open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ארתור אקסמן

**ארתור אקסמן** (בגרמנית: **Artur Axmann**; 18 בפברואר 1913 - 24 באוקטובר 1996), היה המפקד האחרון של הנוער ההיטלראי.
## ביוגרפיה
אקסמן הקים את קבוצת הנוער ההיטלראי הראשונה במדינת וסטפאליה בשנת 1928. הוא למד משפטים ובשנת 1932 מונה לארגן את תנועת הנוער ההיטלראי בקנה מידה ארצי. הוא היה אחראי על החינוך המקצועי והחקלאי של חניכי התנועה. באוגוסט 1940 הוא החליף את באלדור פון שיראך כמנהיג הנוער ההיטלראי (Hitlerjugend).

בשנת 1941 התנדב לשרת בחזית המזרחית, נפצע קשה ואיבד את זרועו הימנית. בינואר 1944 הוענק לו אות המסדר הגרמני-העיטור הגבוה ביותר שניתן על ידי המפלגה הנאצית. לקראת סוף המלחמה אקסמן החל להתקרב לחוג הפנימי של היטלר. הוא ארגן יחידות של הנוער ההיטלראי, שכללו נערים ומתבגרים ושיבץ אותם בשורות מיליציית הפולקסשטורם. הם נשלחו לאייש את קו החזית ב"רמות זלו", מול הצבא האדום בפיקודו של גאורגי ז'וקוב. רוב הצעירים לא קיבלו אימון צבאי ונפלו בהמוניהם עם תחילת הקרב על ברלין ב-16 באפריל 1945.

ב-20 באפריל 1945 נחגג יום הולדתו האחרון של היטלר. באותו יום עלה היטלר מהבונקר שלו לגן ההרוס של הקנצלריה של הרייך. שם המתינה לו שורה של חברי הנוער ההיטלראי שהצטיינו בקרבות האחרונים נגד הטנקים הסובייטים. היטלר פסע שפוף בלווית אקסמן, שמע מכל נער על גבורתו וליטף בחיבה את פניו כשאקסמן מתבונן מאחור בסיפוק. זו הייתה הפעם האחרונה שהיטלר יצא מהבונקר שלו, בו התאבד מספר ימים לאחר אותו יום.

ב-1 במאי 1945 קרוב לחצות יצא אקסמן מהבונקר ביחד עם מרטין בורמן וד"ר לודוויג שטומפפגר. הם לוו בטנק "טיגר" ותותח סער מתנייע. אקסמן נפרד מחבריו ופנה מזרחה, אך נתקל בסיור סובייטי. הוא חזר על עקבותיו וכעבור זמן קצר נתקל לדבריו בגופותיהם של בורמן ושטומפפגר. הוא לא התעכב לבחון את הדרך שבה מתו אלא הסתלק במהירות מהמקום.

הוא הצליח להתחמק מהרוסים וחי מספר חודשים בשם הבדוי **אריך זיברט**. הוא נעצר בדצמבר 1945 לאחר שנחשפה מחתרת נאצית שארגן. במאי 1949 נידון למאסר של שלוש שנים ושלושה חודשים.

לאחר שחרורו עבד כסוכן מכירות. ב-19 באוגוסט 1958 נידון לקנס של 35,000 מרקים על החדרת עקרונות התורה הנאצית ללבותיהם של הצעירים.

## לקריאה נוספת
* **אנטוני ביוור: נפילת ברלין**, 2003.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:הנוער ההיטלראי
קטגוריה:מעוטרי אות הזהב המפלגתי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1913
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1996
הלומתאן

תרכובות **הלומתאניות** הן מולקולות של מתאן שאחד או יותר מאטומי המימן שלהן הוחלף באטומים של הלוגנים. ההלוגנים נמצאים בקבוצה ה-17 בטבלה המחזורית של היסודות. ההלוגנים נקשרים בעזרת קשרים קוולנטיים והתרכובות בדרך כלל יציבות. בתנאים רגילים רוב התרכובות לא פעילות אולם בטמפרטורות גבוהות אפשר לייצר מהם תוצרים רעילים.

שילוב של הלומתאנים עם הלוגנים בעלי שרשראות פחמן קצרות של תרכובות דומות כמו הלואתאנים, הלופרופאנים וכו' שימושי בדרך כלל כנוזל קירור, כממס, וליצירת פלסטיקים יציבים ושימושים כמו טפלון.

ההלומתאנים הם מחמצנים חזקים יותר ממתאן בגלל ההלוגנים.

## הלומתאנים נפוצים
ההלוגנים שמופיעים באופן טבעי היוצרים הלומתאנים הם:
*פלואור, שבגלל שהוא היסוד הכי פעיל, הוא יוצר תרכובות יציבות ביותר.
**פלואורומתאן (מתיל פלואוריד CH3F) משמש בייצור חומרים מוליכים למחצה. ידוע גם בשם Freon-41.
**דיפלואורומתאן (CH2F2) הוא נוזל קירור שלא גורם נזק לאוזון.
**טריפלואורומתאן (פלואורופורם, CHF3) משמש בתעשיית המוליכים למחצה וכמקרר. ידוע גם כ-Freon-23.
**טטרפלואורומתאן (פחמן טטרפלואורידי, CF4) הוא גז בעל נקודת רתיחה נמוכה שמשמש בקירור. ידוע גם כ-Freon-14 או R14.
*כלור
**כלורומתאן (מתיל כלוריד, CH3Cl) פעם שימש כמקרר, היום משתמשים בו במהלך הייצור של פולימרים של סיליקון, ובסינתזה כגורם לכוריזציה ומתיליזציה. ידוע גם כ-Freon-40.
**דיכלורומתאן (DCM, מתילן כלוריד, CH2Cl2) הוא ממס אורגני ששימושו נפוץ מאוד בעיקר בתהליכים בתעשייה, בהורדת צבע והסרת שומן. יש לו עוד שימושים כמו הוצאת הקפאין מהקפה והכנת תמציות טעם.
**כלורופורם (טריכלורומתאן, CHCl3) שימש בעבר כחומר הרדמה אבל לא בהווה בגלל רעילותו. כיום הוא משמש כממס תעשייתי, ולהכנת צבעים ומדבירים.
**טטרכלורומתאן (פחמן טטרכלורידי, CCl4) הוא נוזל לא דליק בעל נקודת רתיחה נמוכה. בעבר שימש כנוזל ניקוי ולכיבוי אש, אבל עכשיו ידוע שהוא מאוד מסרטן.
*ברום
**ברומומתאן (מתיל ברומיד, CH<sub>3</sub>Br) כיום לא בשימוש מכיוון שהוא הורס את שכבת האוזון.
**דיברומומתאן (מתילן ברומיד, CH2Br2) ממס המשמש בסינתזה אורגנית.
**ברומופורם (CHBr3) כיום משמש להפרדה של מינרלים כבדים.
**טטרברומומתאן (פחמן טטרברומידי, CBr4)
*יוד
**יודומתאן (מתיל יודיד, CH3I) משמש כגורם למתילציה.
**דיודומתאן (CH2I2) משמש כממס ובהפרדה של מינרלים כבדים כמו ברומופורם.
**יודופורם (CHI3) שימש כחומר מחטא.
**טטריודומתאן (CI4)משמש כגורם ליודינציה.
*שילובים
**כלורופלואורומתאן
**ברומופלואורומתאן
**פלואורויודומתאן
**ברומוכלורומתאן
**כלורויודומתאן
**ברומויודומתאן
**כלורודיפלואורומתאן
**דיכלורופלואורומתאן
**כלורוטריפלואורומתאן
**טריכלורופלואורומתאן
**דיברומודיפלואורומתאן
**דיכלורודיפלואורומתאן
**דיברומודיפלואורומתאן
**ברומוכלורודיפלואורומתאן

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תרכובות אורגניות
אלכסנדרו סבר

**אלכסנדרו סבר** (22 בינואר 1921 - 13 במאי 2010) היה סופר ומחזאי רומני- ישראלי, יהודי יליד רומניה שכתב ברומנית.
## חייו
סבר נולד במוינשט בשם סולומון (סולו) זילברמן. ב-1948 סיים את הפקולטה לפילוסופיה וספרות של אוניברסיטת בוקרשט ובשנת 1990 עלה לישראל. משנת 1955 היה לחבר באיגוד הסופרים של רומניה ובהמשך, בישראל, היה חבר בהתאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית.

נפטר בבאר שבע ב-13 במאי 2010.

## מספריו
* 1955 "Boierii şi ţăranii" (הבויארים והאיכרים), טרגדיה מבוססת על אירועי מרד האיכרים ברומניה.
* 1957 "Cezar Dragoman" (צ'זר דרגומן).
* 1957 "Regele, spionul şi actorul" (המלך, המרגל והשחקן).
* 1966 "Uciderea pruncilor" (הריגת התינוקות).
* 1968 "Cercul" (המעגל).
* 1973 "Noaptea Speranţelor" (ליל התקוות), כרך הכולל את המחזות "Divorţul" (הגירושין) ו-"Întoarcerea" (השיבה).
* 1977 "Impostorul" (המתחזה).
* 1982 "Descăpăţînarea" (העריפה), כרך הכולל את המחזות "Menajera" (סוכנת הבית) ו-"Descăpăţînarea". המחזה "Descăpăţînarea" תורגם לכמה שפות ובהן אנגלית תחת השם "The fallen oak gree".
* 1982 "Îngerul bătrîn" (המלאך הזקן), אסופה של מחזות הכוללת את "Îngerul bătrîn", Noaptea e parohia mea (הלילה הוא קהילתי), "Un os pentru un cîine mort" (עצם בשביל כלב מת) ו-"Minunile lui Frochi Hirsch" (הניסים של פרוכי הירש).
* 1984 "Don Juan Apocalipticul" (דון חואן האפוקליפטי), אסופת מחזות הכוללת את "Don Juan Apocalipticul", הטרילוגיה "Leordenii" וגם את "Îngerul slut" (המלאך המעוות) ו-"Memoria durerii" (זיכרון הכאב).
* 1995 "Cartea morţilor" (ספר המתים), הופיע בתל אביב בהוצאת פפירוס.
* 1999 "Inventarul obsesiilor circulare" (ספירת המלאי של הטרדונות המעגליים), הופיע בקלוז'-נפוקה בהוצאת Apostrof.
* 2000 "Insomniacii" (חסרי השינה), הופיע בבוקרשט בהוצאת Hasefer.

