך יואכים בבחירתו של אחיו אלברכט מברנדנבורג ארכיבישוף מיינץ, ועל מנת לעמוד בתשלומי החובות שלקחו כדי לשלם את סכום הבחירה, התגייס הכומר הדומיניקני יוהאן טצל לגביית דמי "סליחה וכפרה" באמצעות מכירת שטרי מחילה (אינדולגנציות), מכירה שאושרה על ידי האפיפיור לאו העשירי ושנועדה רשמית לממן את בניית בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. כאמור הוטל עליהם להביא את מחצית הסכום לידי האפיפיור, והמחצית השנייה שימשה למימון חובותיו. מסע זה הוציא נזיר אוגוסטיני פשוט, בשם מרטין לותר משלוות נפשו (וזאת עוד ללא שידע את המטרה האמיתית של המסע), וגרם לו לפרסם את 95 התזות המפורסמות שלו על כותלי כנסיית ויטנברג, בו הוא מבקר את המדיניות ואת התאולוגיה של מכירת מחילה בכסף. בבחירות לקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1519, חיזרו אחריו גם פרנסואה הראשון, מלך צרפת וגם קרלוס הראשון, מלך ספרד. על אף שלבסוף תמך יואכים בקרלוס שנבחר כקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לא היה עמו ביחסים ידידותיים, ולעיתים אף תמך באויביו של קרל.

יואכים היה קתולי אדוק, ואף היה ממיסדי ליגת הנסיכים הקתולים בדסאו בשנת 1525. לעומת זאת, אשתו של יואכים ובנו המירו את דתם לדת הלותרנית נגד רצונו, ואף נמלטו לסקסוניה כדי לשמור על ביטחונם.

ב-11 ביולי 1535 מת יואכים הראשון, ובמקומו עלה לשלטון בנו יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.

## משפחתו
בשנת 1499 התחתן יואכים עם אליזבת מדנמרק, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של הנס, מלך דנמרק וכריסטינה מסקסוניה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
* יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1505–1571)
* אנה מברנדנבורג, דוכסית מקלנבורג (1507–1567), התחתנה עם אלברכט השביעי, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב
* אליזבת מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-קאלנברג-גטינגן (1510–1558), התחתנה עם אריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג
* מרגרטה מברנדנבורג, דוכסית פומרניה (1511–1577), התחתנה עם גאורג הראשון, דוכס פומרניה, ולאחריו התחתנה עם יוהאן החמישי נסיך אנהלט-צרבסט
* יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קיסטרין (1513–1571)

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:נסיכים בוחרים מברנדנבורג
קטגוריה:האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:בית הוהנצולרן
קטגוריה:ילידי 1484
קטגוריה:נפטרים ב-1535
אל"ף (ארגון לסבי פמיניסטי)

**אל"ף** (**ארגון לסבי פמיניסטי**) היה הארגון הלסבי הראשון שפעל בישראל. הארגון הוקם בשנת 1978, והיה פעיל במשך כשנה וחצי עד התפרקותו בשנת 1979.

## רקע
כבר בתחילת שנות ה-70, היו מספר ניסיונות כושלים של נשים לסביות להתאגד ולהקים מועדון חברתי לסבי כחלק מהפעילות התגבשת של קבוצות פמיניסטיות בחיפה, ירושלים ותל אביב. בשנת 1976 התקיים בקיבוץ גזר כנס בנושא מיניות האישה, במהלך הכנס יצאה מהארון אחת ממארגנותיו כלסבית, ובעקבותיה הכריזו נשים נוספות על היותן לסביות. הדיון שהתעורר בעקבות הדברים הוביל מספר נשים לסביות להתחיל להיפגש ולהתגבש בהקשרים חברתיים, ולדבר על חוסר הנוחות שלהן בתוך התנועה הפמיניסטית "הכללית". 

בשנת 1975 הוקמה אגודת הלהט"ב (שנקראה אז "האגודה לשמירת זכויות-הפרט"). האגודה ארגנה בתחילת דרכה מפגשים חברתיים ומסיבות לחברי הקהילה הגאה, אך בשל הייצוג הנשי הקטן מאוד בין חברי האגודה, ובעקבות מספר הערות סקסיסטיות שנשמעו במפגשי האגודה מצד פעילים גברים, החליטו בשנת 1977 מספר נשים לסביות פמיניסטיות לפרוש מהארגון ולנסות להתארגן בעצמן, ללא גברים. הארגון אל"ף הוקם בינואר 1978. במהלך הכנס הפמיניסטי הראשון בארץ שהתקיים ב-1 במאי באותה שנה בבאר שבע, שבו הכריזה הפעילה הפמיניסטית עמליה ברגמן, בת זוגה של מרשה פרידמן, לראשונה על הקמתו.

## פעילות הארגון
אל"ף שם לעצמו למטרה ליצור פתיחות בקרב הציבור לגבי פמיניזם ולסביות, וליצור מקום מפגש לנשים לסביות. במסגרת זו אורגנו דיונים, הרצאות, קבוצות להעלאת התודעה ומסיבות עבור נשים לסביות, ביניהן קורס בפמיניזם שהועבר בידי חברת הכנסת לשעבר מרשה פרידמן. המפגשים הראשונים של הארגון, התקיימו בסלון ביתה של חנה קליין, מהפעילות החברתיות הראשונות של הקהילה הגאה. בשנת 1979 לקחו חברות הארגון חלק בארגון הפגנת "הנעימים והנעמות" בכיכר מלכי ישראל, שהייתה ההפגנה ההומו-לסבית הפומבית הראשונה בארץ. אל"ף מנה פעילות מתל אביב, ירושלים וחיפה, ובשיא פעילותו, מנה הארגון למעלה ממאה נשים. בסופו של דבר, הארגון התפרק עקב חוסר במבנה ארגוני מסודר, ועקב מחלוקות פנימיות בין פעילות שזיהו עצמן בעיקר כפמיניסטיות ושאפו לשים את המאבק הפמיניסטי במרכז סדר היום של הארגון, לבין פעילות שראו בארגון בעיקר מסגרת חברתית עבור נשים לסביות.

## ראו גם

*קל"ף
*פמיניזם לסבי

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגוני נשים
קטגוריה:ישראל: ארגוני להט"ב
קטגוריה:פמיניזם בישראל
קטגוריה:ארגונים פמיניסטיים בישראל
קטגוריה:לסביות בישראל
טום פרייס

**תומאס אדמונדס "טום" פרייס** (באנגלית: **Thomas Edmunds "Tom" Price**; נולד ב-8 באוקטובר 1954 בלאנסינג, מישיגן) הוא רופא ופוליטיקאי אמריקאי אשר כיהן כמזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בממשלו של דונלד טראמפ במשך שבעה חודשים, מפברואר עד ספטמבר 2017.
## ביוגרפיה
פרייס כיהן בין השנים 2005–2017 כנציג של המחוז השישי של ג'ורג'יה בקונגרס של ארצות הברית, מטעם המפלגה הרפובליקנית, לאחר 8 שנים בסנאט המדינתי של ג'ורג'יה. מחוז הבחירה שלו הכיל את הפרוורים הצפוניים של העיר אטלנטה. הוא כיהן כיושב ראש ועדת התקציב של הקונגרס.

פרייס הוא מנתח אורתופדי במקצועו שהיה ממובילי ההתנגדות בקונגרס לביטוח הבריאות של הנשיא ברק אובמה, שזכה לכינוי "אובמה-קֶר".

ב-29 בנובמבר 2016 הודיע הנשיא הנבחר דונלד טראמפ על בחירתו בפרייס לתפקיד מזכיר הבריאות ושירותי אנוש של ארצות הברית. ב-10 בפברואר 2017 אושר המינוי בסנאט ברוב של 52 קולות לעומת 47.

