open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דבק חם

שמאל|ממוזער|250px|אקדח דבק חם
**דבק חם** הוא סוג של דבק תרמו-פלסטי מוצק בטמפרטורת החדר, המומס באקדח דבק מיוחד. הדבק נמכר בגלילים מוצקים בכמה אורכים, והגליל מושחל באקדח חשמלי המכיל גוף חימום להמסת הדבק. כאשר לוחצים על ההדק, מקל הדבק נדחף אל גוף החימום, והאקדח פולט דבק מותך לוהט (העלול לגרום לכוויות). הדבק דביק ורך בעודו חם, אבל נהפך למוצק ומפסיק להיות דביק לאחר מספר שניות עד דקה.

במכונות הדבקה חמה בתעשיות שונות, נצרך דבק חם בצורת גרגירים, גושים או פתיתים בגדלים שונים, המוזנים למכל התכה במכונה, ומיושמים על המשטחים המיועדים להדבקה באופן אוטומטי, באמצעות מורחת (גלגלת) או מזרק.

דבק עצמות שבו משתמשים כאשר הוא חם, שימש לעבודות עץ עוד ממצרים העתיקה. דבק זה מחומם בסיר דבק מיוחד ומשתמשים בו בעזרת מברשת.

## אופן השימוש
טוענים את האקדח בגליל דבק, מחברים אותו לחשמל וממתינים 5 עד 10 דקות, ואז הדבק מוכן לשימוש. הדבק מתקשה במהירות ולכן חשוב להדק את החלקים מייד. בסיום העבודה יש לנתק את אקדח הדבק החם מהחשמל ולהשאיר אותו להתקרר לפחות רבע שעה לפני שמאחסנים אותו.

## מקורו של הדבק החם
הדבק החם הומצא על ידי ג'ורג שולץ, יליד בוסטון כאשר היה בן 82 בשלהי שנות ה-40 של המאה העשרים. את רעיונו שאב שולץ מעובדי מפעל לייצור נעליים, שעובדיו היו משתמשים בדבק שהורתח בסיר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
חם
אלן קולמס

שמאל|ממוזער|250px|אלן קולמס, 2009
**אלן קולמס** (אנגלית: **Alan Colmes**; 24 בספטמבר 1950 – 23 בפברואר 2017) היה שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה יהודי-אמריקני.

קולמס נולד וגדל בניו יורק. בצעירותו אהב להאזין לרדיו. הוא רכש השכלה אקדמית באוניברסיטת הופסטרה, אוניברסיטה פרטית בלונג איילנד. החל את דרכו כשדרן רדיו בשנת 1979, ושידר בתחנות רדיו בצפון מזרח ארצות הברית, בהן: WABC ו-WNBC, בניו יורק ו-WZLX בבוסטון. קולמס היה אישיות רדיו מוכרת בניו יורק, לפני שנשכר על ידי ערוץ החדשות בכבלים, פוקס ניוז.

בשנים 2009–1996 הגיש קולמס את תוכנית הטלוויזיה היומית "האניטי וקולמס" בפוקס ניוז יחד עם שון האניטי. התוכנית עסקה בפוליטיקה ובדיונים על אקטואליה וקולמס היה על תקן הפרשן הליברלי, לצד האניטי השמרן. קולמס מגיש את תוכנית הרדיו "המופע של אלן קולמס" המשודרת ברחבי ארצות הברית, וזוכה לפופולריות רבה.

קולמס היה מגיש טלוויזיה המזדהה כ"שמאלני" בערוץ חדשות שנתפס בארצות הברית כ"ימני". אחדים מעמיתיו של קולמס למקצוע בערוצים אחרים, אמרו כי הם רואים בו "איש מרכז" דווקא. הושמעה אף ביקורת על-פיה קולמס אינו אגרסיבי כמו עמיתו לתוכנית, האניטי, ואינו מייצג נאמנה את הצד הליברלי.

ב-2003 יצא לאור ספרו: "Red, White & Liberal: How Left is Right and Right is Wrong", (בתרגום חופשי מאנגלית: אדום, לבן וליברל, מדוע שמאל זה נכון וימין זו טעות). בספר מציג קולמס את זווית ראייתו במגוון נושאים שעל סדר היום בארצות הברית, בהווה ובעבר.

ב-2003 נישא לד"ר ג'וזלין קראולי, פרופסור חבר בבית הספר לתכנון ומדיניות ציבורית באוניברסיטת רטגרס בניו ג'רזי. קראולי היא אחותה של ד"ר מוניקה קראולי, שדרנית רדיו שמרנית, אשר הופיעה מספר פעמים בתוכנית "האניטי וקולמס" כמחליפתו של האניטי.

קולמס נפטר בבית חולים במנהטן ב-23 בפברואר 2017 בגיל 66 אחרי מאבק בסרטן הלימפומה.

## קישורים חיצוניים

* 
* האתר הרשמי של קולמס
* האתר של תוכנית הרדיו "המופע של אלן קולמס"
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הופסטרה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2017
פרשת השרופים

שמאל|ממוזער|250px|עדותה של כרמן גלוריה קינטאנה.
**פרשת השרופים** (בספרדית: Caso quemados) הוא השם בו נודע מקרה בו שרפו חיילים צ'יליאנים שני צעירים בבוקרו של ה-2 ביולי 1986 בסנטיאגו דה צ'ילה והשערוריה הפוליטית שהתחוללה בעקבותיו.

באותה התקופה, ימי שלטונה של החונטה הצבאית תחת הנהגתו של הגנרל אוגוסטו פינושה זה 13 שנה מאז הפיכת 11 בספטמבר 1973, חוותה צ'ילה אי יציבות פוליטית והפרת זכויות אדם מצד המדינה. תומכי האופוזיציה לדיקטטורה התכוננו למחאה שתוכננה לימים 2 - 3 ביולי 1986 במסגרתה נבנו מספר מחסומי רחוב בחלקים שונים של סנטיאגו.

## פרטי האירוע
בבוקרו של יום 2 ביולי, בשעה 8 בבוקר, הקימה קבוצה קטנה של פעילים מחסום רחוב בשכונת לוס נוגאלס (Los Nogales) שברובע התחנה המרכזית (Estación Central). הקבוצה הייתה מצוידת בחמישה צמיגים ישנים, מספר בקבוקי מולוטוב ובמכל דלק. הקבוצה אותרה בידי פטרול של חיילי צבא שעסקו בפינוי מחסומים באזור שדרת הגנרל ולסקס (General Velásquez). חברי הקבוצה נמלטו אולם שניים מהם, רודריגו רוחאס דה נגרי (Rojas De Negri), צלם כבן 19 ובן למשפחת גולים פוליטיים מאימת הרודנות של אוגוסטו פינושה, וכרמן גלוריה קינטאנה (Quintana), סטודנטית להנדסה באוניברסיטת סנטיאגו כבת 18, נתפסו בידי הפטרול שהורכב משלושה קצינים, חמישה מש"קים ו-17 חיילים, תחת פיקודו של סגן פדרו פרננדס דיטוס (Fernández Dittus).

לפי גרסת חיילי הפטרול נשברו בשגגה כמה מבקבוקי המולוטב שנשאו רוחאס וקינטאנה בעת המעצר ואלו הביאו להצתתם הבלתי מכוונת של השניים. לפי גרסתה של קינטאנה, ששרדה את ההצתה, הכו חיילי הפטרול את שני העצורים באורח קשה ולאחר שהספיגו אותם בדלק - הציתו אותם והעלו אותם באש. ידוע בוודאות כי לאחר המעשה, בעוד רוחאס וקינטאנה שרופים ומחוסרי הכרה, עטפו אותם חברי הפטרול בשמיכות, העמיסו אותם על רכב צבאי והשליכו אותם להמתין למותם בתעלת השקיה באזור מבודד המרוחק כ-20 קילומטרים מחוץ לעיר. השניים נמצאו בידי מספר חקלאים, שהודיעו על כך למשטרה, אשר העבירה אותם לבית חולים.

מצבו של רוחאס היה אנוש. הוא סבל מכוויות מדרגה שנייה ושלישית בכ-90% מגופו, מצלעות ומלסת שבורה וריאתו התמוטטה. הוא שרד ארבעה ימים נוספים ונפטר ב-6 ביולי 1986. קינטאנה סבלה מכוויות מדרגה שנייה ושלישית בכ-62% מגופה ומשיניים שבורות ולאחר שהתנדנדה בין חיים ומוות מספר שבועות נשארה בחיים. לאחר טיפולים ארוכים בצ'ילה ובקנדה עדיין סובלת קינטאנה מצלקות המעוותות את חזותה החיצונית.

## בעקבות האירוע
מיד לאחר המקרה ריצה מפקד הפטרול, פרננדס, 180 ימים בכלא, אולם שנה לאחר מכן קודם לדרגת קפטן. בשנת 1991 הורשע פרננדס בידי בית דין צבאי ברשלנות על כך שלא הגיש סיוע רפואי לרוחאס, אולם זיכה אותו מכל אחריות לשריפתה של קינטאנה. בית הדין הוסיף וגזר על פרננדס 300 ימי מעצר, אולם ביצוע פסק דין זה הושעה. בשנת 1993 שפט בית המשפט העליון של צ'ילה את פרננדס ל-600 ימי מעצר בכלא על אחריותו בשריפתו של רוחאס ומותו ועל שריפתה של קינטאנה. מתוך אלו קיזז בית המשפט את 180 הימים אותם כבר ריצה פרננדס. באוקטובר 2000 הורה בית המשפט לממשלה לפצות את קינטאנה בסכום של 251.7 מיליון פסו צ'יליאני (שהם כחצי מיליון דולר אמריקני) על הנזק שנגרם לה.

