open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הבוס הגדול

**הבוס הגדול** (באנגלית: **The Big Boss**; נודע לפני כן בארצות הברית כ**Fists Of Fury** בסינית מפושטת : **唐山大兄**) הוא סרט אמנויות לחימה הונג קונגי משנת 1971. הבוס הגדול היה סרטו הגדול הראשון של ברוס לי. בתחילה, כוכב הסרט היה אמור להיות ג'יימס טיין, אולם הופעתו המרשימה של לי העבירה את טיין, אז כוכב גדול בהונג קונג, לשחקן משני. הצלחת הסרט הפכה את ברוס לי לכוכב ברחבי אסיה.

## עלילה
צ'נג (ברוס לי) הוא בחור סיני מגואנגדונג שעבר לתאילנד, בעזרת דודו, על מנת לעבוד ביחד עם דודניו במפעל קרח. כשגוש קרח נשבר במקרה, משהו שנראה כמו שקית של אבקה לבנה נשפך ממנו. מאוחר יותר באותו לילה, שני בני הדודים שגילו את ההרואין מתבקשים להישאר כדי לפגוש את מנהל המפעל. בשיחה מתברר שהמפעל משמש כיסוי לרשת להברחת סמים בבעלותו של הבוס הגדול סיאו מי. המנהל אומר להם שיש לו עבודות טובות יותר בשבילם, כשהם מסרבים, רוצחים אותם.

סיאו מי מנסה לחפות על הרוצחים, אך חשדותיהם של צ'נג ודודניו ששרדו מתעוררים. שניים מבני הדודים, סו צ'ין (ג'יימס טיין) ואה פיי, הולכים לביתו של מי כדי לשאול אם הוא יודע מה קרה לאחיהם. כשהם מבינים שהוא מנסה להסתיר משהו, מי מורה לאנשיו להרוג אותם (לא לפני שסו הורג כמה מאנשיו של מי). סיאו מי מסיח את דעתו של צ'נג בכך שהוא ממנה אותו למנהל עבודה במפעל, מנהל המפעל מזמינו למסיבה, שם יש אלכוהול וזונות, בראותם שצ'נג מרוצה מהקידום ושכח מכך שקרוביו נעלמו, דודניו הנותרים מתנכרים לו. אולם, מתוך חיבה אחת הפרוצות מגלה את האמת לצ'נג, שבאישון הלילה מתגנב למפעל ומגלה את גוויותיהם של קרובי משפחתו. חיטוטיו של צ'נג נחשפים מייד ונשלחת אחריו כנופיה בראשות בנו של סיאו מי, סיאו צ'יון. 

צ'נג מביס את הכנופיה והורג רבים ממנה, בכללם סיאו צ'יון. לרוע המזל הוא שב לביתו ומוצא שכל משפחתו נרצחה. צ'נג מחליט לנקום והולך לביתו של סיאו מי, הוא הורג את אנשיו ובקרב האחרון הורג את סיאו מי בדקירת סכין. בקטע הסיום מגיעה המשטרה וצ'נג נכנע.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* "הבוס הגדול" ב-Hong Kong Movie DataBase
* גלריית תמונות מהסרט
* ג'ייסון הארט, "החלקים החסרים בסרט הבוס הגדול", littledragon.builtfree.org

קטגוריה:סרטי פעולה הונג קונגיים
קטגוריה:סרטי 1971
קטגוריה:סרטי אמנויות לחימה
קטגוריה:סרטים שצולמו בתאילנד
קטגוריה:סרטי סחר בסמים
ג'וליס (נפת עזה)

**ג'וּליס** (בערבית: **جولس**) היה כפר ערבי ששכן במישור החוף הדרומי, צפונית-מערבית לקיבוץ נגבה, על צומת דרכים אסטרטגי (כיום צומת הודיה).

## היסטוריה
הכפר היה מיושב במאה ה-15. בשנת 1472/1473 הקדיש הסולטאן הממלוכי קאיתבאי את הכפר לטובת מדרסה בירושלים.

בתקופה העות'מאנית השתייך הכפר לליווא של עזה.

החוקר ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1863 ומצא בו כחמש מאות תושבים.
הקרן לחקר ארץ ישראל ביקרה בכפר ב-1882 ודיווחה שרוב בתיו עשויים טיט ובדרומו באר מים.

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה ושכן כ-26.5 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר עזה. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 1,030 נפשות. בשנת 1937 הוקם בכפר בית ספר. במהלך מלחמת העולם השנייה סללו הבריטים כביש שעבר בכפר וחיבר אותו לכביש החוף. כמו כן הקים הצבא הבריטי מחנה סמוך לכפר על מנת להבטיח שליטה בכביש.

במלחמת העצמאות נכבש הכפר בקרב ג'וליס, שנערך ב-10 ביולי 1948, במהלך קרבות עשרת הימים.

בשנת 1949, לאחר מלחמת העצמאות, הוקם מושב הודיה דרומית-מערבית למרכז הבנוי של ג'וליס, על אדמותיו החקלאיות. בתי ג'וליס פוצצו, ובמקומם הקימה הקרן הקיימת לישראל חניון פיקניק (חניון הודיה). במקום נמצא שלט הסבר על קרבות ג'וליס ושרידי בית הבאר של הכפר. סמוך לו נמצא מחנה עמנואל הידוע כ"מחנה ג'וליס".

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:יישובים שננטשו בשפלת יהודה
קטגוריה:מישור החוף הדרומי
מספר באריוני

בפיזיקת חלקיקים, **מספר באריוני** הוא מספר קוונטי משתמר של מערכת נתונה ברוב התהליכים, והוא מוגדר על-ידי 
B = \frac{1}{3}\left(n_\text{q} - n_\bar{\text{q}}\right) , כאשר  n_\text{q}  הוא מספר הקווארקים ו- n_\bar{\text{q}}  הוא מספר האנטי-קווארקים, כלומר אנטי חלקיקים של הקווארקים.

לדוגמה, לפרוטון, המורכב מ-3 קווארקים, יש מספר באריוני של 1.

המספר הבאריוני הוגדר זמן רב לפני שמודל הקווארקים היה מקובל. מאוחר יותר, במקום לשנות את ההגדרות הקיימות, פשוט הגדירו לקווארקים מספר באריוני של שליש. מדויק יותר לדבר על שימור "מספר קווארקי", אך לרוב, בשל המוסכמה, ממשיכים להשתמש במושג "מספר באריוני".

## הסבר למספר באריוני שלם
קווארקים נושאים לא רק מטען חשמלי, אלא גם מטענים פיזיקליים נוספים, כגון מטען צבע ואיזוספין חלש. עקב תופעה הנקראת "כליאה", האדרון לא יכול להיות בעל מטען צבע כולל השונה מאפס. כלומר, סך מטען הצבע של כל החלקיקים המרכיבים האדרון חייב להתאפס (צבע "לבן"). קווארק יכול לקבל אחד משלושה צבעים - "אדום", "ירוק" או "כחול".

עבור האדרונים נורמליים, צבע לבן יכול להתקבל באחת משלוש דרכים:
*קווארק בעל צבע מסוים עם אנטי-קווארק בעל אנטי-צבע מתאים. התוצאה היא מזון עם מספר באריוני כולל 0.
*שלושה קווארקים בעלי צבעים שונים - באריון, עם מספר באריוני (1+).
*שלושה אנטי-קווארקים - אנטי-באריון, ומספר באריוני (1-).

האדרונים אקזוטיים (טטראקווארקים או פנטאקווארקים) גם מסווגים כבאריונים או מזונים, לפי המספר הבאריוני שלהם. באופן תאורטי, חלקיקים אלה יכולים להיווצר על ידי הוספת זוג קווארק ואנטי-קווארק, כך שכל זוג מכיל צבע ואנטי-צבע מתאים. לדוגמה, הפנטאקווארק, המורכב מארבעה קווארקים ואנטי-קווארק יחיד, יכיל את הצבעים אדום, ירוק, כחול, כחול ואנטי-כחול.

התוצאה של כללים אלה היא שעבור החלקיקים המוכרים כיום, מספר באריוני יכול לקבל רק אחד משלושת הערכים השלמים 1-, 0, 1+.

## חלקיקים עם מספר באריוני אפס
מלבד מזונים, ישנם חלקיקים נוספים בעלי מספר באריוני אפס. אלו הם החלקיקים שאינם מורכבים מקווארקים כלל, כגון הלפטונים השונים, הפוטון, וגם בוזוני W ו-Z. כמו כן, גם הגרביטון, שקיומו טרם הוכח, הוא בעל מספר באריוני 0, מכיוון שלפי התאוריות המקובלות אינו מורכב מקוורקים.

## שימור ושבירת שימור
המספר הבאריוני משתמר כמעט בכל האינטראקציות של המודל הסטנדרטי. כלומר, סכום המספרים הבאריוניים של כל החלקיקים בתחילת האינטראקציה זהה לסכום זה עבור החלקיקים בסופה.

יוצאת מן הכלל היא האנומליה הכיראלית, בה נשבר שימור של מספר באריוני. עם זאת, ספלרונים (פתרונות קבועים של משוואות השדה האלקטרו-חלש במסגרת המודל הסטנדרטי) הם נדירים ויכולים לשנות את המספר הבאריוני רק בקפיצות של 3.