בספטמבר 2017 נחשף כי החל מחודש מאי 2017 השתמש פרייס במטוסים צבאיים ומטוסי צ'רטר פרטיים לצורך נסיעות אישיות, בעלות של יותר ממיליון דולר, מה שהוביל להאשמות על בזבוז כספי ציבור. לאחר ביקורת ציבורית עזה וביקורת גם מהנשיא טראמפ, אולץ פרייס להתפטר ב-29 בספטמבר 2017.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל דונלד טראמפ הראשון
קטגוריה:מזכירי הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מג'ורג'יה
קטגוריה:חברי האספה הכללית של ג'ורג'יה
קטגוריה:אורתופדים אמריקאים
קטגוריה:נשיאות דונלד טראמפ: אישים שפרשו או הודחו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמורי
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-112 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-113 של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954
ישיבת מאור התורה

**ישיבת מאור התורה** היא ישיבה חרדית-ספרדית השוכנת בשכונת מקור ברוך בירושלים. הישיבה כוללת ישיבה קטנה, ישיבה גדולה, ובעבר כללה אף כולל אברכים, המונים יחד כ-500 תלמידים. הישיבות הוקמו על ידי הרב אברהם סלים, לזכר אביו הרב חכם נתן סאלם.

## היסטוריה
ימין|ממוזער|187x187 פיקסלים|ראש הישיבה הרב אברהם סלים
הרב נתן סאלם ייסד וניהל את תלמוד תורה "מגן דוד" בשכונת הבוכרים בירושלים. בשנת ה'תשמ"ג (1983), הקים בנו הרב אברהם סלים כולל לאברכים ספרדים. באלול ה'תשמ"ד (1984) הקים הרב סלים את הישיבה הקטנה לבחורים ספרדים, ועמד בראשה. בניין הישיבה הוקם על מקום התלמוד תורה והונצח שם בית כנסת ע"ש חכמי ארם צובא. בנו הרב נתן סלים מכהן כר"מ בישיבה ומסייע לו בגיוס הכספים והחזקת הישיבה. חתנו, הרב בנימין טולדנו (בנו של רבי ניסים טולדנו) מכהן כר"מ בישיבה. משגיח הישיבה הוא הרב ישראל פרישמן. הישיבה מונה כ-180 בחורים.

בשנת ה'תשנ"ד (1994), הקים הרב סלים את הישיבה הגדולה. בהמשך צירף את ראש ישיבת חברון הרב דוד כהן אשר מוסר שיעור כללי מדי שבוע. חלק נכבד מבוגרי הישיבה הקטנה ממשיכים את לימודיהם בישיבה הגדולה. הר"מים הם הרבנים שלום משה טולידאנו (בנו של הרב יעקב טולידאנו) יעקב שרבני, ישראל מאיר טופיק, שלמה ברדוגו (ארבעתם חתני הרב סלים), בנימין כהן, אפרים זאב גרבוז, חזקיה סלים (בנו של ראש הישיבה) פינחס זלבנסקי, ואורי מלכיאל. משגיח הישיבה היה הרב פנחס אלגרבלי במשך כ-28 שנה, עד לפטירתו בחודש אב ה'תשפ"ב (אוגוסט 2022) ובמקומו נתמנה לתפקיד המשגיח הרב שמעון וייס, משגיח לשעבר בישיבת יסודות התורה. בתחילת זמן קיץ תשפ"ד עזב הרב וייס את התפקיד ובמקומו התמנה הרב יצחק פנחס גולדווסר.

הישיבות שוכנות בשני בניינים ברחוב דוד ילין בשכונת מקור ברוך בירושלים. לבחורי הישיבה הקטנה בניין פנימייה ברחוב אלפנדרי. הסמוך. וכן ברחוב רש"י פנימיות בחורי הישיבה הגדולה פזורות בדירות שונות בשכונת מקור ברוך. בניין הישיבה גדולה עבר מספר סבבי הרחבה. בתמוז ה'תשס"ח (יולי 2008), הונחה אבן הפינה לבניין הישיבה החדש הנבנה בשכונת סנהדריה, במעמד הרבנים אהרן יהודה לייב שטינמן, שמואל אוירבך ועוד. בפברואר 2019 יצאה הישיבה בקמפיין מימון המונים לכיסוי הוצאות הבנייה. בחורף תשפ"ג לאחר קבלת האישורים להגדלת שטח הבניה, התחדשו העבודות בבניין הישיבה החדש.

סגנון הלימוד בישיבה הוא על פי שיטת הלימוד המקובלת בישיבות ליטא. ראש הישיבה הרב סלים, בוגר ישיבת פוניבז' ותלמידו של הרב אלעזר מנחם מן שך, שתמך בו בהקמת הישיבה. בד בבד מחנך ראש הישיבה את תלמידיו להמשיך ולהקפיד על המנהגים והמורשת של בני עדות המזרח.

הרבנית פנינה, בתו של הרב בן ציון הכהן רבין ורעייתו של הרב סלים, מנהלת את משק הישיבה.

## קישורים חיצוניים

*  בארכיון האינטרנט
* 

* שיעורים ושיחות של צוות הישיבה, באתר קול הלשון
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישיבות ספרדיות
קטגוריה:ישיבות גדולות בישראל
קטגוריה:ירושלים: ישיבות
קטגוריה:מקור ברוך
קטגוריה:ישיבות קטנות ספרדיות
הפרוזה הכפרית

**הפרוזה הכפרית** (ברוסית: Деревенская проза - "דרוונסקאיה פרוזה"  או Деревенская литература) הייתה בשנות ה-1950 בתקופת "ההפשרה" של ניקיטה חרושצ'וב ואחר כך עד לשנות ה-1980 מגמה בספרות הרוסית הסובייטית, שהתמקדה בחיים העכשוויים ובערכים המסורתיים של הכפר הרוסי.

## היסטוריה
ראשיתה, לפעמים, מזוהה עם המסות הבקורתיות על הקולקטיביזציה של החקלאות שפורסמו בתחילת שנות ה-1950 במגזין הספרותי "נובי מיר" על ידי ולנטין אובצ'קין ורשימותיהם של אלכסנדר יאשין, אנטלי קלינין, יפים דורוש ואחרים. עם זאת רוב היצירות שכונו "פרוזה כפרית", כפי שמעיד שמה, היו כתבי פרוזה - רומנים ונובלות. הנציגים הבולטים של "הפרוזה הכפרית" הסובייטית היו אלכסנדר יאשין, וסילי בלוב, פיודור אברמוב, ולנטין רספוטין, בוריס מוז'אייב, וסילי שוקשין. מבקרים אחדים מחשיבים אף את אלכסנדר סולז'ניצין בקטגוריה זו, הודות לסיפורו הקצר "ביתה של מטריונה".כביטאון חצי-רשמי של הזרם שימש המגזין הספרותי "נאש סוברמניק" ("בן זמננו").

רבים מכתבי הפרוזה הכפרית נטו לאידיאליזציה של חיי הכפר הרוסי המסורתי ומחבריהם ביטאו, בדרך כלל באופן מתון את רוח הלאומנות והשמרנות הרוסית משנות ה-1980- 1970. הסאבטקסט הלאומני היה, לפי סברות אחדות, הסיבה ליחס הסלחני ואף תומך של ההנהגה הסובייטית כלפי הסופרים הנ"ל, ב"תקופת הקפאון", בהשוואה לרדיפה הקשוחה נגד נציגי "הפרוזה הצעירה" ו"הפרוזה העירונית" הדיסידנטיות.