## קישורים חיצוניים
* FERNANDEZ DITTUS SENTENCED TO 600 DAYS IN CASO QUEMADOS - דיווח חדשותי מעיתון EL MERCURIO המובא באתר Chile Information Project (באנגלית)

קטגוריה:הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה
קטגוריה:1986
פטל אדום

שמאל|ממוזער|250px|
250px|ממוזער|שמאל|פטל אדום תרבותי ללא קוצים בעציץ עם פרי 
שמאל|ממוזער|250px|קינוח פטל עם גבינה טרייה ודבש
**פטל אדום** (שם מדעי: *Rubus idaeus*) הוא מין של פטל הנפוץ באירופה ובצפון אסיה. היה ידוע ביוון העתיקה כשיח נותן פרי, ושמו הלטיני נלקח מהר אידה בטורקיה, הסמוך למקום גידולו המקורי. קיימים שיחים בעלי פרי בצבע צהוב בהיר.

## מאפיינים
הפטל האדום הוא שיח בגודל בינוני (בגובה מטר עד שלושה) רב שנתי, הצומח מחדש מדי שנתיים. הצמח מעל פני הקרקע נראה כדו-שנתי, אך מערכת שורשיו רב שנתית. בשנה הראשונה מצמיח השיח מערכת ענפים מהירה וגבוהה, ומגיע כמעט לגובהו המרבי. בשנה זו לרוב לא יצמיח השיח פרחים. בשנה השנייה השיח פורח בשלהי האביב, עם פרחים קטנים (קוטרם כסנטימטר), שכמו כלל הוורדיים בעלי חמישה עלי כותרת. הפירות מקובצים, בעלי גוון אדום או צהוב וטעם מתוק חמצמץ. כמו מרבית מיני הפטל, צורת הקיבוץ היא במעגל סביב העוקץ, כשמרכז המעגל חלול. בניגוד לאוסנה, נוטה פרי הפטל האדום להתפרק לכדוריות הבודדות עם הקטיף. כמו כן, קני הענפים של הפטל האדום אינם קוצניים, בניגוד לשאר מיני הפטל .

## אזור גידול
הפטל האדום גדל באזורים מיוערים, תחת כיסוי עלווה של עצים גבוהים ממנו אך גם בקרחות יער. השיח מגודל גם למטרות חקלאיות, והוא אב קדמון למרבית הזנים המתורבתים בחקלאות הפטל כיום.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:ורדיים
קטגוריה:גרגרי יער
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
מכבי עירוני בת ים

**מכבי עירוני בת ים** היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר בת ים, שבשיאה שיחקה בליגה הלאומית. משחקי הבית של הקבוצה נערכים אצטדיון העירוני בת ים שבדרום-מזרח העיר.

הקבוצה נוסדה בשנת 2004 עם איחוד מכבי והפועל בת ים, ופורקה בשנת 2014. בשנת 2018 אוחדו מחלקות הנוער שלה עם הפועל בת ים שהוקמה מחדש, ובשנים 2023-2019 מוזגה עם בית"ר תל אביב לקבוצה מאוחדת שנקראה בית"ר תל אביב בת ים. לאחר פירוק האיחוד, נוסדה מכבי עירוני בת ים מחדש והיא משחקת בליגה ג'.

## היסטוריה
קבוצת **מכבי בת ים** הוקמה בשנת 1947, ובתחילת דרכה שיחקה נגד מספר קבוצות עבריות שפעלו באזור המרכז. בשנת 1951 החלה לשחק במסגרת מסודרת של ההתאחדות לכדורגל ושובצה בליגה ג'. בשנת 1959 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה ב', ושיחקה במחוז דרום א' במשך 12 עונות רצופות.

בסיום עונת 1970–1971 (עם המאמן צ'וצ'קו לוי) העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה א' (אז הליגה השנייה), שם שרדה עונה אחת וירדה בחזרה לליגה ב' בתום עונת 1971/1972. בעונה שלאחר מכן השלימה ירידת שתי ליגות בשתי עונות וירדה לליגה ג', ובשנים שלאחר מכן התנדנדה בין שתי הליגות התחתונות.

בשנת 2004 התאחדה הקבוצה עם הפועל בת ים, ומאז היא נקראה **מכבי עירוני בת ים**. בעונתה הראשונה של הקבוצה העירונית המאוחדת היא העפילה לליגה א', ושיחקה שם במשך שלוש עונות. בעונת  סיימה במקום הראשון והעפילה לליגה הארצית. ב-22 במאי 2009 הפעילה לליגה הלאומית, לאחר שגברה 3–0 על בני טמרה.

בסיום עונת 2011/2012 נשרה הקבוצה שוב לליגה א'. בקיץ 2014 החליטה הנהלת הקבוצה שלא להירשם לליגה, וקבוצת הבוגרים של המועדון למעשה פורקה.

מחלקת הנוער של המועדון המשיכה לפעול גם לאחר הפירוק, וב-2018 אוחדה עם מחלקות הנוער של הפועל בת ים בחסות העירייה ותחת ניהולו של שחקן העבר פליקס חלפון. הקבוצה המאוחדת נקראה מועדון ספורט בת ים, ושיחקה עונה אחת בליגה ג'.

במאי 2019 אוחדה הקבוצה העירונית המאוחדת עם בית"ר תל אביב תחת השם **[[בית"ר תל אביב בת ים]]**. בשנת 2023 פורק האיחוד עם בית"ר תל אביב, ולקראת עונת 2024/2025 נרשמה מכבי עירוני בת ים מחדש ושובצה בליגה ג'.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קבוצות כדורגל ישראליות שהתפרקו
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1947
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-2004
בת ים
קטגוריה:בת ים: ספורט
עד עוין

**עֵד עוֹיֵן** הוא עד אשר אופן עדותו בבית המשפט שונה באופן מהותי מעדות קודמת שמסר, והשינוי גורם נזק לבעל הדין שהביא אותו להעיד. מרגע שבית המשפט הכריז עליו כ"עוין" ניתן להטיל דופי במהימנותו, עד כדי קביעה כי עדותו הקודמת היא הנכונה. הליכי עד עוין מעוגנים בסדרי הדין ובדיני הראיות, ומתקיימים בהליך פלילי ובהליך אזרחי.

## עדות עוינת
עדות שהפכה להיות עוינת לבעל הדין ומסייעת לצד שכנגד, שכיחה בהליכים פליליים. למשל, כאשר עד מסר עדות מוקדמת בחקירתו במשטרה או בכל אמרת חוץ אחרת. בהגיעו להעיד בבית המשפט הוא מוסר עדות שונה במהותה הגורמת נזק לתביעה, או שהוא מרבה לשכוח פרטים באופן שנראה כמו שכחה מכוונת, או שהוא בוחר לשתוק מעל דוכן העדים.

ישנן סיבות שונות לעדות עוינת, בין השכיחות שבהן:
* העד מאוים על ידי הנאשם או על ידי גורמים מטעמו.
* העד טוען כי עדותו המוקדמת ניתנה תחת לחץ או הפעלה של השפעה בלתי הוגנת.
* חשש להפללה עצמית מעל דוכן העדים.
* במקרים של עבירות בתוך המשפחה כגון עבירות מין או אלימות, לפעמים בוחרים המתלוננים לחזור בהם מעדותם מתוך רצון לשמור על שלמות המשפחה.

גם בתביעה אזרחית יכול עד לסתור עדות קודמת שנתן, בדיון קודם או באימרת חוץ אחרת כמו תצהיר משפטי, באופן שתחשב לעוינת.
## הבקשה
הדרישה לקבוע כי עד הוא עוין, יכולה לבוא רק מצד בעל הדין אשר הביא את העד. עליו לשכנע את בית המשפט כי הפיכת העדות לעוינת נעשתה בזדון ומתוך מניעים פסולים אשר נועדו לסייע לצד הנגדי. במקרים רבים נוהגים שופטים להתרות בעד ולהבהיר לו את משמעות הקביעה ותוצאותיה. במקביל, מתבקש בית המשפט לקבל את העדות הקודמת שנמסרה על ידי העד כעדות קבילה.

## קביעת עד עוין
לאחר ההכרזה על העד כעוין ניתנת הזדמנות שנייה לצד שהביא אותו לחקור אותו בחקירה נגדית, בה הוא יכול לשוב לעדותו הראשונה, או להתמיד בקו העוין.

בית המשפט יכול לראות את עדותו המוקדמת כאילו היא העדות הנכונה, אם כי אין הוא חייב לעשות כך, והכל לפי נסיבות העניין. בדרך כלל עדות עוינת הופכת את העד לבלתי אמין והעדות הקודמת מקבלת משקל כבד לעומת העדות העוינת.

## לקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מונחים משפטיים
קטגוריה:דיני ראיות
הקהילה הבין-לאומית

**הקהילה הבין-לאומית** הוא מונח המשמש לעיתים קרובות בעיתונות ובדיפלומטיה בהתייחס למגעים המתנהלים בין מדינות העולם בפורומים דיפלומטיים שונים, ולהחלטות המתקבלות בפורומים האלה. למונח אין הגדרה משפטית או אקדמית ברורה, ומשמעותו עשויה להשתנות על-פי ההקשר שבו משתמשים בו. יש המשתמשים במונח במשמעות של כלל מדינות העולם. משמעויות אחרות שעשויות להיות למונח הן כלל המעצמות או הארגונים הבין-לאומיים הגדולים.

במילון האנגלי של קיימברידג' המונח מוגדר כך: **מדינות העולם המגבשות דעה או פועלות יחד כקבוצה.** לדוגמה, "חטיפת בני ערובה אינה מקובלת והקהילה הבין-לאומית חייבת להתנגד לכך בתוקף."

