open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בוריס לקר

**בוריס לקר** (ברוסית: **Борис Лекарь**; 28 באוקטובר 1932 – 30 באוקטובר 2010) היה אדריכל, צייר ואמן רב תחומי ישראלי, יליד ברית המועצות. היה דמות בולטת ומשפיעה בקהילת האמנים עולי ברית המועצות בישראל. ידוע בעיקר בזכות יצירותיו בצבעי מים.

## תולדות חיים
לקר נולד בחרקוב שבברית המועצות (כיום באוקראינה) בשנת 1932. הוא למד ארכיטקטורה בחרקוב וקיבל את תואר הדוקטור באדריכלות בשנת 1983 בקייב. בשנת 1990 עלה לארץ וחי בשכונת גילה שבירושלים.

לקר היה אמן רב-תחומי פורה ויצר בתחומי ארכיטקטורה, פיסול וציור. עבודותיו כוללות ציורים - בצבעי מים, שמן, טמפרה וחומרים מעורבים - עיצוב אדריכלי, שימור מבנים ועיצוב אנדרטאות. הוא נודע בעיקר בזכות ציוריו בצבעי מים שזכו לשבחים של מבקרים וחובבי אמנות כאחד - "...זו סדרת מופת בעיני...זהו ציור מרתק..." כתב יונתן אמיר ב"ערב רב", 30.10.2010. כמה מפסליו מעטרים את רחובותיה של קייב.

בשנת 2004 הוענקה לו מלגת “Site International” בפריז, ובשנים 2004-2005 התגורר, צייר והציג את ציוריו בבירת צרפת. עבודותיו נרכשו והוצגו במוזיאון ישראל, במוזיאונים, מוסדות ואוספים פרטיים במספר מדינות ובכללם צרפת, ארצות הברית, גרמניה, יפן ואוקראינה.
הוא נשלח על ידי האוניברסיטה העברית להודו, טורקיה ומדינות נוספות לעבודת רישום, תיוק ושימור עיצובים של בתי כנסת עתיקים.

לקר נחשב בעיני מבקרי אומנות לאחד האמנים המיוחדים ויוצאי הדופן בקרב קהילת האמנים יוצאי ברית המועצות לשעבר. הוא עודד והציג את יצירותיהם של עשרות אומנים בתערוכות בביתו הפרטי, ובכך תרם לבניית קהילה פועמת של עולים ואמנים נוספים.

נפטר בשנת 2010 בהיותו בן 78.

## פרסים
*2005 פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום
*פרס המשרד לקליטת העלייה
*פרס למחקר בתחום אומנות יהודית ע"ש מרדכי נרקיס

## קישורים חיצוניים
* דף האמן באתר מוזיאון ישראל
* לזכרו של בוריס לקר באתר art-in-process
* 
* יונתן אמיר כותב על בוריס לקר באתר ערב רב
* 

קטגוריה:אמנים סובייטים
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
זיגפריד ורוי

ממוזער|250 פיקסלים|אחד הטיגריסים של זיגפריד ורוי, 1990
**זיגפריד ורוי** (בגרמנית: **Siegfried & Roy**) היו צמד בדרנים גרמנים-אמריקאים, שהתפרסמו בשל מופעי הקרקס שלהם, שכללו אריות לבנים וטיגריסים לבנים. המופע שלהם "Siegfried & Roy at the The Mirage Resort and Casino" במלון מיראז', היה הפופולרי והנצפה ביותר בלאס וגאס בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000.

**זיגפריד פישבאכר** (בגרמנית: **Siegfried Fischbacher**; 13 ביוני 1939 - 13 בינואר 2021) נולד ברוזנהיים, בוואריה, ולמד בצעירותו לבצע קסמים; **אובה לודוויג הורן** (בגרמנית: **Uwe Ludwig Horn**;  3 באוקטובר 1944 - 8 במאי 2020) נולד בנורדנהם, אולדנבורג, ולמד לעבוד עם חיות אקזוטיות שבמחיצתן גדל. שניהם גדלו בגרמניה והיגרו לארצות הברית. הם נפגשו ב-1959 כאשר עבדו בעבודות סיפון ומלצרות על ספינת נוסעים ומשא. זיגפריד החל לבצע קסמים עבור הנוסעים, ולבסוף הותר לו לערוך מופע משלו בספינה, כאשר רוי משמש כעוזרו.

באחד ממסעותיהם הבריח רוי מגרמניה את הצ'יטה צ'יקו. הצמד יצר תוכנית מופע גדולה, והחל להציג בלאס וגאס, נבדה. ב-1972 זכו בפרס "המופע הטוב ביותר של השנה". ב-1990 נשכרו על ידי מנהל מלון מיראז' המפורסם בעיר, סטיב ויין, לחוזה יוקרתי וארוך טווח.

לאורך השנים הופיע הצמד כ-5,750 פעמים, רובן במלון מיראז'. ב-1999 הכשירו קוסם נוסף למופעם, דארן רומאו, ולימדו אותו את סודות המקצוע. באותה שנה קיבלו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, כהוקרה על תרומתם לעולם הבידור. בשנת 2000 דורגו במקום התשיעי ברשימת 100 הסלבריטאים הרווחיים ביותר בארצות הברית. הם הופיעו במספר תפקידי אורח בסרטי קולנוע ידועים העוסקים בלאס וגאס, בהם "אושן 11" (2001) ו"קזינו" (1995).