תהליך הפרסטרויקה בסוף שנות ה-1980 הביא לעלייה משמעותית בעיניין הציבור ביצירות החדשות של אחדים מנציגי זרם זה ("בערה" מאת רספוטין,"הבלש העצוב" מאת ויקטור אסטאפייב, "כולם ראשונים" מאת בלוב), אולם שינויי המצב החברתי-פוליטי אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי והתפרקות ברית המועצות היטה את מרכז הכובד של הכתיבה הספרותית לכיוונים רבים אחרים והפופולריות של הפרוזה הכפרית ירדה בקרב הקהל. 
עם זאת ליצירות של הסופרים ה"כפריים" נשמרה חשיבות עצומה בשימור התרבות הלאומית הרוסית והזיכרון ההיסטורי הרוסי. במיוחד השתקפה בהן טרגדיית הקולקטיביזציה (כמו בספר "מוז'יקים ובאבושקות" של בוריס מוז'אייב)

## מבחר יצירות של "הפרוזה הכפרית"

## ראו גם
*פיודור אברמוב
*וסילי שוקשין
*אלכסנדר סולז'ניצין 
*ספרות רוסית

## לקריאה נוספת
*Минокин М. В. *Современная советская проза о колхозной деревне*. — М.: Просвещение, 1977.

## קישורים חיצוניים
* דריה וליקובה - הפרוזה הכפרית:מקימיה וגבוריה  באתר "ראשון בספטמבר" - העמוד הראשי של כתב העת "ליטראטורה", גיליון 5, 2001
Главная страница «Первого сентября» • Главная страница журнала «Литература» • Содержание №5/2001 
*  נ.א.ניקולאייב - הפרוזה הכפרית - בלקסיקון לספרות ברשת, 2004 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות רוסית
קטגוריה:ספרות סובייטית
T-DNA

**T-DNA** (קיצור של Transfer DNA) הוא DNA המועבר דרך מערכת של פלסמיד Ti במינים שונים של חיידקים, לדוגמה, חיידקי *[[Agrobacterium]]*. ה-T-DNA מועבר מהפלסמיד אשר נמצא בחיידק אל מקום אקראי בתוך ה-DNA הגנומי, הנמצא בגרעין של צמח אותו החיידק הדביק. ה-T-DNA תחום בשני צידיו בחזרות באורך של 25 נוקליאוטידים. ההעברה לתוך הגנום המארח נעשה מהגבול הימני ומסתיים בגבול השמאלי. תהליך ההעברה דורש את נוכחותם של גני ה-vir אשר נמצאים על הפלסמיד Ti.

אורך ה-T-DNA החיידקי הוא כ-24,000 זוגות בסיסים, ומכיל גנים המקודדים לאנזימים שמסנתזים אופינים והורמונים צמחיים. על ידי העברת ה-T-DNA לגנום הצמח, החיידק משנה את התוכנית התאית וגורם ליצירת גידול, וכן מזון המתאים לחיידק. סינתזת ההורמונים הצמחיים אוקסין וציטוקינין מאפשר את השגשוג של תאי הצמח ויצירתם של עפצים. נעשה שימוש במערכת זו במסגרת הנדסה גנטית של צמחים.

## [[טרנספורמציה (גנטיקה)|טרנספורמציה]] באמצעות T-DNA
העברת DNA לתוך גנום צמחי היא שיטה המשמשת באופן נרחב בביוטכנולוגיה. כדי לעשות הנדסה גנטית, הגנים אשר מובילים ליצירת אופינים לגידולים מוסרים מהפלסמיד. אל תוך הפלסמיד מוכנס מקטע ה-DNA אותו רוצים להכניס אל הצמח. ניתן להכניס גם רצף DNA אשר יהווה סמן ברירה. רצף זה יסייע לזיהוי הצמחים בהם הפלסמיד הצליח לחדור, מכיוון שהם יצליחו לגדול על מצע בררני (לדוגמה, עמידות לאנטיביוטיקה). פלסמיד זה מוכנס לחיידק האגרובקטריום, אשר מתקיף את הצמח ומחדיר את ה-T-DNA לתוכו. בשיטה זו ניתן ליצור צמחים טרנסגנים אשר מכילים מקטע DNA זר.

## מנגנון ההעברה של T-DNA
השלב הראשון בחדירה של ה-T-DNA לגנום המארח הוא שבירה של הפלסמיד באזור הגבול הימני בפלסמיד ה-Ti. דבר זה גורם ליצירת אזור חד גדילי ב-DNA עד לגבול השמאלי. חלבונים היודעים להיקשר ל-DNA חד גדילי נקשרים, ונוצר חיתוך גם בגבול השמאלי. כעת מקטע זה יכול לחדור לגנום המאחר בעזרת גני ה-vir השונים, אשר מקורם באותו פלסמיד.

## ראו גם
* מערכת T-DNA בינארית
* Agrobacterium
* הנדסה גנטית#פלסמיד Ti – אגרובקטריום

## קישורים חיצוניים

* החדרת גנים לצמחים באמצעות חיידק האגרובקטריום, באתר הנדסה גנטית – מעקרונות ושיטות למחקר ויישומים של מכון ויצמן ומשרד החינוך

2016 11
קטגוריה:DNA
קטגוריה:גנטיקה
קטגוריה:ביוטכנולוגיה
קטגוריה:הנדסה גנטית
מערכת T-DNA בינארית

**מערכת T-DNA בינארית** היא מערכת בעלת זוג פלסמידים, פלסמיד בינארי (binary plasmid) ופלסמיד מסייע (helper plasmid). המערכת משתמשת בשני הפלסמידים על מנת להנדס גנטית צמחים, ומכאן מקור שמה. אלו הם פלסמידים מלאכותיים, אשר מקורם בפלסמיד Ti המצוי בחיידק האגרובקטריום. הווקטור הבינארי יכול להשתכפל הן בחיידק ה-E.coli והן באגרובקטריום.

המערכת נקראת מערכת בינארית כאשר גני ה-vir וה-T-DNA אינם נמצאים על אותו הפלסמיד. ה-T-DNA נמצא על הפלסמיד הבינארי, ומכיל מקורי שכפול המתאימים לאגרובקטריום ולאי קולי. בנוסף, הוא מכיל עמידות לאנטיביוטיקה, על מנת שנוכל לברור את החיידקים המכילים את הפלסמיד משאר אוכלוסיית החיידקים. הפלסמיד המסייע מכיל את גני ה-vir הנדרשים להחדרת מקטע ה-DNA לגנום המותקף.

ישנם מספר פלסמידים הנפוצים במעבדות מחקר, כאשר ההבדלים הם בעיקר במקורות השכפול בחיידק האגרובקטריום, ובהם pGreen, pPVP, pBIN19. פלסמיד מסייע נפוץ הוא EHA101.

## מבנה ה[[פלסמיד]]
### הפלסמיד הבינארי
אזור ה-T-DNA בפלסמיד הבינארי תחום על ידי גבול ימני וגבול שמאלי. בנוסף, הוא מכיל סמן ברירה, באמצעותו אפשר לברור את הצמחים אשר קיבלו את המקטע. מחוץ לגבולות הנ"ל, הפלסמיד מכיל עמידות לאנטיביוטיקה שתבוטא בחיידק, כדי לברור את החיידקים בעלי הפלסמיד, וכן מקור שכפול חיידקי.
### הפלסמיד המסייע
פלסמיד זה מכיל את גני ה-vir אשר מקורם בפלסמיד Ti הנמצא באגרובקטריום. גנים אלו מקודדים לחלבונים שונים אשר חותכים את מקטע ה-T-DNA מהפלסמיד הבינארי, ומחדירים אותם לגנום המותקף. גם פלסמיד זה מכיל עמידות לאנטיביוטיקה שתבוטא בחיידק, כדי לברור את החיידקים בעלי הפלסמיד, וכן מקור שכפול חיידקי.

## פיתוח הפלסמיד הבינארי
פלסמיד ה-pBIN19 פותח בשנות השמונים של המאה ה-20 והוא נמצא כיום בשימוש נרחב. פלסמיד ה-pGreen פותח בשנות האלפיים, והוא גרסה חדשה יותר המאפשרת בחירה של פרומוטורים, סמני ברירה וגנים מדווחים. שיפור משמעותי נוסף בפלסמיד זה, הוא הצמצום בגודלו, דבר שהעלה את יעילות הטרנספורמציה (מגודל של כ-11.7Kbp ל-4.6Kbp).

בפלסמיד ה-pBIN19, הגן לעמידות ממוקם ליד הגבול הימני, ואילו ב-pGreen הוא נמצא סמוך לגבול השמאלי. המיקום חשוב, מכיוון שיעילות ההחדרה משתנה בגבולות ה-T-DNA. הגבול הימני חודר לגנום הצמחי בתחילה, ואם הגן לעמידות ממוקם באזור גבול זה (כמו המצב בפלסמיד pBIN19), ותהליך ההעברה אינו נשלם מסיבה כלשהי, ייווצר מצב בו יתקבל צמח עמיד לאנטיביוטיקה אך בלי הגן אותו רצינו להכניס (תוצאה חיובית כוזבת). לפיכך בפלסמיד ה-pGreen העמידות, אשר ממוקמת ליד הגבול השמאלי, חודרת לגנום אחרונה, כך שצמח עמיד יכיל את הגן אותו רצינו להחדיר.