הביטוי "הקהילה הבין-לאומית" משקף תפיסה שעל-פיה לכל מדינה בעולם יש חובות וזכויות הבאות לידי ביטוי ביחסיה עם מדינות אחרות, וכי ארגונים בין-לאומיים הם מעין רשויות להסדרת היחסים בין המדינות. למעשה, נובע מהתפיסה הזאת כי מדינות העולם מתייחסות זו לזו באופן דומה לאזרחים בתוך מדינה מסוימת, וכי הארגונים הבין-לאומיים הם המקבילה לרשויות השלטון במדינה. השקפה זו נעשתה נפוצה לאחר מלחמת העולם הראשונה, והתבטאה בהקמת חבר הלאומים, ובהתערערות שיטת הבריתות הצבאיות שהייתה נפוצה באירופה לפני המלחמה (ותרמה במידה רבה לפריצתה). ניצנים ראשונים להשקפה הזאת הופיעו עוד קודם לכן עם הקמת הצלב האדום ב-1864.

בשנת 1999 כתב המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, קופי אנאן, מסה בשם "משמעות הקהילה הבין-לאומית" בה פרש את השקפתו בנושא זה. בין השאר כתב: 

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יחסים בין-לאומיים
קטגוריה:משפט בין-לאומי
ביצית (צמחים)

**ביצית** היא מבנה הקיים בצמחים בעלי זרע. הביצית מכילה את המגהגמטופיט, הגמטופיט הנקבי במחזור חייהם של צמחים עילאיים אלה, ועתידה להתפתח לזרע.

בבעלי פרחים הביציות נמצאות בשחלה וצומחות מדפנותיה. בחשופי זרע הביציות הן חשופות יותר, כאשר הן מתפתחות על פני איבר ייעודי, לרוב אצטרובל. בשתי מערכות אלה, הביציות מורכבות ממעטפת תאים העתידים להתפתח לקליפת הזרע ומשבעה תאים פנימיים המהווים את הגמטופיט הנקבי (נקרא גם "שק העובר"): תא רבייה נקבי אחד וחמישה תאים הפלואידיים נוספים, ותא ההורה של האנדוספרם שהוא דיפלואידי.

הביצית מתפתחת לזרע לאחר הפרייתה על ידי גרגר אבקה. הפרייתה של הביצית מכונה הפריה כפולה מכיוון שבתהליך מתרחשות באופן מעשי שתי הפריות: גרגר האבקה מכיל שני תאי רבייה זכריים, כאשר אחד מהם מפרה את תא הרבייה הנקבי ליצירת זיגוטה דיפלואידית שתתפתח לספורופיט, והשני מפרה את תא ההורה של האנדוספרם ליצירת תא טריפלואידי אשר יתפתח לרקמה המזינה של הזרע.

בבעלי פרחים, עם הפרייתן של הביציות והתפתחותן לזרע, מתפתח ומבשיל פרי בו הזרעים יהיו נתונים. בחשופי זרע, לעומת זאת, הזרעים הבשלים יתנתקו ממקומם, ללא שום רקמה העוטפת אותם.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פרחים
קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
בניין עיריית לונדון

שמאל|ממוזער|250px|מבט אל המבנה בשעת לילה
**בניין עיריית לונדון** (באנגלית: **City Hall**) משמש את רשות לונדון רבתי ואת ראש עיריית לונדון. המבנה נמצא על גדתו הדרומית של נהר התמזה באזור סאות' בנק, ברובע סאת'ק של העיר לונדון, בסמוך לגשר טאוור. המבנה תוכנן על ידי האדריכל נורמן פוסטר, ונפתח לציבור ביולי 2002.

על אף שהמבנה מכונה באנגלית "City Hall" - מילולית: "בניין הסיטי", אין קשר בינו לבין הסיטי של לונדון שבניין העירייה שלה הוא בניין הגילדהול.

## הקמת המבנה
הרשויות שקדמו לרשות לונדון רבתי - מועצת לונדון רבתי ומועצת מחוז לונדון השתמשו בבניין המחוז הממוקם במעלה הנהר באזור סאות' בנק. מאז שפורקה מועצת לונדון רבתי משמש מבנה זה כמלון, כאתר תערוכות וכאקווריום, ולכן נאלצה רשות לונדון רבתי למצוא בניין חדש לצרכיה.

## תיאור המבנה
למבנה צורה מעגלית אשר נועדה להפחית את שטחי הפנים של המבנה ולמנוע אובדן אנרגיה במבנה (למעשה לחימום המבנה דרושה רבע מכמות האנרגיה הנדרשת למבנה בגודל זה). בשל צורתו, קרא לו ראש עיריית לונדון, קן ליווינגסטון "אשך הזכוכית" (glass testicle).
המבנה מעגלי, ובמרכזו מעבר ספירלי שאורכו כ-500 מטרים (המזכיר את מבנה מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים שבעיר ניו יורק. בראש המבנה אולם שמכונה "חדר המגורים של לונדון" (London's Living Room) המשמש לתערוכות.
המעבר הספירלי נועד לסמל את שקיפות השלטון בפני אזרחי העיר, ומזכיר מבנה נוסף שתוכנן על ידי פוסטר - כיפת בניין הרייכסטאג שבברלין.

המבנה הוקם באתר ששימש את הרציפים של הבריכה של לונדון. המבנה אינו נמצא בבעלות רשות העיר לונדון, ומוחכר על ידי הרשות לתקופה של 25 שנים.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

* 
* פנורמה של פנים הבניין
* 

## הערות שוליים

250px|ממוזער|ימין|גרם המדרגות הפנימי הספירלי שבמבנה

קטגוריה:לונדון: בנייני ממשל
קטגוריה:סאת'ק
קטגוריה:מבנים שתכנן נורמן פוסטר
לונדון
מאחז (משלט)

**מאחז** הוא משלט מזמן מלחמת העצמאות של מדינת ישראל, הממוקם מצפון מזרח לקיבוץ שובל וסמוך לכביש ולמסילת הרכבת לבאר שבע. בקרבת הגבעה יש באר ונחל הנושאים את אותו השם.

מקור השם בשמה של הגבעה בערבית, "מע'אז". במלחמה הוא היה משלט חשוב בקרבות על כיס פלוג'ה, היום באזור מצודת יואב. באזור התחולל קרב חרבת מחאז בין הפלמ"ח כנגד הצבא המצרי כאשר המשלט עבר מיד ליד עד שנותר בידי צה"ל. בצד הכביש היה שלט המתאר את המערכה על המשלט.

ב-1 ביולי 2008 נחנך בסמוך למשלט מחלף מאחז שמחבר את אזור בית קמה לכביש 6.

## ראו גם
* קרב חרבת מחאז

## קישורים חיצוניים
* אבי ע., חנוכת מחלף מאחז ע"ש קרבות הפלמ"ח בח' מחאז - אתר תפוז, פלמח: דור ההמשך

קטגוריה:החזית המצרית במלחמת העצמאות
קטגוריה:כביש 40
המצוד הגדול

**המצוד הגדול** (באנגלית: **The Great Hunt**, בתרגום הראשון שיצא בעברית תורגם כ"החיפוש הגדול"), הוא הספר השני מתוך סדרת הפנטזיה מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן. בגרסה העברית הספר מחולק לשני חלקים (בתרגום הראשון בעברית ניתן לכל כרך שם נפרד; לראשון "החיפוש הגדול" ולשני "קרן ואלר"). במהדורה השנייה של הספר באנגלית הוא גם חולק לשני כרכים  "החפוש מתחיל" ו"איומים בתבנית".

בציור כריכת הגרסה החדשה (באנגלית) לחלק השני, מופיעה אגווין בכריכה, כשהיא קשורה באדאם לרנה, ומאחור חייל סינצ'ני משגיח עליהם.

## המצוד הגדול - חלק א
סיואן סנצ'ה מודיעה לרנד שהוא הדרקון שנולד שוב. מצודת פאל דארה מותקפת, ופדן פיין, ידיד האופל המטורף בורח. הוא לוקח איתו את הפגיון המקולל משאדר לוגות ואת קרן ואלר. 

רנד וחבריו יוצאים ביחד עם קבוצת חיילים בפיקודו של לורד אינגטר השאינרי, כדי למצוא את פדן פיין ואת קרן ואלר, ובמקביל מוריין מובילה את אגווין, ונינאב למגדל הלבן. נינאב הופכת למקובלת, ואגווין לחניכה.

חבורת החיילים השאינרים ישנה ליד אבן  מעבר, ורנד מעביר בטעות את לויאל והורין איתו לעולם אחר. אישה מסתורית בשם סלין עוזרת להם לחזור למציאות העכשווית. קיצור הדרך עוזר להם למצוא את ידידי האופל ולהחזיר את הקרן והפגיון. בינתיים, פרין מתחבר לזאבים עוד יותר.

רנד מגיע לקאירייהין ולפני שהוא מספיק להתחבר לחבורה מחדש, החפצים נגנבים ממנו שוב.
## המצוד הגדול - חלק ב
רנד מקבל הודעה מפדן פיין שאם הוא רוצה את החפצים עליו לבוא לכף תומאן, הנמצאת בצידה השני של היבשת, וכבושה כרגע על ידי הסינצ'נים, שבאו מעבר לים.