## פרסים
* 1977 פרס איגוד הסופרים של רומניה.
* 1983 פרס למחזאות מטעם התאחדות סופרי בוקרשט.
* 1986 פרס למחזאות של איגוד הסופרים של רומניה.
* 1991 פרס מטעם הסוכנות היהודית.
* 1993 פרס התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית.
* 1995 פרס הקרן על שם שרה וחיים ינקולוביץ'.
* 1996 פרס "נ. פאלטי".
* 1999 פרס "סבסטיאן קוסטין".
* 2003 פרס "פליקס אדרקה".

## קישורים חיצוניים
* ריאיון עם אלכסנדרו סבר ותצלום שלו  ברומנית

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוקרשט
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:מחזאים יהודים
קטגוריה:מחזאים ישראלים בשפה הרומנית
קטגוריה:סופרים ישראלים בשפה הרומנית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
רידג'בק רודזי

ה**רידג'בק הרודזי** (באנגלית: **Rhodesian Ridgeback**) הוא כלב ציד גדול שמוצאו מדרום אפריקה, הקרוי על שם הפס האופייני שעל גבו. הרידג'בק נחשב לכלב אינטליגנטי, נאמן, חזק ואמיץ.

## היסטוריה
מוצאו של הרידג'בק הרודזי הוא מזימבבואה, (לשעבר רודזיה), ומכאן מקור שמו. הוא כלב שפותח על ידי מתיישבים אירופיים שחיו ברודזיה במאה ה-18, וייעודו היה ציד אריות, הרידג'בק פותח מעירוב גזעים, שכללו בין השאר גזע מקומי, טרייר אירי, פוינטר, קולי, בולדוג, גרייהאונד, איירדייל טרייר, וכנראה שגם דני ענק. את המאפיין הבולט שלו קיבל הרידג'בק מהגזע המקומי: פס ארוך של שיער במרכז הגב, שכיוון צמיחתו הפוך מכיוון צמיחת השיער בייתר הגוף, והוא יוצר מבנה של "רכס" שיער במרכז הגב. במהלך פיתוח הזן, סיגל לעצמו הרידג'בק יכולות הישרדות גבוהות שסייעו לו לחמוק מתנינים ונחשים, עמידות גבוהה לטמפרטורות קיצוניות של חום וקור, ויכולות פיזיות מרשימות.

הרידג'בק הוא כלב נאמן לבעליו ומגונן על המשפחה. הרידג'בק נוטה להיות חשדן כלפי זרים שנכנסים לשטח הטריטוריה של המשפחה. הרידג'בק לא מתאים לבעלים חסרי ניסיון, והוא כלב בעל מרץ שדורש מרחב וטיולים ארוכים להוצאת אנרגיה.
גופו האתלטי והשרירי דורש אוכל רב ותזונה נכונה. עם האילוף הנכון יהיה כלב שמירה מצוין מפני פורצים ויגן על בעליו בעת הצורך. למרות תכונותיו הפיזיות המרשימות לרידג'בק צד רגיש ולכן אילופו צריך להיות הדרגתי ולא אינטנסיבי מדי.

## מבנה כללי
* **גובה -** 60 - 68 ס"מ.
* **משקל -** 32 - 45 ק"ג.
* **צבע -** חום בהיר עד אדמדם, לעיתים עם כתם לבן על החזה.
* **תוחלת חיים אופיינית -** 11 שנה.
* **אופי: כמו כן הרידגבק הרודזי דומה באופיו ל"[[ויימרנר|וימרנר]]" אנרגטי, בעל יכולת עבודה גבוהה, ידידותי, אוהב ילדים.**
## קישורים חיצוניים

*  רידג'בק רודזי באתר dogsindepth.com
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הקבוצה השישית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה הרביעית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה השנייה של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
שאול כרמל

**שאול כרמל** (ברומנית: **Shaul Carmel**; נולד בשם המשפחה **קרויטורו**, ברומנית: **Croitoru**; 6 ביולי 1937 - 31 במרץ 2011) היה משורר, סופר, מתרגם ומחזאי ישראלי בשפה הרומנית, יהודי יליד רומניה.

## ביוגרפיה
שאול כרמל נולד ביישוב שטפנשט, על יד בוטושאן. מצד אמו היה צאצא למשפחה של זמרים וחזנים. סבו, רב יוסלה שפירא היה חזן ידוע באזור, ואחיו ז'אן סספירו הפך לטנור אופרה בארצות הברית.
בשנת 1940 אביו שגויס כקצין בצבא ברומני, נזרק מהרכבת על ידי חסידי התנועה הלגיונרית ונפצע. בהמשך ראש היישוב שטפנשט ליווה את האם המחופשת בבגדי איכרה רומניה על מנת שתבקר את בעלה הפצוע בבית החולים "גלרטר" ביאשי.
שאול כרמל, אז קרויטורו, למד בתיכון "אוגוסט טרבוניו לאוריאן" בבוטושאן, והיה פעיל בק'נקולום (חוג) הספרותי על שם אמינסקו. בעידוד מזכיר המפלגה הקומוניסטית המקומי, ובניגוד לדעת אביו, נסע לבוקרשט כדי ללמוד בבית הספר לספרות ולביקורת הספרות על שם מיכאי אמינסקו.
את שירו הראשון פרסם במדור הספרותי של העיתון "קלופוטול" ("הפעמון") בבוטושאן, שבבעלותו של סקרלט קלימאכי. מקבץ שיריו הראשון "קרני שמש" („Raze de soare”) הוצא לאור בשנת 1956 בכתב העל "יאשול ליטראר" ("יאש הספרותית").
שאול כרמל עלה לישראל בשנת 1965. היה בין מייסדי התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית ונשיאה.

שיריו תורגמו לעברית, רוסית, סלובקית וסינית. בשנת 1985 פרסם בישראל מחזה שנכתב בעברית בשם "כוחו של הערפל".

שאול כרמל תרגם לעברית שירים של משוררים רומנים, בהם מיכאי אמינסקו ואנה בלנדיאנה.

בשנת 1988 זכה שאול כרמל בפרס מיכאי אמינסקו לשירה רומנית.

## פרסים ואותות כבוד
*1996 הפרס לשירה על שם מיכאי אמינסקו של האקדמיה הרומנית

## מספריו
* 1956 *Raze de soare* "קרני שמש"
* 1958 *Întâia făclie* ("הלהבה הראשונה")
* 1967 Jurnal de front "יומן קרב"
* 1968 Florile nisipului "פרחי חול"
* 1970 Răspântii "צמתים"
* 1977 Cu mâna pe inimă "עם היד על הלב"
* 1981 Războiul sărmanilor "מלחמת האומללים"
* 1984 Târziu "מאוחר"
* 1985 - המחזה ``כוחו של הערפל``
* 1988 Poezii de nerostit "שירים שלא לדקלום"
* 1993 Fuga din rai
* 2002 "חיוך אבוד"
* "מצלע חלום"
(2002 *Vânzătorul de zăpadă* (מוכר השלג)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:משוררים ישראלים כותבי רומנית
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
הארי רקנאטי

**הארי רקנאטי** (1918 – 18 בדצמבר 2011) היה בנקאי, איש עסקים, אספן אמנות ובעל רשת מוזיאונים. מייסד מוזיאון ראלי.

## ביוגרפיה
הארי רקנאטי נולד בסלוניקי. באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב.

### בנקאות
ב-1935 הקים אביו ליאון את בנק דיסקונט. בגיל צעיר מאוד הצטרף לעבודה בבנק, לצדו של אביו, וכאשר מת האב בפתאומיות ב-1945, התמנה הארי הבכור למנהל הבנק. כעבור שבע שנים הודח על ידי שלושת אחיו מניהול הבנק על רקע סכסוכים משפחתיים. הסכסוך הביא לקרע משפחתי שניתק את הארי מהמשפחה, הוא עבר להתגורר בז'נבה וניהל שם את הסניף האירופי הראשון של הבנק, שנקרא "דיסקונט אוברסיז" ובמקביל החל להקים במסגרת המשפחתית רשת של בנקים פרטיים באירופה ובדרום אמריקה. ב-1960 רכש את "בנק ראלי" הבריטי, ועבר להתגורר בלונדון עם אשתו פאולינה גולדברג, ממנה התגרש לאחר מכן, ובתם היחידה.

ב-1970 רכש מאחיו את השליטה בשני בנקים באירופה וניתק כליל את קשריו העסקיים עם המשפחה. לדבריו "החליט לפרוש מהקבוצה לאור התעקשותם של אחיו להפוך את בנק דיסקונט לישראל לחברה ציבורית עם מניות נסחרות בבורסת תל אביב". כמו כן הוא חשש מאוד מהיקף הפעולות הפיננסיות ובמקרקעין שהתרחשו בניו יורק ושחמקו מעיניו. הפרידה מאחיו הוגשמה בשנת 1970.