התאוריה המאוחדת הגדולה מאפשרת הפיכה של באריון למספר לפטונים, אינטראקציה המהווה הפרה של שימור המספרים הבאריוני והלפטוני. דעיכת פרוטון יכולה להיות דוגמה של תהליך כזה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
וטובו

**וֶטוֹבוֹ** (בבולגרית: **Ветово**) היא עיירה ומועצה אזורית בצפון מרכז בולגריה, השלישית בגודלה מבחינת גודל האוכלוסין במחוז רוסה. העיירה שוכנת 262 ק"מ מהבירה סופיה ו-40 ק"מ מבירת המחוז רוסה.

## היסטוריה
בתקופת הברונזה המאוחרת, במהלך המאה ה-12 לפנה"ס התיישבו באזור שבטים תראקים. באזור גם נתגלו ממצאים ארכאולוגיים מהמאה ה-5 לפנה"ס, המעידים על התיישבות מאורגנת בעידן הממלכה התראקית. צפונית מזרחית לעיירה נשתמרו שרידי מצודה ביזנטית. כ-5 קילומטרים מווטובו מצוי אתר המורשת העולמית כנסיות איבאנובו ובסביבת העיירה ממצאים נוספים מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הוכלל האזור בשטח נסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. במהלך מלחמת הבלקן השנייה הצטרפו בני מיעוטים רבים מהעיירה למיליציית מתנדבים בולגרית שלחמה בחזית הסרבית.

## כלכלה
בעיירה תחנת רכבת אחת. וטובו ממוקמת בסמיכות לכביש המהיר רוסה – וארנה המקשר את העיירה גם לעיר ראזגרד. וטובו היא מרכז תעשייה זעירה בתחום מוצרי זכוכית, פורצלן וקדרות, המיוצאים לאוסטריה, איטליה וגרמניה.

## דמוגרפיה
אוכלוסיית העיירה מצויה במגמת קיטון מתונה (ילודה לעומת תמותה) ובין 2004 ל-2009 ירד מספר התושבים ב-6.76%. אוכלוסיית וטובו מורכבת מאחוז גבוה של קבוצות מיעוטים ובכלל זה טורקים, צוענים וצאצאי הטטרים של קרים, זאת בנוסף לבולגרים המהווים כמחצית מכמותה.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ערי מחוז רוסה
סולימאן מנסור

**סולימאן מנסור** (בערבית: **سليمان منصور;** נולד ב-1947) הוא צייר ויוצר ישראלי-פלסטיני תושב מזרח ירושלים.

## חייו
מנסור נולד בביר זית. הוא למד באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים. הוא חבר מייסד באגודת האמנים הפלסטים הפלסטינית.

אחת מעבודותיו המפורסמות ביותר היא הכרזה "הגמל נושא המשאות" (1973) בה מתואר סבל ערבי זקן וכפוף הנושא על גבו שק המכיל בתוכו את בניינים ואתרי הקודש של ירושלים. הכרזה הייתה להצלחה גדולה בקרב הפלסטינים. הוא היה מהמייסדים של מרכז אל-וסיטי לאמנות בירושלים וכיום משמש כמנהלו.
בשנת 1988 יצר סדרת ציורים על הכפרים הפלסטיניים ההרוסים יבנא, בית דג'אן, עמואס ויאלו.
זכה בפרס "אות הנילוס" בביאנלה של קהיר בשנת 1988 ובפרס פלסטין לאמנות פלסטית בשנת 1998. ייצג את פלסטין בביאנלה ה-25 של סאו פאולו והציג את בה היצירה "עבודת אדמה". 

כיום מתגורר בבית חנינא בירושלים. הוא מחזיק בתעודת זהות ישראלית.

בשנת 2011 פורסם ספר על עבודותיו בו שולבו מאמרים של באשיר מח'ול ומחברים נוספים.

## קישורים חיצוניים
* 

* אוסף יצירות
* ציורים של מנסור
* "הגמל נושא המשאות"

קטגוריה:ציירים פלסטינים
קטגוריה:ערבים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:בית חנינא: אישים
אקיקו ואקבאיאשי

**אקיקו ואקבאיאשי** (ביפנית: **若林 映子**; נולדה ב-26 באוגוסט 1941) היא שחקנית יפנית, הידועה במיוחד בארצות המערב בשל גילום דמותה של אקי, בסרט ג'יימס בונד משנת 1967, "אתה חי רק פעמיים".

## ביוגרפיה
אקיקו ואקבאיאשי נולדה באוטה (Ōta), טוקיו. לפני שהייתה נערת בונד הופיעה בסרטים רבים בארץ הולדתה יפן, במיוחד בסרטי מפלצות של אולפני טוהו כמו "Dagora, the Space Monster" ו"Ghidorah, the Three-Headed Monster" (שניהם הופצו גם תחת כותרים אחרים).

כשההפקה של "אתה חי רק פעמיים" החלה, ואקבאיאשי יועדה במקור לשחק את התפקיד של קיסי סוזוקי, בעוד עמיתתה לסרט מי האמה יועדה לשחק את סוקי, אחת מהסוכנות המובחרות של טייגר טאנאקה. כשהתברר שלימוד אנגלית היה משימה קשה מדי בשביל האמה, שתי הנשים התחלפו בתפקידים, כשהאמה שיחקה את התפקיד הקטן יותר של קיסי, בעוד ואקבאיאשי נכנסה לנעליה הגדולות יותר של סוקי.

לפי הצעתה, דמותה של סוקי נקראה אקי. הסיבה לכך נעוצה ככל הנראה כשב-1966 וודי אלן לקח את סרט הפעולה היפני "International Secret Police: Key of Keys" (שבו כיכבו גם מיה האמה וגם ואקבאיאשי), ערך אותו מחדש, דיבב אותו, שינה את העלילה וכינה אותו "מה חדש, טייגר לילי?". בסרט, ואקבאיאשי גילמה את דמותה של "סוקי יאקי" בעוד שבסרט "אתה חי רק פעמיים" שותפתה לסרט האמה שיחקה את "טרי יאקי".

ואקבאיאשי שיחקה רק בסרט אחד נוסף (והופעה בתוכנית טלוויזיה) לפני שנעלמה הן מהמסך הגדול והן מהמסך הקטן. בריאיון למגזין G-FAN (גיליון 76) ואקבאיאשי אמרה שהיא פרשה ממשחק בשל פציעה ממושכת בה נפגעה בעת עשיית סרט.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ילידות 1941
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1941
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יפניות
קטגוריה:נערות בונד
מקצץ

[שמאל|ממוזער|250px|מקצץ מה[אתר ארכאולוגי|אתר דמניסי שבגאורגיה; גילו מוערך בכ-1,850,000 שנה]]
**מקצץ** הוא כלי אבן מסותת אופייני לתעשיית כלי האבן של התקופה הפלאוליתית (תקופת האבן הקדומה) החל מהשלבים הראשונים התקופה הפלאוליתית התחתונה). המקצצים זוהו על ידי החוקרת מרי ליקי (Leakey) בערוץ אולדובאי כבר מהשלב הקדום של תעשיית כלי האבן האולדובאית, המיוחסת להומו האביליס שמלפני כ-2.4 מיליון שנה.

המקצצים הקדומים סותתו מחלוקי אבן, רובם מקוורציט ובזלת, בעזרת חלוק אחר ששימש כמקבת. מהשלבים הקדומים נמצאו כלים שדיוקם נמוך וחלקם מוגדרים כ"כלי קיצוץ" ולא כמקצצים. בתרבות האולדובאית המפותחת, שגילה 1.9 מיליון שנה, נמצאו מקצצים רבים יותר; ייצורם מדויק יותר וחלק ניכר מהם מסותתים על שני הפנים. בשלב זה הבחינו הסתתים הקדומים כי אם יהפכו את החלוק ויכו על צלקת ההתזה הקודמת, יקלו על המלאכה וישפרו את הכלי. סתתים אלו היו מפותחים יותר, כנראה מטיפוס הומו רודולפנזיס. לכלים שעובדו דו-פנית יש צלע זגזגית אופיינית, אך חלק מהם סותתו על פן אחד בלבד.

אין צורך במקצץ לחיתוך נתח בשר או יריעת עור – לשם כך יספיק  חד. ראשוני האדם התחרו עם אוכלי נבלות כצבועים, תנים ונשרים על שיירי ארוחתם של טורפים גדולים מהם. לעיתים קרובות הגיעו אנשים אל זירת המזון במאוחר, כאשר בשטח נותרו רק עצמות גדולות וגולגולות שלא פוצחו על ידי הצבועים. כאן כנראה היה תפקידו החשוב של המקצץ, להגיע אל מח העצם; לולא כלי זה, היה מתבזבז המאמץ שהושקע בדרך אל המזון. ייתכן שהמקצץ שימש גם לקילוף עץ ולחפירה, פעולות שאף להן חשיבות גדולה במאמץ השרידה.

