קול אמריקה

**קול אמריקה** (באנגלית: (Voice of America (**VOA**) הוא שירות השידור הבין-לאומי הרשמי של ממשלת ארצות הברית, הפועל ברציפות מאז 1942. על-פי חוק, נהנה VOA מחופש עריכה מלא, אף שהוא ממומן מתקציב הקונגרס ומתופעל תחת סוכנות התקשורת הגלובלית של ארצות הברית (United States Agency for Global Media; USAGM). הרשת מפיקה תוכני רדיו, טלוויזיה ואינטרנט ב-48 שפות ומשדרת לקהלים ברחבי העולם במטרה לספק מידע חדשותי בלתי מצונזר ולהציג את ערכי חופש הביטוי האמריקאיים, בייחוד באזורים חסרי חופש עיתונות. שידוריה מועברים באינטרנט, במשדרי AM, FM וגלים קצרים, וכן באמצעות לוויין ובשיתופי פעולה עם רשתות מקומיות רבות.

ב-14 במרץ 2025, במהלך כהונתו השנייה של הנשיא דונלד טראמפ, הוצאו כ-1,300 מעובדי VOA לחופשה מנהלית בתשלום, בעקבות קיצוץ חד בתקציב USAGM. ב-7 במאי 2025 הודיעה הסוכנות כי רשת החדשות 
תספק תוכני חדשות ל-VOA. ב-20 ביוני 2025 נשלחו הודעות פיטורים ל-639 עובדים נוספים, מהלך שהשלים צמצום של כ-85 % מכוח-האדם של USAGM והביא לשיתוק כמעט מוחלט של רוב שידורי קול אמריקה.

## רקע
בשנת 1939 פרסמה ועדה מטעם הקונגרס מדיניות לפיה "רישיון לתחנת שידור לשידורים בינלאומיים יינתן רק לתחנה המשקפת את תרבותה של הארץ (ארצות הברית) ומקדמת רצון טוב, הבנה ושיתוף פעולה בינלאומי". מטרת המדיניות נגזרה מעקרונות מדיניות השכן הטוב (Good Neighbor policy) של פרנקלין רוזוולט שהופנתה למדינות אמריקה הלטינית. אולם ראשי תחנות הרדיו הפרטיות ראו במדיניות משום הטלת צנזורה על שידוריהן והממשל ראה צורך לפתח שידורי רדיו משלו, שלא יחייבו אותו לסמוך על מפעילים פרטיים או לצנזר אותם.

ב-1940 לקח על עצמו נלסון רוקפלר, ראש היחידה לתיאום יחסים בינלאומיים במחלקת המדינה של ארצות הברית להקים תחנת שידור בגלים קצרים ששידוריה יופנו אל אמריקה הלטינית ויילחמו בתעמולה הנאצית.

## במלחמת העולם השנייה
בינואר 1942 שכרה ממשלת ארצות הברית מקטעים בני 15 דקות מכל תחנות השידור עבור שידורי "קול אמריקה". אות השידור היה השיר יאנקי דודל. השידורים כללו חדשות שהופנו ליפן, איי דרום האוקיינוס השקט, צפון אפריקה ואירופה הכבושה. השידור הראשון של "קול אמריקה" היה ב-1 בפברואר 1942.
המוטו של השידורים היה "אנו אומרים לכם את האמת, טובה או רעה". כאשר קם "משרד האינפורמציה" במשרד ההגנה באמצע 1942, הוא לקח תחת חסותו את שידורי קול אמריקה.

בתחילת דרכה הגיעה קול אמריקה להסכם עם ה-BBC האנגלי על מנת לשדר באנגליה, צרפת, צפון אפריקה ואיטליה. משדרים הוקמו על אדמת אירופה בפלרמו, לאחר פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי 1943. השידורים לאזור הפסיפי שודרו מהוואי ולאחר מכן מן הפיליפינים (מ-1944).

עם סוף מלחמת העולם השנייה היו ל"קול אמריקה" 39 משדרים ברחבי העולם והיא שידרה ב-40 שפות שונות. מרכזי ההפקה היו בניו יורק ובסן פרנסיסקו והועסקו בהם למעלה מ-1,000 אנשי מקצוע שהכינו יומני חדשות, תוכניות תרבות, מוזיקה ופרשנות. חלק מהתוכניות יועדו לשידור פנים בתוך ארצות הברית, אך רובן יועדו לשידורי חוץ.

ב-1945 הועברה רשת השידור למחלקת המדינה ושידוריה צומצמו במידה ניכרת.