כאשר פרצה השערורייה של משבר מניות הבנקים בה היה מעורב גם בנק דיסקונט, הביע הארי רקנאטי בפומבי את סלידתו מהדרך בה ניהלו אחיו את הבנק, ובמיוחד התבטא בחריפות נגד אחיו רפאל רקנאטי, מנהל הקבוצה. ב-1995 אף תבע באמצעות בג"ץ לחייב את האח להתפטר מניהול עסקי הבנק לאחר שערוריית ויסות המניות.

### עסקי אמנות
הארי רקנאטי היה אספן אמנות נלהב, שהחל לעסוק בכך כתחביב כבר ב-1943. במשך שנים אסף יצירות אמנות רבות, ביניהן אוסף אמנות אירופאית ענק ואוסף עצום של אמנות לטינו אמריקנית (לטענתו האוסף הגדול ביותר בעולם של אמנים חיים). את היצירות אחסן במחסניו באירופה ולאחר שפרש מעסקי הבנקאות עבר לעסוק באמנות. מ-1987 ועד 2000 הקים את רשת המוזיאונים ראלי, באורוגוואי, צ'ילה, ספרד ואף בקיסריה יש שני מוזיאונים: מוזיאון ראלי 1 הוותיק ומוזיאון ראלי 2, מוזיאון לזיכרון ספרד שנפתח ב-2007. כל המוזיאונים שהקים רקנאטי הם ללא מטרות רווח ולא מתאפשרת בהם פעילות מסחרית.

הסיפור המשפחתי של הקרע ב מוצג לציבור המבקרים במוזיאון ראלי בקיסריה בדפי הסבר המחולקים לכל מבקר, וכן בשלטים גדולים הניצבים בכניסה למוזיאון. באחד השלטים נכתב: "ישנם אלה המזהים בטעות מצערת את מוסדנו עם החבורה אשר העיתונות ושאר אמצעי התקשורת מכנים משפחת רקנאטי. אין לי כל קשר לאנשים אלה או למפעליהם מאז שנת 1970. הסיבה לכך מפורטת בשני השלטים הסמוכים".

רקנאטי נפטר ב-18 בדצמבר 2011 בישראל. הוא אחיהם הבכור של דניאל, רפאל ויעקב.

## ספר שכתב
***רקנאטי, אב ובנו** – הוצאת כנה. 1983. אוטוביוגרפיה.

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של מוזיאון ראלי לאמנות בקיסריה
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
הארי
קטגוריה:בנקאים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בנק דיסקונט לישראל
קטגוריה:אספני אמנות ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית מסלוניקי
קטגוריה:ישראלים ילידי יוון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
מוצאי חג

ביהדות, **מוצאי חג** או **מוצאי יום טוב** הוא הזמן שבין צאת החג לבין עלות השחר שלאחר מכן.

בדומה ליציאת השבת, גם הדרך הבסיסית לזיהוי יציאת החג היא הסתכלות בשמים, וחיפוש אחר שלושה כוכבים (כוכבים בולטים מאוד, כגון נוגה, אינם נחשבים בקביעת יציאת השבת). כאשר אכן ישנם שלושה כוכבים, הרי שהחג יצא. בימים מעוננים, שבהם לא ניתן היה להבחין בכוכבים, חיכו עד שהחשיכה הבטיחה שבוודאות הופיעו שלושה כוכבים. בימינו מחשבים מראש את זמני יציאת החג בעזרת מומחי אסטרונומיה.

בדומה למוצאי שבת, גם במוצאי יום טוב עורכים הבדלה, אך אם החג לא חל בשבת מדלגים על ברכת "מאורי האש" (מכיוון שהיא נבראה במוצאי שבת), וכן על ברכת "בשמים" שכן ביום טוב אין נשמה יתירה כמו בשבת. יש נוהגים לדלג גם על הפסוקים שנהוג לומר לפני הבדלה.

במוצאי היום הראשון של פסח ושל סוכות מתחיל חול המועד. לעיתים משמשים מוצאי חג לחגיגות משלהם, תוך ניצול העובדה שבזמן זה לא חלים הכללים של קדושת החג:
* במוצאי שמחת תורה נחגגות הקפות שניות.
* במוצאי שביעי של פסח מתחילות חגיגות המימונה. 
* מוצאי יום הכיפורים מתאפיינים בסעודה המסיימת את הצום, ויש המתחילים בהם את בנייתה של סוכה. 

קטגוריה:יום טוב
מרדכי זר

**מרדכי זר** (14 בינואר 1914 – 16 בדצמבר 1982) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י.

## ביוגרפיה
נולד במשהד שבאיראן, צאצא למשפחת אנוסים מפרס (אנוסי משהד). בפרס עבדה המשפחה במשך דורות בעבודות, שכללו שימוש בחוטי זהב. על שם מלאכה זו נקראה המשפחה: 'זַר', שבפרסית פירושו חוטי זהב. עלה לארץ ישראל בשנת 1935. בשנותיו הראשונות בישראל עבד בבניין ובסלילת כבישים. בשנת 1942 עבר לעבוד בלשכת העבודה של הסתדרות העובדים הכללית.

בשנת 1946 מונה זר למנהל המחלקה לעדות המזרח בהסתדרות בירושלים. לאחר מכן, בהיותו חבר מועצת פועלי ירושלים, נבחר למנהל המחלקה לתרבות של המועצה. ביולי 1962 נבחר לחבר מזכירות המועצה.

במקביל עסק בפעילות ציבורית ונבחר לשמש יו"ר ועד העדה הספרדית בעיר ונשיא התאחדות עולי פרס בישראל. בשנת 1949 הוא הציע להקים ארגון של בני עדות המזרח בתוך מפא"י. בשנים 1955–1965 כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים. בשנים 1960–1963 היה יו"ר ועדת התחבורה העירונית.

זר הוצב במקום ה-46 ברשימת מפא"י לכנסת הרביעית ונכנס לכנסת לאחר שמפא"י הפתיעה וקבלה 47 מנדטים. לקראת הבחירות לכנסת החמישית הוצב במקום ה-45 ברשימת מפא"י, אולם ירידה בכוחה של מפא"י הביא לכך שלא נבחר לכנסת. לאור זאת, ניסה זר להתמנות לסגן ראש עיריית ירושלים בשכר, אך ללא הצלחה. בשנת 1963 שב זר לכנסת בעקבות פטירתו של עמי אסף. סך כהונתו בכנסת כ-12 שנים (1959–1961, 1963–1974), במהלכן היה חבר ועדת הכנסת וועדת הפנים. בכנסת הרביעית היה חבר ועדת החינוך והתרבות ובכנסות לאחריה חבר ועדת העבודה והרווחה. בכנסת השביעית נבחר לסגן יושב ראש הכנסת.

ביוני 1960 קבע המוסד לביקורת של מפא"י שזר שגה בטעות חמורה על שסיפר לעיתונאים פרטים על סכסוכים בתוך המפלגה.

הוא היה אביהם של השחקן דודו זר מפרפר נחמד וגידי זר מצוות הווי פיקוד צפון. בנו של בן דודו היה סוחר הקרקעות איש השומרון משה זר.

רחוב בשכונת פסגת זאב בירושלים נקרא על שמו.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי איראן
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי מועצת העיר ירושלים
מרדכי
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השביעית
קטגוריה:אנוסי משהד וצאצאיהם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
מוצאי חג (אלבום)

"**מוצאי חג**" הוא אלבום האולפן ה-38 של המוזיקאית והזמרת הישראלית חוה אלברשטיין, שיצא לאור בשנת 2003.

## סקירה כללית
"מוצאי חג" יצא שנתיים לאחר *[[Foreign Letters]]* שכלל גם שירים ביידיש. חמשת השירים הפותחים של האלבום, כמו גם השיר "יום שישי בלילה", נוגעים במישרין או בעקיפין בהווי חייהם של העובדים הזרים בישראל. כל שירי האלבום נכתבו בידי בעלה של אלברשטיין, נדב לויתן, והולחנו על ידי אלברשטיין. זהו שיתוף הפעולה המוזיקלי הראשון בין בני הזוג, שנמשך גם באלבומה הבא של אלברשטיין, "קוקוס". האלבום, שהוקלט ב"אולפני די.בי" על ידי אורי ברק והופק מוזיקלית בידי עובד אפרת, זכה לביקורות משבחות בישראל ובעולם ולהצלחה מסחרית. שמו של האלבום בא משיר הנושא, המספר על זונות זקנות שחוזרות למקום עבודתן במגרש החניה בחוף הקאנטרי במוצאי ראש השנה, ומדליקות מדורה מן הפסולת שהשאירו החוגגים.

השיר "צל", בו התארח ברי סחרוף בגיטרה ובשירה, יצא כסינגל ראשון והשתמש בדימוי הצל לשם תיאור היחס לעובד הזר ("כשהלבן סועד בחופזה חטיף צהריים עם שותפים לעבודה, שוטף הצל את כליו"). "תהילים קטנים" ו"אהבת חסד" עוסקים בחוויותיהן של דמויות מן העולם היהודי הדתי. האלבום הפך לאלבומה המצליח ביותר של אלברשטיין בישראל מזה זמן רב לאחר ש-14 אלף עותקים ממנו נמכרו ממנו תוך שלושה חודשים. ההצלחה נתפסה כהפתעה, בין השאר מכיוון שהאלבום נחשב לעגמומי וביקורתי יותר מהמקובל בזמר העברי של התקופה. בעקבות הצלחתו של האלבום ושל "קוקוס" ו"לעמעלע" שיצאו אחריו חזרה ב-2007 אלברשטיין להופיע בישראל לראשונה מזה שבע שנים. אבי אפרתי מ"ידיעות תל אביב" כתב על האלבום: "במדינה שקברניטיה מנהלים מדיניות של רדיפת זרים, 'מוצאי חג', שנגע לעומק ובכאב בסוגיית העובדים הזרים, הוא בבחינת מצפן מוסרי. בלדות יפות ונוגות, המייצגות את אלברשטיין במיטבה, חברו לאמירה הברורה, ליצירת אחד האלבומים האמיצים שנוצרו כאן השנה". באתר הביקורות הבינלאומי "allmusic" נכתב: "זוהי הקלטה מבריקה ומרגשת ששוחרי הפופ האלטרנטיבי יתהפכו באוויר בשבילה".