עם הופעת הומו ארגסטר (הטיפוס האפריקני הקדום של הומו ארקטוס), השתפרה והתגוונה ערכת הכלים של האדם. בין המקצצים נמצאו כלים מחודדים יותר: אלה התפתחו לדקר ולאבן יד, ואחרים דומים לקופיץ. בכך מגיעים לתעשיית כלי האבן האשלית הקדומה, המיוחסת להומו ארקטוס היוצא את אפריקה. אתרים ובהם מקצצים שונים נמצאו למשל באתר עובדייה בעמק הירדן ובדמניסי (Dmanisi) שבגאורגיה.
מכאן התפתחו בעיקר אבן היד והקופיץ, אף כי ישנם מקצצים מעטים גם בתעשיות כלי אבן מאוחרות.

## גלריה

קובץ:Basalt chopper sketch.jpg|מקצץ בזלת
קובץ:Basalt chopper.jpg|מקצץ בזלת (העתק מודרני)
קובץ:Chert chopper.jpg|מקצץ צור (העתק מודרני)


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כלי אבן פרהיסטוריים
קטגוריה:התרבות האולדובאית
אסד עזי

**אסד עזי** (בערבית: **أسد عزي**; נולד ב-21 באפריל 1955) הוא צייר ומשורר ערבי, דרוזי, פלסטיני, ישראלי (על פי הגדרתו העצמית.

## קורות חיים
עזי נולד בשפרעם, הוא מתגורר ביפו. הוא הבכור מבין חמישה אחים, לאמו אכאבר ולאביו סיאח, דרוזי ממוצא לבנוני. בשנת 1961 אביו נהרג מירי צלף סורי בעת שסייר כחייל במשמר הגבול בצפון. אסד למד בבית ספר תיכון יהודי בקריית אתא. לאחר שירות צבאי למד לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה (1976–1980), ולתואר שני בתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב (1980–1981). בשנות השמונים הוא היה חבר ב"קבוצת רגע" שעסקה ביצירת יצירות בעלות מטען תרבותי מקומי ובין חבריה אבישי אייל, דוד וקשטיין, דוד ריב, יורם קופרמינץ, יצחק ליבנה, מיכל גולדמן וראובן זהבי.

משנת 1987 מלמד עזי במדרשת בית ברל. בשנת 2001 לימד במכללת קיי בבאר שבע. כמו כן לימד בבית ספר מימד ת"א (1996–1999). משנת 2015 מרצה באוניברסיטת חיפה. לימד ציור במכון לאמנויות תל-חי בין השנים 1988 עד 2016.

ב- 2022 יצא לגמלאות מבית ברל, אולם המשיך ללמד באוניברסיטת חיפה.

## יצירתו

עבודתו עוסקת בכמה נושאים עיקריים: החמור כסמל; האישה והזוגיות; אוטופורטרט; ציורי משפחה ועוד. הטכניקה האומנותית היא קולאז'יסטית בעיקרה, מצרפת ומדביקה חומרים שונים, מפות ותוכניות בתים כמו גם תווי מוזיקה, בתוספת ציור ורשום.

עבודתו מושפעת משאלת הזהות האישית האנושית והפוליטית, מתוך התלבטויות של זהותו כאינדיבידואל ובהתייחסות לקוטביות של שאלת הערביות מול הישראליות וביטוי לתחושת הניגודיות התרבותית-ערכית-סגנונית של המזרח מול המערב.

עבודותיו הוצגו בגלריות ומוזיאונים רבים בישראל ומחוצה לה, והן נמצאות באוספים רבים, ביניהם אוסף מוזיאון ישראל ירושלים, אוסף מוזיאון תל אביב ומוזיאון העיר חיפה.

בריאיון עיתונאי ציין שהאמנים שהשפיעו עליו, בהם מארק רותקו, לוצ'יו פונטנה, הנרי שלזניאק, אורי רייזמן וכן את האיקונות של ג'וטו.

## תערוכות יחיד נבחרות

## תערוכות קבוצתיות נבחרות

## פרסים
* 1987 - פרס **יד ליעד** מטעם נשיא מדינת ישראל
* 1990 - זכה בפרס **קולינר** מטעם מוזיאון ישראל.
* 1993 - פרס **רוטארי** מטעם איגוד הרוטארי בישראל
* 1996 - זכה בפרס **עידוד היצירה** ממשרד החינוך אולם החזיר אותו כמחאה פוליטית.
* 2000 - פרס **עידוד היצירה** מטעם שר החינוך והתרבות.
* 2020 - פרס השרה למפעל חיים.

## פרסומים
* 1976 - **ספר שירים**, שחף
* 1978 - **עונת הלחישות** שירים, רנסאנס
* 1980 - **אמן דרוזי** מציג יצירותיו בבית אבא חושי, בחיפה, קול חיפה
* 1980 - **אמא וילד** אל-אתחאד, שישי
* 1981 - **אצא מתוך עצמי** פסק זמן
* 1981 - **הורדה מהצלב**, אל-אתחאד
* 1986 - **רגע בבקשה**, מעריב
* 1986 - **אסד עזי לוונציה**, אל-אופוק
* 1986 - **מתמונה לתמונה זה נעשה מעודן יותר** חדשות/תערוכה, רותי רובין
* 1989 - **הצייר הדרוזי הלך ונשיא ניגריה הודח** מעריב/סוף שבוע, ברוך מאירי.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* כתבי אסד עזי, במאגר "נקודת מבט: כתבי אמניות ואמנים"
* 
* "לשאלה 'מי אני? דרוזי, ישראלי, פלסטיני, ערבי?' אני משיב: 'אני צייר!"
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ציירים דרוזים ישראלים
קטגוריה:משוררים דרוזים ישראלים
קטגוריה:פעילים במדורי המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:יתומי צה"ל
קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:שפרעם: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
גורדון הולר

ממוזער|גורדון הולר
**גורדון הולר** (באנגלית: **Gordon Haller**; נולד ב-24 באוגוסט 1950) הוא זוכה תחרות טריאתלון איש הברזל הראשונה.

## ביוגרפיה
גורדון הולר גדל בפורסט גרוב, אורגון וקיבל תואר בפיזיקה באוניברסיטת הפסיפיק.

באוהו (Oahu), הוואי, ב-1978. התחרה הולר בתחרות שארגן ג'ון קולינס, מפקד בצי האמריקני, המורכבת משחיית Waikiki Roughwater, מרוץ אופניים מסביב לאוהו, ומרתון הונולולו. מתוך חמישה עשר מתמודדים, שנים עשר סיימו את התחרות המכונה היום בשם "איש הברזל", כשגורדון הולר סיים במקום הראשון, וקבע זמן שיא של 11 שעות, 46 דקות, ו-58 שניות.

הולר התייחס להצלחתו באיש הברזל, כמעט שלושים שנה אחרי כן, בראיון שנתן בשנת 2007 ל-Competitor Magazine: "זו הייתה חוויה מדהימה... בוודאי משהו שלא ציפיתי שיתרחש בתחילה."

## קישורים חיצוניים

* בלייק ויטני, אלוף איש הברזל הראשון, מביט 25 שנים אחורה, 20 באוקטובר 2003 active.com

* סאל רויבל, איש הברזל המקורי עדיין מתאמן קשה, USA TODAY, 15 באוקטובר 2003

קטגוריה:אמריקאים ילידי אורגון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הפסיפיק
קטגוריה:טריאתלטים אמריקאים
קטגוריה:אורגון: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
אימרה הראשון, מלך הונגריה

**אימרה הראשון, מלך הונגריה** (בהונגרית: ** Első Imre;** 1174–1204) היה מלך הונגריה בין השנים 1196-1204. היה שותף למלכות עם אביו בין השנים 1182–1196. הוא עלה לכיסא המלוכה עוד במהלך חיי אביו המלך בלה השלישי אך עם מות האב הוא נאלץ להאבק על הכיסא מול אחיו אנדרש, בפשרה שהושגה בין האחים זכה אנדרש בשלטון על קרואטיה ודלמטיה והכתר ההונגרי נשאר בידי אימרה, עם זאת המתיחות בין שני האחים לא התפוגגה ושניהם נקטו בתככים ושוחד על מנת לאסוף תומכים. בקרב שנערך בשנת 1199 ניצח אימרה את אחיו ואילץ אותו לברוח לאוסטריה, בתיווך הכס הקדוש הושכן שלום בין האחים ואנדרש הוחזר למעמדו כדוכס קרואטיה ודלמטיה.

ביוזמת האפיפיור אינוקנטיוס השלישי ערך אימרה מספר מסעות מלחמה בבלקנים שמטרתם היא הכנסת השבטים המקומיים תחת כנפי הנצרות, אבל גם להסיר איום כנגד הממלכה ההונגרית והרחבת תחומי השפעתה. בשנת 1201 נלחם אימרה בסרביה ולאחר מכן בבוסניה כנגד שליטים מקומיים. בשנת 1202 יצא אימרה למסע מלחמה בבולגריה אך לא הצליח להגיע להכרעה.

בשנת 1201 העיר זארה שבדלמטיה שהייתה תחת חסותה של ונציה הכירה באימרה כשליט. הדוג'ה של ונציה, אנריקו דאנדולו הצליח לגייס צבא של צלבנים שיצאו לארץ הקודש במסגרת מסע הצלב הרביעי למלחמה לכיבוש העיר מחדש.