## במלחמה הקרה
שמאל|ממוזער|250px|ויליס קונובר מגיש תוכנית ג'אז בקול אמריקה ב-1969
מחלקת המדינה השתמשה בשידורים כחלק מהתפיסה הכוללת של מדיניות החוץ.

ב-1947 החלה ברית המועצות לשדר תעמולה קומוניסטית ברחבי אירופה ובתגובה החלה "קול אמריקה" לשדר בשפה הרוסית בעוצמה גבוהה ממשדריה באירופה. בתגובה החלה ב-1949 מערכת לוחמה אלקטרונית מצד ברית המועצות למטרת שיבוש השידורים.

ב-1952 נעשה ניסיון להקים  ספינות שידור, שעל סיפונן יותקן אולפן שידור שיועד לשדר אל ברית המועצות, ארצות מזרח אירופה וסין. הספינה הראשונה מסוג זה, ה-*Courier*, עגנה ברודוס, בהרשאת יוון ושידרה עד שנות השישים, אולם היא נותרה יחידה והצי המתוכנן לא הוקם.

ב-1950 חודשו השידורים בערבית, תחילה במסגרת חצי שעה ועד משבר סואץ ב-1956 התארכו השידורים לכדי 14 וחצי שעות יומיות.

ב-1953 הוקמה סוכנות האינפורמציה של ארצות הברית (USIA – United States Information Agency), שהתקיימה עד 1999, ו"קול אמריקה" סונפה אליה. הסוכנות הייתה שייכת למשרד לענייני חינוך ותרבות של מחלקת המדינה שיועד להפצת תרבות אמריקאית ברחבי העולם. קול אמריקה שידרה במסגרת זו תוכניות ג'אז שהפכו להיות פופולריות ושולבו במסעות הופעות שמומונו על ידי מחלקת המדינה. בין האמנים שהשתתפו בתוכניות אלה היו דיזי גילספי, לואי ארמסטרונג ודיוק אלינגטון.

בעת משבר הטילים בקובה באוקטובר 1962 שידרה קול אמריקה שידורים למדינות דרום ומרכז אמריקה בספרדית ברצף, 24 שעות ביממה במשך 14 יום. הרשת גם שידרה לעולם את נחיתת אפולו 11 על הירח, ששולבה במהלך תעמולתי והסברתי של ארצות הברית.

קול אמריקה השקיעה רבות במשדריה באירופה, ובפרט בברלין, במקביל שידר באירופה גם "רדיו אירופה החופשית/"רדיו ליברטי", ששידוריו היו נדבך בקמפיין של לוחמה פסיכולוגית שניהל ה-CIA, אשר קיבל תכנים גם מקול אמריקה. לאחר התמוטטות ברית ורשה, ב-1991, הודו רבים ממתנגדי הקומוניזם ששידורי קול אמריקה סייעו להם בהעלאת המורל ובקבלת מידע. זאת למרות שהשידורים שובשו תדיר על ידי הממשלות במזרח אירופה. אולם, במהלך המרד ההונגרי ב-1956 ובמהלך האביב של פראג ב-1968 תמכו השידורים במורדים ועודדו אותם במלל, אך ללא גיבוי של ממש במעשים מצד ממשלת ארצות הברית.

לאחר הכרזה על משטר צבאי בפולין בשנת 1981 שידורי קול אמריקה בפולנית צמחו עד ל-7 שעות ביממה. לצורך כך הוחזרו לעבודה עובדים וותיקים דוגמת אנטוני קופר.

בשנות השמונים פותחו שידורי טלוויזיה בלוויין שהופנו לאירופה, קובה וסין על ידי רשת שנקראה WORLDNET, הרשת מוזגה לתוך קול אמריקה ב-2004. כמו כן פותחה רשת רדיו וטלוויזיה ייעודית עבור מתנגדי משטר בקובה בשם TV/Radio Martí. בשנים אלה התחילה קול אמריקה לשדר גם לאפגניסטן, בשפות מקומיות (דארי ופשטו) ובסוף העשור הגבירה את שידוריה לסין בשפות קנטונזית ומנדרינית ודיווחה על ההתפתחויות הפרו-דמוקרטיות של 1989 (ששיאן היה המחאות בכיכר טיין-אן-מן).