## ראו גם
* T-DNA
* *[[Agrobacterium]]*
* הנדסה גנטית#פלסמיד Ti – אגרובקטריום
* פלסמיד Ti

## קישורים חיצוניים

* החדרת גנים לצמחים באמצעות חיידק האגרובקטריום, באתר הנדסה גנטית- מעקרונות ושיטות למחקר ויישומים של מכון ויצמן ומשרד החינוך.

2016 11
קטגוריה:DNA
קטגוריה:גנטיקה
קטגוריה:ביוטכנולוגיה
קטגוריה:הנדסה גנטית
פברז'ה

**פַּבֶּרְזֶ'ה** (בליטאית: **Paberžė**, בפולנית: **Podbrzezie**, פודבז'ז'ה, ביידיש: **פּאָדבערעזע**) הוא כפר בליטא, במחוז וילנה.

## היסטוריה
שטח פברז'ה היה מיושב מימי הביניים המוקדמים, שהוזכר לראשונה ברשומות היסטוריות בשנת 1484 כאשר הכנסייה הראשונה נבנתה. בשנת 1503 הוקמה קהילת פברז'ה. 

בשנת 1517, הדוכס הגדול זיגסמונד הראשון הישן העניק את הזכות להקים בית מרזח בפברז'ה, הרווחים של מוסד זה שימשו לתמיכה בכנסייה המקומית.

במאה ה-16, הכפר נודע בשם Beržai (עצי ליבנה בלטינית). 

במחצית השנייה של המאה ה-17 חיו בפברז'ה נזירים קתולים, היו שם כנסייה קתולית ובית ספר קהילתי. 

בשנת 1676 נבנתה כנסיית עץ חדשה אשר חודשה בשנת 1759 ונבנתה מחדש בשנת 1793. בשנת 1860 נבנתה שוב כנסיית העץ הקתולית. ב-1866, לאחר מרד ינואר, הוא הועבר לכנסייה האורתודוקסית המזרחית. כומר קתולי מקומי המיר את דתו לאורתודוקסיה המזרחית ועודד את בני הקהילה שלו לעשות את אותו הדבר.

לפני מלחמת העולם הראשונה, הכפר היה מפורסם בשל הרודיאו שלו עם שוורים. 

במהלך התקופה שבין המלחמות, נבנתה כנסייה נאו-גותית עם מאפיינים מודרניסטיים גלויים היטב.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ליטא: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
במנטל

**במנטל** (בגרמנית: **Bammental**) היא עיירה במחוז ריין-נקר שבמדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. העיירה שוכנת במרחק של 9 ק"מ מדרום-מזרח להיידלברג ו-13 ק"מ מצפון-מערב לסינסהיים שבעמק הנהר אלזנץ, בין הכפר מאוור לבין העיירה נקרגמונד. בתחומיה של במנטל שוכן גם הרובע ריילסהיים.

## היסטוריה
האזור בו שוכנת במנטל היה מיושב כבר בתקופות הפרהיסטוריות. במאוור השכנה נתגלו שרידים של מין האדם הומו היידלברגנסיס שחי באזור במנטל בתקופה של 500,000 עד 600,000 לפני זמננו. שרידי הדרך והמבנים הרומיים מהווים עדות ליישוב רומי במקום.

היישוב ריילסהיים מוזכר לראשונה במסמך שקרוי "קודקס לורש" (Lorscher Codex) משנת 769 תחת השם Risolfesheim. ריילסהיים הוא אחד היישובים העתיקים ביותר בעמק הנהר אלזנץ, שככל הנראה נוסדו במהלך השלטון הפרנקוני במאה ה-6 או ה-7. מריילסהיים התפצלו מספר יישובי לוויין, כולל במנטל שהוקמה במאה ה-8 או ה-9. בשטר הקניין הנושא את התאריך 29 ביוני 1016, מוזכרת לראשונה Benemaden. מסמכים אמינים בהם מוזכרת במנטל קיימים רק החל מהמאה ה-12. שני היישובים שהיו נפרדים זה מזה הפכו להיות יחידה מנהלית מאוחדת במאה ה-13. ב-1325 הוזכר כבר שמו של ראש עיר משותף. ריילסהיים ובמנטל צמחו יחדיו ובין החלקים העתיקים שלהן צמח שטח מיושב חדש, החל מטחנת הקמח באלזנץ ב-1628 וכלה בהקמת מפעל הטפטים ב-1862. השטח שבין שתי העיירות מהווה כיום את מרכזה של במנטל ובו שוכנים בניין העירייה והמרכז המסחרי.

במנטל-ריילסהיים השתייכו בימי הביניים לחבל אלזס ולאחר מכן הן נוהלו על ידי פוגט של האימפריה הרומית הקדושה שישב בווימפפן. בין השנים 1330 – 1803 היה האזור חלק מנסיכות הבוחר מפפאלץ. למספר מנזרים ולאצילים מהירשהורן היו נחלות בריילסהיים ובבמנטל, אך יותר משני שלישים מהאדמות החקלאיות היו בבעלות חופשית של החוואים. במאה ה-18 התפתחה במנטל בעקבות ההגירה של האיכרים והייתה לגדולה מבין שתי העיירות. ב-1803 עברה במנטל לשליטתה של מדינת באדן. לאחר 1831 ניסתה ריילסהיים באופן זמני להיות עיירה עצמאית, אך בסופו של דבר, ב-1841 נדחתה בקשתה.

עד לעיצומה של המאה ה-19 הושפעה כלכלתה של במנטל מהחקלאות ומהייעור. המפעל התעשייתי החשוב הראשון של העיירה היה המפעל לייצור טפטים ונייר של האחים שרר שנפתח ב-1863 וב-1888 הועסקו בו כבר 200 עובדים. בנוסף תפס ענף ייצור הסיגרים חשיבות בכלכלת העיירה.

לאחר מלחמת העולם השנייה נקלטו בבמנטל יותר מאלף תושבים חדשים, בעיקר משטחי גרמניה המזרחית לשעבר, מצ'כיה, מהונגריה ומיוגוסלביה. מהלך זה הוביל לעליה חדה באוכלוסיית העיירה ובפיתוחם של אזורי מגורים חדשים. ענפי הכלכלה המסורתיים, כמו ייצור הנייר והסיגרים, איבדו את חשיבותם, אך ענפים חדשים נפתחו במהלך שנות הנס הכלכלי. עד ל-1973 השתייכה במנטל למחוז היידלברג. עם פירוקו של מחוז זה עברה העיירה לשטח שיפוטו של מחוז ריין-נקר

## ערים תאומות
* .

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:באדן-וירטמברג: ערים
ליאו לאפורט

**ליאו גורדון לאפורט** (נולד ב-29 בנובמבר 1956) הוא כתב טכנולוגיה אמריקאי, שדרן, סופר ויזם.

## רקע
לאפורט, בנו של גאולוג, החל ללמוד היסטוריה סינית באוניברסיטת ייל עד שהחליט לפרוש בשנתו השלישית כדי לרדוף אחר חלומו להפוך לשדרן רדיו וטלוויזיה, שם נודע בשמות שמות הרדיו הראשונים שלו דייב אל (Dave Allen) ודן הייז (Dan Hayes). החיבור לתחום המחשבים החל עם קבלתו את המחשב אישי הראשון שלו ה-אטארי 400.

## טלוויזיה ורדיו
לאפורט היה שותף בכמה תוכניות הקשורות לטכנולוגיה. בשנת 1991 הנחה את התוכנית "דבורק על מחשבים"(כמנחה שותף לצד הסופר והשדרן הטכנולוגי ג'ון דבוראק), בהמשך הנחה את התוכנית "לאפורט על מחשבים" בתחנות הרדיו KGO Radio ו-KSFO בסן פרנסיסקו.

בשנת 1997, זכה לפורט בפרס אמי של צפון קליפורניה על תפקידו כ"דב נול"(Dev Null), דמות וירטואלית שנורה על ידי לכידת תנועה בתוכנית The Site ברשת הטלוויזיה האמריקאית MSNBC.