"נחל גוסס" הוא שיר מחאה נוקב העוסק בזיהום הנחלים על ידי מפעלים תעשייתיים ("אם נתחיל בסלקציה, מי יתקע לידינו שלא יבוא יומנו?!"). אסף הראל כתב על השיר "הוא אולי אחת הזעקות הסביבתיות הבודדות שנשמעו במוזיקה הישראלית בשנים האחרונות".

## רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי נדב לויתן והולחנו על ידי חוה אלברשטיין
#מוצאי חג
#נדל"ן
#וורה מבוקרשט
#וידאו שחור
#צל
#תהילים קטנים
#אהבת חסד
#מרתיחים מים
#יום שישי בלילה
#נחל גוסס
#פליני בניו יורק

## קישורים חיצוניים

* מילות השיר "מוצאי חג", באתר שירונט

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי חוה אלברשטיין
קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
אשר חסין

**אשר פרוספר חסין** (7 ביולי 1918 – 27 במרץ 1995) היה מורה לעברית, ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י, המערך, העבודה.

חסין נולד בשנת 1918 בקזבלנקה שבמרוקו. הוכשר להוראה בסמינר למורים במרוקו ושימש יו"ר חבר המורים העבריים במדינה. במסגרת פעילותו הציבורית היה חסין מראשי הפדרציה הציונית במרוקו ונבחר ליו"ר ארגון "חובבי השפה" להפצת השפה והתרבות העברית וליו"ר המועדון העברי בקזבלנקה.

בשנת 1948 עלה ארצה. בשנים 1959–1969 כיהן כחבר הכנסת בכנסת הרביעית, החמישית והשישית. בשנות כהונתו היה חבר בוועדות הכנסת השונות. וכן עמד בראש התאחדות עולי צפון אפריקה.

## מגילת היטלר
בשנת 1944 כתב חסין בעברית את "מגילת היטלר" ("מגילת היטליר" בכתיב המקורי). המגילה מתארת בשבעה פרקים את סיפור עלייתו של היטלר לשלטון, תכנון וביצוע השמדת היהודים, לחימתם של "כוחות הברית" כנגד הנאצים ונפילתו של היטלר. הכותב היה מודע לכך שהסוף במגילתו אינו חיובי כבמגילת אסתר ולכן ציין שיש לקרוא כל שנה את המגילה בכובד ראש תוך זיכרון הנרצחים.
תוכנה וצורתה של המגילה כמגילה יהודית טיפוסית. התוכן בעל אופי דתי וכולל ברכות, קטעי פסוקים ואף מניין עשרת בני המן אקטואליים. אחר סופה של המגילה וברכת ״הרב את ריבנו והלוחם לוחמינו״ מופיעה פרפרזה ל ״ארור המן וברוך מרדכי״, לפיו ארורים כל הרשעים (צורת הכתיבה כבמקור): היטליר, מוסוליני, טויו, הימליר, גורניג, גובילס, היץ, דארקיי דו פילפוא, וברוכים כל הצדיקים, מקביליהם של מרדכי ואסתר: רוזווילט, סורסיל, סתאלין, דו גול, גירו, תשאנג קיי שיק, וכן "מקביל" לחרבונה: "גיניראל קאתרו זכור לטוב" המגילה המקורית הייתה מגילה של ממש, מגולגלת.

להלן פתיחת המגילה:

## לקריאה נוספת
* **מגילת היטלר בצפון אפריקה** מאת מיכל שרף, מכון הברמן למחקרי ספרות, 1988.
***פ' חסין** – '**מגילת היטליר**' (העירו והקדימו מבוא: אפרים חזן ורחל חיטין-משיח), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ג', 2013.
***מגילת היטלר** **מאת אשר פ׳ חסין - מהדורה מוערת** מאת יצחק ומלכה מלאכי, מכון הברמן למחקרי ספרות, 2021.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
דיבל

שמאל|ממוזער
שמאל|ממוזער|220px|ברגים ודיבלים
שמאל|ממוזער|100px|דיבל ג'מבו
**דִּיבֶּל** או **מֵיתָד** (בגרמנית: **Dübel**) הוא תושבת קטנה המיועדת לתיאום וחיבור בורג לרכיב מבנה כגון קיר או תקרה העשויים לרוב בטון, לבנים או גבס. קיימים סוגים שונים של דיבלים העשויים פלסטיק, עץ או מתכת. דיבל הפלסטיק הנפוץ בזמננו, הומצא על ידי ארתור פישר ב-1958.

## אופן השימוש
דיבל מחדירים לתוך קידוח באלמנט מבני ולתוכו מבריגים את הבורג. הבורג מרחיב את הדיבל ומהדק אותו בחוזקה לדפנות החור הקדוח ובכך מושג חוזק הידוק על ידי התפשטות פנימית הדרגתית.

דיבל מיועד לחיבור אלמנטים למשטח במקרים שבהם העומס רב מכדי להשתמש בהידוק באמצעות מסמר, שעלול להיתלש תחת העומס. בעזרת דיבל ניתן לתלות תמונות כבדות, מדפים, גופי תאורה, ארונות, מתלים וכדומה. במקרה של אלמנטים כבדים במיוחד, כגון ארונות קיר במטבח, יוצר משקל הגוף התלוי מומנט כח הפועל על הקיר וגורם למתיחה בחיבורו העליון אל הקיר. במקרים כאלו נהוג להשתמש בדיבלים חזקים וגדולים יותר לתלייה העליונה של האביזר על מנת שזה לא ייתלש מן הקיר.

עבור קיר גבס קיימים דיבלים מיוחדים הנקראים "דיבל גבס" (מיועדים לתשתית חלולה/חלשה) בעזרתם ניתן לתלות פריטים קלים. במקרים של קירות חלשים, דיבל גדול וחזק יותר אינו בהכרח הפתרון לתליית אלמנטים כבדים משום שחומר הקיר עצמו אינו מסוגל לשאת את העומס.

דיבל כוח (ממתכת) המכונה "דיבל ג'מבו" או "בורג ג'מבו" הוא דיבל המיועד לתלות פריטים כבדים ביותר או לתמוך בכבלים הנמשכים מן המבנה ונושאים משקל. בורג ג'מבו הוא מוצר הכולל בורג, מעטפת ואום משולבים. סיבוב הבורג מושך את האום, ומקצר את המעטפת, ובכך מרחיבה, התרחבות הלוחצת על דפנות הקידוח.

ימין|ממוזער|200px|דיבלים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אביזרי חיבור
קטגוריה:בנייה
סגרש

**סגרש** (בפורטוגזית: **Sagres**) היא עיירה בפורטוגל הנחשבת כיום לחלק מן המועצה המקומית של וילה דו בישפו במערב אלגארבה; ליד קאבו דה סאו ויסנטה, שהיא הנקודה הדרום-מערבית ביותר ביבשת אירופה. סגרש ידועה בעיקר כעיר שבה הקים אנריקה הספן את בית הספר הפורטוגזי לספנות (escola náutica) במהלך המאה ה-15. בעיירה מתגוררים 1,939 תושבים ושטחה הוא 34,28 קמ"ר.

מיקומה של סגרש בקצה יבשת אירופה ועל חוף האוקיינוס האטלנטי הפכה אותה לנקודה נוחה להפלגה ואכן, מספר מסעות התחילו ממנה. עם זאת, ככל הנראה מקור הטענה כי אנריקה הספן (שהיה אז מושל אלגרבה) הקים בה את האקדמיה לספנות היא פרי סיפורים שפותחו במאות מאוחרות יותר, כפי שהוכיחו היסטוריונים פורטוגזיים כבר בתחילת המאה ה-20. ההכשרה המעשית של הספנים הייתה בליסבון ובלאגוש.

מצודת סגרש (Fortaleza de Sagres) שוכנת דרומית-מערבית לעיר על צוק שאורכו כקילומטר. המצודה היא אתר לאומי והיא ידועה במשטח אבן בקוטר של 43 מטר הנמצא בחצר הפנימית שלה ומייצגת את "שושנת הרוחות" (Rosa dos Ventos).

## קישורים חיצוניים

* 
* אודות סגרש

## הערות שוליים

ימין|ממוזער|250px|שושנת הרוחות במצודת סגרש

קטגוריה:פורטוגל: ערי חוף
קטגוריה:פורטוגל: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
תרומבין

**תרומבין** היא מולקולה חלבונית קריטית לשלב הסופי במנגנון קרישת דם אצל בני אדם ובעלי חיים. תרומבין פועל כאנזים ומשתייך לאנזימים מקבוצת ההידרולאזות (סרין פרוטאז), שהם אנזימים המפרקים חלבונים.

קרישי הדם מורכבים מפיברין ונוצרים בזכות הפעילות האנזימטית של תרומבין, שהופך פיברינוגן מסיס במים לפיברין שאינו מסיס. תרומבין לא רק מקצץ פיברינוגן לפיברין אלא גם משפעל את פקטור 13 (factor XIII) אשר מחזק את קשרי הפיברין ומוביל ליצירת קריש דם קשיח ויציב.