ב-3 באוקטובר 2003 נפצע רוי באורח קשה בצווארו על ידי הטיגריס מונטקור במהלך מופע של הצמד. הוא איבד דם רב ועבר שבץ. בבית החולים עבר ניתוח במוחו. ולאחר תקופת שיקום ממושכת חזר לדבר, אולם נותר משותק במחצית גופו ומרותק לכיסא גלגלים.
המופע במלון הופסק, ו-267 אנשי הצוות של המופע פוטרו. מלון מיראז' הפסיד כ-50 מיליון דולר ממכירת כרטיסים בעקבות הפסקת המופע, לצד ירידה משמעותית ברווחים ממתן שירותי אירוח וקזינו במלון. לאחר הפסקת המופע התקשה צוות המלון למצוא מופע בסדר גודל ופופולריות דומה שיחליף את זיגפריד ורוי.
בשנת 2007 יצאו השניים מן הארון בריאיון לרגל הופעת הביוגרפיה שלהם. זיגפריד ורוי חיו בזוגיות עד שנת 1998.

בפברואר 2009 הופיע הצמד בפעם האחרונה, במופע בן 10 דקות כחלק מהתרמה למרכז לבריאות המוח בלאס וגאס. ב-2010 הודיע הצמד על פרידה סופית מעסקי הבידור.

זיגפריד ורוי תמכו מ-1997 בבית הספר הגבוה לקוסמים בקייפטאון, דרום אפריקה, ומימנו קרן סיוע ללומדים בו.

ב-8 במאי 2020 נפטר רוי מסיבוכים הקשורים במחלת הקורונה. ב-13 בינואר 2021 נפטר זיגפריד בלאס וגאס מסרטן הלבלב.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני קרקס
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: תיאטרון ומופעים
קטגוריה:להט"בים גרמנים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:קורבנות תקיפת בעלי חיים
קטגוריה:גרמנים שנפטרו מסרטן הלבלב
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הלבלב
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו במגפת הקורונה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1939
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1939
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1944
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2020
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2020
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2021
סמל העיר באר שבע

שמאל|ממוזער|200px|בניין העירייה המופיע בסמל
**סמל העיר [[באר שבע]]** עוצב בשנת 1972 על ידי חזי מור. בסמל נראה עץ אשל המסמל את בניינה ופיתוחה של העיר. העץ נטוע מעל בניין עיריית באר שבע, המיוצג על ידי שנים עשר עמודים, המסמלים את שנים עשר שבטי ישראל, ומייצגים את רעיון קיבוץ הגלויות בעיר. מימין לעץ ניצב המגדל של בניין העירייה, הנראה כידיים האוחזות בעץ, ואלה מסמלות את רעיון מיזוג הגלויות. בתחתית הסמל מופיע הפסוק: 

## הסמל הקודם

ממוזער|100px|שמאל|הסמל הקודם בבול מסדרת "סמלי ערים"
סמלה הקודם של העיר אומץ עם הקמתה בשנת 1950, ונראו בו עץ אשל אשר סימל את הנגב, צינור מים שהביא אליו חיים ומפעל וארובה ברקע, שייצגו את הקמת אזור התעשייה בבאר שבע. 
הסמל עוצב על ידי יקיר באר שבע, אברהם חלילי, העיתונאי הראשון שפעל בעיר.
בשנת 1965 הוציא השירות הבולאי בול המציג את סמל העיר בעיצובם של מקסים וגבריאל שמיר תחת הסדרה "סמלי ערים א' 1965 - 1967" ובערך נקוב של 0.08 לירה ישראלית.

## סמלילה החדש של העיר
בשנת 2012, בעקבות תל אביב, חיפה וערים נוספות בישראל ובעולם, אימצה באר שבע סמליל מודרני שנועד למתג את העיר ולמצב אותה כעיר מובילה בתחומי התרבות והאמנות, היזמות העסקית והתיירות. המהלך האסטרטגי בוצע על ידי חברת "שיר-שפיצר" והמיתוג עצמו על ידי "סטודיו נוימן". הסמליל החדש מורכב מהכיתוב "באר שבע, בירת ההזדמנויות של ישראל". האות ר במילה "באר" מעוצבת בדמות הספרה 7 והיא עשויה מתשבץ של ארבעה צבעים. לצד כיתוב זה מופיעה דוגמה גאומטרית שבה שבעה צבעים, ואלה מייצגים: 

*פנאי, בידור וספורט - צהוב; 
*תיירות - כתום; 
*מחקר וטכנולוגיה - אפור;
*דיור ונדל"ן - סגול;
*תחבורה, פיתוח ואיכות הסביבה - ירוק בהיר;
*חינוך והשכלה גבוהה - תכלת;
*יזמות עסקית - אדום.

## קישורים חיצוניים

*סמלי העיר, באתר עיריית באר שבע
* אודות לוגו העיר החדש
* מיתוג באר שבע

## הערות שוליים

קטגוריה:באר שבע: תרבות
באר שבע
M58

**M58** (מ-**Messier 58**) או **NGC 4579** היא גלקסיית מוט ספירלית במרחק של כ-63 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה השייכת לצביר הבתולה, שכולל למעלה מ-1,000 גלקסיות. בדומה לגלקסיות האחרות בצביר, שנכללות גם בקטלוג מסיה, היא בין הגלקסיות הבהירות מבין חברות הצביר. בקטלוג מסיה כלולות, פרט ל-M58, רק עוד 4 גלקסיות מוט ספירליות: M91, M95, M108 ו-M109.