בשנת 1998 לאפורט יצר והנחה בשיתוף עם כמה מגשים את התוכנית "שומר המסך" (*[[The Screen Savers]]*), ואת הגרסה הראשונה לתוכנית "*Call for Help" ברשת הטלוויזיה [[ZDTV]]* (שלימים הפך לערוץ TechTV) תוכנית בה היו מתקשרים הצופים בשידור חי עם שאלות ובעיות בנושאי מחשבים ושאר וטכנולוגיות, וצוות המנחים היה משיב לשאלות הצופים בשידור חי.

לאפורט הנחה תוכנית יומית בשם "המעבדה עם ליאו לאפורט (*[[The Lab with Leo Laporte]]*), שהופקה בוונקובר קנדה ושודרה במשך כשנתיים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מנהטן: אישים
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
נמרוד ברקן

[ממוזער|נמרוד ברקן בפגישה עם [אנדרו שיר]]
**נמרוד ברקן** (נולד ב-1 בדצמבר 1952) הוא דיפלומט בשירות החוץ הישראלי. כיהן בשורת תפקידים בכירים במשרד החוץ, בהם שגריר ישראל לקנדה, שגריר ישראל לאונסק"ו, השגריר הראשון של ישראל ל-OECD וראש המרכז למחקר מדיני.

## בשירות החוץ
לאחר תום שירותו הצבאי, הצטרף בשנת 1977 לקורס הצוערים של משרד החוץ. מילא מגוון תפקידים בנציגויות ישראל בעולם, בהם קונסול בקונסוליה הכללית של ישראל בפילדלפיה (1982–1985), יועץ מדיני בשגרירות ישראל בקהיר (1985–1987), ציר הסברה בשגרירות ישראל בוושינגטון (1992–1995) וקונסול כללי של ישראל בסן פרנסיסקו (1995–1997).

במטה משרד החוץ בירושלים שימש בין היתר כסגן מנהל לשכת שר החוץ ויועץ למשרד הביטחון לנושאי הקונגרס האמריקאי, מנהל מחלקת מצרים ומנהל המחלקה לבקרת נשק וביטחון אזורי. היה מנהל המחלקה לנושאים פלסטינים וחבר צוות המשא ומתן הישראלי לשיחות השלום עם הרשות הפלסטינית בקמפ דייוויד (1999–2000). מאוחר יותר שימש כיועץ מדיני למנכ"ל משרד החוץ (2001–2002) וכראש חטיבת תפוצות ודתות (2002–2006). בין השנים 2006–2010 כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ וראש המרכז למחקר מדיני, גוף המודיעין וההערכה של משרד החוץ. בתקופתו עבר המרכז רפורמה ארגונית מקיפה. בנוסף כיהן כמרצה ליחסים בין-לאומיים במכללה לביטחון לאומי ובאוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנת 2010 מונה לשגריר ישראל לאונסק"ו (ארגון החינוך, התרבות והמדע של האו"ם) ולשגריר הישראלי הראשון ל-OECD (הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי), שמושבו בפריז. בתקופת כהונתו החליטה האספה הכללית של אונסק"ו לקבל את "מדינת פלסטין" כחברה מלאה בארגון, אף שהאו"ם טרם הכיר בה כמדינה. בתגובה הפסיקו ארצות הברית וישראל להעביר מימון לארגון, מהלך שהוביל לשלילת זכות ההצבעה שלהן באונסק"ו. בריאיון לתקשורת הסביר ברקן, כי ישראל "מתנגדת לפוליטיזציה של אונסק"ו ושל כל גוף בינלאומי שהוא, בצירופה של מדינה שאינה קיימת, דוגמת פלסטין".

בשנים 2014–2016 היה עמית מחקר במכון טרומן של האוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל, כיהן כשגריר ושליח מיוחד של ישראל לוועדה השלישית של העצרת הכללית של האו"ם, העוסקת בנושאים חברתיים, הומניטריים ותרבותיים.

בינואר 2016 אישרה הממשלה את מינויו כשגריר ישראל בקנדה ובדצמבר 2016 החל לכהן בתפקיד.

## משפחתו
ברקן נשוי ואב לשתי בנות.

## קישורים חיצוניים

*  נמרוד ברקן - שגריר ישראל בקנדה באתר יוטיוב 
*  ריאיון עם נמרוד ברקן בעקבות קבלת הפלסטינים לאונסק"ו באתר יוטיוב 

## הערות שוליים

קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:קונסולי ישראל בסן פרנסיסקו
קטגוריה:ראשי המרכז למחקר מדיני
קטגוריה:שגרירי ישראל בקנדה
קטגוריה:שגרירי ישראל באונסק"ו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
איליין צ'או

**איליין לן צ'או** (באנגלית: **Elaine Lan Chao**; נולדה ב-26 במרץ 1953) היא פוליטיקאית אמריקאית ממוצא טאיוואני, חברת המפלגה הרפובליקנית, שכיהנה כמזכירת התחבורה של ארצות הברית בקבינט של הנשיא דונלד טראמפ. צ'או כיהנה כמנהלת חיל השלום בשנים 1991–1992 וכמזכירת העבודה של ארצות הברית בקבינט של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בשנים 2001–2009. בעקבות ההסתערות על הקפיטול בינואר 2021, הכריזה צ'או על התפטרותה כמזכירת התחבורה.

## ביוגרפיה
צ'או נולדה בטאיפיי שבטאיוואן, בת להורים שנמלטו לאי בעקבות מלחמת האזרחים הסינית. ב-1961 עברה עם אמה ואחיותיה הצעירות לארצות הברית, שם חברו בניו יורק לאביה ששלוש שנים קודם לכן החל ללמוד במדינה. אביה נהיה לאיל ספנות והקים את תאגיד פורמוסט (Foremost Group) ופילנתרופ. היא אחת משש אחיות.

ב-1975 סיימה תואר ראשון בקולג' מאונט הוליאוק במסצ'וסטס וב-1979 סיימה תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד. לאחר לימודיה עבדה בסיטיקורפ ובבנק אוף אמריקה.

ב-1983 התקבלה לתוכנית עמיתי הבית הלבן ועבדה עבור ממשל נשיא ארצות הברית רונלד רייגן. ב-1986 מונתה למשנה לראש מנהל הספנות במחלקת התחבורה של ארצות הברית וב-1988 מונתה לעמוד בראש סוכנות הפיקוח על תחום הספנות. ב-1989 מונתה לסגנית מזכיר התחבורה סמואל סקינר. בתקופת מלחמת המפרץ הייתה אחראית על התיאום עם ציי הסוחר לתמיכה במאמץ המלחמתי.

בשנים 1991–1992 כיהנה כמנהלת חיל השלום. ב-1993 מונתה לנשיאה ומנכ"לית ארגון הסיוע "United Way of America", ושיקמה את הארגון שסבל משערוריית הונאה מצד מנהלו הקודם. ב-1996 הצטרפה כעמיתה למכון המחקר השמרני "Heritage Foundation".

לאחר היבחרו של ג'ורג' ווקר בוש מונתה צ'או בינואר 2001 למזכירת מחלקת העבודה ומילאה תפקיד זה בכל שמונה שנות כהונתו של בוש כנשיא. בתקופת כהונתה הביאה לשינוי בחוק תנאי העבודה התקינים, כך שגם עובדי צווארון לבן יכללו בו ויהיו זכאים לתשלום עבור שעות נוספות ושכר מינימום.

ב-31 בינואר 2017 נכנסה לתפקידה כמזכירת מחלקת התחבורה בקבינט של דונלד טראמפ, לאחר אישור מינויה בסנאט (ברוב של 93–6). על רקע ההסתערות על קומפלקס הקפיטול ב-6 בינואר 2021, הכריזה צ'או ב-7 בינואר 2021 על התפטרותה מהתפקיד. התפטרותה נכנסה לתוקף ב-11 בינואר, 19 ימים בלבד בטרם הסתיימה כהונתה בין כה וכה.