בשנת 1203 חזר הדוכס אנדרש לחתור תחת שלטון המלך אימרה ואסף צבא על מנת להכריע את העימות ולתפוס את הכתר. אימרה שנכח כי מצבו נואש צעד למחנה המורדים עטוי בכתר ובגדי המלכות והביא להתפוררות הקואליציה של יריביו. בריאותו הדועכת הביאה אותו להכתיר ביום 26 באוגוסט 1204 את בנו הקטין לאסלו למלך ואת אחיו אנדרש לעוצר. הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן ב-30 בספטמבר או 30 בנובמבר. עם מותו החליט אנדרש לממש את שאיפתו לכתר ההונגרי וגירש את אלמנת אחיו והמלך הקטין לאוסטריה ותפס את הכתר.

בשנת 1198 נשא אימרה את הילדה קונסטנצה מארגון לאישה. לזוג נולד בשנת 1200 בן אחד - לאסלו השלישי שנפטר בשנת 1205.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הונגריה: היסטוריה
קטגוריה:מלכי הונגריה
קטגוריה:בית ארפאד
קטגוריה:ילידי 1174
קטגוריה:נפטרים ב-1204
קבוצת רגע

**קבוצת רגע** הייתה קבוצת אמנים ישראלים שפעלה במהלך שנות השמונים.

מטרתם הייתה יצירה של אמנות בעלת מטען תרבותי מקומי המקושר למזרח הקרוב ואמירה חברתית אשר תתריס כלפי הטעם המערבי והבורגני וכנגד האליטיזם. בעבודותיהם הייתה חזרה לציור עשיר מבחינה צבעונית, והיו בו אפיונים מזרחיים כמו ערבסקות. כמו כן עסקו בתכנים טעונים ומגויסים מבחינה פוליטית.

בין חברי הקבוצה נכללו האמנים אבישי אייל, אסד עזי, דוד וקשטיין, דוד ריב, יורם קופרמינץ, יצחק ליבנה, מיכל גולדמן וראובן זהבי. הקבוצה הפעילה גלריה בלתי מסחרית בשם זהה ברחוב עמק יזרעאל, בשכונת פלורנטין בתל אביב. אחר כך הגלריה עברה לרחוב הרצל.

קטגוריה:קבוצות אמנים ישראליות
אוניברסיטת ארץ הקודש

**אוניברסיטת ארץ הקודש** (באנגלית: **University of the Holy Land**) הוא מוסד פרטי נוצרי להשכלה גבוהה הפועל בישראל. המוסד אינו מוכר כמוסד אקדמי על ידי הרשויות בישראל או בארצות הברית.

## הצוות
בראש המוסד עומד ד"ר סטפאן פפאן. במוסד אנשי צוות אקדמיים יהודים ונוצרים, בהם חוקר העתיקות האנגלי שמעון גיבסון העוסק רבות בעתיקות בארץ הקשורות בנצרות. מרצה אורח קבוע הוא חוקר העתיקות ד"ר גבריאל ברקאי.

עובדי המוסד קידמו את הקמת המוזיאון הפתוח כפר נצרת.

## לימודי המשך
כאמור, המוסד אינו מוּכַּר כמוסד להשכלה גבוהה לא בארצות הברית ולא בישראל. הוא מוכר כמוסד לימודים דתי, בידי האיגוד התאולוגי האסייתי.

בין היתר, מציע המוסד שילוב של תוכניות קצרות בנות שבועות אחדים או עונת לימודים בודדת, במסגרת הלימודים באוניברסיטה נוצרית אחרת בעולם.

לפי אתר המוסד, תלמידיו התקבלו ללימודי המשך לתואר שלישי באוניברסיטאות מכובדות ובהן אוניברסיטת הלסינקי, אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת אברדין, הסמינר התאולוגי היהודי (מכון שכטר) של התנועה הקונסרבטיבית, והאוניברסיטה העברית בירושלים.

## מקומה ותולדותיה
האוניברסיטה הוקמה על ידי המרכז לחקר הנצרות הקדומה (Center for the Study of Early Christianity) בשנת 1986. היא שוכנת ברחוב הרוזמרין 1104 בשכונת גילה בירושלים.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: חינוך
קטגוריה:ישראל: נצרות
קטגוריה:גילה
קטגוריה:אוניברסיטאות ומכללות נוצריות
קטגוריה:אסיה: אוניברסיטאות ומכללות
עבד עאבדי

**עבד עאבדי** (בערבית: **عبد عابدي**, נולד בפברואר 1942 בחיפה) הוא פסל וצייר ערבי ישראלי.
## ביוגרפיה
עאבדי נולד בשכונת ואדי סאליב שבחיפה. דוד אמו הוא עבד אל-רחמן אל-חאג', שהיה ראש עיריית חיפה משנת 1920 ועד יוני 1927. במלחמת העצמאות עזבו אמו הוא ואחיותיו את העיר והפליגו מעכו ללבנון. תחילה התיישבו במחנה הפליטים מיה מיה  שליד צידון בלבנון, ואחר כך במחנה הפליטים אל-ירמוכ שבדמשק. בשנת 1952 שב לישראל להתאחד עם אביו במסגרת איחוד משפחות.

בארץ הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית ושם למד מאמני הריאליזם החברתי שהיו קשורים למפלגה. ב-1962 התקבל לאגודת הציירים והפסלים בחיפה, והיה לאמן הערבי הראשון שנמנה עם חברי האגודה. הוא קיבל מלגה ממק"י שבזכותה נסע בשנות ה-60 ללמוד באקדמיה לאמנות בדרזדן שבגרמניה במשך שבע שנים, שם עשה תואר שני, והתמחה בה בגרפיקה ובציורי קיר ובאמנות במרחב. בהונגריה פגש בסטודנטית הונגריה, ג'ודית, לה נישא. לזוג שלושה ילדים.

עם שובו מגרמניה בשנות השבעים החל לשמש כמאייר ומבקר אמנות בעיתונות הערבית בישראל, בין השאר ב-"אל אתיחאד" ו"אל-ג'אדיד". עאבדי אייר ספרים של מיטב הכותבים הערבים ישראל, בהם אנטון שמאס, סמיח אל קאסם, אמיל חביבי וסלמאן נאטור.

הוא התבלט כאמן דפוס במשך 20 שנה בעיקר בזכות רישומיו והדפסי האבן שבהם התמחה.

הוא לימד במכללה הערבית לחינוך בחיפה. הוא מפעיל סטודיו וגלריה לאמנות בשדרות הציונות, בשכונת ואדי ניסנאס שבחיפה המציגה את עבודותיו לצד תערוכות של אמנים או תלמידים שלו. כמו כן הוא מנהל את עמותת "ערבל" לקידום אמנות. בשלוש השנים האחרונות הוא אוצר שותף בפסטיבל החג של החגים המתקיים בוואדי ניסנאס.

עאבדי היה לערבי הראשון שהתקבל כחבר באגודת הציירים והפסלים והערבי הראשון שזכה בפרס שר המדע, התרבות והספורט לאמנות פלסטית לשנת 2008.
כמו כן זכה בפרס הרמן שטרוק להדפס. עבד עאבדי הוענק תואר יקיר העיר חיפה על ידי ראש העיר יונה יהב ב-2010.
עאבדי הוא גם אחד ממקבלי תואר "מגן הנגיד לסובלנות", שניתן לגופים ולאישים המסמלים את הסובלנות הבינעדתית בארץ.

## תערוכות קבוצתיות

* 2025 - הוקרה לדור המייסדים, גלריה לאמנות אום אל פחם.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* טל בן צבי, עבד עאבדי, "ומא נסינא" (לא שכחנו)
* טל בן צבי, "סיפורה של אנדרטה: יום האדמה בסכנין 1976-2006":עבד עאבדי וגרשון קניספל.
* מיכאל יעקובסון: סיבוב באנדרטה ליום האדמה בסח'נין, באתר 'חלון אחורי', 4 בנובמבר 2023

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ציירים ערבים ישראלים
קטגוריה:יקירי חיפה
קטגוריה:ואדי סאליב: אישים
קטגוריה:ואדי ניסנאס: אישים
קטגוריה:קומוניסטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
עיר של אושר

**עיר של אושר** (באנגלית: **City of Joy**) הוא סרט דרמה משנת 1992 בבימויו של הבמאי האנגלי רולנד ג'ופה (Roland Joffé, דמעות של שתיקה), לפי תסריט של מרק מדוף. הוא מבוסס על רומן הנושא שם זהה, אותו כתב דומיניק לאפייר (Dominique Lapierre).

## עלילה
הזארי פאל (אום פורי) הוא חוואי כפרי שמהגר לקולקטה ביחד עם אשתו (שבנה עזמי) ושלושה ילדיהם בחיפוש אחר חיים טובים יותר. הם מתחילים בצורה לא טובה. מרמים אותם, לוקחים מהם את דמי השכירות שלהם והם נזרקים לרחובות, וקשה להזארי  למצוא עבודה כדי שתפרנס את משפחתו. אולם המשפחה הנחושה מסרבת לוותר ולבסוף מוצאת את מקומה בעיר מוכת העוני.