## היסטוריה
שארל מסיה זיהה את M58 בתאריך 15 באפריל 1779 בעת שעקב אחרי שביט שעבר בסמוך. באותו לילה הוא צפה גם ב-M59 וב-M60 (שהתגלו מספר ימים לפני כן על ידי יוהאן גוטפריד קלר) וכלל את שלושתן בקטלוג מסיה. מסיה תיאר את M58 כערפילית חלשה מאוד שנעלמת מהעין עם הדלקת אור קלוש. ויליאם הרשל צפה בה בשנת 1784 ותיאר אותה כערפילית בהירה וגדולה למדי. ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1825 וציין גם כן שמדובר בערפילית בהירה ושבהירותה גדולה יותר במרכזה והוסיף עם הכנסתה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים, שאור הערפילית לא אחיד והיא נראית כמורכבת מנקודות רבות. בשנת 1850 זיהה הלורד ויליאם פרסונס כי לערפילית צורה ספיראלית.

בשנים 1988 ו-1989 זוהו בגלקסיה שתי סופרנובות, הראשונה מסוג II והשנייה מסוג I.

## תצפית
M58 נמצאת מעט פחות מ-2 מעלות צפון-מערבית לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-6 מעלות מערבית לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה). נחוץ טלסקופ על מנת לראותה, טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין בהבדלי הבהירות בין מרכזה של הערפילית ובין שוליה ובתנאי צפייה מיטביים ניתן אפילו להבחין בהבדלי בהירות בין הזרועות הספירליות הבהירות יותר והמרחב הפחות בהיר שביניהן, אבל נחוץ טלסקופ בקוטר של לפחות 20 ס"מ על מנת להבחין בצורת המוט שמחבר את ליבת הגלקסיה לזרועותיה. בצילום ארוך חשיפה ניתן להבחין במבנה המלא של הגלקסיה. גודלה הזוויתי של M58 הוא מעט פחות מ-6 דקות קשת שבמרחק של 63 מיליון שנות אור שקול לקוטר של כ-110,000 שנות אור.

כחצי מעלה מדרום-מערב ל-M58 נמצאת NGC 4564, כמעלה ממזרח לה נמצאת M59 ועוד חצי מעלה מזרחה נמצאת M60. כ-1.7 מעלות ממערב-צפון-מערב ל-M58 נמצאת M87 וכ-1.4 מעלות מצפון לה נמצאת M90, כולן גלקסיות נוספות בצביר הבתולה.

ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M58 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,500 קילומטר בשנייה.

## קישורים חיצוניים

* M58 באתר SEDS
* מידע על M58 באתר NED
* 

## הערות שוליים

58
58
קטגוריה:קבוצת הכוכבים בתולה
קטגוריה:צביר הבתולה
אוהבת, לא אוהבת

**אוהבת, לא אוהבת** (באנגלית: **I Love You, I Love You Not**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שיצא ב-1996. הסרט, בבימויו של בילי הופקינס, מבוסס על מחזה בעל אותו שם מאת וונדי קסלמן.

## תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר ננה, ניצולת שואה המתגוררת בניו יורק ונכדתה דייזי, דייזי מספרת לננה על מערכת היחסים שהיא מנהלת עם אית'ן, אליל הבנות וקפטן נבחרת הלקרוס הבית ספרית ועל ההצקות והרדיפות שהיא סובלת בבית ספר על היותה יהודייה וננה מספרת לדייזי על תקופת ילדותה ועל חייה בגטו ולאחר מכן במחנה ריכוז ובכך היא מבינה מדוע לסבתה יש מספר על היד ומתחילה לשאת עמה את כאב סבתה ביחד עם כאבה הפרטי.

## דמויות ושחקנים
* ז'אן מורו - ננה
* קלייר דיינס - דייזי/ננה הצעירה
* ג'וד לאו - אית'ן
* ג'יימס ואן דר ביק - טוני
* לורן פוקס - אלסן
* אמילי בורקס נוסיטר - ג'סיקה
* קארי סלאסה - ג'יין
* ג'וליה סטיילס - חברה של ננה בצעירותה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטים גרמניים
קטגוריה:סרטים על ניצולי השואה
קטגוריה:סרטי 1996
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית
קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית אמריקאיים
דדשוט

**דדשוט** (באנגלית: **Deadshot**, בתרגום חופשי: ירייה מטווח אפס) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת *Batman #59* מיוני/יולי 1950, והיא נוצרה על ידי צמד הכותבים בוב קיין ודייוויד ורן ריד והמאייר לו שוורץ.

דדשוט הוא האלטר אגו של פלויד לוטון, מתנקש להשכרה וצלף אמן, שמרבה להשוויץ בכך שהוא לעולם לא מפספס. לוטון מסוגל להשתמש במגוון רחב של כלי נשק, אך לרוב הוא נושא שני אקדחים בעלי משתיקי קול.