## חיים אישיים
צ'או נשואה מ-1993 למיץ' מקונל, סנאטור מטעם מדינת קנטקי ומנהיג סיעת המיעוט הרפובליקנית בסנאט.

## קישורים חיצוניים

* 

* איילין צ'או באתר מחלקת העבודה של ארצות הברית

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברות המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' ווקר בוש
קטגוריה:מזכירות העבודה של ארצות הברית
קטגוריה:מזכירי העבודה של ארצות הברית
קטגוריה:מנהלות אמריקאיות
קטגוריה:מזכירות התחבורה של ארצות הברית
קטגוריה:מזכירי התחבורה של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל דונלד טראמפ הראשון
קטגוריה:בני זוג של פוליטיקאים אמריקאים
קטגוריה:מהגרות לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מטאיוואן לארצות הברית
קטגוריה:בוגרות מכללת מאונט הוליוק
קטגוריה:בוגרות בית הספר לעסקים של הרווארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר לעסקים של הרווארד
קטגוריה:אסייתים-אמריקאים חברי הקבינט של ארצות הברית
קטגוריה:נשיאות דונלד טראמפ: אישים שפרשו או הודחו
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1953
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
הרכבת התחתית של האנוי

**הרכבת התחתית של האנוי** היא מערכת הסעת המונים הפועלת האנוי בירת וייטנאם.

משרד התחבורה של וייטנאם הכין בשנת 2008 תוכנית תחבורה חדשה לעיר האנוי, המכוונת לצמצום השימוש ברכב מנועי בשטחה. תוכנית זו נדרשה נוכח הגידול החד במספר התושבים והפעילות הכלכלית בהאנוי מאז שנת 2000 מזה, והפסקת שירותי הטראם בעיר ב-1991 וחוסר היעילות של מערך האוטובוסים בה מזה.

התוכנית שהוכנה כוללת גם הקמת מערכת רכבת תחתית מונעת בחשמל, שכוללת עם השלמתה שמונה קווים, כל אחד באורך של 11 עד 53 קילומטרים ובאורך כולל של כ-170 קילומטרים. חלק מהקווים כוללים קטעים מעל פני האדמה. כל רכבת מסיעה עד 900 נוסעים במהירות מקסימלית של 80 קילומטר לשעה.

במערכת הרכבת התחתית של האנוי פועלים ארבעה קווים:
***קו 1** - בכיוון צפון-דרום, באורך ראשוני של 15.3 קילומטרים
***קו 2** - מצפון-מערב לדרום-מזרח, בעל 10 תחנות, באורך ראשוני של 11.5 קילומטרים
***קו 2A** - מצפון-מזרח לדרום-מערב, בעל 12 תחנות, באורך ראשוני של 13 קילומטרים
***קו 3** - בכיוון מזרח-מערב, בעל 12 תחנות, באורך ראשוני של 12.5 קילומטרים.

העבודות להקמת קו 3 החלו בספטמבר 2011. בינואר 2012 החלה הקמת קו 2A והפעלתו צפויה במהלך שנת 2017. קו 3 צפוי להיות מופעל ב-2018.

מימון הקמת המערכת נעשה בין השאר באמצעות סיוע של ממשלות יפן וצרפת והלוואות מהבנק האסיאני לפיתוח, הבנק האירופי להשקעות וממשלת סין.

## קישורים חיצוניים

* 
* פרויקט הרכבת התחתית של האנוי, באתר Railway Technology
* פרויקט הרכבת התחתית של האנוי, באתר Global Mass Transit

## הערות שוליים

האנוי
רכבת תחתית
רכבת תחתית של האנוי
מקס ארצט

שמאל|ממוזער|180px|
**מקס ארצט** (אנגלית: Max Arzt;  20 במרץ 1897–31 באוגוסט 1975) היה רב קונסרבטיבי בארצות הברית ופרופסור לתאולוגיה בבית המדרש לרבנים באמריקה, נשיא כנסת הרבנים ("Rabbinical Assembly") וסגן נשיא מועצת בתי הכנסת בארצות הברית ("Synagogue Council of America").

## ביוגרפיה
ארצט נולד בסטניסלב שבפולין (אז חלק של האימפריה האוסטרו-הונגרית). בגיל ארבע היגרה משפחתו לארצות הברית. בשנת 1921 הוסמך לרבנות ב"בית המדרש לרבנים באמריקה". באותה תקופה גילה עניין בציונות. באמצע שנות ה-20 מונה לרב קהילת "טמפל ישראל" ("Temple Israel") בסקרנטון, פנסילבניה, וכיהן בתפקידו חמש עשרה שנה.

בשנת 1939 הוא החל את פעילותו הרשמית בבית המדרש לרבנים באמריקה. בשנת 1951 התמנה לסגן נגיד "בית המדרש לרבנים". בשנת 1962 מונה לפרופסור לתאולוגיה מעשית. בשנת 1963 פרסם את ספרו "צדק ורחמים" ("Justice and Mercy"), פירוש על ראש השנה ויום כיפורים. כמו כן פרסם חיבורים תלמודיים שונים. היה מעורכי "סידור השבת והחגים" ("Sabbath and Festival Prayer Book"), שבמשך שנים היה סידור התפילה הפופולרי בקהילות היהודיות הקונסרבטיביות בארצות הברית.

ארצט היה חבר ועדת העריכה של "The Jewish Publication Society of America", שעסקה בהכנת תרגום חדש של התנ"ך. הוא שימש נשיא "כנסת הרבנים" ("Rabbinical Assembly") וסגן נשיא מועצת בתי הכנסת באמריקה של התנועה הקונסרבטיבית ("Synagogue Council of America").

מת בארצות הברית בשנת 1975. בשנת 1979 יצא ספרו "Joy and Remembrance: Commentary on the Sabbath Eve Liturgy".

קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:רבנים קונסרבטיבים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1897
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1975
טבח בית הכנסת אלמנשה בדמשק

**טבח בית הכנסת אלמנשה בדמשק 1949** אשר ברובע היהודי בדמשק, סוריה, התרחש בליל שבת נחמו תש"ט, 5 באוגוסט 1949, ובו נרצחו 12 יהודים ושישים נפצעו.

## רקע
בית כנסת אלמנשה הוא אחד מבתי הכנסת העתיקים בעיר. בניינו היכל מפואר. הוא ממוקם במרכז השכונה היהודית, בסמטה מהרחוב הראשי "תלת אלחיג'רה" סמוך לבית אלמעלם פרחי.

כישלון תוקפנותו של צבא סוריה במלחמת העצמאות, מלחמה שפרצה משום דחייתם של מדינות ערב וערביי ארץ ישראל את החלטה 181 של האו"ם לחלוקתה של ארץ ישראל למדינה יהודית ומדינה ערבית, הוליד תסכול רב בסוריה.

## הטבח
התסכול הסורי הניע פורעים ערבים חברי קבוצת "כתאיב אלפדא אלערבי" - גדודי הלוחם הערבי, שלימים הפך לארגון החזית העממית, להטיל שלושה רימוני יד לתוך בית הכנסת בזמן קבלת שבת של ילדי תלמוד התורה. מרבית הנפגעים היו מקרב הילדים. 12 יהודים נרצחו ושישים נפצעו. בזמן מנוסתם הטילו הרוצחים רימון נוסף לעבר כמה יהודים שרדפו אחריהם. הרוצחים מצאו מקלט במסגד אומיה.

כעבור כמה חודשים שבו ופעלו הרוצחים בשכונה היהודית והשליכו רימוני יד לכמה בתים. נזק רב נגרם לרכוש.

## ראו גם
* פליטים יהודים ממדינות ערב
* פרעות חלב (1947)

## קישורים חיצוניים
* בית הכנסת אלמנשה, סרטון באתר שער בנימין
* '''Why Jews Fled the Arab Countries''', by Ya'akov Meron, Middle East Quarterly, September 1995, pp. 47-55

## הערות שוליים

קטגוריה:פוגרומים ביהודי מדינות ערב והאסלאם
קטגוריה:יהדות סוריה
קטגוריה:דמשק: היסטוריה
דמשק
קטגוריה:פיגועים במוסדות דת יהודיים בחוץ לארץ
קטגוריה:1949 בסוריה
עוזר

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
מוגמבו

**מוגמבו** (באנגלית: **Mogambo**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגה קולנועית של סרט הרפתקאות/סרט רומנטי משנת 1953 בבימויו של ג'ון פורד עם קלארק גייבל, אווה גארדנר וגרייס קלי בתפקידים הראשיים.