התרומבין הוא תוצרת הגוף אולם אינו מצוי בדם בשגרה, אלא נוצר מפרותרומבין כאשר תאים נפגעים ומופעלת מערכת הקרישה. פרותרומבין נוצר בכבד בעזרת ויטמין K. הפיכת פרותרומבין לתרומבין תלויה בנוכחות יוני סידן והאנזים תרומבופלסטין.

## מבנה
אנזים התרומבין התגלה על ידי החוקר האמריקאי סיגראס בשיטת הקריסטלוגרפיה. תרומבין הוא חלבון אשר מכיל כ-4% פחמימות ולכן יכול להיחשב גם כגליקופרוטאין. המולקולה מורכבת משתי שרשראות פוליפפטידיות עם קשר גופרי ביניהן. שרשרת A מורכבת מ-36 חומצות אמינו ושרשרת שנייה B מ-259. בשרשרת B נמצא האתר הפעיל של האנזים ורצף של חומצות אמינו הומולוגי למבנה של טריפסין וכימוטריפסין. תרומבין קיים בטבע בכמה צורות פעילות שנבדלות ביניהן במבנה שרשרת B. המסה המולרית שלו היא 36000 גרם/מול.

## תפקיד
התפקיד העיקרי של תרומבין הוא בעצירת זרימת דם לאחר פציעה באמצעות השפעתו על פיברין, אולם הוא מעודד קרישה גם במסלולים נוספים וכן ידועים לו תפקידים שונים נוספים (בתהליכים דלקתיים, שגשוג תאים ועוד).

תפקידו המשמעותי ביותר הוא כאמור הפיכת פיברינוגן לפיברין, זאת באמצעות פירוק של ארבעה קשרי ארגיניל-גליצין במולקולת פיברינוגן. הידרוליזה זו מפרקת את הפיברינוגן לארבעה פפטידים. לאחר מכן נוצר פיברין מונומר, שבהמשך עובר פולימריזציה לגוש של פיברין הנמצא בטסית דם. בנוכחותו של התרומבין, מתרחשת הצטברות של טסיות דם והתקבצות של קריש דם.

ייחודיות התרומבין נובעת מכך שמשמש בו זמנית גם כמעודד קרישה (procoagulant) וגם כמדכא קרישה (anticoagulant). ההשפעה המהירה של תרומבין היא עידוד קרישה, מאוחר יותר במסלול ההשפעה האיטי תרומבין פועל כמדכא קרישה, על ידי כך שנקשר לקולטן על גבי ממברנת כלי הדם, תרומבומודולין. היקשרות תרומבין לתרומבומודולין מובילה לשרשרת תגובות המסתכמת בפירוק קרישי הפיברין והתמוססות קריש הדם.

## מקור השם תרומבין
השם תרומבין מקורו מהמילה תרומבוס, מקורה מלטינית ומשמעותה קריש דם. מילה זו משמשת בסיס לשמות אחרים הנוגעים למערכת הקרישה - תרומבוזיס, תרומבוציטופניה, תרומבוציטוזיס, תרומבואמבולי ועוד.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנזימים
נפח (מקצוע)

[שמאל|ממוזער|250px|נפחים – פרט מציור של [פרנסיסקו דה גויה|גויה]]
[שמאל|ממוזער|250px|מאסאמונה - נפח [יפנים|יפני בן המאה ה-14, שנודע כמחשל החרבות הטוב ביותר ביפן הפיאודלית]]
**נַפָּח** הוא אדם היוצר חפצים מברזל או מפלדה באמצעות "עיצוב" המתכת, כלומר, משתמש בכלים כדי לעקם, לחתוך ולשנות את צורת המתכת כשהיא במצב מוצק. לרוב, הדבר נעשה באמצעות חימום המתכת עד לשלב שבו היא בוהקת בצבע אדום או כתום. נפחים מייצרים חפצי נוי (למשל פסלים או רהיטי ברזל מעוצבים); כלי עבודה, בישול וכלי נשק; וכן תשתיות כשערים, רשתות אסכלה, פסי רכבת וכולי.

נפחים עובדים עם "מתכות שחורות", בדרך כלל ברזל. צבען השחור מגיע משכבת התחמוצת הנוצרת על פני המתכת כשהיא מחוממת. הם מחממים את המתכת עד שהיא הופכת רכה מספיק לעיצוב עם כלי העבודה של הנפחים, למשל פטיש ואזמל. את החום משיגים באמצעות חימום בגז, פחם ואמצעים דומים.

## נפחות כיום
למרות שהמקצוע עתיק היומין הוחלף במדינות המתועשות במידה רבה במפעלים תעשייתיים, קיימת כיום תחייה (בעיקר באירופה) של נפחים-אומנים, אשר רואים עצמם כחלק ממקצועות העיצוב היצירתי ומספקים חפצי נוי ברמת עיצוב וגימור ממתכות "שחורות".

## שמות משפחה על שם מקצוע זה
בשפות שונות נפוצים שמות משפחה המעידים כי נושאם הוא נפח או צאצא של נפחים. באנגלית: Smith () – הוא שם המשפחה הנפוץ ביותר במדינות דוברות אנגלית. זהו שם משפחתם של כחצי מיליון בריטים וכשלושה מיליון אמריקאים. בגרמנית Schmidt, Schmid, Schmidl, Schmidtke, Smid (, , ) ו-Smidt הם שמות נפוצים; ברוסית Кузнецов () הוא שם משפחה נפוץ ברוסיה. ביידיש שמידע ו; בערבית حداد (); באיטלקית ובלאדינו  (Ferrero, Ferreres), ובאיטלקית גם ; ברומנית: פרארו (Feraru), בתוניסאית חדד.

## ראו גם
* מסגר

## קישורים חיצוניים

* נפחות – שימור ותאוריה של ברזל
* 
* 

*
קטגוריה:מטלורגיה
קטגוריה:מקצועות
דייוויד הייד פירס

**דייוויד הייד פירס** (באנגלית: David Hyde Pierce; נולד ב-3 באפריל 1959) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס טוני ופרס אמי, אשר ידוע במיוחד בגילום דמותו של ד"ר ניילס קריין בסדרה "פרייז'ר".

## ביוגרפיה
פירס, יליד ניו יורק, למד באוניברסיטת ייל.

## קריירה
תפקידו החשוב הראשון היה בסדרה "בכוחות הקיימים" קומדיה פוליטית אמריקנית פרי יצירתם של מרתה קאופמן ודייוויד קריין. בנוסף, הוא שיחק בסרטים רבים כגון: "נדודי שינה בסיאטל", "אהבה ממבט שלישי", "גדולה מהחיים" ו"ניקסון" ותרם את קולו למספר סרטי הנפשה, ביניהם "אוסמוזיס ג'ונס".

בשנת 2022 החל לגלם את הדיפלומט פול קושינג צ'יילד (אנ') ובעלה של השפית ג'וליה צ'יילד בסדרה "ג'וליה" (אנ'); דרמה קומית תקופתית של רשת HBO Max. הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות בשנת 2023.

בשנת 2024 השתתף בסרט האימה העל-טבעי "דיבוק על הסט" (אנ').

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:במאי תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:במאים להט"בים
קטגוריה:שחקנים הומוסקסואלים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:זוכי פרס טוני לשם כבוד
קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - שחקנים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן משנה בקומדיה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
דאנסטן הקדוש

**דאנסטֶן** (באנגלית: **Dunstan**; 909 לערך - 19 במאי 988) הוא קדוש נוצרי. דאנסטן היה אב מנזר במנזר גלסטונברי, לאחר מכן  הבישוף של ווסטר (Worcester), הבישוף של לונדון, והארכיבישוף מקנטרברי. בנוסף שימש כיועץ לבית המלוכה. הוא שיקם את המנזרים באנגליה וביצע רפורמות נרחבות בכנסייה האנגלית.

תקופת השפעתו מקבילה למלוכה של אדגר השליו, אשר החזיר אותו מגלות וקידם אותו בתפקידי בכנסייה, וההבנה ששררה בין השניים תרמה רבות לאחדות ושגשוג בממלכת אנגליה.

במאה ה-11 כתב אוסברן את קורותיו ותיאר את דאנסטן כאמן וקליגרף. הוא היה הקדוש הפופולרי ביותר באנגליה במשך כמעט מאתיים שנה, וזכה לתהילה בזכות הסיפורים על העורמה והתושיה שגילה מול השטן שוב ושוב. על פי אחד מהסיפורים, החל את חייו כמפרזל, והצליח לכפות על השטן שלא לפקוד את אלה אשר משתמשים בפרסה. מאז, משמשת למאמינים פרסה כסגולה למזל.

בשנת 988 מת בקנטרברי. יום חגו מתקיים ב-19 במאי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:הארכיבישופים מקנטרברי
קטגוריה:הבישופים של לונדון
קטגוריה:ילידי 909
קטגוריה:נפטרים ב-988
סמל ונצואלה

**סמל [[ונצואלה]]** הנוכחי אושר לראשונה על ידי הקונגרס ב-18 באפריל 1836, ומאז עבר שינויים מעטים בלבד. הסמל מעוגן בחוק הדגל, הסמל וההמנון הלאומיים (Ley de Bandera, Escudo e Himno Nacionales), שהועבר ב-17 בפברואר 1954.

המגן מחולק לפי צבעי הדגל הלאומי. בצד שמאל למעלה, על רקע אדום, אלומת חיטה מייצגת את איחוד 24 המדינות של הרפובליקה, ואת שגשוג האומה. בצד ימין למעלה, על רקע צהוב, מוצגים כלי נשק (חרב, סיף ושלוש חניתות) ושני דגלים, המאוגדים יחד בזר דפנה, כסמל לניצחון במלחמה. בבסיס, על רקע כחול, נמצא סוס פרא לבן, שככל הנראה מייצג את פלומו בלאנקו, סוסו של סימון בוליבר, דוהר בחופשיות, כסמל לעצמאות וחירות.