דמותו של דדשוט מדורגת במקום ה-43 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.

## ביוגרפיה בדיונית
פלויד לוטון גדל בחברה הגבוהה, ונולד לסוכן נדל"ן ולאם ממשפחת בנקאים עשירים. אחיו אדי תואר כניגוד המוחלט ממנו, ופונק בידי הוריו, שהזניחו את פלויד. אביהם היה מתעלל ואמם שאלה את פלויד ואחיו אדי האם יהרגו את אביהם, שננעל למרות נסיונותיו של פלויד להזהירו. בעוד פלויד רץ להביא את רובה הציד שלו, אחיו כבר ירה באביו בספרייה ותכנן להרוג אותו. פלויד טיפס על ענף כדי לנטרל את אחיו, אך בטעות נפל וירה בו בין העיניים. הוא הרג את אחיו האהוב בשוגג כדי להציל את אביו השנוא, שהתגרש מאמו.

### ניסיון להחליף את באטמן
לוטון עבר לגותהאם סיטי עם משרתו, וגר כפלייבוי מיליונר באחוזתו. הוא נעשה לפורע חוק לבוש מסכת דומינו, צילינדר וטוקסידו עם אקדחים, בהם אף פעם לא פספס. לוטון החל לעבוד בשיתוף פעולה עם המפקח גורדון בעוד באטמן ורובין בחופשה, והחליף את מקומם כמגן העיר. הוא נעשה כה פופולרי, עד שבנו "מאותת דדשוט" כתחליף לזרקור העטלף, ואילו גורדון החשיב את באטמן ורובין לקנאים. באטמן חקר את לוטון וגילה כי הוא עובד בשיתוף פעולה עם פושעים כדי להסיח את דעת המשטרה מפשעים חמורים, וכאשר איים לחשוף אותו, לוטון איים להרוג את באטמן. כאשר באטמן גילה את זהותו הסודית, הוא פרץ לביתו ושינה את כוונת הירי כדי שלוטון תמיד יפספס. בקרב שלאחר מכן, באטמן הביס את לוטון בקלות, וכלא אותו.

## אזכור במדיות אחרות
השחקן בראדלי סטרייקר גילם את דמותו בסדרת הלייב אקשן "סמולוויל", בעוד השחקן מייקל רואו גילם את דמותו בסדרת הלייב אקשן "החץ" ובהופעת אורח בסדרת הלייב אקשן "הפלאש". את דמותו של דדשוט גילם בסרט הלייב אקשן "יחידת המתאבדים" השחקן ויל סמית'.

## ראו גם
* דת'סטרוק
* בולזאיי - דמות בדיונית של חברת מארוול קומיקס המתחרה

## קישורים חיצוניים
* דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס
* דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

## הערות שוליים

קטגוריה:נבלי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:דמויות שחורות בסרטים
מילמן

**מילמן** הוא שם משפחה אשכנזי.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
בית כנסת הפירמידה

250px|ממוזער|מבט נוסף על בית הכנסת
**בית הכנסת המרכזי ליהודי עיראק על שם אליהו חלסצ'י** המוכר בכינוי **בית כנסת הפירמידה** הוא בית כנסת שהוקם בשכונה א' בבאר שבע בשנת 1980 ומשמש את יוצאי יהדות עיראק. צורתו של המבנה הוא מעין אוהל וההשראה לכך בא מאוהל מועד. צורתו המשולשת מזכירה גם פירמידה ומכאן שמו.

## היסטוריה
בשנות השבעים של המאה ה-20 הצליח אליהו נאווי, שהיה ראש עיריית באר שבע ויהודי עיראקי במקור, לרתום את איש העסקים הלונדוני דוד חלאסצ'י, שהיה גם כן מיוצאי עיראק, להקמת בנין עבור הקהילה העיראקית שיחליף את מבנה העץ הישן והקטן שהקים חכם משה דאלי.

אבן הפינה הונחה ב-30 באפריל 1975, ועזרא ירוחם ויעקב דגמי הובילו את הקמתו של המוסד שנחנך ב-7 בספטמבר 1980 במעמד ראשי ורבני העיר, הרב הראשי לישראל, שר הדתות, ואורחים נוספים.

בשנת 1983 הוציא השירות הבולאי בול המציג את בית הכנסת בעיצובו של אסף ברג תחת הסדרה "מועדים לשמחה ה'תשמ"ד" ובערך נקוב של 20 שקלים.

## המבנה
המבנה המתנשא לגובה של 18 מטר, עוצב על ידי האדריכל נחום זולוטוב בסגנון הברוטליזם. במקור שאפו ליצור בניין בגובה 32 מטר עם עזרת נשים המרחפת מעל לגברים, אולם בשל מחסור בתקציב נבנה הבניין הנוכחי, בו עזרת הנשים מוקמה במפלס של המתפללים הגברים, כשביניהם מפרידה מחיצה לא אטומה.

צורתו של הבניין מזכירה מגן דוד אשר מלפנים נראה כפירמידה גדולה. בקודקודו כיסוי שקוף המואר בזרקורים בלילות חג. הבניין ניצב על שש נקודות של עוגני בטון מזוין שנחפרו בעומק של שישה מטרים, המאפשרים את העדרם של קורות תמיכה או עמודים בתוך חלל בית הכנסת. הבטון חשוף, מה שעם הזמן הוביל לצורך לצפות אותו בחומר למניעת סדקים בשל האקלים הצחיח בנגב. 