ליאנדרין, אאס סדאי מהאג'ה אדומה (ולמעשה שחורה) מפתה את אגוין ונינאב לבוא איתה לפאלם שבכף תומאן בשקרים, בטענה שרנד בצרה. מין ואליין מצטרפות אליהן, אך בהגיעם לפאלם ליאנדרין מסגירה אותם לסינצ'נים. מתברר שהסינצ'נים שמים על אאס סדאי קולר בשם א'דאם ועל ידי כך הם שולטים ומשתמשים בכוחה, נינאב ואליין מצליחות לברוח, אך מין ואגוין נתפסות, אחת הסינצ'ניות בשם רנה קושרת את אגוין בקולר אדאם, ומתעללת בה.

רנד מגיע לפאלם הורג את מנהיג הסינצ'נים לורד טוראק, ולוקח בחזרה את הקרן והפגיון. במקביל נינאב מתעלת זרזיף קטן של סאידר, לעבר אאס סדאי בקולר ומצליחה לשחרר אותה. היא ואליין משתמשות בקולר על הסינצ'נית שעד עכשיו כבלה נשים, סטה, ומגלות שזה עובד גם עליה. הן הולכות לכלא של אגוין משחררות אותה. וכובלות את רנה. 

רנד, מאט והשאינרים מנסים לברוח דרך היבשה, כשהם נלכדים בין שני צבאות הנלחמים ביניהם הגלימות הלבנות והסינצ'נים הבאים לקראתם מהעיר. מאט תוקע בקרן ואלר ומזמן את גיבורי הקרן לעזרה. ארתור הוקינג ושאר הגיבורים קוראים לרנד "לואיס תרין". תוך כדי המלחמה בעלזמון מופיע, ונלחם ברנד בשמי העיר בקרב שנראה לעיני כל, אך רנד מביסו. בעקבות זאת, רנד הכריז על עצמו כדרקון שנולד מחדש.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מחזור כישור הזמן
קטגוריה:ספרי רוברט ג'ורדן
קטגוריה:ספרי הוצאת אופוס
מגדול

ממוזער|מפה של נדודי בני ישראל משנת 1641
**מִגְדֹּל** היא אחת התחנות במסעי בני ישראל ממצרים לארץ ישראל. בספר במדבר כתוב: .

בתבליטי המלך פרעה סתי הראשון, מלך מצרי, המצויים במקדש אמון שבעיר כרנךְ. מובא תיאור מסעו מהדלתה של הנילוס עד ארץ ישראל. בתבליט מופיעים ציורי מבצרים בחצי האי סיני, בהם מצודה, עליה כתוב בכתב חרטומים: "מגדול של מנמרע" - אולי מגדול המקראית.

בתקופת הרומית והביזנטית היה במקום יישוב בשם "מגדולום", בסביבות קנטרה.

## ראו גם
* נדודי בני ישראל במדבר

## לקריאה נוספת
* צבי אילן, **[[אתמולים]] - מחקרים ותגליות בעברה של הארץ**, מודן הוצאה לאור, 1988
* זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, עם עובד - תרבות וחינוך - תל אביב, 1978, הדפסה שלישית, עמודים 4158 - 4159

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:יישובי המקרא
פיתום ורעמסס

**פיתום ורעמסס** הן שתי ערים הנזכרות במקרא, שבנו בני ישראל במצרים. הערים כונו "ערי מסכנות", ככתוב: . "מסכנות" הן אוצרות לאחסון תבואה.

ביציאת מצרים יצאו בני ישראל מרעמסס 'וַיִּסְעוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל מֵרַעְמְסֵס סֻכֹּתָה כְּשֵׁשׁ מֵאוֹת אֶלֶף רַגְלִי הַגְּבָרִים לְבַד מִטָּף'. 

## זיהוי הערים
[250px|ממוזער|שמאל|רגלי פסל ענק של רעמסס השני שנמצא בין קאנטיר ל[טאניס  שמקורה בפר-רעמסס]]
### העיר רעמסס

מקובל כיום על מרבית החוקרים כי העיר רעמסס הייתה בירת מצרים "פר-רעמסס" שמיקומה בקאנטיר  השוכנת 2 ק"מ מצפון  לאתר העתיק של אווריס שבמזרח דלתת הנילוס. העיר קרויה על שם אחד מהפרעונים שנקראו רעמסס מהשושלת ה-19. חלקה הדרומי של העיר היה מיושב בתקופות קודמות באוכלוסייה ממוצא כנעני (החיקסוס) ששלטה באזור עד לכיבוש העיר בידי פרעה יעחמס או יורשו. לאחר כיבוש העיר נבנו על חורבותיה מאגורות. התרגום הירושלמי (שמות, פרק א', פסוק י"א) מזהה את פילוסין עם רעמסס המקראית. יצוין, כי המסורה מבחינה בין "רַעַמְסֵס", עיר המסכנות, לבין "רַעְמְסֵס", העיר בה ישבו בני ישראל בבואם למצרים וממנה יצאו בסופו של דבר.

### העיר פיתום

מקובל כיום על החוקרים כי מקור השם פיתום הוא "פי אתום", שפרושו במצרית עתיקה בית (האל) אתום שהיה אל השמש.

עיר נוספת על שם האל אתום הייתה און, או בשמה היווני הליופוליס (ביוונית: "עיר השמש"), כיום בפרברי קהיר. עם זאת העיר מוזכרת במקרא כבר בספר בראשית כמקום מושבו של פוטי פרע כהן און, אביה של אסנת אשת יוסף ולכן לא סביר שהיא אותה פיתום המוזכרת במקרא.

בעבר זוהו הערים בתל-מסחותה ובקנאטיר שבמזרח הדלתה של הנילוס, סמוך לוואדי תומילאת, שיש הרואים בו את ארץ גושן.

באגרת רב שרירא גאון מסופר על רב סעדיה גאון שהיה ידוע בעיר "פיתום" במצרים ובגרסה הצרפתית לאגרת נקראת העיר "פאיום" המוכרת בשמה פיום בימינו. (כך כתב רבי דוד צבי הופמן בפירושו לספר שמות א, יא).

## תאריך הקמת הערים

העיר רעמסס הוקמה על ידי אחד הפרעונים הראשונים של השושלת ה-19, פרעה רעמסס הראשון או השני, על חורבות בירת החיקסוס אווריס. המאגורות הוקמו בעיר בתקופה שקדמה לשושלת ה-19, לאחר הכנעת החיקסוס בשנת 1530 לפנה"ס, כך שטווח התאריכים הנוגע לסיפור המקראי נע בין 1530 לפנה"ס ל-1300 לפנה"ס.

בפפירוס ליידן מספר 348, מצוין כי ניתנו הוראות לספק מזון לחבירו ולחיילים ש"סחבו אבנים למקדש רעמסס". כמו כן העיר נזכרת באוסטרקון שנכתב בכתב היראטי, שבו מוזכרים החבירו (אפשר לקרוא גם ע'פירו או עבירו) כעובדים בעבודת פרך בבניית העיר פר-רעמסס. היו חוקרים שהציעו כי החבירו הללו הם העברים המקראיים ששועבדו על ידי פרעה. בנוסף, נמצא כי ליד המקדשים, שנבנו מאבן, נבנו בתי לבנים, שיוצרו מחומר ומקש, בדומה לכתוב בספר שמות:

## לקריאה נוספת
* צבי אילן, **[[אתמולים]]** - מחקרים ותגליות בעברה של הארץ, מודן הוצאה לאור, 1988.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אתרי המקרא במצרים
קטגוריה:מצרים: יישובים לשעבר
לני יחיל

170px|ממוזער|שמאל|לני יחיל
**לני יחיל** (27 בינואר 1912 – 26 בדצמבר 2007) הייתה חוקרת השואה ופרופסור באוניברסיטת חיפה.

## קורות חייה
יחיל נולדה בדיסלדורף כ**הלנה וסטפל** למשפחה מצאצאי משה מנדלסון ועברה עִמה בגיל צעיר לפוטסדם. היא גדלה כנוצרייה, אך בגיל 18 חזרה לחיק היהדות. לאחר עליית הנאצים לשלטון עלתה לארץ ישראל עם חברי תנועת הנוער הציונית "ורקלויטה", שהייתה מראשיה, והם הקימו את קיבוץ הזורע. היא עזבה את הקיבוץ ולמדה היסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבדה כמזכירתו של ברל כצנלסון, כעיתונאית בעיתון "דבר", ונישאה לחיים הופמן (יחיל). לאחר מלחמת העולם השנייה יצאה עם משפחתה לגרמניה בשליחות הסוכנות היהודית לסייע לשארית הפליטה.

לאחר חזרתה ארצה החלה לחקור את השואה בהדרכתו של בן-ציון דינור. עבודת הדוקטור שלה דנה בהצלת יהודי דנמרק, ופורסמה בשם: "הצלת יהודי דניה: דמוקרטיה שעמדה במבחן". לגולת הכותרת של עבודתה נחשב מחקרה השאפתני "השואה: גורל יהודי אירופה 1932–1945". 

היא זכתה בפרסים שונים, בהם פרס שז"ר (1987).

ליחיל ובעלה נולדו שני ילדים: עמוס, פרופסור אמריטוס לאסטרונומיה באוניברסיטת סטוני ברוק, ו, שנהרג במלחמת ששת הימים בקרב על ירושלים.