מעל המגן מצטלבות שתי קרני שפע, מהן נשפכים פירות וירקות, המסמלים את השפע. משני צידי המגן נמצאים ענפי זית ודקל, שמתאגדים בתחתית הסמל בחבק גדול בצבעם הלאומיים (צהוב המסמל שפע, כחול המסמל את האוקיינוס המפריד את ונצואלה מספרד, ואדום המסמל את דמם ואומץ לבם של העם). על הפס הכחול מופיעות הכתובות הבאות באותיות זהובות:

על פי כללי השלטים, על כל הבהמות לפנות לדקסטר של השלט. עד 1954 הסוס דהר לסיניסטר וראשו פנה לסיניסטר שלא לפי כללי השלטים. בשנים 1954-2006 הסוס דהר לסיניסטר, כשראשו מופנה לדקסטר. ב-9 במרץ 2006 אישרה האספה הלאומית של ונצואלה את שינוי סמל ונצואלה כך שהסוס ידהר לדקסטר וראשו יפנה לדקסטר, שינוי שנכנס לתוקפו ב"יום הדגל" ב-12 במרץ 2006. הוגו צ'אווס ביקש את שינוי הסמל לאחר שבתו בת התשע, רוסינס, תיארה את הסוס כ"מסתכל לאחור". מבקרים רבים סוברים כי שינוי הכיוון הוא הצהרה פוליטית של ממשלת השמאל של הנשיא צ'אווס.

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

*Ley de Bandera, Escudo e Himno Nacionales - חוק הדגל, הסמל וההמנון הלאומיים (ספרדית).

## הערות שוליים

קטגוריה:ונצואלה: סמלים לאומיים
ונצואלה
ונצואלה
קטגוריה:סוסים בתרבות
אלבוין

**אלבוין** (**Alboin** או **Alboïn**) (נולד לפני 526 - מת ב-28 ביוני, שנת 572 או 573) היה מלך הלומברדים בשנים 560 - 572 (בערך) וכובש איטליה. הוא ירש את כס המלוכה מאביו, אודוין, בשנת 565 לערך. 

מושב הלומברדים בתקופת לידתו היה בנוריקום ובפאנוניה. על פי פאולוס הדיאקון נישא לקלותזינד, בתם של אינגונד וכלותאר ה-1 ממנה נולדה לו בת אחת, אלבזוינדה (Albsuinda). אינגונד נפטרה לפני 567. ב-566, בברית עם חאן האווארים, באיאן הראשון, הרג את מלך הגפידים קונימונד  ונשא לאישה (בכפייה) את בתו, רוזמונד . לאחר מכן החל במסע לכיבוש איטליה. המסע היה בעיקרו נדידה של הלומברדים לאיטליה. העילה הרשמית ליציאה לכיוון איטליה הייתה קריא לעזרה של נרסס, השליט מטעם האימפריה הביזנטית, אך למעשה היה אלבוין מעוניין להוריד את המתיחות שהתעוררה בינו לבין האוורים לאחר הניצחון המשותף. יחד עם הלומברדים נדדו לאיטליה גם בני עמים אחרים, כמו הסקסונים והגפידים.

נרצח ב-28 ביוני 572 בארמונו שבוורונה בהוראת אשתו רוזמונד. על פי פאולוס הדיאקון, רוזמונד יזמה את רציחתו כנקמה על כך שהגיש לה יין בתוך גולגולתו של אביה קונימונד, באמרו: "בואי נשתה יין עם אביך!".

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:לומברדים
קטגוריה:מלכים
קטגוריה:ילידי 530
קטגוריה:נפטרים ב-572
קאור

**קָאוֹר** (צרפתית: **Cahors**; אוקסיטנית: **Caors**, מבוטא בשפה זו כ"קאוּרס") היא עיר בדרום-מערב צרפת ובירת מחוז לוט.
## גאוגרפיה
העיר מוקפת משלושה כיוונים בעיקול של נהר הלוט, ההופך אותה ל"חצי-אי" ואשר שימש בתקופות קדומות חומה טבעית לעיר. תושביה, המכונים Cadurciens, מונים 20,000 איש. 

העיר ידועה בזכות היין ה"שחור" שלה (שזכה לחותמת כינוי מקור מבוקר), שמיוצא עוד מימי הביניים דרך בורדו. 

תושביה הקדומים ביותר של העיר היו ככל הנראה קלטים. בתקופה הרומית נקראה Divona Cadureorum, שם שמשמעותו "מעיין קדוש". החל מימי הביניים הפכה קאור לעיר חשובה מבחינה אסטרטגית וכלכלית, דבר אשר הוביל למצור אנגלי על העיר שהסתיים רק עם כניעתה ב-1360. בימי הביניים המאוחרים נבחר בן העיר ז'אק דואז לאפיפיור יוחנן העשרים ושניים, דבר אשר הגדיל את כוחה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:מידי פירנה: ערים
ביטוי (מתמטיקה)

במתמטיקה, **ביטוי** הוא רצף סופי של סימנים בעלי משמעות מתמטית. הסימנים בביטוי כוללים לרוב מספרים, פונקציות, פעולות, אופרטורים, משתנים, יחסים ואובייקטים מתמטיים אחרים.

קריאתם של ביטויים מתמטיים נעשית משמאל לימין, גם כאשר הם משולבים בטקסט עברי.

כאשר הביטוי כולל משתנים, ניתן להציב במקומם ערכים ולחשב את ערכו בהתאם לערכים אלה (אם כי ייתכנו ערכים שהצבתם תהפוך את תוצאת החישוב לבלתי מוגדרת, לדוגמה: הביטוי  x / y,  כאשר יוצבו בו x = 10, y = 5 ייתן את הערך 2, אך יהיה בלתי מוגדר אם יוצב בו הערך  y = 0). 

סדר הפעולות בחישוב ערכו של ביטוי נעשה לפי כללי קדימות אופרטורים.

שני ביטויים נחשבים שקולים אם כל ערך המוצב במשתנים שלהם מוליך לתוצאה זהה בשניהם, למשל: הביטוי 
:\sum_{n=1}^{3} 2nx
שקול לביטוי 12x, משום שכל ערך שניתן ל-x יניב אותה תוצאה בשני הביטויים. 

על מבנהו של הביטוי לציית לכללי הסימון המתמטי ולכללים שנקבעו למבנה הביטויים. בהתאם לכך, הצירוף **2 + 3** הוא ביטוי תקין, ואילו הצירוף **+ 2 *** אינו תקין בהתייחס לסימני האריתמטיקה.

קטגוריה:מושגים במתמטיקה
קטגוריה:אלגברה בסיסית
קטגוריה:סימנים מתמטיים
הרצאה

[ממוזער|160px|הרצאה ב[אלגברה ליניארית באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה]]
ממוזער|160px|הרצאה בפני חברי תנועת נוער במגזר הערבי
**הרצאה** היא הצגה מילולית שנועדה להעביר מידע, או ללמד, נושא מסוים; למשל, על ידי מרצה באוניברסיטה. הרצאות משמשות להעברת מידע על נושא מסוים, כדוגמת היסטוריה, רקע, תאוריות ומשוואות. הרצאות הן שיטת הוראה מקובלת במוסדות להשכלה גבוהה. קיימים סוגי תקשורת מילולית דומים להרצאה: נאום, דרשה או אפילו הצגת תכלית לשם פרסום מוצר או מכירתו. בדרך כלל, המרצה עומד לפני הקהל וקורא מידע רלוונטי.

הרצאה ניתנת לעיתים ללא כל אמצעי עזר, אך פעמים רבות היא כוללת אמצעי עזר, חלקם למען המרצה, חלקם למען מאזיניו וחלקם למען המרצה ומאזיניו. אמצעי עזר אלה כוללים:
* דפים מודפסים שמהם מקריא המרצה את הרצאתו, לעיתים עם הנחיות נוספות, כגון מקומות שבהם יש להרים את הקול או להמתין למחיאות כפיים. החל משלהי המאה ה-20 יש שמחליפים דפים אלה במסך מחשב או במחשב לוח
* טלפרומפטר שבו מוצג למרצה תוכן הרצאתו או לפחות ראשי פרקים לה
* מצגת שמציגה למרצה ולקהל שומעיו את עיקרי ההרצאה
* לוח שהמרצה כותב עליו
* לעיתים כוללת ההרצאה הדגמה של נושא שעולה בה, למשל הקרנת הדגמה של תוכנה או הדגמה של ניסוי בפיזיקה שבהם עוסקת ההרצאה
* הרצאה ניתנת בדרך כלל במפגש פנים אל פנים בין המרצה וקהל שומעיו, אך במאה ה-21 נפוץ השימוש בהרצאות שניתנות בסרט וידאו או בוועידת וידאו באמצעות תוכנה כגון זום

קיימת ביקורת על השימוש בהרצאות מן ההיבט הפדגוגי (מדעי ההוראה), אך עדיין לא נמצאה שיטה חלופית יעילה להוראה והעברת חומר באוניברסיטאות ועדיין יש שימוש רב בהרצאות בקורסים. הטענה הרווחת נגד הרצאות, היא כי הן למעשה שיטה חד-כיוונית להוראה ולתקשורת ולא דורשת השתתפות פעילה של הקהל, בניגוד ללמידה פעילה.

## ראו גם
* מצגת

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שיטות תקשורת
קטגוריה:שיטות למידה
קטגוריה:תיעוד, תקשורת והוראת מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:פדגוגיה
קטגוריה:רטוריקה
לודוויג שטומפפגר

**לודוויג שטומפּפגר** (גרמנית: **Ludwig Stumpfegger**, 11 ביולי 1910 – 2 במאי 1945) היה רופאו האישי האחרון של אדולף היטלר.