בינתיים, בקצה השני של כלכתא, מקס לווה, רופא מדוכדך מטקסס (פטריק סווייזי) הגיע לתור אחר הארה רוחנית אחרי שהוא איבד מטופל בזמן ניתוח. גם הוא מתחיל בצורה קשה. אחרי שפרוצה מרמה אותו, הוא מוכה בידי בריונים ונותר מדמם ברחובות בלי מסמכיו וחפצי הערך שברשותו.

הזארי נחלץ לעזרתו של מקס ולוקח את הרופא הפצוע ל"עיר של אושר", רובע עוני המאוכלס במצורעים ועניים שהופך להיות ביתה החדש של משפחתו. מקס שוהה זמן רב בשכונה, אבל לא מעוניין להתערב בענייניהם של השוכנים בה, בגלל שהוא חושש להיקשר אליהם רגשית. אולם, מהר מאוד הוא מחליט לשעות לעזרתם של חבריו החדשים אחרי שאישה אירית (פולין קולינס), שמנהלת את המרפאה המקומית משכנעת אותו לעשות כן.

לבסוף, מקס מתחיל להיקשר לשוכני הרובע והוא מתחיל להבין שחייו אינם כל כך רעים. ישנם רבים בסביבתו שחייהם גרועים בהרבה משלו, אבל הם מתייחסים לכל יום בציפייה חיובית שנוטעת כוחות חדשים ברופא המדוכא.

## צוות השחקנים
* פטריק סווייזי – מקס לווה
* אום פורי – הזארי פאל
* פולין קולינס – ג'ון בטל
* שבאנה עזמי – קמלה ה. פאל
* עיישה דהרקר – אמריטה ה. פאל
* סנטו צ'אודהורי – שמבו ה. פאל
* אימרן בדש חאן – מאנוג' ה. פאל
* שיאמאנאד ג'אלאן – מר גאטאק, הסנדק
* אנג'ן דוט – ד"ר סוניל
* ארט מאליק – אשקוק גטאט
* נאביל שבאן – אנואר
* דבוטוש גוש – ראם צ'אנדה
* סוניטה סנגופטה – פומינה
* לובלין מישרה – שאנטה
* פאבאן מאלהוטרה – עשיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטים עם מוזיקה מאת אניו מוריקונה
צבי בר-ניב

**צבי בר ניב** (29 במאי 1916 – 18 במאי 1986) היה משפטן ישראלי, שכיהן בין היתר כפרקליט המדינה וכנשיא הראשון של בית הדין הארצי לעבודה.

## ביוגרפיה
צבי בר-ניב נולד בווילנה למרדכי וסוניה ניבולסקי ועלה לארץ ישראל בשנת 1936. בין השנים 1937 ל-1942 למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובבית הספר המנדטורי למשפטים, ובשנת 1943 קיבל רישיון כעורך דין. החל לעבוד במשרד עורכי הדין זמורה והורוביץ והיה יועץ משפטי עצמאי של קרן היסוד והוועד הלאומי. שימש גם יועץ משפטי להסתדרות וייצג נאשמים בפעילות בההגנה.

עם קום המדינה התמנה ליועץ המשפטי של משרד העבודה ושימש לזמן מה מפקח כללי על כוח האדם. בשנים הראשונות עסק (יחד עם ד"ר שאול קובובי ואחרים) בניסוח חוק הביטוח הלאומי, ועם השלמת החוק הוציא עליו ספר. בשנת 1960, בעקבות המלצות ועדת ברנזון, עסק בניסוח טיוטה ראשונה לחוק בתי הדין לעבודה.

בשנות ה-50 היה פעיל בארגון העבודה הבינלאומי. הוא השתתף מדי שנה בוועידה השנתית של הארגון, והחל משנת 1955 עמד בראש המשלחת. בשנת 1956 נבחר פה אחד ליו"ר הוועדה המפקחת על קיום האמנות וההמלצות של ארגון העבודה הבינלאומי. כן השתתף בוועידות אזוריות של הארגון ובשנים 1958–1959 כיהן בז'נבה כיועץ של הארגון.

בפברואר 1962 מונה לפרקליט המדינה. בתפקידו זה היה התובע במשפטיהם של יעקב בר-אור ושל יצחק רפאל, וייצג את המדינה בפרשת האח דניאל.

בשנת 1969 מונה לנשיאו הראשון של בית הדין הארצי לעבודה, תפקיד בו כיהן עד 1986.

חיבר מספר ספרים בדיני עבודה: "העבודה במשפט העמים"; "העבודה במשפט העמים ובישראל"; "חוק הביטוח הלאומי"; ערך את כתב העת המשפטי International Labour Law Reports. מומחיותו בחוקי העבודה השפיעה גם על מעמדו המיוחד של בית הדין לעבודה, ועל נטייתו הפוליטית בשנים הראשונות לקיומו.

## מותו והנצחתו
בר-ניב הלך לעולמו ב-18 במאי 1986 שבוע לפני יום הולדתו ה-70. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. לזכרו נקראת ספריית בית הדין הארצי לעבודה, ובשנת 1987, שנה לאחר מותו, יצא לאור ספר מאמרים לזכרו.עיריית ירושלים קראה כיכר על שמו בשכונת קטמון בצומת רחוב הפלמ"ח ורחוב הטייסים.
ממוזער|כיכר צבי בר-ניב (שכונת קטמון)

## לקריאה נוספת
* **ספר בר-ניב - לקט מאמרים בדיני עבודה**, הוצאת רמות, 1987.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

**על כתביו**:
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי בית הדין הארצי לעבודה
קטגוריה:פרקליטי המדינה
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יועצים משפטיים למשרדי ממשלה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:בוגרי בית הספר המנדטורי למשפטים
קטגוריה:עובדי משרד הרווחה והעבודה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
קונסטנצה מאראגון, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה

**קונסטנצה מאראגון** (בספרדית **Constanza de Aragón** – קונטנסה דה אראגון, בהונגרית:  Aragóniai Konstancia – קונסטנציה; בגרמנית: Konstanze von Aragón קונסטנֶה ; 1179 – 23 ביוני 1222) הייתה נסיכה ספרדית, מלכת הונגריה מנישואיה הראשונים וקיסרית האימפריה הרומית הקדושה מנישואיה השניים.

## קורות חייה
קונסטנצה מאראגון הייתה בתם של אלפונסו השני, מלך אראגון וסאנצ'ה מקסטיליה, מלכת אראגון.

עם מות אביה בשנת 1196 החליט המלך החדש, אחיה של קונסטנצה, פרו השני, מלך אראגון להשיא אותה לאימרה הראשון, מלך הונגריה בשנת 1198. בשנת 1199 או שנה לאחר מכן נולד בנה לסלו השלישי, מלך הונגריה. מותו של בעלה העלה לכס המלוכה את בנה הקטין תחת העוצרות של אנדראש השני, מלך הונגריה. העוצר חמד את כס המלוכה לעצמו וגירש את קונסטנצה ובנהּ שמצאו מקלט בווינה שם נפטר לסלו ביום 7 במאי 1205 וקונסטנצה חזרה לממלכת אראגון.

באראגון פרשה קונסטנצה למנזר אותו ייסדה אמהּ לאחר מות בעלה – אביה של קונסטנצה, היא שהתה במנזר במשך 5 שנים עד שהאפיפיור אינוקנטיוס השלישי החליט בעצה עם מלך אראגון להשיא אותה לבן חסותו פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

קונסטנצה ופרידריך נישאו בעיר מסינה ביום 15 באוגוסט 1209 והיא הוכתרה כמלכת סיציליה. בעת הנישואים היה החתן בן 14 והכלה בת 30 אך הפרש השנים גושר על ידי אהבה עזה. יש היסטוריונים הגורסים כי קונסטנצה שימשה גם כדמות אם לפרידריך שהתייתם מאימו בילדותו.
בשנת 1211 נולד בנם המשותף היינריך. בשנת 1212 הוכתר פרידריך כמלך גרמניה וקונסטנצה נותרה בסיציליה עד לשנת 1220 ובשנת 1215 היא הוכתרה כמלכת גרמניה בטקס ההכתרה השני של בעלה.

בשנת 1220 הוכתרו פרידריך וקונסטנצה כקיסרי האימפריה הרומית הקדושה והיינריך הוכתר כמלך גרמניה. בשנת 1222 נפטרה קונסטנצה ונקברה בקתדרלת פלרמו.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קיסרי האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:קיסריות
קטגוריה:נשים שליטות
קטגוריה:נסיכות המאה ה-13
קטגוריה:מלכות רעיות מהמאה ה-13
קטגוריה:מלכות רעיות מהמאה ה-12
קטגוריה:נסיכות המאה ה-12
קטגוריה:ילידי 1179
קטגוריה:נפטרים ב-1222
יחסים מסוכנים

שמאל|ממוזער|170px|איור לספר משנת 1796
**יחסים מסוכנים** (בצרפתית: **Les Liaisons dangereuses**) הוא שמו של רומן מכתבים נודע מאת הסופר הצרפתי פייר שודרלו דה לאקלו. הרומן יצא לאור בשנת 1782 וזכה לעיבודים רבים, לבמה, לאופרה, לקולנוע ולטלוויזיה. ההבטחה שסימן רומן זה לא התממשה בשני הרומנים האחרים של דה לאקלו, וזה שב והצטרף לצבא אחרי המהפכה הצרפתית וטיפס לדרגת גנרל תחת פיקודו של נפוליאון.

