משפחת דריווש לפני אלכסנדר

**משפחת דריווש לפני אלכסנדר** היא ציור שמן על בד מאת פאולו ורונזה, שנוצר בשנים 1565–1567. מידותיו 236.2 × 474.9 ס"מ בהתאם לממדיו על המסגרת, והטכניקה - שמן על בד. היצירה מוצגת באוסף הקבע של הגלריה הלאומית בלונדון.

## תיאור היצירה
הקומפוזיציה של "משפחת דריווש לפני אלכסנדר" מאורגנת בשתי שכבות מרחביות ברורות: בקדמה מתוארת קבוצת הדמויות העיקריות בפרישה אופקית דרמטית, ואילו ברקע נראים דמויות ארכיטקטוניות־רפאיות המתמזגות באור חיוור. במרכז התמונה, אלכסנדר הגדול בלבוש שושני מחווה בידו לעבר חברו הקרוב הפייסטיון, המזוהה לפי שריונו הכהה והגלימה הכתומה. סביבם סבים לוחמים, משרתים, גמדים ודמויות נוספות במעמדות שונים. דמויות משפחת דריווש כרועות לפני אלכסנדר, מסודרות ברצף מימין לשמאל: האם סיסיגמביס, המלכה סטטירה, שתי הנסיכות, והנסיך הצעיר בלבוש אדום.

האדריכלות המונומנטלית המקיפה את הקומפוזיציה בנויה ממסכים של עמודים בסדר קורינתי, מזרקה רוסטיקנית במרכז, ובלוסטרדות המצויות גם משמאל וגם ברקע העמוק. ורונזה שינה את מבנה המזרקה במהלך העבודה, והסווה את המעבר באמצעות הוספת דמויות, ראשי סוסים ולוחם עם רומח, שחוצץ בין אזורי הגובה. אף שברקע נראים דמויות בהירות ודלילות, הן אינן בלתי גמורות – הצביעה שלהן דקה אך רבת שכבות.

השפעות חומריות לאורך השנים שינו את מראה היצירה בחלקים מסוימים. הפיגמנט שמן־קובלט (smalt) שבשמים התבהר לגוון אפרפר, ואילו צבעי הירוק המבוססים על verdigris ו־lead-tin yellow התכהו וגרמו לעמעום שמלתה של המשרתת משמאל. אדריכלות הרקע הפכה בחלקה לשקופה, ובפרט סוסי התהלוכה והדמויות על הגדרות משתלבות כעת עם שכבות הצבע שמתחתן.

הקונטרסט הצבעוני המרשים נשמר בעיקר בקדמת הבמה: האדום של בגדי אלכסנדר, הכחולים העזים של שמלות הנסיכות, והצהובים של הבד הרקום. אלה נוגדים את הרקע האפרפר והבהיר, ויוצרים רושם טקסי אך גם רגיש. המשחק בין אור וצל נשלט על ידי התאורה הצדדית המדגישה את הברק המתכתי של השריונות והאבנים הטובות, ומאירה בעדינות את פני הכורעות ארצה. השילוב בין הדר, איפוק וסדר מופתי בקומפוזיציה מייצר אווירה של רוממות מאופקת ומתח דרמטי מאופק.

## הקשר היסטורי
הציור מתאר את ביקורו של אלכסנדר הגדול, בגיל 23, אצל בני משפחתו של דריווש השלישי לאחר ניצחונו בקרב איסוס בשנת 330 לפני הספירה. אם המלך, סיסיגמביס, כרעה ברך בטעות בפני הפייסטיון, חברו הקרוב של אלכסנדר, אך אלכסנדר ניחם אותה באומרו כי הפייסטיון הוא "אלכסנדר נוסף". לצידה של סיסיגמביס ניצבות אחותו של דריווש, סטטירה, שהייתה גם אשתו, ובנותיה – שתיהן בלתי נשואות, והבכורה קרויה גם היא סטטירה (או ברסינה, לפי גרסאות אחרות). בנו הצעיר של דריווש מיוצג בציור כילד לבוש אדום העומד ליד סיסיגמביס. לפי פלוטרכוס, אלכסנדר נהג בבני המשפחה בכבוד רב, שמר על מעמדם המלכותי והבטיח כי יזכו ליחס נאות. יש הסוברים כי הדמות בלבוש שושני היא אלכסנדר, ואילו הדמות בשריון כהה עם גלימה כתומה היא הפייסטיון, המופתע מן המעמד. ג'ון איסטלייק הציע כי הסוס המתנשא מאחור הוא בוקפאלוס, סוסו האגדי של אלכסנדר. המקור הסביר ביותר לעלילה הוא חיבורו של ולריוס מקסימוס, שזכה לתפוצה נרחבת באיטלקית בתקופת הרנסאנס, ומתאר את האירוע כסמל לידידות אצילית, ללא הפרטים המורכבים המופיעים אצל דיודורוס סיקולוס, קורטיוס או פלוטארכוס.