הסרט צולם בשיטת טכניקולור באפריקה המשוונית הצרפתית ויש בו קטעים רבים של מרחבי אפריקה עם חיות בר, טורפים ועופות.

התסריט מבוסס על המחזה "אבק אדום" (Red Dust) של וילסון קוליסון משנת 1928. ב-1932 הופק הסרט "אבק אדום" המבוסס על המחזה וגם כאן שיחק קלארק גייבל בתפקיד הראשי.

אמנם בקדימון לסרט נאמר כי מוגמבו פירושו "הגדול ביותר" אבל מפיק הסרט אמר שלשם הזה אין כל משמעות וכי הוא קבע אותו בגלל דמיונו למועדון לילה מפורסם בהוליווד בשם "מוקנדו" ובגלל הצליל האפריקאי שלו.

במרכז הסרט - משולש אהבה בין גבר לשתי נשים. במשך ההסרטה החל רומן בין קלארק גייבל לגרייס קלי שנמשך עוד מספר חודשים לאחר גמר ההסרטה.

אווה גארדנר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה

גרייס קלי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע

## תקציר העלילה
ויקטור מרסוול (קלארק גייבל) הוא בעל חווה במרכז אפריקה ובעזרת עובדיו הלבנים ובעיקר הילידים השחורים הוא מתפרנס מארגון מסעי ספארי לתיירים ומצייד ומסחר בחיות בר.

יום אחד מגיעה אליו אלואיז קלי (אווה גארדנר) שחבר שלה, מהראג'ה עשיר, הזמין אותה למקום אך עזב את החווה לפני שהגיעה. היא בינתיים "תקועה" שם עד לבוא הספינה הבאה. היא אינה רגילה לתנאי המקום אך ויקטור מנסה להרגיל אותה והיא מתחילה להתאהב בו.

היחסים ביניהם מופרעים כאשר מגיע לחווה הזוג צעיר נורדלי. דונלד נורדלי (דונלד סינדן) ואשתו הצעירה לינדה (גרייס קלי).

דונלד הוא אנתרופולוג המבקש לערוך מחקר על גורילות בתחילה הוא סובל מחום גבוה, מרסוול מטפל בו בנאמנות ולינדה מתחילה להתאהב בו. בינתיים הספינה שהשיטה את קלי מהחווה התקלקלה וקלי חוזרת לחווה.

כולם יוצאים לספארי הגורילות. הרומן בין לינדה למקסוול פורח למגינת ליבה של קלי. דונלד לא מודע לרומן בין אשתו למקסוול. מקסוול משוחח איתו ועד מהרה הוא חש עד כמה דונלד אוהב את אשתו. בעת הצייד נאלץ מקסוול לירות בגורילה שתוקפת את דונלד.

בשובם לחווה מקסוול מחליט לנתק את קשריו עם לינדה. הוא משתכר וכשקלי נכנסת לאוהל שלו הם מתחילים להתעלס. לינדה מוצאת אותם ביחד ובלהט קנאה שולפת את אקדחו של מקסוול ופוצעת אותו בזרוע. למחרת עוזבים כולם את החווה. מקסוול מבקש מקלי להישאר, בתחילה היא מסרבת, אבל כשהיא רואה אותו על החוף היא קופצת מהסירה, מגיעה למקסוול בשחייה ונופלת בזרועותיו.

## קישורים חיצוניים

* 

* קדימון לסרט מוגמבו, באתר יוטיוב

קטגוריה:סרטי 1953
קטגוריה:סרטי גרייס קלי
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטי ג'ון פורד
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית אמריקאיים
אמה מורנו

**אמה מרטינה לואיג'יה מורנו** (באיטלקית: **Emma Martina Luigia Morano**; 29 בנובמבר 1899 – 15 באפריל 2017) הייתה האדם החי המבוגר ביותר שגילו מתועד, בין 12 במאי 2016 עד מותה ב-15 באפריל 2017, בהיותה בת 117.

## ביוגרפיה
מורנו נולדה ב-29 בנובמבר 1899 בקומונת צ'יוויאסקו, נפת ורצ'לי, מחוז פיימונטה, ממלכת איטליה. היא הייתה הבת הבכורה מבין שמונת ילדיהם של ג'ובאני מורנו ומתילדה ברשיאני. רבים מבני משפחתה האריכו ימים: אמהּ, דודתה ומספר מאחיה ואחיותיה נפטרו אחרי גיל 90, ואחת מאחיותיה הגיעה לגיל 102.

בילדותה עברה משפחתה בין מספר ערים באיטליה במסגרת עבודתו של אביה, ובסופו של דבר השתכנה בקומונת ורבניה שבמחוז פיימונטה, על שפת אגם מאג'ורה - שם היא גרה עד יום פטירתה. באוקטובר 1926 היא נישאה לג'ובאני מרטינוצי (יליד 1901), ובשנת 1937 נולד בנה היחיד – אשר נפטר בגיל 6 חודשים בלבד. כיוון שנישואי הזוג עלו על שרטון, הם חיו בנפרד מאז שנת 1938 ועד למותו של מרטינוצי בשנת 1978.

עד שנת 1954 עבדה מורנו במפעל לייצור יוטה בעירהּ. לאחר מכן עבדה במטבח של פנימייה נוצרית עד לפרישתה לגמלאות בגיל 75.

## גילה המופלג
כשנשאלה בגיל 112 מה סוד אריכות ימיה, סיפרה כי מעולם לא צרכה סמים וכי מדי יום היא אוכלת 3 ביצים ושותה כוס של ברנדי תוצרת בית. היא הוסיפה כי מעל לכול, היא חושבת מחשבות חיוביות על העתיד. כשנשאלה שאלה דומה בהגיעה לגיל 115, הוסיפה מורנו כי העובדה כי חיה רוב חייה כרווקה ללא ילדים תרמה אף היא לאריכות ימיה.

בשנת 2011 השתתפה במחקר מטעם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד בבוסטון, במטרה ללמוד את סוד אריכות ימיה. בדצמבר 2011 זכתה מורנו בתואר "אבירת מסדר הכבוד של הרפובליקה האיטלקית", שהוענק לה על ידי הנשיא ג'ורג'ו נפוליטנו – אשר גם בירך אותה באופן רשמי לכבוד יום הולדתה ה-116 בשנת 2015. האפיפיור פרנציסקוס בירך אותה לכבוד יום הולדתה ה-116.

ב-2 באפריל 2013, עם פטירתה של מריה רדאלי (אנ') האיטלקייה (ילידת 3 באפריל 1899), הפכה לאישה החיה המבוגרת ביותר באיטליה ובאירופה כולה. ב-11 באוגוסט 2015, בהגיעה לגיל 115 ו-258 ימים, הפכה לאישה האיטלקייה המבוגרת ביותר שחיה מאז ומעולם. ב-13 במאי 2016, עם פטירתה של האישה האמריקאית סוזאנה מושאט ג'ונס בגיל 116 ו-311 ימים, הפכה רשמית לאדם החי המבוגר ביותר בעולם ולאדם החי האחרון שזכה לחיות במאה ה-19.

ב-29 ביולי 2016 הוכרה מורנו על ידי ספר השיאים של גינס כאדם החי המבוגר ביותר.

בעוד שבתקופת חייה של מורנו כבר היה תיעוד של 5 נשים אחרות אשר מתו בגיל מבוגר מזה שלה, ושתיים נוספות עברו את גילה של מורנו אחרי פטירתה, היא הייתה מבוגרת יותר מכל גבר מתועד שחי אי פעם על פני כדור הארץ (הגבר הוודאי המבוגר ביותר אי פעם, נכון ל-2018, הוא ג'ירואמון קימורה מיפן, שהגיע לגיל 116 שנה ו-54 ימים, וחי בין השנים 1897–2013).