## מספריה
* **ראול ולנברג, שליחותו ופועלו בהונגריה**, יד ושם, קובץ מחקרים טו, תשמ"ד. 
* **השואה: גורל יהודי אירופה 1932–1945**, ירושלים ותל אביב: שוקן ויד ושם, 1987.
* **על נאצים, יהודים ומצילים**, יד ושם, 2002.
* **הצלת היהודים בדניה - דמוקרטיה שעמדה במבחן**, ירושלים, מאגנס ויד ושם, תשכ"ז

## לקריאה נוספת
* שרית שביט ודן מכמן, "כיצד לערוך מחקר של גיהנום?" חמישים שנות מחקר של לני יחיל על השואה, בתוך: **יד ושם** קובץ מחקרים ל"ו, ירושלים תשס"ח 1, עמ' 9–26.
*  

## קישורים חיצוניים

* 
* לני יחיל, הייחוד שבהצלתם של יהודי דניה: ניסיון לאבחנה שיטתית של תנאי הצלה
* 
* 
* תקוה פטאל-כנעני, 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:היסטוריוניות ישראליות
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:חוקרות שואה ישראליות
קטגוריה:חוקרי שואה ישראלים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: מדעי הרוח
קטגוריה:זוכי פרס שזר
קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אמהות שכולות: חללי צה"ל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2007
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
הבשורה על-פי יוחנן

ה**בשורה על-פי יוחנן** היא הבשורה הרביעית בקנון של הברית החדשה. על פי המסורת, היא מיוחסת ליוחנן בן זבדי, הוא יוחנן השליח.

כמו שלוש הבשורות הסינופטיות (הבשורות על-פי לוקאס, מרקוס ומתי), היא מכילה תיאור של כמה ממעשיו ואמירותיו של ישו, אך היא שונה מהן בהדגשים התאולוגיים וברוחה. מטרת הבשורה על-פי יוחנן היא לשכנע שישו הוא המשיח ובן האלוהים. חוקרים מודרניים מייחסים את כתיבת הבשורה ליוחנן כותב הבשורה.

מבין ארבע הבשורות, הבשורה על-פי יוחנן מציגה את הכריסטולוגיה הגבוהה ביותר, ומתארת את ישו כלוגוס (המילה היוונית ל"מילה", "רציונליות", "שפה" או "שיח") שהוא מקור הכול והיה קיים בראשית הבריאה, ועל פי רוב החוקרים גם מצביעה על ישו כאל. המושג "לוגוס" מופיע גם אצל חכמי האסכולה הסטואית הקדומה, ולכן ניתן להניח כי מי שחיבר ספר זה היה בקי בפילוסופיה יוונית.

לעומת הבשורות הסינופטיות, הבשורה על-פי יוחנן מדגישה כי משימתו של ישו היא הבאת הלוגוס אל תלמידיו. מתוך כל הבשורות, רק בבשורה על-פי יוחנן ישו מדבר באריכות על עצמו. אלמנטים מסוימים המצויים בבשורות האחרות (משלים, השבעות, והביאה השנייה) אינם מצויים בבשורה על-פי יוחנן. בין היתר היא כוללת קטע "ישו והאישה הנואפת".

מאז ביקורת המקרא במאה ה-19, היסטוריונים רבים התייחסו אל הבשורה על-פי יוחנן בתור מקור היסטורי בלתי מהימן. תיארוך הספר הוא לשנים 90 עד 100 לספירה בערך, ואין אישור לכך שהוא אכן נכתב בידי יוחנן.

הבשורה כוללת ביטויי עוינות חריפים ליהודים ומצוינת לעיתים כאנטי-יהודית ביותר בכל הברית החדשה. סגנון זה הביא בעבר חוקרים רבים לסבור כי הכיתה הנוצרית הקדומה מתוכה יצאו מחברי הספר ("נצרות יוחננית", שאנשיה כתבו גם את אגרות יוחנן וחזון יוחנן) הייתה מורכבת מגויים או לכל הפחות מיהודים מתיוונים. כמו כן מספר רעיונות לא מוכרים מהמקורות היהודיים המסורתיים רומזים לשורשים לא יהודיים של הבשורה, למשל הדואליזם המודגש בה. 

ניתוח ספרותי וגילויים חדשים ובראשם מגילות קומראן הפכו את המסקנות, וכיום מקובל כי הבשורה על פי יוחנן היא דווקא "היהודית ביותר" מבין הבשורות שבברית החדשה, כי ככל הנראה התחברה במקור בארמית ורק אז תורגמה ליוונית וכי חוגי סופריה היו מקורבים או זהים עם הכיתות היהודיות-נוצריות כמו האביונים. חוקרים כמו ויין א. מיקס שיערו כי הטון החריף שלה וההתייחסות אל "היהודים" לעומת ראיית המחברים את עצמם כשארית "ישראל" שייוושע, משקפים את המחלוקות בין הכתות השונות שהתקימו ביהדות בתקופת הבית השני, ואת גירוש כת היוחננים מבתי-הכנסת והקאת הנוצרים בכלל בימי התגבשות היהדות הנורמטיבית על ידי סנהדרין יבנה. פרופ' דוד פלוסר שיער שאת הבשורה לפי יוחנן חיברו חברי הכת שחיברה את מגילות מדבר יהודה. למשל, השימוש בביטויים כמו "בני-אור" ו"רוח האמת" שאינם מוכרים מכתבי חז"ל מוכרים מכתבי כת קומראן. הבשורה גדושה בתיאורי חקירות ומשפטים, המשקפים כנראה את מעמדם של היוחננים בימיהם, וגם בגינויים משתמעים לנוצרים מתונים יותר שנותרו בתוך הקהל היהודי הרחב.

## קישורים חיצוניים

* הבשורה בעברית (תרגום פרנץ דליטש)
* הבשורה בעברית (תרגום חדש)
* James F. McGrath,?Johannine Christianity: Jewish Christianity, אוניברסיטת באטלר, 1996
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הברית החדשה
יוחנן
כפר ת'ולת'

**כפר ת'ולת**' (בערבית: **كفر ثلث**) הוא כפר פלסטיני במערב השומרון, בנפת קלקיליה. הכפר נמצא בכביש 446, מדרום לעיירה עזון וצפונית לנחל קנה.
## מקור השם
פירוש המלה "ת'ולת" (**ثلث**) בערבית הוא: שְלִיש. יש סברה כי זה מקום "בעל שלשה" שנזכר בתנ"ך.

## היסטוריה
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מתקופת הברונזה הקדומה.
### התקופה העותמאנית
בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר וכתב שגרו בו כ-60 תושבים.
הכפר מוזכר בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1883.
### בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, היו ביישוב 654 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-955 נפש. בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 1029 תושבים,
### לאחר 1967
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.

לאחר הסכם אוסלו ב', 28 דצמבר 1995, חולק השטח של הכפר: כ-1,238 דונם - 10.7% מהשטח, סווג כשטח B ורוב השטח - 10,292 דונם שמהווים 89.3% מהשטח הכולל, סווג כשטח C.

### הפקעת אדמות
ב-1977, הוקמה ההתנחלות קרני שומרון מצפון מערב לכפר. כמה מאות דונמים של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר הופקעו לצורך הקמת ההתנחלות.

ב-24 במרץ 2005 - צו צבאי מס' 65/05/ת כפר תלת' ועזון, הפקעת 224 דונם משני הכפרים מסיבות ביטחוניות לא מוגדרות. על פי מפה שצורפה נראה שהמטרה הייתה השלמת בניית חומת ההפרדה באזור.

ב-26 בספטמבר 2002 - צו צבאי מס' 40/02/ת כפר תולת, כפר חבלה ועזון, הפקעת 894.5 דונם לצורך בניית גדר ההפרדה. הערה: בשנת 2003 פורסמו מספר תיקונים לצו צבאי מס' 65/05/ת על פי שינוי תוואי גדר ההפרדה.

ב-25 בדצמבר 2002 - צו צבאי מס' 35/02/ת, כפר תולת וסניריה להפקעת 280 דונם עבור בניית חומת ההפרדה.

ב-18 ביולי 2005 - צו צבאי מס' 120/05/ת, כפר תלת, להפקעת 1.2 דונם להקמת כביש עוקף ישראלי חדש.

החל משנת 2003, נבנתה גדר ההפרדה, והיא מפרידה 2,861 דונם, שהם כ-24.8% משטח הכפר. לצורך עיבוד האדמות שהופרדו, התושבים נדרשים לאישור צה"ל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נפת קלקיליה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
עלקת הבילהרציה

**עלקת הבילהרציה** (שם מדעי: *Schistosoma haematobium*) היא תולעת ממערכת התולעים השטוחות ממחלקת העלקות.

עלקת הבילהרציה חיה בשלבים השונים של מחזור חייה במים מתוקים וכטפילה בגוף יונק ובגוף חילזון. היא גורמת למחלת הבילהרציה בבני אדם ויונקים אחרים. העלקת זוהתה בשנת 1851 במצרים, על ידי הפתולוג הגרמני תיאודור מקסימיליאן בילהרץ, וב-1908 מופה מחזור החיים שלה על ידי המדען הברזילאי דה סילבה פיראז'ה (Manuel Augusto da Silva Pirajá).

## מחזור חיים
מחזור החיים של עלקת הבילהרציה אופייני מאוד למחלקת העלקות. יש בו שלב רבייה מינית, שלב רבייה א-מינית, פונדקאי ביניים ופונדקאי סופי. בניגוד לחלק מהטפילים ממערכת התולעים השטוחות (כגון שרשורים) ישנו שלב פעיל במעבר מטפיל לטפיל.

עלקת הבילהרציה מתחילה את חייה בגוף הפונדקאי הסופי, שם היא מוטלת כביצה המופרשת בצואה או בשתן (תלוי במין העלקת). כאשר היא מגיעה לסביבת מים מתוקים הביצה בוקעת, וממנה מגיח מירצידיום (עובר עטוף בריסים). המירצידיום בוקע לזחל לאחר מספר ימים, ושוחה בחופשיות במים עד לפוגשו בחילזון (לרוב בובילי), חודר לגופו, מתנחל בו וניזון ממנו. בגוף החילזון הנגוע מתפתח הזחל לשק נבגים (ספורוציט אם), בו מתרחשת רבייה א-מינית. שלב ההתנחלות בחילזון מסתיים כאשר שק הנבגים מתבקע.