## ביוגרפיה
שטומפפגר נולד במינכן שבבוואריה, גרמניה. בשנת 1930 החל ללמוד רפואה, ולאחר סיום לימודיו עבד בבית המרפא "הוהנליכן"  בעיירה ליכן שליד ברלין. מוסד זה נוסד בשנת 1902 לטיפול בחולי שחפת. שטומפפגר שימש כעוזרו של ד"ר קארל גבהרדט והם עסקו בטיפול בתאונות ספורט. הם היו בצוות הרפואי באולמפיאדת ברלין ב-1936 ובמשחקי החורף האולימפיים באותה השנה בעיר גרמיש-פרטנקירכן.
גבהרדט ושטומפפגר הצטרפו לאס אס. גבהרדט מונה לרופאו האישי של היינריך הימלר. שטומפפגר הגיע לדרגת אוברשטורמבנפיהרר (סגן-אלוף).
בשנת 1939 נתפס בית המרפא הוהנליכן על ידי האס אס. שטומפפגר וגבהרדט עסקו שם בניסויים בבני אדם, בעיקר על אסירות ממחנה הריכוז ראוונסבריק.
באוקטובר 1944 פיטר היטלר את ד"ר קרל ברנדט וד"ר שטומפפגר נקרא למלא את מקומו בצוות הרופאים שלו, כסגנו של ד"ר תאודור מורל. ב-22 באפריל 1945 פוטר מורל באחת מהתפרצויות הזעם של היטלר ושטומפפגר התמנה לרופאו האישי.

תפקידו העיקרי של שטומפפגר בימים האחרונים בפיהררבונקר היה לספק כמוסות ציאניד לשוכני הבונקר. הוא סיפק כמוסות ציאניד בתוך תיבת פליז למזכירות, לשלישים ולכל מי שביקש. היטלר ביקש לבחון את פעילות הכמוסות וב-29 באפריל 1945 נוסה הציאניד על כלבתו האהובה של היטלר - "בלונדי" והיא מתה מיד.

למחרת התאבדה אשתו הטרייה של היטלר, אווה בראון אף היא בבליעת ציאניד. היטלר עצמו התאבד בירייה. יום לאחר מכן, ב-1 במאי 1945 השתתף שטומפפגר בהמתת ששת הילדים של יוזף גבלס ואשתו מגדה. הילדים הורדמו בזריקות מורפיום ולאחר מכן פתחה גבלס את פיותיהם וד"ר שטומפפגר הריק לתוכם בקבוקון של ציאניד. לאחר מכן, התאבדו גם יוזף ומגדה.

באותו יום בחצות הלילה עזב שטומפפגר את הבונקר בליווית מרטין בורמן וארתור אקסמן. בשלב מסוים הם נפרדו ואקסמן פנה מזרחה, אבל נתקל בפטרול רוסי וחזר על עקבותיו. לדבריו הוא ראה את בורמן ושטומפפגר מתים אבל לא התעכב לראות אם הם נהרגו מאש הרוסים או שהתאבדו.

### לאחר מלחמת העולם השנייה
מאחר שעדותו של אקסמן הייתה יחידה, נפוצו שמועות שבורמן לא מת והוא "נראה" במקומות שונים בעולם אך בשנת 1972 נתגלו בחפירות אתר בנייה בברלין לא רחוק מהקנצלריה, שני שלדים. הם זוהו בעזרת צילומי שיניים ובדיקות DNA כשלדיהם של בורמן ושטומפפגר.

## לקריאה נוספת
***איאן קרשו: היטלר, נמסיס** הוצאת עם עובד, 2005.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:רופאים נאצים
קטגוריה:ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים: פושעים
קטגוריה:אנשי אס אס
קטגוריה:אנשי הצוות האישי של אדולף היטלר
קטגוריה:נאצים שנעלמו ואותרו
קטגוריה:מתאבדים: נאצים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1910
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1945
Folding funnel

**Folding funnel** היא גרסה מסוימת של תאוריית משטח האנרגיה, השייכת לתאוריית קיפול חלבונים (energy landscape theory of protein folding). תאוריה זו גורסת שבמדיום התאי, כלומר בתמיסה הנוזלית - ציטופלזמה, חלבונים יימצאו במצבם הנטיבי/פעיל, מצב בו האנרגיה החופשית מינימלית. חלבונים עשויים להיכלא בתצורה בה אינם מקופלים במלואם למצבם הנטיבי ובסביבה זו ימצאו באנרגיה חופשית גבוהה מאוד, למרות זאת, ההיפותזה יוצאת מנקודת הנחה שהמצב הנטיבי הוא מינימום אנרגטי המגיב עם מבנה שלישוני יחיד ומוחלט. גישה זו כיוונה לרעיון שקיפול חלבון הוא המצב האופטימלי לבעיה האנרגטית. אולם, במציאות, אנרגיה חופשית מכילה בתוכה גם אנתלפיה ואנטרופיה אשר לא מאפשרים לחלבון להגיע למצב האופטימלי באופן ישיר.

בין היפותזה זו להיפותזת הקריסה ההידרופובית (hydrophobic collapse), קיים דמיון רב בשל עיקרון מנחה משותף. רצף של חומצות אמינו בעלות שיירי צד הידרופוביים בסביבה הידרופילית, הם המספקים את הכוח המניע לקיפול החלבון למצב בו השיירים ההידרופוביים מופנים לפנים החלבון וגורמים לייצובו. מצב זה מאפשר לממס (מים במקרה זה) להגדיל את האנתרופיה בצורה מקסימלית ובכך להוריד את סך האנרגיה החופשית. שיירי טעונים, הידרופיליים, על פני שטח החלבון מקיימים קשרים אלקטרוסטטיים עם המים ובנוסף קיום של גשרי מלח בליבת החלבון, מורידים עוד את האנרגיה החופשית ותורמים לייצובו. 

מצב של קיפול חלקי (molten globule state) הנגרם בדרך כלל מחומציות או טמפרטורה גבוהה נחזה על ידי ההיפותזה Folding funnel. מצב זה מתואר כחלבון שעבר קריסה הידרופובית אך טרם נוצרו כל הקשרים הסופיים (קשרי מימן, גשרי מלח ועוד) המאפשרים את המצב הנטיבי.

שמאל|ממוזער|250px|איור. משמאל לימין, מעבר חלבון מתצורה דנטורטיבית לנטיבית. 

בצורה תיאורית, מוסברת ההיפותזה כבאר אשר עומקה מייצג את היציבות האנרגטית בתצורה הנטיבית נגד התצורה הדנטורטיבית (פתוחה / לא פעילה) (ראו איור). רוחב הבאר מייצג את ייצוב התצורה הדנטורטיבית בשל אנטרופיית המערכת. פני השטח השטוחים חיצונית לבאר מייצגים את ההטרוגניות הקיימת בתצורות רנדומליות של סליל (random coil state). שם ההיפותזה Funnel - משפך Folding - קיפול, נובע מהאנלוגיה בין צורת הבאר לצורת משפך, נוזלים הזורמים דרכו עוברים משטח רחב ומפוזר לשטח צר במבנה מקובץ ומרוכז.

## ראו גם
*פרדוקס לוינתל

## קישורים חיצוניים
*”הישג שישנה את חוקי המשחק”: ה-AI של גוגל הגיע ל”גביע הקדוש” של הביולוגיה באתר geek time

קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:חלבונים
יצחק בן יוסף הישראלי

**יצחק בן יוסף הישראלי** (או **ישראלי**), אסטרונום יהודי ספרדי בטולדו שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-14, תלמיד הרא"ש, מחבר ספר "יסוד עולם".

## קורות חייו
יצחק בן יוסף הישראלי נולד בטולדו במחצית השנייה של המאה ה-13.

### חיבורו 'יסוד עולם'
לבקשת רבו הרא"ש, שבא שנים מעטות קודם לכן מאשכנז לטולדו, חיבר בשנת ה'ע' (1310 בערך) בעברית את החיבור האסטרונומי "יסוד עולם" לשם הסברת כללי קביעת הלוח העברי.

בחמשת חלקי הספר ("מאמרים") ישנם: מבוא הסוקר את מושגי המתמטיקה, בפרט גאומטריה וטריגונומטריה, הנחוצים לנושא; תיאור מבנה היקום לפי המודל הגאוצנטרי, שהיה מקובל אז; תיאור תנועות השמש והירח; כללי קביעת הלוח העברי; לוחות אסטרונומיים ולוח שנה קבוע.

בהמשך מופיעה סקירה היסטורית של אישים בתולדות עם ישראל על פי "ספר הקבלה" של ר' אברהם אבן דאוד. לצורך החיבור חידש יצחק הישראלי כמה מונחים מקצועיים בעברית. "יסוד עולם" נחשב בזמנו החיבור החשוב ביותר בתחום זה בעברית, ורבים לרבות יצחק בן שלמה אלאחדב הסתמכו עליו במאות השנים הבאות.

רבי משה איסרליש כתב הגהות רבות על הספר, והן נדפסו אחרי מותו, על ידי ר' שמואל פיהם מקראקא, בסוף ספר יוחסין.

### מהדורות
החיבור יצא לאור בדפוס בראשונה בברלין תקל"ז (1777), על ידי ר' ברוך שיק משקלוב, ובשנייה בברלין תר"ו-תר"ח (1846 - 1848) על ידי בער גולדברג ואריה ליב רוזנקראנץ, עם מבוא מאת דוד קאסל.