"יחסים מסוכנים" פורסם לראשונה במהדורה בת ארבעה כרכים, ב-23 במרץ 1782, על ידי הוצאת Durand Neveu, והפך מיד להצלחה גדולה. הוא נמכר ב-1,000 עותקים בחודש הראשון להפצתו, הצלחה מסחרית גדולה במונחי אותם הימים. לאקלו, שהיה איש צבא, צווה מיד לשוב למבצר בו הוצב בבריטני.

במוקד הרומן, שעורר שערורייה רבתי עם צאתו, ניצבת דמותם של המפתה ואלמון ושל ידידתו ויריבתו מאדאם דה מרטיי, המתענגים בלא ייסורי מצפון על סבלם של קרבנות הפיתוי. דה לאקלו מתאר את נפשם של דמויותיו באופן ריאליסטי ובעין חדה, ומציב את דמויותיו בניגוד חריף לזו של ורתר בייסורי ורתר הצעיר של גתה (1774). בעוד גתה, ברומן המכתבים הקצר שלו, שעורר אף הוא שערורייה, מתווה את דמות האוהב הנמק בייסורי אהבתו הנכזבת, מתאר דה לאקלו את האופן בו משחיתים הציניות, הנצלנות וחוסר המעש את נשמתם של גיבוריו. דה לאקלו גרס כי ספרו הוא סטירה מוסרית, אך ניכרת בו גם התענגות על האופן המתוחכם בו רשעים מתוחכמים וחדי־לשון עושים שימוש ביכולתם האינטלקטואלית כדי להשיג את מטרותיהם.

"יחסים מסוכנים" היה הרומן הבולט ביותר בעשור שהוביל אל המהפכה הצרפתית, בביקורתו החריפה על "המשטר הישן" ועוד יותר מזה בתולדות הרומן. דה לאקלו צעד קדימה מהמורשת הפיקרסקית, כפי שהיא מיוצגת ברומנים כמו "תום ג'ונס" של הנרי פילדינג, וצעד חשוב לקראת התפתחות הרומן המודרני והפסיכולוגי, שמצא את ביטויו המלא רק במאה התשע עשרה.

הספר תורגם לעברית בידי יונת סנד, ויצא לאור בשנת 1975 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בתמיכת המפעל לתרגום ספרות מופת.

## עיבודים
ספרו של דה לאקלו זכה לעיבודים רבים. הבולטים שבהם:
* יחסים מסוכנים - מחזה מאת כריסטופר המפטון
* יחסים מסוכנים - אופרה מאת קונרד סוסה (מוזיקה) ופיליפ ליטל (ליברית)
* יחסים מסוכנים - סרט צרפתי משנת 1959 בבימויו של רוז'ה ואדים
* יחסים מסוכנים - סרט אמריקאי משנת 1988 בבימויו של סטיבן פרירס, על פי מחזהו של המפטון
* יחסים מסוכנים - מיני סדרה צרפתית משנת 2003, בבימויו של ג'וזה דיין
* הפיתויים האסורים של ולמונט - סרט בבימויו של מילוש פורמן
* משחקי פיתוי - סרט אמריקאי משנת 1999 בבימויו של רוג'ר קאמבל, הממקם את העלילה בניו יורק של ימינו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

קטגוריה:ספרי הוצאת הקיבוץ המאוחד
קטגוריה:ספרי שנות ה-1780
קטגוריה:ספרים צרפתיים
קטגוריה:ספרים שעובדו לבמה
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:רומן מכתבים
רוב תומאס

ממוזער|שמאל|200px|רוב תומאס בהופעה, 2009
**רוברט קלי "רוב" תומאס** (נולד ב-14 בפברואר 1972) הוא מוזיקאי, זמר רוק ומלחין אמריקאי. הוא הסולן וכותב השירים של להקת "Matchbox Twenty". בנוסף, תומאס מופיע ומקליט שירים כאמן בפני עצמו. תומאס זכה בשלושה פרסי גראמי על כתיבת השיר וביצוע להיט הפלטינה המשולשת - "Smooth" לצידו של קרלוס סנטנה. השיר הוא חלק מהאלבום "Supernatural" שיצא בשנת 1999.

תומאס כתב במהלך השנים לאמנים רבים, בהם: טום פטי, וילי נלסון, מיק ג'אגר, מארק אנתוני, טיילור היקס וכריס דוטרי. החל בשנת 1996, שחררה להקתו להיטים רבים לרדיו. ב-2004, נכנס שמו של תומאס להיכל התהילה של הפזמונאים, והוענק לו פרס סטרלייט, המוענק לאמנים צעירים, להם השפעה מבוססת בתעשיית המוזיקה.

רוב ביצע הופעת אורח בקומדיית המצבים פילדלפיה זורחת, שם שיחק את עצמו. בנוסף, הוא מתארח רבות בתוכנית האירוח של ביל מאהר.

## אלבומים
* 2005- Something To Be...
* 2009- Cradlesong
* 2015- The Great Unknown

## סינגלים
* 1999- Smooth - דורג 1 במצעד האמריקאי
* 2003- A New York Christmas - לא דורג במצעד האמריקאי
* 2005- Lonely No More - דורג 6 במצעד האמריקאי
* 2005- This Is How A Heart Breaks - דורג 52 במצעד האמריקאי
* 2005- Ever The Same - דורג 48 במצעד האמריקאי
* 2006- Something To Be... - לא דורג במצעד האמריקאי
* 2006- Streetcorner Symphony - דורג 64 במצעד האמריקאי
* 2007- Little Wonders - דורג 58 במצעד האמריקאי
* 2009- Her Diamonds - דורג 23 במצעד האמריקאי
* 2009- Give Me The Meltdown - דורג 106 במצעד האמריקאי
* 2009- Someday - דורג 59 במצעד האמריקאי
* 2010- Mockingbird - דורג 95 במצעד האמריקאי
* 2015- Trust You- לא דורג במצעד האמריקאי

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זמרי רוק אמריקאים
קטגוריה:זמרים-יוצרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
שה שה שה שה שה

**שְׁה שְׁה שְׁה שְׁה שְׁה** (בכתב סיני: **施氏食獅史**; בפין-יין: **Shī Shì shí shī shǐ**) הוא שיר בשפה הסינית קלאסית מאת הבלשן הסיני-אמריקאי גַּ'או יְוֵּ'אנְזֶ'ן , המהווה דוגמה מפורסמת של כתיבה תחת אילוץ. תרגום כותרת השיר הוא בערך "המעשה באדם ששמו שִי שאכל אריות". כל 92 ההברות בשיר זה מבוטאות "שְׁה" באחד מארבעת הטונים הרשמיים בסינית הקלאסית. השיר מובן כמעט בשלמותו לרוב דוברי המנדרינית המודרניים, אך זאת בצורה הכתובה ההירוגליפית בלבד; זאת משום שבמהלך מעל ל-2,500 שנות שימוש בסינית הקלאסית חלו בהגייתה שינויים רבים, דבר שגרם להיווצרותם של הומופונים רבים. כתוצאה מכך, קריאה בעל-פה של השיר במנדרינית או כתיבתו בשיטת תעתיק כלשהי הופכת אותו לחסר משמעות לחלוטין.

## השיר

## תרגום השיר
**"דברי ימי האדון שה שאכל אריות"**

"אדון שה המשורר ממשכן האבן, חובב האריות, נשבע לאכול עשרה אריות.
לעיתים קרובות הלך האדון לשוק למצוא אריות.
בדיוק בשעה עשר הלכו עשרה אריות לשוק.
ובדיוק באותו זמן האדון שה הלך לשוק.
האדון בחן את עשרת האריות הללו, ובכוח חיציו הביא את עשרת האריות אל מותם.
האדון אסף את גופותיהם של עשרת האריות, והלך אל משכן האבן.
משכן האבן היה רטוב, האדון שלח את המשרתת לנקות את משכן האבן.
משכן האבן נוקה, ורק אז ניסה האדון לאכול את עשרת האריות הללו.
רק כשניסה לאכול, הבין שעשרת האריות הללו היו למעשה עשר גופות של אריות אבן.
נסה להסביר את העניין".


## ראו גם
* Buffalo buffalo Buffalo buffalo buffalo buffalo Buffalo buffalo

## קישורים חיצוניים
* תרגום לאנגלית וניתוח של כל מילה בשיר, באתר xuezhongwen.net
*ההגייה של השיר בסינית מנדרינית 
*ההגייה של השיר בקנטונזית 
*השיר מתורגם בגוגל תרגום

קטגוריה:שעשועי לשון
קטגוריה:שירים בסינית
אריק היל

**אריק גורדון היל** (באנגלית: **Eric Gordon Hill**; 7 בספטמבר 1927 – 6 ביוני 2014) היה סופר ומאייר ילדים אנגלי, נודע בזכות סדרת ספרי "פינוקי".

## ביוגרפיה
היל נולד בלונדון. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כשהיה בן 12, פונה לכפר קטן וחזר בשנת 1940. הוא עזב את הלימודים בגיל 15 והחל לעבוד. בגיל 16 הוא עבד בסטודיו לאמנות כשליח ושם החל להתעניין באיור. הוא שירת תקופה קצרה בחיל האוויר ואחר כך חזר לסטודיו והחל לפרסם איורים במגזינים ועיתונים.