השפעות העלקת על החילזון הן הרות אסון מנקודת מבטו. הוא אומנם נעשה חזק וגדול וקונכיתו מתעבה ביחס לחילזון לא נגוע, אבל הוא גם הופך עקר עקב השפעת הטפיל.

כאשר שק הנבגים מתבקע (נקרא רדיה בשלב זה), מגיחים ממנו צרקריות, שלב לא בוגר בעל ריסים וזנב תנועה, השוחות בחופשיות במים. בשלב זה הצרקריות תרות אחר יונק (אדם במקרים רבים) שיהווה את פונדקאי סופי עבורן. כאשר הצרקריה מוצאת פונדקאי (שטבל במים, תולעים שטוחות חייבות סביבה מימית), הן קודחות בבשרו, משירות את הזנב והופכות לשיסטולות, המתפתחות לתולעים בוגרות מזוויג מסוים.

כאשר זכר ונקבה פוגשים זה את זה הם נודדים לאיבר בבטן הפונדקאי, שם הנקבה נכנסת לכיס מין בגוף הזכר (שם היא תשכון כל חייה) והזכר נצמד בעזרת כפתור הצמדה לדופן מעי או למערכת השתן, ניזון ממזון הפונדקאי, והזוג עוסק בהתרבות אינטנסיבית. בשלב סופי זה מתחילה מחלת הבילהרציה אצל היונק כתגובה חיסונית להטלת הביצים.

## תפוצה
הבילהרציה נפוצה באזורי מקווי מים מתוקים, בעיקר במקומות בהם תנאי הסניטציה גרועים והפרשות מגיעות אל מקורות המים.

ניתן למצוא אותה באפריקה ממצרים עד כמעט דרום אפריקה, באמריקה הדרומית, בעיקר באזור אגן הניקוז של נהר האמזונאס, ובאזורים בדרום-מזרח אסיה. סרטן הנהרות האפריקאי הוא הטורף הטבעי של העלקת הבילהרציה ולכן מנצלים אותו להקטנת האוכלוסייה שלה.

נחל הירקון מוגדר כאזור סיכון (כיום אינו נגוע עקב הזיהום הרב שהרג את החלזונות בנחל).

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1858
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי דוד פרידריך ווינלנד
קטגוריה:תולעים שטוחות
שאול רסקין

[250px|ממוזער|איור של שאול רסקין לספר הלימוד של [צבי שרפשטיין, "בִּלְשׁוֹן עַמִּי". 1920|דף=13]]
**שאול רסקין** (באנגלית: **Saul Raskin**; 1866–1966) היה צייר יהודי במאה ה-20.

רסקין נולד באוקראינה ולמד אמנות באודסה. לאחר סיום הלימודים ערך סיור באירופה ובסופו של דבר בסביבות 1904–1905 היגר לארצות הברית. הוא היה פעיל מאוד בעיתונות היהודית בעיר ניו יורק. 

ידוע במיוחד באיוריו לספרי קודש יהודיים קלאסיים: פרקי אבות, הגדה של פסח וחמש מגילות. כרך מוצלח אחר של ציוריו מאוגד סביב חלומות שהיו לו. איורים פרי עטו עיטרו גם את מהדורת "חיי אדם" מאת הסופר שלום עליכם בהוצאת שטיבל.

כציוני גאה, הוא סייר בארץ ישראל כמה פעמים (החל משנות העשרים) ואף הוציא ספר ובו מבחר מציוריו מנופיה והווייתה של ארץ ישראל, בדגש על ההווי החלוצי.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:ציירים יהודים
קטגוריה:מאיירי הגדה של פסח
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1878
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1966
היי סקול מיוזיקל 3: גומרים תיכון

**היי סקול מיוזיקל 3: גומרים תיכון** (באנגלית: **High School Musical 3: Senior Year**) הוא הסרט השלישי בסדרת הסרטים "היי סקול מיוזיקל" של דיסני. הסרט יצא לאקרנים ב-24 באוקטובר 2008. ששת השחקנים הראשיים משני הסרטים הקודמים המשיכו בתפקידיהם.

## עלילת הסרט
**טרוי בולטון** (זאק אפרון) ו**גבריאלה מונטז** (ונסה אן הדג'נס) יחד עם חבריהם נמצאים בשנתם האחרונה בתיכון. גבריאלה לא מספרת לטרוי שהיא עוזבת לאוניברסיטה אחרת ממה שאמרה לו מלכתחילה. בנוסף, **גברת דרבוס** חושפת בפני התלמידים שבית הספר ג'וליארד עומד לקבל רק אחד מארבעת התלמידים הבאים: **שארפיי אוונס**, **ריאן אוונס**, **קלסי נילסון** וטרוי בולטון. טרוי לא רוצה ללכת ללמוד בג'וליארד, והוא נלחץ שאולי הם יבחרו בו. הוא רוצה ללכת לבית הספר "יוף בי איי". באותו זמן שארפיי מוצאת עוזרת אישית בשם **טיארה**.

טרוי מגלה שגבריאלה הולכת לאוניברסיטת סטנפורד ושהיא לא תהיה איתו בנשף ולא בסיום הלימודים. טרוי מחליט לנסוע לסטנפורד כדי לשכנע את גבריאלה לחזור איתו לתיכון, היא מסכימה והם חוזרים יחד.

שארפיי השלטתה על השיר של טיארה במחזה והן התחילו לשיר ביחד, תוך כדי שהן מתחרות על אהדת הקהל.

כל אחד מהתלמידים מספר לאיזו אוניברסיטה הוא הולך. בית הספר ג'וליארד לבסוף קיבל שני תלמידים, רייאן וקלסי. טרוי בחר בבית ספר שבו גם משתתפים בתיאטרון וגם משחקים כדורסל. בסוף הסרט, כולם שרים את השיר מהסרט הראשון של היי סקול מיוזיקל – "We're all in this together" ואז את שיר הסיום, "High school musical".

## משתתפים

## הפסקול

## ראו גם
*היי סקול מיוזיקל 2

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:היי סקול מיוזיקל
קטגוריה:סרטי 2008
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: סרטים
קטגוריה:סרטי וולט דיסני
נבחרת פיג'י בכדורגל

**נבחרת פיג'י בכדורגל לגברים** (בפיג'ית: **Timi ni soka ni Viti**) קיימה בשנת 1951 את משחקה הבינלאומי הראשון מול ניו זילנד, פיג'י הפסידה 1–3.  הנבחרת רשמה הישג כשהגיעה לראשונה להשתתף בטורניר הכדורגל באולימפיאדה, וזה קרה בריו 2016. הנבחרת הפסידה 8-0 לדרום קוריאה, 5-1 למקסיקו ו-10-0 לגרמניה.

## כל [[גביע העולם בכדורגל|גביעי העולם]]
* עד 1978 - לא נכנסה
*1982 - לא העפילה
*1986 - לא נכנסה
*1990 עד 2026 - לא העפילה

## כל [[גביע אוקיאניה לאומות|גביעי אוקיאניה לאומות]]

:*משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה

## תלבושות לאורך השנים
#### חסות ערכה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

פיג'י
קטגוריה:פיג'י: כדורגל
אלכסנדר בלוק

**אלכסנדר אלכסנדרוביץ' בְּלוֹק** (ברוסית: **Александр Александрович Блок**; 28 בנובמבר 1880 - 7 באוגוסט 1921) היה משורר רוסי.

## ביוגרפיה
נולד בסנקט פטרבורג במשפחה אריסטוקרטית. אביו היה פרופסור באוניברסיטת ורשה. אחרי שהתגרשו הוריו, בלוק אומץ על ידי משפחת בֶּקֶטוֹב, משפחת משכילים מצד אמו. במשפחה זו גדל והתחנך, ורכש השכלה ספרותית נרחבת. אמו הייתה אשת ספרות ומתרגמת, וגם אחיותיה של האם היו קרובות לעולם השירה והספרות.

בלוק הצעיר השתלם בלימודי היסטוריה וחקר שפות. בשנת 1898 פגש את ליוּבּוֹב מֶנְדֶלֶייבָה, בתו של המדען הידוע דמיטרי מֶנדֶלֶייב, מי שהייתה לימים לאשתו.

אמו של בלוֹק הבחינה בכישרונו ושלחה את שיריו המוקדמים לבת דודתה במוסקבה. בסיועה הגיעו שיריו לידי הסופר והמשורר אַנְדְרֵיי בֶּילִי, שקיבל אותם בהתלהבות. זאת הייתה ההכרה הראשונה במשורר הצעיר. זמן קצר אחר כך, משנת 1902, הפך בלוֹק לאורח של קבע בסלון הספרותי של המשוררת זינאידָה גִיפּיוּס ובעלה, המשורר והחוקר דמיטרי מֶרֶזְ'קוֹבְסְקי, והשתתף במערכת כתב העת "נוֹבִיי פּוּט" (הדרך החדשה) שהשניים ערכו והוציאו לאור.

יצירתו המוקדמת של בּלוֹק בין השנים 1900 - 1904, קוּבצה בספרו הראשון "**שירים לגברת הנפלאה**", שיצא לאור בשנת 1905. הספר ספוג באווירה מיסטית, שבה כל תופעות העולם נתפסות כסימנים ואותות של המתרחש בעולמות אחרים. בספר "שירים לגברת הנפלאה" ובמחברו, הכירה הביקורת הרוסית בת הזמן, את ממשיך דרכו של הפילוסוף ולדימיר סולוביוב. מבקרים רוסיים טענו שהוא הושפע מהמשורר אָפָנַסיי פֵט, (1820 - 1892), שכתב שירים מחורזים וטקסטים לרומנסות רוסיות שהולחנו והושרו.