בית הכנסת מכיל 250 מקומות ישיבה, בקירותיו ויטראז'ים ודלתותיו עשויות זכוכית. בשטחים מבטון מעוצבים משולשים המרכיבים סדרות של צורות מגן דוד. מעל ארון הקודש ניצב לוח זכוכית שיובא מלונדון ועליו מודפס פרק "למנצח" מתוך ספר תהילים. בארון שוכנים ספרי התורה, ביניהם ספר תורה עתיק שהועלה מעיראק.

בימים חמים, או בתקופות בהן יש עומס של מתפללים, דפנות בית הכנסת הופכות לפתחים, שכן בקצותיהם הוצבו צירים המאפשרים את פתיחתם וסגירתם. בסמוך לבית הכנסת ישנו שלד לבניית סוכה, בור מים עבור תפילת התשליך בראש השנה ומתחם עבור ברכת הלבנה.

## קישורים חיצוניים

*סיור החודש - בית כנסת הפירמידה, באתר איגוד בתי הכנסת העולמי
*מיכאל יעקובסון: סקירה על אדריכלות ועיצוב בית הכנסת של הקהילה העיראקית בבאר שבע בתכנון אדריכל נחום זולוטוב, באתר 'חלון אחורי'

## הערות שוליים

פירמידה
הפירמידה
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן נחום זולוטוב
קטגוריה:ברוטליזם בישראל
קטגוריה:שכונה א' (באר שבע)
כיווני השיט ביחס לרוח

שמאל|ממוזער|250px|כיווני השיט של מפרשית ביחס לרוח. (A) הסירה מול הרוח (in irons); (B) הסירה שטה במעלה הרוח או קרוב לרוח, ברוח קדמית (close hauled); (C) הסירה שטה בניצב לרוח, ברוח צד (beam reach); (D) הסירה שטה במורד הרוח, ברוח גבית (broad reach); (E) הסירה שטה עם הרוח, ברוח מלאה (running). השטח המקווקו מציין את הגזרה החסומה לתנועה.
**כיווני השיט ביחס לרוח** (באנגלית: **points of sailing**) מציינים את כיוון ההתקדמות של סירה או ספינת מפרשים ביחס לכיוון הרוח.

בשיט בסירה או בספינת מפרשים מבחינים בין "מִפְנֶה שמאלי" (port tack) ל"מפנה ימני" (starboard tack). כאשר הרוח נושבת אל עבר צדה השמאלי של הספינה, הרי היא שטה במפנה שמאלי. כאשר הרוח נושבת אל עבר צדה הימני – היא שטה במפנה ימני. מלבד המצב בו הרוח נגדית, כלומר נושבת היישר אל מול החרטום, הספינה תימצא או במפנה ימני או במפנה שמאלי. התקנות הבינלאומיות למניעת התנגשויות בים וחוקי שיט המפרשים התחרותי קובעים כי צד הספינה שלעברו נושבת הרוח, הנקרא הצד הגלוי לרוח או הצד שבמוצא הרוח (windward side), הוא הצד הנגדי לזה בו נמצא המפרש הראשי (בסירות וספינות בעלות מעטה אורכי), או הצד הנגדי לזה בו נמצא המפרש האורכי הגדול ביותר (בסירות וספינות בעלות מעטה רוחבי).

קיימים חמישה כיווני שיט עיקריים ביחס לרוח (ראו תרשים):
* **מול הרוח** (in irons), אז הרוח היא  והספינה אינה יכולה להתקדם אלא נסוגה לאחור
* **במעלה הרוח** או קרוב לרוח (close hauled), אז הרוח היא 
* **בניצב לרוח** (beam reach), אז הרוח היא 
* **במורד הרוח** (broad reach), אז הרוח היא 
* **עם הרוח** (the ship is running), אז הרוח היא 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ימאות
קטגוריה:מונחים ימיים
קטגוריה:רוחות
יקטרינה פורצבה

**יקטרינה פורצבה** (ברוסית: **Екатерина Алексеевна Фурцева**; 7 בדצמבר 1910 - 24 באוקטובר 1974), הייתה פוליטיקאית סובייטית, האישה היחידה שהצליחה להגיע לדרג הבכיר של הממשל הסובייטי והייתה חברה בפוליטביורו.

## חייה
יקטרינה פורצבה נולדה למשפחת פועלים בעיר ורכני וולוצ'ק שבמחוז טבר. לאחר סיום לימודיה בבית הספר עבדה במפעל טקסטיל מקומי. החל משנת 1930 החלה לעבוד במנגנון הקומסומול. בשנים 1933-1930 ו-1937–1941 היא למדה הנדסת כימיה במוסקבה. בשנת 1942 פורצבה החלה לעבוד במנגנון המפלגתי במוסקבה. באותה תקופה הכירה את ניקיטה חרושצ'וב. בשנת 1954 פורצבה התמנתה לתפקיד המזכיר הראשון של סניף המפלגה במוסקבה וכהנה בתפקיד זה עד לשנת 1957. ב-25 בפברואר 1956 פורצבה קודמה לתפקיד מזכר הוועד המרכזי של המפלגה וב-29 ביוני 1957 קודמה לחברה בפוליטביורו. בשנת 1957 קבוצת חברי פוליטביורו בראשות ויאצ'סלב מולוטוב ניסו להדיח את ניקיטה חרושצ'וב מהשלטון. להגנת כרושצ'וב היו רק מיעוט של משתתפי הישיבה, כולל פורצבה, אך בסופו של דבר ההדחה לא הצליחה. בעקבות תמיכתה של פורצבה בכרושצ'וב היחסים ביניהם התחממו עוד יותר מבעבר.