בשנת 1976 נולד בנו כריסטופר, והיל כתב עבורו סיפור אודות כלכלב קטן, ובשנת 1980 פורסם הספר "Spot the Dog" (או "פינוקי" בעברית).

בשנת 2008 הוענק לו תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית.

היל נפטר בעקבות מחלה ב-6 ביוני 2014, בגיל 86.

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיה, באתר הוצאת ספרי פינגווין
* אודות פטירתו של היל, בהגרדיאן
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:מאיירים בריטים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער בריטים
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2014
עודד אברמסקי

**עודד אברמסקי** (נולד ב-1 בנובמבר 1940 בירושלים) הוא נוירולוג ישראלי. במשך 18 שנים כיהן כראש המחלקה הנוירולוגית בהדסה עין כרם, פרופסור ובעבר דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית. חבר האקדמיה הישראלית למדעים.

אברמסקי הוא חוקר מוביל בתחום הנוירואימונולוגיה, תחום רפואה הקושר בין מערכת החיסון ומערכת העצבים. שימש כמדען הראשי של משרד הבריאות ויו"ר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים בשנת 1940 למינה ופרופ' שמואל אברמסקי. ב-1958 סיים לימודים במגמה ההומניסטית-יהודית בתיכון ליד האוניברסיטה. בשנת 1969 סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית והדסה. הוא התמחה בנוירולוגיה בביה"ח האוניברסיטאי הדסה עין כרם (1973-1969) והשתלם בנוירואימונולוגיה במחלקה לאימונולוגיה כימית במכון ויצמן למדע (1974-1973) ובמחלקה הנוירולוגית באוניברסיטת פנסילבניה (1978-1976).

במסגרת שירותו הצבאי במילואים שימש קצין רפואה אוגדתי בדרגת סגן-אלוף במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש משנה לראש המחקר והפיתוח במפא"ת ומפקד פרויקט "אדם בקרב" בדרגת אלוף-משנה.

אברמסקי ערך מחקרים חשובים בתחום המחקר והטיפול במחלות אוטואימוניות של מערכת העצבים. בהם במחלת מיאסתניה גרביס (MG) ביחד עם פרופ' שרה פוקס, וכן מחקר על ההשפעות של היריון במחלות אוטואימוניות כגון טרשת נפוצה ודלקת מפרקים, יחד עם פרופ' תלמה ברנר.

אברמסקי נבחר כנשיא כבוד של החברה הישראלית לנוירואימונולוגיה. הוא חבר כבוד בחברה האמריקאית לנוירולוגיה (ANA), חבר חוץ במכון האמריקאי לרפואה (IOM) של האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ועמית כבוד בקולג' המלכותי לרופאים בבריטניה.

בשנת 2007 התקיים בהדסה כינוס בינלאומי להבעת הערכה לפועלו, בכינוס הודיעה חברת ביוג'ן כי היא מקימה את הקתדרה ע"ש פרופ' אברמסקי בהדסה.

בספטמבר 2007 מונה לתפקיד יושב ראש המולמו"פ ממנו התפטר ביוני 2010, במחאה על חוסר הנכונות להסדיר מעמד עצמאי לוועדה.

בשנת 2009 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

אברמסקי פרסם ארבעה ספרים ולמעלה מ-300 פרסומים מחקריים.

## משפחתו
בשנת 1960 נישא אברמסקי להניה קליגמן, פסלת. נפטרה ב-31 בדצמבר 2009, ביום הולדתה השבעים. לשניים ארבעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* כרטיס אישי וקורות חיים, באתר האקדמיה הישראלית למדעים

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:נוירולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:רופאים צבאיים ישראלים
קטגוריה:חיילי מפא"ת
קטגוריה:אלופי-משנה בחיל הרפואה
עודד
קטגוריה:ירושלים: רופאים
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מדענים ראשיים במשרד הבריאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
רבי ברכיה

**רבי ברכיה** (או **רבי ברכיה הכהן**) היה מגדולי חכמי האגדה בדור הרביעי לאמוראי ארץ ישראל. רוב מאמריו עוסקים באגדה ורק מאמרים בודדים בהלכה מצויים ממנו. במדרשים שמו של רבי ברכיה נפוץ ביותר. לעומת זאת בתלמוד הבבלי הוא מופיע פעמים בודדות בלבד.

## רבותיו
רבו המובהק היה רבי חלבו. משמו ומשם רבו, רבי שמואל בר נחמני, הוא מרבה למסור מאמרים באגדה. כן הוא מוסר ממאמרי הדרשנים המפורסמים: רבי לוי, רבי אבא בר כהנא, רבי יהודה בר סימון ודרשנים מדורות קודמים. 

## משפחתו
רבי ברכיה מכונה לעיתים "הכהן". שמו של אביו היה רבי חייא ושניהם יחד מסרו דברי אגדה. כן מסר רבי ברכיה מסר בשמו של אביו  אחיו היה האמורא רבי שמואל שמוזכר כמה פעמים בתלמוד הירושלמי בענייני הלכה. נכדו, בן בתו, היה רבי חייא.

## ממאמריו באגדה
*הרוצה לנסך יין על גבי המזבח ימלא גרונם של תלמידי חכמים יין.
*אם רואה אדם שתורה פוסקת מזרעו ישא בת תלמיד חכם.
*אמר הקב"ה לישראל בני אם ראיתם זכות אבות שמטה וזכות אמהות שנתמוטטה לכו והידבקו בחסד.
*אבוי לדור שאישה מנהיגתו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:הדור הרביעי לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:אמוראים כהנים
מישל מירובסקי

**מישל מירובסקי** (בפולנית: **Michel Mirowski**; 24 באוקטובר 1924 – 26 במרץ 1990) היה רופא קרדיולוג יהודי-פולני-ישראלי-אמריקאי אשר פיתח את הדפיברילטור האוטומטי המושתל הראשון בתוך קוצב לב.

## קורות חיים
נולד בוורשה בירת פולין כ**מרדכי פרידמן** (Mordechai Frydman). אמו נפטרה ממחלת לב בגיל 34, בהיותו ילד. בהמשך, אביו, שחשש מאנטישמיות, שינה את שם המשפחה לשם שיישמע פולני יותר - מירובסקי, ושינה גם את שמו הפרטי של בנו למייצ'יסלב (Mieczysław).

עם תחילת מלחמת העולם השנייה ברח מזרחה לאוקראינה, שם הסתתר במשך חמש השנים הבאות בזהות בדויה. ב-1944 התגייס ושימש כקצין ברגימנט פולני. בתום המלחמה נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת גדנסק. הוא גילה כי כל משפחתו נספתה בשואה, היה לציוני ועלה לארץ ישראל. ואולם, היות שבארץ לא פעלו באותה תקופה בתי ספר לרפואה, הוא שב לאירופה ולמד רפואה בליון שבצרפת.

בשנת 1954 חזר לישראל הצעירה, והחל לעבוד בבית החולים תל השומר כאסיסטנט הבכיר לפרופ' הרי הלר. אחר כך התמחה בקרדיולוגיה במכון הקרדיולוגי במקסיקו סיטי. עם חזרתו לארץ שימש כקרדיולוג בבית החולים אסף הרופא.

בשנת 1966 החל פרופ' הלר לסבול מטכיקרדיה חדרית (הפרעה בקצב הלב), ונפטר כעבור שבועיים.
מירובסקי ניסה להגות שיטה שתוכל למנוע מוות כמו זה של הלר. הוא הגה את הרעיון של מכשיר שיושתל בלב, יזהה בעיות בקצב הלב וינסה לתקנן באמצעות זרם חשמלי. בשנת 1968 היגר מישראל לבולטימור שבמרילנד, ארצות הברית, שם החל בניסויים קלינים בבעלי חיים. בשנת 1970 פרסם לראשונה את התוצאות, אולם זכה לתגובות סקפטיות מהקהילה הרפואית. בשנת 1975 הושתל המכשיר בלב של כלב. בשנת 1980 הושתל המכשיר הראשון בלב אדם, בבית החולים ג'ונס הופקינס (המסונף לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור). המכשיר שיוצר נמכר על ידי חברת Intec-Medrad, שהקים מירובסקי עם שותפים, חברה שנמכרה בשנת 1985 לענקית התרופות אלי לילי.

היה נשוי לאנה ואב לשלוש בנות. נפטר בשנת 1990, בן 66 במותו.

מירובסקי דיבר שפות רבות, בהן יידיש, פולנית, רוסית, עברית, צרפתית, אנגלית וספרדית.
.

אחד הבניינים של אוניברסיטת "ג'ון הופקינס" וגם הקתדרה לקרדיולוגיה שם קרויים על שמו.

הוא זכה להיכלל ב"היכל התהילה הלאומי של הממציאים" (National Inventors Hall of Fame, מוזיאון ממשלתי אמריקני באוהיו).