בלוק היה מגדולי המשוררים הסימבוליסטים הרוסים. הוא מת ב-1921, אך דעיכתו הספרותית החלה עוד קודם לכן: בשנת 1918, מיד אחרי שכתב את שתי פואמות-הענק שלו, ה"סקיתים" ו"שנים-עשר" הוא השתתק. אלכסנדר בלוק סיפר לקוֹרניי צ'וּקוֹבְסקי, משורר, סופר חוקר הספרות, שאחרי שכתב את הפואמה "שנים-עשר" הרגיש שסיים את הקריירה הספרותית שלו.

נפטר בשנת 1921 ממחלת לב.

יש מבקרים חוקרים והיסטוריונים של ספרות, המשייכים את בלוק לעידן הספרותי של תור הכסף בשירה הרוסית.

## יצירתו של בלוק בתרגום עברית
עם יציאתו של ספר תרגומיה החדש, של מירי ליטווק, משירת בלוק, יש לציין ששתי הפואמות שלו, "סקיתים" ו"שנים-עשר", זכו לשלושה תרגומים נדפסים, המצוינים מטה:
***אלכסנדר בלוק - מבחר משירתו**, תרגמה וערכה מירי ליטווק, גוונים תל אביב 2007.
***סקיתים**, פואמה, תרגם אברהם שלונסקי, מרחביה תש"ג 1943.
***שנים עשר**, פואמה, תרגם אברהם שלונסקי, איורים ג. אננקוב, ספרית פועלים תל אביב תשל"ב 1972.
***השנים עשר; סקיתים**, תרגם מרוסית ברוך מורן, ירון גולן תל אביב 1991.

## לקריאה נוספת
*אלישבע (ייליזאבאֶטה ז'ירקובה-ביחובסקי), **משורר ואדם : על שירתו של אלכסנדר בלוק**, תל אביב, תומר, תרפ"ט, 1929.

## קישורים חיצוניים

* 
* על אלכסנדר בלוק ועל מבחר שיריו שתרגמה וערכה מירי ליטווק, באתר הספרים של "טקסט"
* 
* 
* 

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:מבקרי ספרות רוסים
קטגוריה:מתרגמים לרוסית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1880
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1921
מת מצווה

**מת מצווה** על פי ההלכה הוא אדם שמת ואין מי שמופקד על קבורתו. כל הנתקל במת מצווה חייב לקוברו, גם אם כתוצאה מכך ייגרם לו הפסד או יתבטל ממצווה חשובה (אפילו כזו שדינה כרת, כגון קרבן פסח). קבורתו נחשבת לחובה משום כבוד הבריות. גם נזיר וכהן גדול שאסור להם להיטמא למתים (ואפילו לאביו ואמו), מצווים להתעסק בקבורת מת מצווה. אחת מהתקנות המיוחסות ליהושע בן נון היא ש"מת מצווה קונה מקומו". כלומר, ניתן לקבור אותו במקום בו הוא נמצא, גם אם זהו שטח פרטי.

## היתר טומאה לכוהנים
נחלקו הראשונים בעניין היתר זה, האם טומאת כוהנים ונזירים הותרה למת מצווה, או שמא היא רק דחויה למת מצווה. רש"י הבין שטומאת מת מצווה הותרה ולא דחויה, שמעולם לא נאמר איסור טומאה לכוהנים לגבי מת מצווה, "דמעיקרא כשנכתב לא תעשה דטומאה לא על מת מצווה, נכתב כשם שלא נכתב על הקרובים". אולם, התוספות נחלקו עליו בזה, וכתבו בפשטות שאיסור טומאה נאמר לגבי כל מת שאינו קרוב לכהן, ומכל מקום האיסור נדחה מפני כבוד הבריות, ודומה למה שבדרך כלל עשה דוחה לא תעשה.
## מת מצווה קנה מקומו
כאמור, יש לקבור מת מצווה במקום בו נמצא. החזון אי"ש חקר האם יש רשות לקבור אותו במקום בו נמצא, או שזו חובה. המנהג הוא להוליך את המת למקום אחר ולקבור אותו שם. מהרש"ל נימק זאת בחשש שאם ייקבר הנפטר בשדה הוא עלול לבוא לידי זלזול על ידי אנשים שיוציאו אותו מקברו.

## המונח בהשאלה
בהשאלה מקובל להשתמש במונח "מת מצווה" לתיאור נושאים תורניים שונים שכמעט ואין עוסקים בהם, כדוגמת לימוד מסכתות מסוימות (בעיקר מסדר קודשים וסדר טהרות), או קיום מצוות לא שכיחות, כדוגמת פדיון פטר חמור או ראשית הגז.

## קישורים חיצוניים
* מת מצווה באתר "אספקלריה"
* מת מצווה באתר "מחלקי המים"
* הרב יהודה זולדן, השפלה והסתכנות למען קבורת לוחמים 
* הרב יהודה זולדן, טומאת כהן והעברת קברים

## הערות שוליים

קטגוריה:פטירה ואבל ביהדות
גוריונוב SG-43

[שמאל|ממוזער|250px|SGMB גרסה של המקלע על [רכב קרבי משוריין|רק"מ סיור מסוג BRDM-1]]
**גוריונוב SG-43** (ברוסית: **Горюнов СГ-43**), מקלע בינוני סובייטי שפותח בזמן מלחמת העולם השנייה על ידי פיוטר גוריונוב. בארץ לפעמים נקרא בטעות "גוריאנוב".

המקלע נכנס לשירות בצבא האדום בשנת 1943 והוא התאפיין בין היתר בקנה מקורר אוויר והתקן נשיאה על כן המצויד בזוג גלגלים. המקלע פותח כתחליף למקלע מקסים אשר היה באותו זמן בשירות הצבא האדום. בשנת 1942 החל הפיתוח של המקלע במטרה לפתח "מקלע כבד נייד המותקן על כן (עגלה) המוזן בקליעי רובה סטנדרטיים".

בתחילת 1943 נוצר אב הטיפוס הראשון ובמרץ של אותה שנה כבר הוצא המקלע לבדיקות צבאיות. כעבור כחודש וחצי, נכנס לשירות בצבא האדום. המקלע יוצר עד סיום המלחמה. לאחר המלחמה, אחרי ששופר הוא יוצר תחת השם SGM (ה-M מייצגת את המילה модернизированный שפירושה משופר) והיווה את המקלע הכבד הנייד המרכזי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות עד שהוצא משירות באמצע שנות השישים (ייצורו הופסק ב-1961) והוחלף על ידי ה-PKS - גרסה של ה-PK שמותקנת על כן (ללא גלגלים).

ה-SG-43 זכה לייצוא המוני ושווק למדינות רבות ביניהן: קוריאה הצפונית, מדינות דרום מזרח אסיה (כדוגמת וייטנאם) ואחרות, בנוסף, סין יצרה העתק של המקלע תחת השם Type 53.
שמאל|ממוזער|250px|Type 53 הגרסה הסינית של המקלע

## גרסאות
*SG 43 (רוסית: СГ-43) - הגרסה המקורית של המקלע משנת 1943.
*SGM (רוסית: СГМ) - גרסה משופרת של המקלע שיוצרה לאחר מלחמת העולם השנייה.
*SGMT (רוסית: СГМТ) - גרסת המקלע המותקנת על טנקים.
*SGMB (רוסית: СГМБ) - גרסת המקלע המותקנת על נגמ"שים.

## נתונים טכניים
עקרון הפעולה של המקלע התבסס על רתע הקליע מפליטת הגזים לאחר הירי, ושרשיר הקליעים שלו, בניגוד למקלע ה"מקסים", היה מתכתי והוא יוצר והתאים גם למקלעי PK ו-PKM .

ה-SG-43 נחשב למקלע הכבד הנייד הראשון שהשתמש בשרשיר מתכתי של קליעי 7.62 שיוצר על ידי ברית המועצות. המקלע נחשב כעצמתי ואמין אך חסרונו התבטא בחוסר התמרון שלו שנגרם ממשקל הכן בעל הגלגלים, המיגון (שריון) וממדיו הגדולים.

### מאפיינים
* קליבר: מ"מ 7.62x54 
* קצב ירי: 500-700 קליעים לדקה
* מהירות לוע התחלתית: 800 מטר/שנייה
* טווח כוונות: 1.1 ק"מ
* אורך: 1150 מ"מ- **גוף**, 720 מ"מ- **קנה**
* משקל (ללא קליעים): 13.8 ק"ג (41 ק"ג על כן ללא קליעים)
* קיבולת הצרור: 250 או 200 קליעים

## ראו גם
* PK
* נגמ"ש

## קישורים חיצוניים

*
*מידע באנגלית ותמונות

קטגוריה:נשק קל סובייטי במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מקלעים סובייטיים ורוסיים
שמואל חיימוביץ' (במאי)

**שמואל חיימוביץ**' (נולד ב-25 בספטמבר 1968) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה, בוגר מכללת תל חי. 

## ביוגרפיה
כבוגר טרי של מכללת תל חי יצר חיימוביץ' בגיל 27 את סדרת הביכורים שלו ”הפוך“, שאת עונתה הראשונה והשלישית ביים וכתב ואת העונה השנייה כתב, בהפקת יונתן ארוך,  עבור שידורי קשת, ערוץ 2. 

סרט הקולנוע הראשון שלו סיפור קיץ, אותו כתב וביים ובהפקת דקלה ברקאי, מתאר ילדות ואהבה ראשונה במושב, על רקע מלחמת לבנון הראשונה, יצא למסכים בשנת 2003. הסרט לא זכה להצלחה ניכרת בביקורות ובקופות.