בשנת 1960 פורצבה מונתה לתפקיד שרת התרבות של ברית המועצות וכיהנה בתפקיד זה במשך 14 שנים. פורצבה נפטרה ב-25 באוקטובר 1974 ממחלת לב לפי הגרסה הרשמית. היא הוטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה. במשך שנים רבות היו שמועות על רצח. בשנת 2001, יו"ר הק.ג.ב לשעבר ולדימיר קריוצ'קוב הודה שפורצבה התאבדה. קיימות עדויות שבשנים אחרונות היא סבלה משתיית יתר על רקע שמועות על בגידות בעלה ושמועות על הדחה צפויה מהתפקיד.

פורצבה התחתנה בפעם הראשונה בשנת 1935. בשנת 1942 לזוג נולדה בת ובשנת 1944 הם התגרשו. בשנת 1956 פורצבה התחתנה בפעם השנייה עם פאבל פיריובין שהיה דיפלומט סובייטי שכיהן כשגריר ברית המועצות ביוגוסלביה. לאחר החתונה בעלה החדש הועבר למוסקבה והתמנה לתפקיד סגן שר החוץ.

עבור ההישגים בפעילותה הציבורית קיבלה פורצבה 4 פעמים את עיטור לנין ואת עיטור הדגל האדום של העמל.

בהיותה שרת התרבות של ברית המועצות, השפיעה פורצבה רבות על התרבות הסובייטית. בעקבות תמיכתה, החלה להיערך תחרות על שם צ'ייקובסקי וחודש פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה. היא קידמה הופעות בברית המועצות של מספר זמרים ומוזיקאים מהמערב, ביניהם בני גודמן, איב מונטן ודיוק אלינגטון. לעומת זאת היא התנגדה נחרצות להופעת להקת הביטלס בברית המועצות והובילה לכך שהצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ' לא יכול היה להופיע ברחבי המדינה.

החל משנת 2000 צולמו מספר סרטים על חייה, כולל סדרה בת 12 פרקים שהוקרנה בטלוויזיה בשנת 2011.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:חברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:שרי ממשלת ברית המועצות
קטגוריה:מתאבדות
קטגוריה:ילידות 1910
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1910
קטגוריה:סובייטיות שנפטרו ב-1974
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1974
איל וינטר

**אייל וינטר** (נולד ב-13 ביולי 1959) הוא פרופסור מן המניין לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. תחומי המחקר שלו הם תאוריה מיקרו-כלכלית, תורת המשחקים, תמריצים בארגונים, מימון וכלכלה התנהגותית.

## ביוגרפיה
וינטר נולד בירושלים (1959) לאם שהיא דור שישי בארץ ישראל ולאב, הנס, שעלה מגרמניה בגיל 13, לאחר עליית הנאצים לשלטון.

בשנת 1983 קיבל תואר ראשון במתמטיקה, סטטיסטיקה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1989 השלים דוקטורט בתורת המשחקים בהנחיית בצלאל פלג ושמואל זמיר, באותה אוניברסיטה.

מחקריו של וינטר עוסקים בכלכלה, סטטיסטיקה ומתמטיקה. בין היתר מתמקדים בתורת המשחקים, תאוריית חוזים, מימון כלכלה התנהגותית, מיקרו-כלכלה ותמריצים בארגונים.

וינטר הוא פרופסור בחוג לכלכלה באוניברסיטה העברית ובבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת Lancaster בממלכה המאוחדת.

הוא כיהן כפרופסור במכון האוניברסיטאי האירופי בפירנצה, (European University Institute) באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובאוניברסיטת מנצ'סטר ובאוניברסיטה העברית כראש המחלקה לכלכלה וראש המרכז לחקר הרציונליות.

וינטר הוא חבר המועצה של האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים וחבר צוות העריכה של כתב העת Games and Economic Behavior. הוא זכה בפרס הומבולדט למחקר לשנת 2011.

וינטר מתגורר במבשרת ציון.
### פעילות מחוץ לאקדמיה
בשנת 2015 מונה על ידי משרד ראש הממשלה ומשרד התקשורת לבחון את עסקת המיזוג המוצעת בין סלקום וגולן טלקום.

באפריל 2020, היה חלק מצוות שייעץ לממשלת הממלכה המאוחדת לגבי החזרת המשק הבריטי לשגרה, בעקבות הגל הראשון של מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת.

### ספריו והקשר להיסטוריה המשפחתית
בשנת 2012 יצא לאור ספרו "רגשות רציונליים - איך הרגש מצליח במקום שבו השכל נכשל". ספר זה שהתייחס להיסטוריה המשפחתית של וינטר, שבו שיחה בין אנקדוטות וסיפורים וכלכלה התנהגותית.