קיצור של הספר בערבית נכתב על ידי בן המחבר, יוסף בן יצחק הישראלי, ותרגומו לעברית ("קיצור יסוד עולם" על ידי יצחק בן שלמה הישראלי) מצוי בכתב יד.

מלבד "יסוד עולם", הישראלי כתב חיבורים נוספים, ביניהם "שער השמים", "שער היסודות" ו"שער המילואים", שנשארו בכתב יד.

## משפחתו
אחיו היה הרב ישראל מחבר ספר מצות זמניות על הלכות תפילה, ברכות, שבת ומועדים.

## קישורים חיצוניים
* 
* יסוד עולם, מהדורת ברלין תקל"ז, באתר HebrewBooks.org
* יסוד עולם, מהדורת ברלין תר"ו-תר"ח, חלק א' וחלק ב' באתר HebrewBooks.org
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אסטרונומים ספרדים
קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:אסטרונומים יהודים
קטגוריה:יהודי ספרד במאה ה-14
בסיס טיסה

[שמאל|ממוזער|250px|מטוס [F-16 בכניסה למחסה ממוגן המאפיין בסיסי טיסה (בשדה התעופה פולקל בהולנד)]]
**בסיס טיסה** הוא בסיס צבאי הכולל בתוכו שדה תעופה לשימוש כלי טיס צבאיים, ואמצעים לאחסנת המטוסים ולתחזוקתם.

בסיסי טיסה עשויים לכלול קירות הדף, דירים תת-קרקעיים (דת"ק) למטוסים ומערכות נ"מ לצורכי הגנה. מלבד זאת, ניתן למצוא בהם מוסכי מטוסים ומחסנים, שבהם יהיה ניתן למצוא תחמושת למטוסים וציוד טיסה כגון קסדות וחמצן.

בסיסי טיסה משלבים לרוב גם שירותים שניתן למצוא בשדות תעופה אזרחיים, כגון פיקוח טיסה ואנשי כיבוי אש וחילוץ למקרי חירום. קיימים שדות תעופה שלהם שימוש כפול : אזרחי וצבאי. לעיתים לבסיס הטיסה מתלווה טרמינל אזרחי קטן (כמו בבסיס חיל האוויר המלכותי ברייז נורטון , הבסיס הגדול ביותר של חיל האוויר המלכותי, שמאפשר לאזרחים להתלוות לטיסות למספר בסיסים מרוחקים), ולעיתים לנמל התעופה יש טרמינל מסחרי נפרד, כמו בנמל התעופה הבינלאומי  של ברלינגטון. גם המקרה ההופכי, שבו נמל תעופה אזרחי גדול מכיל גם בסיס טיסה צבאי, קיים בנמצא לעיתים: לצדו של נמל התעופה הבין-לאומי של ברוניי גם בסיס צבאי קטן בשם בסיס רימבה של חיל האוויר המלכותי של ברוניי .

הדיור בבסיסים מיועד בדרך כלל לטייסים ובני משפחותיהם, על מנת לאפשר להם גישה מהירה לכלי הטיס במקרה חירום. עבורם הוקמו בבסיסים רבים חנויות ומרכזי קניות, מרפאות ושירותי פנאי שונים. בבסיסים שבהם מתגוררות משפחות טייסים יימצאו בנוסף גם גני ילדים ואף בתי ספר כדי לספק את צורכי המשפחות.

## ראו גם
*בסיס טיסה (חיל האוויר הישראלי)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שדה תעופה צבאי
קטגוריה:שדות תעופה צבאיים
מולי מפרש

**מוֹלִי מפרש** או **מוֹלִי סְנַפִּירָן** (שם מדעי: *Poecilia latipinna*) הוא דג גרם אאוריהליני (euryhaline) ממשפחת הגמבוזיים. דג זה נפוץ מדרום ארצות הברית עד בוליביה וברזיל. לדג המולי ישנה היכולת להתקיים בטווח רחב של מליחויות, בין מים מתוקים ומי ים. טווח הטמפרטורות בסביבות חייו: 20-28°C. גודלו של דג בוגר מגיע עד ל-8 סנטימטרים ומשקלו עד 4 גרמים. דג המולי מופיע בצבעים שונים ובווריאציות שונות, החל באורכו, וכלה בגודל סנפיר הגב.

## קישורים חיצוניים

* מולי מפרש, פורטל פטקינג

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל אלכסנדר לסואר
קטגוריה:גמבוזיים
קטגוריה:דגי נוי
קטגוריה:מקסיקו: דגי מים מתוקים
קטגוריה:ארצות הברית: דגים
קטגוריה:דגים אאוריהלינים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1821
אבנט (בגד כהונה)

על פי תיאורי המקרא, **אבנט** היה החגורה אותה הכהנים חגרו על כותנתם בשעת העבודה במקדש. אבנט הוא אחד מארבעה בגדי הכהונה של הכהן ההדיוט, ומשמונה בגדי הכהונה של הכהן הגדול.

## גזרון
המילה קימת טרם מגעם של אנשי יהודה עם הפרסים. המילה "אבנט" נשאלה לעברית מן המצרית העתיקה

## הציווי
הציווי על עשיית האבנט מופיע בפרשת תצווה: . בהמשך, בפרשת פקודי מתוארת עשיית האבנט: .

## אבנט של כהן גדול

ישנם שלושה מיני אבנטים בבגדי הכהונה: אבנט של כהן גדול בכל ימות השנה, אבנט של כהן גדול ביום הכיפורים ואבנט של כהן הדיוט.

האבנט שחגר הכהן הגדול בכל ימות השנה, פרט ליום הכיפורים, היה עשוי מארבעה מיני חוטים: פשתן (הקרוי בלשון הכתוב 'שש משזר'), צמר צבוע בתכלת, צמר צבוע בארגמן וצמר צבוע בתולעת שני. אבנט זה נעשה מעשה רוקם, כפי שנאמר : "ואבנט תעשה מעשה רקם". בביאור רקימה זו נחלקו המפרשים: לדעת רוב הראשונים שזרו תחילה כל אחד מארבעה חוטים אלו משישה חוטים קטנים, ולאחר מכן שזרו את ארבעת החוטים ביחד, כך שנוצר חוט המורכב מעשרים וארבעה חוטים, ובו ארגו את האבנט. לעומתם, יש הסוברים שכל חוט נשזר משישה חוטים, אך לא שזרו את החוטים מהמינים השונים ביחד, אלא ארגו את האבנט מחוטי הפשתן, ולאחר מכן הוסיפו עליו מעשה רקמה משלושת מיני הצמר - תכלת, ארגמן ותולעת שני. כדעה זו משמע מתיאורו של יוסף בן מתתיהו, אלא שלדבריו הרקמה נעשתה גם מהפשתן: . קיימת הסכמה, כי אבנט זה היה עשוי כלאיים, שהרי היה בו צמר ופשתים יחדיו. 

לעומת זאת, האבנט שחגר הכהן הגדול ביום הכיפורים, בזמן שעסק בעבודות המיוחדות ליום זה, היה עשוי מפשתן בלבד, ללא צמר, וכפי שנאמר: "ובאבנט **בד** יחגור".

## אבנט של כהן הדיוט

נחלקו תנאים בתלמוד, האם האבנט של הכהן הדיוט היה דומה לאבנט אותו לבש הכהן הגדול בכל ימות השנה, והיה עשוי כלאיים, או שהיה עשוי רק מפשתן, בדומה לאבנט המיוחד של הכהן הגדול ביום הכיפורים. להלכה נפסק, שהאבנט של הכהן ההדיוט עשוי כאבנטו של הכהן הגדול בכל ימות השנה, וכך עולה מתיאורו של יוסף בן מתתיהו.

## מראהו

אורך האבנט היה שלושים ושתים אמות, שהם כשישה עשר מטר בקירוב. רוחב האבנט, לפי הרמב"ם היה "כמו שלוש אצבעות" (בערך כשישה ס"מ; וראו בערך רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה), ולפי יוסף בן מתתיהו "עד לארבע אצבעות לערך". עוד מובא בדברי יוסף בן מתתיהו, שהאבנט היה משתלשל עד הקרסוליים, אך בזמן שהכהן היה עוסק בעבודת הקרבנות, הוא היה מפשיל את החגורה על כתפו השמאלית, כדי שלא תפריע לו בעבודתו.

## לבישתו

הכוהנים היו חוגרים את האבנט על כותנתם, מעל מותניהם, בגובה המרפק, והיו מסובבים אותו סביב גופם שוב ושוב, בשל אורכו. לאחר מכן הם היו קושרים אותו. 

כאמור, האבנט הוא בגד כלאיים, ולכן אסור לכהן ללובשו מחוץ למקדש. לדעת הרמב"ם, האיסור נוהג גם במקדש, כל אימת שהכהן אינו עוסק בעבודה, אולם לדעת הראב"ד (שם), כל זמן שהכהן במקדש – מותר לו ללבוש את האבנט, למרות שאינו עובד באותו זמן.

## כפרתו

לדעת חז"ל כל בגד מבגדי הכהונה מכפר על עוון מסוים. האבנט היה מכפר על הרהור רע שבלב שהרי היה נחגר כנגד הלב, ולפי דעה אחרת היה מכפר על הגנבים.

## מקום שמירת האבנטים

האבנטים, כשאר בגדי הכהנים ההדיוטים, היו נשמרים בלשכת פנחס המלביש, שם היו חלונות (כעין ארונות קבועים בקיר) מיוחדים לאחסון האבנטים של כל משמר ומשמר, והיה כתוב עליהם 'אבנט'.

בשנים האחרונות שוחזרו בגדי הכהונה במכון המקדש, וביניהם גם האבנט.

## ראו גם
* בגדי כהונה
## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לבוש יהודי
קטגוריה:בגדי כהונה
קטגוריה:פרשת תצוה