מורנו נפטרה ב-15 באפריל 2017 בגיל 117, מסיבות של זקנה טבעית. עם מותה, את התואר "האדם החי המבוגר ביותר" ירשה הג'מייקנית ויולט בראון – ילידת מרץ 1900, שנפטרה חמישה חודשים מאוחר יותר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שיאניות גינס
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:נשים איטלקיות
קטגוריה:מעוטרי מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 110 בעת החדשה
קטגוריה:השורדים החיים האחרונים
קטגוריה:ילידות 1899
קטגוריה:נפטרות ב-2017
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2017
סטיבן מנושין

**סטיבן טרנר "סטיב" מנושין** (ניתן לאיית גם באיות העברי: **סטיב מנוחין**; באנגלית: **Steven Terner "Steve" Mnuchin**; נולד ב-21 בדצמבר 1962) הוא פוליטיקאי אמריקאי-יהודי שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית. מנושים  הוא איש עסקים אשר היה מייסדה של חברת ההפקות ומימון הסרטים "RatPac-Dune Entertainment" בה כיהן כמנכ"ל, וכן עבד כ-17 שנים בגולדמן זקס, בה כיהן כמנהל המידע הראשי. לאחר תפקידו כמזכיר האוצר ייסד ועומד בראש קרן ההשקעות ליברטי קפיטל.

## ביוגרפיה
מנושין נולד לאיליין טרנר ורוברט מנושין  ב-21 בדצמבר 1962. אביו הוא בנקאי השקעות, שותף לשעבר בחברת גולדמן זקס ואספן אומנות שהקים את גלריית מנושין באפר איסט סייד שבמנהטן. אמו כיהנה כסגנית נשיא בהנהלת מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, כיושבת ראש ועדת הרכישות של מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית ובדירקטוריונים של מוסדות תרבות נוספים.

ב-1985 סיים מנושין תואר ראשון באוניברסיטת ייל, בה היה חבר באחוות הגולגולת והעצמות. בתקופת הלימודים שימש מתמחה בבנק ההשקעות סולומון ברדרס.

בשנים 1985 עד 2002 עבד בחברת גולדמן זקס בה שימש שותף מ-1994. עמד בראש מחלקת ניירות הערך מגובות המשכנתה בחברה, בראש מחלקת מסחר אלקטרוני בינלאומי ושימש מנהל מערכות מידע ראשי בשנים 2001–2002. לאחר שעזב את גולדמן זקס חבר לקרן הגידור ESL של אדוארד למפרט וכיהן כסגן היושב ראש, לאחר מספר חודשים עזב לקרן ההשקעות SFM של ג'ורג' סורוס.

ב-2004 ייסד את חברת ההשקעות וקרן הגידור Dune Capital Management LP בגיבוי סורוס. בשנת 2009 הוביל קבוצת משקיעים שכללה את סורוס וג'ון פולסון לרכישת בנק המשכנתאות "IndyMac" שנקלע לקשיים בעקבות משבר הסאבפריים תמורת כ-1.5 מיליארד דולר. שם הבנק שונה ל-OneWest Bank ומנושין מונה ליו"ר ומנכ"ל החברה. הבנק זכה לתמיכה ממשלתית נרחבת במהלך המשבר. ב-2014 נמכר הבנק תמורת 3.4 מיליארד דולר ל-CIT Bank, National Association. לאחר הרכישה היה סגן יו"ר בחברת CIT Group ויו"ר CIT Bank National Association עד מרץ 2016.

ב-2006 ייסד את חברת ההפקות ומימון הסרטים "Dune Entertainment, LLC", החברה מימנה הפקות סרטים של אולפני פוקס המאה ה-20. ב-2013 התמזגה עם חברת RatPac שבבעלות ברט ראטנר וג'יימס פאקר, שינתה את שמה ל-"RatPac-Dune Entertainment" ומימנה את סרטי אולפני האחים וורנר וכן סרטו של וורן בייטי "Rules Don't Apply" בו מופיע מנושין בהופעת קמע.

מנושין כיהן כחבר בחבר הנאמנים של המוזיאון לאמנות עכשווית בלוס אנג'לס, כחבר הוועד המנהל במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, מוזיאון הירשהורן וגן הפסלים של הגלריה הלאומית לאמנות.

## קריירה פוליטית
באפריל 2016 מונה על ידי דונלד טראמפ למנהל הכספים בקמפיין הבחירות לנשיאות. לאחר הבחירות החליט טראמפ למנותו למזכיר מחלקת האוצר. המינוי אושר על ידי הסנאט ב-13 בפברואר 2017 ברוב של 53 מול 47.

במאי 2018 ביקר בישראל לרגל העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים, שנה לאחר מכן לקח חלק בפסגה האמריקאית-קוריאנית באזור המפורז הקוריאני.

## חיים אישיים
מנושין היה נשוי להת'ר דה-פורסט קרוסבי מ-1999 ועד 2014, ולהם שלוש בנות משותפות.

מנושין נישא בשנית ב-24 ביוני 2017 לשחקנית לואיז לינטון . 

## קישורים חיצוניים

* סטיב מנושין באתר CIT
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא רוסי-יהודי
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל דונלד טראמפ הראשון
קטגוריה:מזכירי האוצר של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:חברי אחוות הגולגולת והעצמות
קטגוריה:עובדי גולדמן זקס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962
אברהם לאופר

**אברהם לאופר** (11 בנובמבר 1904 – 6 באוגוסט 1960) היה רופא ישראלי, כירורג, כירורג ילדים, מרופאי הרובע היהודי במלחמת העצמאות, פרופסור לכירורגיה, בשנת 1955 ייסד וניהל את המחלקה הראשונה בישראל לכירורגיית ילדים בבית החולים הדסה.

## קורות חיים
לאופר נולד ברוהטין, פולין (כיום אוקראינה). המשפחה עברה ללבוב, עמד בבחינות בגרות אקסטרניות. התקבל לפקולטה לרפואה בווינה. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1932.

בשנת 1935 עלה לארץ-ישראל מלווה ברעייתו, הילדה לבית רוהטין.

עבד בהתנדבות כ-4 שנים בבית החולים מאיר רוטשילד במחלקת רפואת ילדים.

ב-1 בינואר 1940 התגייס לצבא הבריטי. הוא שירת במצרים וסיים קורס קציני רפואה בח'רטום (בסודאן של היום). עסק בכירורגיה ביחידתו של אורד צ'ארלס וינגייט באתיופיה. בין השאר עבד בבית החולים "מגליק הראשון" באדיס אבבה. השתחרר בדרגת מייג'ור. בתום שירותו הצבאי חזר לאופר לירושלים, והחל לעבוד ככירורג בבית החולים הדסה בירושלים.

### מרופאי ה[[רובע היהודי]]
עם פרוץ מלחמת העצמאות התנדב לשרת בעיר העתיקה. יחד עם עלי פייזר ואגון ריס עבד בבית החולים משגב לדך ברובע היהודי. שלושת הרופאים טיפלו בפצועים ממגיני הרובע היהודי, ולעיתים אף ניתחו תחת אש. הרופאים נעזרו באחות ואח מוסמכים, באחות סוציאלית,ב אחות מעשית ובמתנדבות. כאשר נפלה העיר העתיקה בידי הלגיון הערבי, לאופר היה בין אחרוני היהודים שעזבו את העיר העתיקה.

בשנת 1953 יצא לארצות הברית להשתלמות בת שנתיים בכירורגיה כללית ובכירורגיית ילדים.

בשנת 1955 ייסד וניהל את המחלקה לכירורגית ילדים בבית החולים הדסה. המחלקה הייתה הראשונה בארץ שעסקה בנושא של ניתוחי ילדים.

בשנת 1956 במבצע קדש ריכז את הטיפול בפצועים בבאר שבע.

לאופר נפטר ב-6 באוגוסט 1960 ונקבר בהר המנוחות בירושלים. השאיר אישה, ושני בנים, אורי, כלכלן, ודן, פרופסור לספרות באוניברסיטת תל אביב.

## ראו גם
* הרובע היהודי במלחמת העצמאות

## לקריאה נוספת
* נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: לאופר, אברהם. עמודים 250-251

## הערות שוליים

קטגוריה:כירורגים ביישוב
קטגוריה:מנתחי ילדים ישראלים
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:סגל משגב לדך
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:רופאים צבאיים יהודים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1960