## פרשנות
250px|ממוזער|שמאל|פרט מתוך הציור, במרכז התמונה נראות נשות משפחת דריווש השלישי כורעות ברך בתנוחת התחננות מול המנצח היווני. המלכה האם, לבושת גלימה אפורה־כחולה מעוטרת בזהב, מובילה את המחווה, ואחריה שלוש בנות המלך, אשר אחת מהן מחזיקה כתר - סמל לוויתור על הריבונות. ורונזה עיצב את הקבוצה במעגל חזותי סגור המדגיש את אחדותן, כבודן ועוצמת הרגש שבכניעתן, תוך שימת דגש על אריגים עשירים, תנועות ידיים דרמטיות ומבעי פנים מלאי כאב ותקווה.
לאורך השנים רווחה הסברה כי הציור "משפחת דריווש לפני אלכסנדר" מהווה דיוקן משפחתי מהולל של משפחת פיזאני. כך למשל, הקטלוגים המוקדמים של הגלריה הלאומית קבעו כי הדמויות הראשיות הן דיוקנאות של בני המשפחה, והיסטוריון האמנות ססיל גולד טען כי אין מנוס מן המסקנה שרובן מבוססות על אנשים ממשיים. ואולם, כאשר ורונזה שילב דמויות עכשוויות בציוריו, נהג לעשות זאת בגלוי – למשל, בתיאורי תורמים המזוהים בבירור באלטרפיסים ובסעודות.

הדמויות בציור הנוכחי עשויות להיות אידיאליות, פרי דמיונו של האמן. דמות הלוחם מזוקן השחורה, המופיעה גם בציור התקרה של "הכתרת אסתר" בכנסיית סן סבסטיאנו, הוצעה כדיוקן עצמי של ורונזה, אם כי לא ברור מדוע היה מתאר את עצמו בשריון. דמותו של אלכסנדר מזכירה קדושים צעירים אחרים בציוריו, והמלכה שבקדמת הבמה דומה לדמויות נשיות שצייר - ובהן קתרינה הקדושה וונוס. רסקין טען כי מטרת הציור הייתה להבליט את דיוקנה של נערה אחת, אך דווקא הנסיכה הצעירה, הפחות מושכת, נראית כדמות ריאליסטית במיוחד.

גם אם אין מדובר בדיוקנאות ממשיים של בני פיזאני, ייתכן כי הנושא נבחר בשל משמעותו עבור המשפחה, שהייתה פעילה הן במסחר והן בשירות הציבורי. בני המשפחה כללו קרדינל, בישוף פדובה, וגנרל שלחם בקרב לפאנטו - אף כי האחרון לא נודע באצילות נפש כפי שמתוארת בציור.

250px|ממוזער|ימין|פרט מציור. מול הנשים הכורעות עומדת דמותו הרמה של אלכסנדר הגדול, מזוהה על פי מחוות היד של חברו הפייסטיון המפנה אליו את תשומת הלב. אלכסנדר, לבוש שריון בהיר מעוטר, ניצב בתנוחה מתונה אך תקיפה, וידו המושטת מעט משדרת שילוב של שליטה, חמלה וריסון. סביבו חבורה מגוונת של דמויות לוויין – ביניהן חיילים, נערים משרתים וגמדים – הממחישות את פאר חצרו ואת הסדר החברתי שביסוד הכוח האימפריאלי. קומפוזיציית הקבוצה מדגישה את מרכזיותו של אלכסנדר ואת תגובתו המאופקת למחווה הדרמטית של הצד המובס.
## פרשנות סמלית
לצד הדרמה ההיסטורית וההצגה הטקסית, הציור "משפחת דריווש לפני אלכסנדר" כולל רכיבים סמליים המטעינים את הסצנה במשמעויות מוסריות ואידאולוגיות. במסורת הפרשנות המוקדמת, ג'ובאני רידולפי זיהה בציור ביטוי לגדולתו הרוחנית של אלכסנדר, שהתגלמה באיפוקו, בצניעותו ובדחיית המנהגים האלימים של מפקדים בני התקופה. גישה זו תואמת את חיבורו של ולריוס מקסימוס, שנחשב למקור הסביר ביותר לבחירת הנושא, ובו מודגש אופיו האציל של אלכסנדר וחברותו ההרואית עם הפייסטיון.

הציור משלב גם סמלים חזותיים ישירים: המשרת הנושא את מגן אלכסנדר עוטה מעיל כסוף שמעוטר בנשר חד־ראשי – סמל מובהק של האימפריה הרומית הקדושה, אשר שימש בציורים נוספים מן התקופה לציון המשכיות רעיונית בין רומא הקלאסית לבין סמכות שליטים בני הזמן. עיטור זה הופיע גם ביצירות של טיציאן וורונזה עצמו, ובמקרה זה נטען בתוכן אימפריאלי במסגרת התיאור של כיבוש מוסרי והכרה במלכות.