### תוכניות באנגלית קלה – Special English
ב-1959 יזמה הרשת את שידורי "Special English" במטרה לשדר תוכניות באנגלית קלה (תוך שימוש באוצר מילים בסיסי של 1,500 מילים) עבור קהל שאינו דובר אנגלית כשפת אם. שידורי Special English כוללים שידורי חדשות, עדכוני מדע, חלל, תרבות ומוזיקה אמריקאית וסיפורים אודות דמויות בהיסטוריה האמריקאית. מורים לאנגלית ברחבי העולם משתמשים בשידורי Special English ככלי עבור תלמידיהם ללימוד השפה והתרבות. באוקטובר 2009 נחגג יובל שנים לשידורי Special English.

### פרשת תחנת הממסר של "קול אמריקה" בערבה
בסוף 1984 החליטה ממשלת ישראל להיענות לבקשה של ארצות־הברית להציב בישראל משדרים עבור 'קול אמריקה'. זאת במטרה שתשמש תחנת ממסר להעברת שידורי קול אמריקה בגלים קצרים בעוצמה גבוהה לברית המועצות, מרכז אסיה ומזרח אפריקה. במהלך 1985 החל משא ומתן בין ישראל לארצות הברית על הסכם ההקמה. אותר שטח בערבה, ליד עין חצבה לצורך הקמת תחנת הממסר וישראל דרשה שאת העבודות ההקמה יבצעו חברות ישראליות. תקציב הפרויקט הוערך בכ-100 מיליון דולר. תחילה דחו האמריקנים את הדרישה שעבודות ההקמה ימסרו לחברות ישראליות. אחר כך הוסכם ש-50% מהתקציב ימסר לחברות ישראליות.

לצורך הפרויקט הוקמה מנהלת שבראשה עמד ראובן ירדור שהייתה אמורה להוציא למכרז את עבודות הבנייה והתשתית של תחנת ההמסר. בקיץ 1986 דווח שתקציב הפרויקט יהיה 300 מיליון דולר. במקביל החלה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה בהכנת תוכנית מתאר לפרויקט. ביוני 1987 נחתם הסכם בין ממשלות ארצות הברית וישראל להקמת התחנה, והוא אושרר על ידי הממשלה בדצמבר 1987. בנוסף, ועדה של הסנאט של ארצות הברית אישרה את המימון לפרויקט.

הפרויקט נתקל בהתנגדויות שונות: המועצה האזורית הערבה התיכונה טענה שהפרויקט קיבל פטור מתשלום מיסים ולא ייתרום דבר לאזור, ארגוני איכות הסביבה טענו שעבודות ההקמה יפגעו בחי ובצומח באזור, ועלה חשש על השפעותיה של הקרינה האלקטרומגנטית העזה של המשדרים רבי-העוצמה. שטח התחנה תוכנן על 8,000 דונם מצפון לעידן ועין חצבה. לצורך הקמת התחנה תוכננה הסטה של כביש הערבה והקמת שתי תחנות קרקע ללוויינים, 16 משדרים בגלים קצרים בעוצמה של 500 קילו-וואט. עוד תוכננו 16 אנטנות ומערכות לניטור קרינה אלקטרומגנטית.

פרטי מכרז ההקמה הוגשו בפברואר 1988. אך פרסומו לקבלת הצעות נדחה עד תחילת 1990. במקביל החלו עבודות התשתית להכשרת השטח, אולם המשך העבודות התעכב, בשל ויכוח בין צה"ל ורשות שמורות הטבע, על הקצאת שטח שדורש צה"ל, כתחליף לשטחי האימונים שיילקחו ממנו עבור הפרויקט. שטח האימונים החלופי נדרש גם עבור חיל האוויר, במקום השטח בו לא יוכל עוד החיל להשתמש, בעקבות הקמת התחנה. ביולי 1991 הורה בית המשפט הגבוה לצדק לעכב את הקמתה של תחנת הממסר בעקבות עתירות של החברה להגנת הטבע והמועצה האזורית ערבה תיכונה. שופטת בית המשפט העליון, שושנה נתניהו, קבעה כי שלושה נושאים עקרוניים לא נבדקו עד תום בטרם החליטה המועצה הארצית לתכנון ולבניה לאשר את הקמת התחנה, כולל: הסכנות הנשקפות לציפורים מהפעלתה, השלכות קביעת מיקום התחנה על מיקום שטחי האש של צה"ל ונושא ההשפעות האפשריות על ישובי הסביבה. בעקבות החלטה זו הודיעה "קול אמריקה" על ביטול הפרויקט.