עבודתו הבאה של חיימוביץ', בשנת 2004, הייתה לראשונה בימוי חומרים שלא כתב, הסדרה "אפידורל", סדרת מערכונים וסאטירה עבור YES אותה יצרו וכתבו שני מלמד ודריה שועלי. ב-2007 כתב לסדרת הדרמה סרוגים, גם היא עבור YES, בבימוי לייזי שפירא. 

ב־2019 כתב את הספר ”אֲנִי מַחְלִיט מָה יִהְיֶה“, בהוצאת כנרת זמורה דביר, ובאיורה של אילנה זפרן. הספר עוסק בהרפתקאותיו ובהתבגרותו של שמוליק, תלמיד כיתה ב' בסוף שנות ה־70. 

ב־2020 עלתה בכאן 11 הסדרה ”הדבר הגדול המיוחד“, שכתב וביים. הסדרה עוסקת בחיפושיה של יהודית החולה בסרטן, אחר בתהּ שנמסרה לאימוץ בינקותה, יחד עם חברתה דניאלה. 

יצירתו האישית מאופיינת בטון אירוני, קומי לעיתים, שילוב של ריאליזם משחקי עם איכויות אבסורדיות בכתיבה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תסריטאים
קטגוריה:בוגרי תיכון אזורי באר טוביה
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית תל חי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
יקינתוניים

**יקינתוניים** (שם מדעי: Scilloideae) היא תת-משפחה של צמחים גאופיטים עשבוניים בעלי בצל, רב שנתיים ממשפחת האספרגיים. 
## סיווג
בעבר שויך הסוג יקינתון למשפחת השושניים שפוצלה למספר משפחות וסוגים שונים הגדלים בישראל: אספרג, בן-חצב, זמזומית, חצב, יקינטונית, כדן (.*Muscari* Mill), כתריים, מצילות (.*Muscari* Mill), נץ-חלב, עצבונית ובכללם יקינתון הועברו למשפחת האספרגיים. 

מרבית הספרות הבוטנית בעברית נסמכת על מיונים ישנים יותר, בהם סוגי היקינתוניים נכללו תחת השושניים כמשפחה עצמאית. גם לפי המיון המקובל כיום בעולם הצמח (APG III שפורסם ב-2009), משפחה זו אינה מוכרת עוד, אלא הפכה לתת-משפחה בשם Scilloideae בתוך משפחת האספרגיים (Asparagaceae).

היקינתוניים מוכרים במספר שיטות מיון: פוסר וספטה (Pfosser & Speta מ-1999) קבעו לראשונה את הסוגים שנשתמרו בה עד היום (2008), ו-APG II מ-2003 החזיק בהגדרה זו וקבע את מקומה של המשפחה בסדרת האספרגאים. על פי שיטת המיון קרונקוויסט (1981) כל סוגי משפחה זו נמנו עם השושניים. במשפחה 70 סוגים ולמעלה מ-1000 מינים.

## סוגים

## בישראל
בישראל צומחים בר תשעה סוגים במשפחת היקינתוניים: יקינתון, יקינטונית, חצב, בן-חצב, כדן, נץ-חלב, זמזומית, מצילות וכתרים.
## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1835
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גילברט תומאס בורנט
מרדכי הרשמן

**מרדכי הרשמן** (1888 - 30 בינואר 1941) היה חזן רוסי-אמריקאי.

## קורות חיים
נולד בצ'רניגוב שברוסיה (עתה אוקראינה) ב-1888, ובהיותו בן 6 התייתם מאביו, שעסק במסחר בזכוכית. הוריו המאמצים לא טיפחו את כישרונותיו, אך הוא נמשך לבקר בבית הכנסת ואהב להקשיב לחזנים ולשירתם. בגיל 12 אומץ על ידי סבו, שעבר עמו לסולוביו, שם החל ללמוד בצורה מסודרת אצל החזן דורפמן.

ב-1904 שימש בפעם הראשונה כחזן בבית הכנסת בז'יטומיר, לתקופה של חודשים אחדים. ב-1905 מונה לתפקיד "חזן שני" (חזן משני לחזן הראשי) בבית הכנסת של הקהילה היהודית בוילנא. כעבור שנים אחדות נפטר החזן הראשי והרשמן קיבל את התפקיד. הייתה זו תקופת פריחה של המרכז היהודי בווילנא, והרשמן היה אחד מסמלי התקופה. 

ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גויס לצבא הרוסי, אך אין עדויות מפורטות על שרותו הצבאי, ושמועות מספרות כי הקצין ביחידה בה שרת, התרשם מכישרונו ופטר אותו מהשירות. 

ב-1918 עם סיום המלחמה שב לבית הכנסת לתפקידו, והיה מוכר כבר בכל קהילות אירופה. בית הכנסת בו כיהן הסכים לאפשר לו להופיע פעמיים בחודש בלבד, בשבתות. בשאר הפעמים הופיע בבתי כנסת שונים ברחבי היבשת, וכן קיים קונצרטים בהם הופיע עם קטעי חזנות ואריות מתוך אופרות. כמו כן הופיע פעמיים כסולן עם התזמורת הפילהרמונית של וורשה.

ב-1920, התרשם ממנו המוזיקאי ליאו לאו, והזמינו לארצות הברית. הרשמן היגר, ומונה לתפקיד החזן הראשי בבית הכנסת "בית אל" בבורו פארק שבברוקלין בו כיהן 10 שנים. בשנות חייו האחרונות המשיך להופיע בבתי כנסת ועל במות הקונצרטים בכל רחבי ארצות הברית, ביקר בקהילות אירופה וגם בישראל. תקליטיו מאותן השנים מהווים נכס צאן ברזל וממשיכים להימכר עד היום.

הרשמן נפטר לאחר מחלה בב' שבט תש"א, 30 בינואר -1941.

## שירתו
הרשמן ניצב בשורה הראשונה של החזנים מתקופת תור הזהב של החזנות בתחילת המאה ה-20. בקול טנור רך ופיוטי ריגש את קהל שומעיו, וקטעי החזנות שלו הפכו קלאסיקות בתחום החזנות האשכנזית. בין הקטעים המפורסמים: אלו דברים, עקביא בן מהללאל, מודים אנחנו לך. בנוסף הקליט שירים ביידיש וקטעי אופרה. הרשמן ביצע יצירות חזניות, אך לא הלחין. רוב קטעי החזנות שלו הולחנו על ידי המלחין הנודע יעקב רפפורט.

ב-1925 חיבר המלחין פנחס יאסינובסקיhttp://www.jewish-music.huji.ac.il/thesaurus.asp?cat=9&in=9&id=700&act=view את הקטע "והיה באחרית הימים", לכבוד פתיחת קמפוס האוניברסיטה העברית על הר הצופים. המילים הן מתוך נבואת ישעיהו והלחן מבוסס על טעמי המקרא. הקטע הוקלט בארצות הברית על ידי הרשמן, בליווי כלי נשיפה ומיתר, ונחשב לאחד היצירות הידועות ביותר שלו.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה של הרשמן באתר האוניברסיטה העברית.
* קטע חזנות "ממקומך" באתר יוטיוב
* Cantor Mordechai Hershman, באתר Israel Music
* 
* 

קטגוריה:חזנים אוקראינים
קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:חזנים ליטאים
קטגוריה:חזנים רוסים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1888
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1940
יוסף מדמוני

**יוסף מדמוני** (תעתיק מדויק: מצ'מוני; 1872–24 ביוני 1948) היה רב יוצא תימן, יליד העיר חאפד, פרבר לצנעא בירת תימן.
## ביוגרפיה
מדמוני עלה לארץ ישראל בשנת 1882, בגיל תשע, בגל השני של עליית יהודי תימן "אעלה בתמר", אותה הנהיג אביו הרב סעדיה מדמוני. יחד עם אביו, הגיע לארץ ישראל לאחר מסע של חודשים והשתקע בכפר הערבי סילואן, באזור שנקרא כפר התימנים בשילוח, שם הוקמה קהילה יהודית. עם מות אביו, הפך לראש הקהילה של יהודי תימן במקום.

בשנת 1929, לאחר פרעות תרפ"ט ומפחד התפשטות הפרעות, ברח בראש בני הקהילה לחודשים אחדים אל תוך חומות העיר העתיקה. ערביי הכפר שמרו על הרכוש והבתים של בני הקהילה היהודית עד לחזרתם מספר חודשים מאוחר יותר. כעשר שנים לאחר מכן, בשנת 1938, יחד עם המוכתר האזרחי של יהודי הכפר, אהרון מליח, הוליך הרב מדמוני את יהודי הכפר בפעם השנייה אל העיר העתיקה, שוב מפחד הפרעות של ערביי חברון שהשתקעו בכפר השילוח והגדילו בו את כוחם.

לאחר חצי שנה של חיי פליטות בעיר העתיקה, העתיק מדמוני את מגוריו עם רבים מבני קהילתו אל העיר החדשה, אל שכונת נחלת אחים, מתחם בנחלאות, שהיה ממקימיה ובה הקים את ביתו. הוא הפך לראש הקהילה היהודית בשכונה, עד לפטירתו בשנת 1948. הוא נקבר בבית הקברות סנהדריה.

הרב מדמוני מילא שליחויות מטעם התנועה הציונית הן בקרב יהודי תימן, והן בקהילת יהדות הודו בבומביי. כשאר רבני תימן, גם הוא ראה בפעילות הציונית להיאחז בארץ ישראל מצווה גדולה.

## הערות שוליים

קטגוריה:רבני מרכז תימן
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:רבנים תימנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:אנשי עליית אעלה בתמר
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:נחלאות: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1872
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1948