ב-2024 יצא לאור ספרו "הילדים של אנה", בכתר הוצאה לאור. הספר הוא רומן המתאר את סיפורה של אנה וינטר, דודה של אמו של איל וינטר.

## לקריאה נוספת
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* מבוא ופרק מספרו של וינטר '''רגשות רציונליים''' באתר "פסיכולוגיה עברית"
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* אייל וינטר, באתר של האוניברסיטה העברית בירושלים
* 

*Eyal Winter, באתר גוגל סקולר
*Eyal Winter, באתר לינקדאין
*Eyal Winter, באתר ResearchGate

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: כלכלה
קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:חוקרי תורת המשחקים ישראלים
קטגוריה:חוקרי כלכלה התנהגותית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:מבשרת ציון: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קולנוע קרן

**קולנוע קרן** היה בית הקולנוע הראשון בנגב. הוא הוקם בשנות החמישים על ידי קרן פועלי הבניין של ההסתדרות באזור "המרכז האזרחי" בבאר שבע ונפתח באוקטובר 1953. בסוף שנות החמישים נבנה בסמוך לו בית העם ובראשית שנות השבעים נחנך לידו בניין עיריית באר שבע וביניהם השתרע לו גן משה.

## היסטוריה
את הפרויקט תכננו בני הזוג האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר שתכננו במקביל גם את קולנוע רחל באשקלון. בעת בנייתו, נחשב האולם ליוצא דופן בארכיטקטורה שלו, בשל מבנה הבטון רחב הממדים, שהכיל כ-1,200 מקומות ישיבה. הוצגו בו הסרטים הבולטים של התקופה והוא זכה לפופולריות רבה. תחילה נקרא "בית תרבות ואולם להצגות קולנוע, תערוכות וכינוסים ציבוריים", אך אנשים כינוהו "התיאטרון שלנו" ומאוחר יותר נקרא קולנוע קרן, על שם קרן הביטוח והפנסיה של פועלי בניין ועבודות ציבוריות.

הקמת הבניין עלתה למעלה מחצי מיליון ל"י, והעירייה פטרה את הבניין ממיסים עירוניים ומסי מים והעניקה את הזיכיון לסרטי הקולנוע בחינם כדי לעודד את המבנה, שעתיד היה לשאת תועלת עבור התושבים.

בנוסף לסרטי קולנוע, בטרם נחנך המשכן לאמנויות הבמה באר שבע, הועלו בקולנוע קרן הצגות תיאטרון של "הבימה" והקאמרי" ומחזות זמר כדוגמת "קזבלן" ו"כנר על הגג". בנוסף שימש הבניין מקום לאירוח כנסים, חגיגות ועצרות.

האולם נסגר בראשית שנות התשעים כתוצאה מההשפעה של עידן הטלוויזיה הרב ערוצית על רווחי בתי הקולנוע. בשנת 1997 נהרס הבניין לאחר שוועדת התכנון והבנייה קבעה כי הגג, העשוי אזבסט, אינו ניתן לשיקום. מחאות של איגוד האדריכלים והמועצה לשימור אתרים לא הצליחו למנוע את הריסתו, ובמקום בו עמד האולם הוקם על ידי חברת י.ח. דמרי בניה ופיתוח מתחם בן שלושה מגדלי מגורים מעל חניון ושטח מסחרי בשם "מגדלי קרן".

## ראו גם
* בית העם
* קולנוע אורן (באר שבע)


קובץ:D227-122.jpg|קולנוע קרן בשנת 1962
קובץ:Keren towers-01.jpg|"מגדלי קרן" (2012), מגדלי דירות במקום שבו עמד בעבר קולנוע קרן
קובץ:Beersheba (997008136259805171).jpg|הכינוס התשיעי לידיעת הארץ של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בקולנוע קרן, מיד אחרי פתיחתו בספטמבר 1953
קובץ:Beersheba (997008136259905171).jpg|נאום נשיא המדינה, יצחק בן צבי, בפני הכינוס התשיעי לידיעת הארץ של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
*לא כולל עיר: באר שבע סיטי - הפוליטיקה של עקירת הגן ומקום הכרתת הזיכרון, באתר של חביבה פדיה, 2007
* 
* מיכאל יעקובסון: הצגת הקולנוע האחרונה - על אדריכלות בתי הקולנוע וגם קולנוע קרן, 5.3.2013, Xnet

קרן
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכננו שולמית ומיכאל נדלר
קטגוריה:באר שבע: מבנים שנהרסו
קטגוריה:ההסתדרות הכללית: מבנים
קרן
מקום לדאגה

**מקום לדאגה** היא תוכנית מערכונים ישראלית ששודרה בשתי עונות (20 פרקים) בשנים 2008 ו-2009 בערוץ 10 והופקה על ידי מטר הפקות.

התוכנית הייתה מבוססת על מערכונים עם הומור שחור והומור נונסנס ונכתבה על ידי ימי ויסלר (מלהקת "הבילויים"), מעיין בלום ועודד סמו ובוימה על ידי ויסלר.

העונה הראשונה עלתה לשידור ב-12 ביולי 2008. שודרו בה 9 פרקים. העונה השנייה עלתה ביום שבת ב-7 בנובמבר 2009, והסתיימה ביום שבת ב-23 בינואר 2010. שודרו בה 12 פרקים.