## לקריאה נוספת
* **[[יצחק קרונזון]]: כי מנגד תראה** עמ' 309 - 316, הוצאת עם עובד, 2010

## קישורים חיצוניים
* 
* Dr. Michel Mirowski Is Dead at Age of 65; Made Heart Implant, הניו יורק טיימס 
* Marc W. Deyell, Stanley Tung, Andrew Ignaszewski, The implantable cardioverter-defibrillator: From Mirowski to its current use, BCMJ, Vol. 52, No. 5, June 2010

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:קרדיולוגים ישראלים
קטגוריה:קרדיולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ממציאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ממציאים ישראלים
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:ניצולי השואה: אוקראינה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי שמיר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ליון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990
גיגן

**גִיגֶן** (בבולגרית: **Гиген**), הוא כפר בצפון מרכז בולגריה, הסמוך לנהר הדנובה, בשטח מחוז פלבן וממוקם 147 ק"מ מהבירה סופיה ו-54 ק"מ מבירת המחוז פלבן. בראשית המאה ה-21 ממצב עצמו הכפר כיעד תיירותי.

## היסטוריה
יישוב תראקי נוסד באזור בתקופת הברונזה המאוחרת ושמו אֶסְקוּס, הנגזר מהשם התראקי העתיק של הנהר איסקר. הכפר גיגן ממוקם על חורבות העיר הרומית **אוּלְפִּיָה אֶסְקוּס** שהוקמה ב-106 על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס. בכתבי הגאוגרף תלמי מכונה העיר אסקוס מטְרִיבָּאלי. בשלהי המאה ה-2 הפכה העיר למרכז תרבותי וכלכלי אזורי. באמצע המאה ה-5 הוחרבה העיר על ידי ההונים ושוקמה בתקופתו של יוסטיניאנוס הראשון. בשלהי המאה ה-6 שוב הוחרבה העיר על ידי האווארים. במהלך המאה ה-10, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה שוקם חלק מהיישוב ובמקום הוקם כפר שנקרא גיגן והתקיים עד אמצע המאה ה-14 עת הוחרב על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. בכנסיית הכפר העתיק נמצאה כתובת מאמצע המאה ה-10, תקופתו של פטר הראשון (שליט בולגריה) ובה דברי תוכחה כנגד האמונה הבוגומילית.

במהלך המאה ה-16 שוב הוקם יישוב על חורבות הכפר הקדום. בשלהי המאה ה-17 הצליח מהנדס צבאי איטלקי לקשר בין השרידים במקום לעיר הרומית העתיקה והחל מראשית המאה ה-20 החלו חפירות ארכאולוגיות מקיפות במקום. באוגוסט 1877 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש הכפר גיגן על ידי הצבא הרומני ובהמשך הפך חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.

ראש מועצת הכפר, קראסימיר מלאדנוב פרבאנוב נבחר ב-2009 כנציג המפלגה החדשה "אטאקה" המזוהה עם הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית.

## אקלים
בגיגן שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון הדנובה המעניקה לו מאפיינים מסוימים של אקלים ים תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13oc וערכי הקיצון נעים מ-0oc בינואר ועד 25oc ביולי.

## הקהילה היהודית

בגיגן נמצאה העדות המאומתת הקדומה ביותר להתיישבות יהודים באזור בולגריה (פרובינציית מואסיה התחתונה של האימפריה הרומית). בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בראשית המאה ה-20 נמצאה מצבה ועליה הכיתוב **ארכי-סינאגוגוס יוספוס**, דהיינו ראש בית הכנסת, יוסף. המצבה תוארכה על ידי הארכאולוג גבריל קצרוב לאמצע המאה ה-2. גילויה מעיד על קהילה רומניוטית ממוסדת שהתגוררה במקום ולה מוסדות תפילה ובית עלמין. מחקרים מאוחרים יותר סוברים שהשרידים הם מראשית המאה ה-4. לאחר חורבן העיר אולפיה אסקוס בידי ההונים לא נמצאו עוד עדויות לקיומה של קהילה יהודית במקום.

במאי 1943 גורשו כ-20,000 מיהודי סופיה לערי השדה. כ-6,000 מהם הגיעו לפלבן ובהמשך גורשו גם ממנה אל כפרי הסביבה. לאחר מחאות של ראשי היישובים השונים הועברו כמה מאות מהמגורשים לשכונה בגיגן, אשר יושבה בשעתו על ידי פליטים ממקדוניה וננטשה. בספטמבר 1944 לאחר ההפיכה שהובילה חזית המולדת הבולגרית בחסות הצבא האדום וסילוק המשטר הישן, הותר למגורשי סופיה לשוב אליה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בולגריה: כפרים
גיגן
כל אלמנה ויתום לא תענון

**כָּל אַלְמָנָה וְיָתוֹם לֹא תְעַנּוּן** הוא איסור מן התורה לצער אלמנה ויתום.

## המקור בתורה
נאמר בתורה:

במכילתא (מסכתא דנזיקין, פרשה יח) נחלקו תנאים על אזכור האלמנה והיתום: לדעת רבי ישמעאל דין האלמנה והיתום ככל אדם, שאסור לענותו, והוזכרו רק כדוגמה ("דיבר הכתוב בהווה". רש"י). לדעת רבי עקיבא הכתוב עוסק באלמנה ויתום בלבד.
פוסקי ההלכה נטו לדעת רבי עקיבא.

לדעת הרמב"ם (ספר המצוות, לא תעשה רנ"ו) איסור זה נמנה כלאו אחד משס"ה מצוות לא תעשה. הרמב"ן (בהשגותיו שם) חולק, ולדעתו המילה "אם ענה תענה **אותו**" (שמוסבת הן על האלמנה והן על היתום, אך בלשון יחיד) מלמדת שכל אחד מהם נמנה כלאו בפני עצמו.

## האלמנה והיתום
ה"אלמנה" מוזכרת במקרא פעמים רבות בין העניים הזקוקים לתמיכה חומרית. ברם, בהקשר כאן מציינים הראשונים שהדברים אמורים גם באלמנה עשירה ואפילו אלמנתו של מלך, מפני ש"דמעתה מצויה ונפשה שפלה". הדבר נלמד מהלשון המכלילה: "כל אלמנה". יש שהעלה אפשרות שדין זה נוהג גם בגרושה.

"יתום" הוא היתום מאב או מאם, וכל עוד הוא תלוי באחרים ואיננו מסוגל להתפרנס בכוחות עצמו

## איסור ה'עינוי' וחובת הסיוע
במכילתא למדו מכפל הלשון "אם ענה תענה" שאין הבדל בין עינוי מרובה למועט. אף הובאה במדרש דוגמה קיצונית ל'עינוי', שכאשר יתום ואלמנה באים לרב לשאול שאלה, והוא מתעכב "עד שתהא גומע כוסך, או עד שתהא נועל סנדלך, או עד שתהא עוטף טליתך" - הרי זה 'עינוי'.

פוסקי ההלכה למדו מכאן לא רק איסור על התנהגות שלילית כלפי יתום ואלמנה, אלא גם חיוב לדאוג לרווחתם.

כך הגדיר הרמב"ם (הלכות דעות ו, י) את המצווה:

לדעת בעל ספר החינוך (מצווה סה) תקנות חכמים בדיני ממונות לטובת יתומים ואלמנות הן בהשראת מצווה זו. לדעתו, חובה על בית הדין למנות אפוטרופוס על נכסי היתומים כדי לנהלם כראוי. כמו כן קבעו חכמים, שמי שבידו שטר חוב על נכסי יתומים - אינו פורע את חובו מן הירושה עד שיישבע שאביהם לא פרע את חובו. ככלל נאמר בתלמוד שבית הדין הם "אביהם של יתומים".

## העונש למי שעובר על האיסור
בתורה הוזכר עונש בידי שמיים למי שמענה יתום ואלמנה, מידה כנגד מידה: "אִם עַנֵּה תְעַנֶּה אֹתוֹ, כִּי אִם צָעֹק יִצְעַק אֵלַי - שָׁמֹעַ אֶשְׁמַע צַעֲקָתוֹ. וְחָרָה אַפִּי וְהָרַגְתִּי אֶתְכֶם בֶּחָרֶב, וְהָיוּ נְשֵׁיכֶם אַלְמָנוֹת וּבְנֵיכֶם יְתֹמִים".

בידי אדם, לדעת הרמב"ם אין מענישים את העובר על האיסור. אחד הנימוקים לכך הוא שהאיסור איננו מעשה מוגדר כל צורכו, וגם תמיד יוכל המענה לטעון שהתכוון לטובתם (ראו להלן).

על אף שאין ענישה בידי בית הדין,  בעל מנחת חינוך דן באפשרות שהמצער יתום ואלמנה יהיה פסול לעדות.

## ה'עינוי' המותר
הרמב"ם (שם) מסייג את האיסור:

בלשון פירוש ספורנו (שמות שם): "אם תענהו ליסרו ולהיטיב לו - אין זה אלא גמילות חסדים". כיוצא בזה מסופר בתלמוד שרב הונא היה מעניש את חייא בר רב, בנו היתום של רב, כדי לחנכו. על פי גרסאות מסוימות, מקור ההיתר 'לענות' יתום לתועלתו הוא כבר במכילתא דרשב"י.
## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות שבין אדם לחברו
קטגוריה:מצוות לא תעשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:פרשת משפטים
קטגוריה:מניין מצוות שמירת הלשון לפי החפץ חיים