פריט נוסף בעל מטען סמלִי הוא הכתר שאוחזת הנסיכה הבכורה. אחד החוקרים הציע כי מדובר ברמז לנישואין העתידיים בין הנסיכה לאלכסנדר, אך המחבר מערער על פרשנות זו ומציע כי מדובר למעשה בכתר של המלכה האם, שהוסר לצורכי השתחוות – כיאה למעמד ולנורמות של כניעה מרצון, בדומה לתיאור מלכים בתמונות האדרה דתיות.

גם בשריון הפייסטיון ניכרת סמליות חצרנית: אל תוך המתכת שובצו דגמים דקורטיביים של עלי דפנה – סמל מסורתי לניצחון, תהילה ומידות נעלות. שילוב זה מזכיר עיטורים על שריונות טקסיים שיוצרו בבתי מלאכה איטלקיים בני המאה ה־16 בעבור נסיכים ובני אצולה, ובכך מחבר בין ההקשר ההיסטורי של הסצנה לבין אידיאלים עכשוויים של שלטון, הדר ולויאליות.

## תולדות תצוגה והעתקות
על פי סיפור משפחתי שהועבר בעל־פה, פאולו ורונזה צייר את "משפחת דריווש לפני אלכסנדר" במהלך שהות קצרה בבית כפרי של משפחת פיזאני, כתגובה להכנסת האורחים שזכה לה שם. לטענת אנטואן דֶזאלייה ד’ארז’נוויל, הבעלים סיפר לו כי ורונזה צייר את היצירה בסתר, גלגל אותה והסתירה מתחת למיטתו, והודיע לאחר מכן לבני המשפחה כי השאיר להם תשלום בעד האירוח. אף שהסיפור חזר גם בגרסאות אחרות, ובהן זו של גתה, החוקרים מטילים ספק באמינותו – בין היתר בשל גודל היצירה, משך הזמן הדרוש לביצועה, והיעדר ראיות להזמנה ספונטנית. עם זאת, ייתכן כי אכן צוירה באחת מווילות המשפחה כמחווה אישית מצד האמן.

עותק בגודל מלא של היצירה נעשה ככל הנראה בידי פרנצ'סקו מינורלו מאסטה, ותלה באותה וילה. הוא הועבר לארמון פיזאני לאחר שהציור המקורי נמכר לגלריה הלאומית. מינורלו אף צייר תמונה נוספת בהשראת חיי אלכסנדר – "אלכסנדר מעניק את קמפספה לאפלטס" – אשר תלתה לצד העותק. ייתכן שמינורלו עסק בעיטור הווילה ביצירות מקוריות והעתקים של ציירים מהוללים, ובהם טיציאן. בסופו של דבר התברר כי הציור המקורי הוזמן לווילה אחרת של המשפחה, במונטניאנה, על ידי בן המשפחה פרנצ'סקו פיזאני, אשר לא החזיק בווילה באסטה.

## תולדות הבעלות והצגתו בלונדון
האזכור הראשון של "משפחת דריווש לפני אלכסנדר" בוונציה מופיע בדיווח מ־1632, שבו צוין כי יצירה זו, המיוחסת לאלכסנדר הגדול, הוצעה למכירה על ידי אחד מאצילי העיר – ככל הנראה פרנצ'סקו פיזאני. לפי צוואתו משנת 1647, הציור הועבר לארמון פיזאני מוֹרֶטָה שבקנאל גראנדה, שם שהה במשך יותר ממאתיים שנה. בסביבות 1745–1747 נוצר ציור נוסף על סיפור מיתולוגי של אלכסנדר, מאת פיאצטה, שייתכן ונועד לשמש בן־זוג ליצירתו של ורונזה. שתי היצירות נתלו ככל הנראה בשני חדרים מקבילים בקומה הראשית של הארמון, שעוטרו גם בתקרות פרסקו מאת טייפולו ואנג'לי.

בשנת 1857, לאחר משא ומתן ארוך ומתוחול שכלל סירובים, תיווכים רבים ולחצים דיפלומטיים, נמכר הציור לגלריה הלאומית בלונדון תמורת 360,000 פרנק אוסטרי (כ־12,280 ליש"ט). המכירה עוררה מחלוקת ציבורית ופוליטית נרחבת, ורבים ראו בה מעשה בלתי פטריוטי. הציור הובל בזהירות מוונציה, עבר דרך טריאסטה וליברפול, והוצב בגלריה בלונדון ב־16 בספטמבר 1857. תגובת הציבור והעיתונות לרכישה הייתה חיובית, ואף המלכה ויקטוריה הגיעה לראותו. הסופר הנרי ג'יימס תיאר את השפעתו המרהיבה של הציור על מבקר בלונדון החורפית, וציין כי בזכותו ניתן לחלום על שיט עד שער הארמון הוונציאני.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:אלכסנדר הגדול
קטגוריה:הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:פאולו ורונזה
קטגוריה:ציורי היסטוריה