בקיץ 1992 חודש הפרויקט, לאחר שנערך תסקיר השפעה על הסביבה שקבע שהשפעתה על חיות הבר ותושבי הסביבה תהיה קטנה. חברת אלביט זכתה במכרז ההקמה, אולם במאי 1993 הודיע הנשיא ביל קלינטון על ביטול הפרויקט ועל הקמת תחנת ממסר קטנה יותר בכווית. בנוסף, החליטה ועדת משנה של ועדת ההקצבות של בית הנבחרים של ארצות הברית לבטל את סעיף התקציב שהוקדש לפרויקט. בשלב זה גם התייתר הצורך בתחנת הממסר בעקבות התפרקות ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה.

## לאחר תום המלחמה הקרה
תום המלחמה הקרה פתח בפני קול אמריקה אפשרויות שידור ללא הפרעות והיא הרחיבה את השפות שבהן שידרה ואת אזורי הכיסוי לאזורים בהם שרר דיכוי אוכלוסייה כגון כורדיסטן, רואנדה, טיבט ומדינות יוגוסלביה לשעבר. קול אמריקה גם משדרת תוכניות במסגרת חברות שידור מקומיות כגון התוכנית "חברון סה אגא" (באורדו: "מעבר לכותרות") בטלוויזיה של אפגניסטן.

ב-1994 יצר הנשיא ביל קלינטון את מועצת נאמני השידור (Broadcasting Board of Governors) ואת "המשרד לשידורים בינלאומיים" (International Broadcasting Bureau; IBB) כגופים פדרליים עצמאיים, תוך ביטול סוכנות האינפורמציה של ארצות הברית. הגוף החדש כלל פיקוח ובקרה על כל גופי השידור הבינלאומיים של הממשל כגון רדיו אירופה החופשית, רדיו סין החופשית, רדיו סאווה (Sawa) ורשת אל-חורה (Al Hurra) בערבית, ורדיו פרדה (Radio Farda, בפרסית).

ב-1994 הייתה רשת קול אמריקה הראשונה להשתמש באינטרנט לצורך הקמת תחנת שידור המשדרת חדשות ותכנים עדכניים באופן רציף באתרה. האתר מציע תוכן ב-44 שפות. כמו כן מנצלת קול אמריקה את האתר יוטיוב לצורך פרסום תכניה.

בפברואר 2004 נוסד ערוץ אל-חורה בערבית, המשודר באמצעות לוויין ל-22 מדינות ערב.

במרץ 2025 נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, חתם על צו נשיאותי לפירוק הסוכנות לתקשורת גלובלית של ארצות הברית , שמפקחת על גופי שידור במימון ממשלתי, כולל "קול אמריקה". מנהל "קול אמריקה", מייקל אברמוביץ', טען כי מדובר בצעד חסר תקדים שמשתיק את השידור לאחר 83 שנות פעילות. הבית הלבן כינה את "קול אמריקה" "קול של אמריקה הרדיקלית" וטען כי הגוף נוטה שמאלה. עיתונאים וארגוני תקשורת הביעו דאגה מהמהלך, בטענה כי הוא פוגע בעצמאות העיתונאית של גופים המאתגרים משטרים סמכותניים. הבית הלבן טען שהקיצוצים הם חלק מהמאמץ של אילון מאסק לצמצום הביורוקרטיה הפדרלית. מערך השידורים בפרסית הוחזר זמנית בזמן מבצע עם כלביא.

## השידורים בעברית

בין 15 במאי 1951 ל-28 באפריל 1953 שידרה תחנת קול אמריקה, במשך חצי שעה מדי ערב, שידור בשפה העברית המיועד למאזינים במדינת ישראל. השידורים החלו בימי נשיאותו של הנשיא הארי טרומן, ידיד ישראל והופסקו לאחר חילופי הממשל בארצות הברית, בראשית תקופת כהונתו של הנשיא דווייט אייזנהאואר עקב קיצוץ בתקציב התחנה.

## לקריאה נוספת

* Dizard, Wilson P. Inventing Public Diplomacy: The Story of the U.S. Information Agency 2004, Lynne Rienner Publishers, 
* Rugh, William A. American Encounters with Arabs: The "Soft Power" of U.S. Public Diplomacy in the Middle East. 2006, Greenwood Publishing Group. 
* Appy, Christian G. Cold War Constructions: The Political Culture of United States Imperialism. 2000, University of Massachusetts Press; 


## קישורים חיצוניים

* 
* 

* אתר הבית  ו-44 שפות נוספות
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:תחנות רדיו
קטגוריה:המלחמה הקרה
קטגוריה:זוכי פרס פיבודי
קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: חברות
קטגוריה:כלי תקשורת שהוכרזו ברוסיה כ"סוכנים זרים"