הסדרה הייתה מועמדת לפרס "ורד הזהב" (Rose d'or) של איגוד השידור האירופי. בנוסף התנהל משא ומתן למכירת פורמט הסדרה לרשת טלוויזה בקנדה.

## קישורים חיצוניים

* 
**ביקורות**
* 
* 
* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מערכונים ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ עשר: תוכניות וסדרות
קייס ואן דונגן

**קורנליס תאודורוס מריה "קייס" ואן דונגן** (בהולנדית: **Cornelis Theodorus Maria "Kees" van Dongen**; ) היה צייר הולנדי אשר פעל בעיקר בפריז, המזוהה עם זרם הפוביזם.

## ביוגרפיה
ואן דונגן נולד בדלפסהאפן (Delfshaven) ישוב בעל עירייה עצמאית צמוד לרוטרדאם אשר ב-1886 חובר לעיר. בשנת 1892, כשהוא בן 16, החל ללמוד באקדמיה לאמנות יפה ברוטרדאם. בתקופה הזאת נהג לפקוד את רובע החלונות האדומים בנמל העיר ולצייר סצנות של מלחים וזונות.

בשנת 1897 חי מספר חודשים בפריז ובדצמבר 1899 חזר אליה, ושם נישא בשנת 1901 לציירת אוגוסטה פריטינגר (Augusta Preitinger). הזוג התגרש בשנת 1921. הוא הציג בפריז והשתתף בתערוכה בשנת 1905 עם אנרי מאטיס וציירים אחרים אשר הצבעים החזקים שבהם השתתפו זיכו אותם בכינוי "החיות הפראיות" אשר ממנו הכינוי פוביזם לקבוצה בצרפתית. במשך תקופה קצרה היה חבר בקבוצה הגרמנית האקספרסיוניסטית "הגשר".

ב-1906 עבר הזוג לרובע המונמארטר בפריז, שם התחברו עם פבלו פיקאסו וחברתו פרננד אוליביה.

ב-1926 הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי ובשנת 1927 הוענק לו אות מסדר המלך הבלגי. בשנת 1929 החלו להציג את יצירותיו במוזיאון לוקסמבורג בפריז וזכה לאזרחות צרפתית.

בשנת 1968 נפטר בביתו במונטה קרלו.

## קישורים חיצוניים

* אסופת יצירות באתר ArtNet
* 

קטגוריה:ציירים הולנדים
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים
קטגוריה:אמנים פוביסטים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1877
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1968
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1968
סלון הסתיו

**סלון הסתיו** (מצרפתית: **Salon d'Automne**) הייתה תערוכה שנערכה לראשונה בפריז בשנת 1903, כתגובה של אמנים עצמאיים לתערוכת ה"סלון" הרשמית השמרנית שנוהלה על ידי האקדמיה לאמנויות היפות. התערוכה נהפכה במהרה למוקד ואף לכוח מניע של מגמות חדשות בציור ובפיסול במאה ה-20.

הסלון היווה אלטרנטיבה לאמנים אשר נדחו על ידי ועדת הקבלה של הסלון הרשמי וגם אלטרנטיבה לסלון העצמאיים (Salon des Indépendants), אשר אפשר להציג עבודות ללא בחירה מוקדמת ולכן במהרה שקע לבינוניות. הסלון אורגן על ידי קבוצה אמנים ומשוררים, בהם ז'ורז' רואו, אנרי מאטיס, אנדרה דרן, ז'וריס-קרל הויסמנס ואלבר מארקה.

ועדת הקבלה הראשונה לסלון הסתיו כללה בין היתר את אנדרה דרן, ז'ורז' רואה, אלבר מארקה והציירת אנז'ל דלסאל .

התערוכה הראשונה הוצגה באוקטובר 1903. אחת מהתערוכות המפורסמות ביותר של הסלון נערכו בשנת 1905, כאשר היא הציגה מיצירותיהם של מאטיס, אנדרה דרן, מוריס ולאמנק, ואחרים אשר נודעו לאחר מכן כקבוצת הפוביזם.

בסלון הציגו מספר פסלים שפעלו בסגנון מודרני, בהם קונסטנטין ברנקושי, אריסטיד מאיול, שרל דספיו, אוסיפ זאדקין ורנה אישה (René Iché). לאחר מלחמת העולם הראשונה הציגו בו ציירים כמו ז'ורז' בראק, אמדאו מודיליאני ומארק שאגאל. אלברט בן-חיים הוא בין הציירים שישראלים שהציגו בסלון.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פריז: תרבות
קטגוריה:תערוכות
יוהאן וולפגנג דובריינר

**יוֹהַאן ווֹלפְגַנג דוֹבֵּרֶיינֶר** (בגרמנית: **Johann Wolfgang Döbereiner**; 13 בדצמבר 1780 - 24 במרץ 1849) היה כימאי גרמני המפורסם בגילוי מחזוריות מספר יסודות כימיים.

## חייו
נולד בעיר הוף שבנסיכות ביירויות לאב שעבד כעגלון. הוא לא למד באופן מסודר, היה עוזרו של רוקח במינכברג - תפקיד שאפשר לו לקרוא ולבקר בהרצאות מדעיות. בהמשך על מנת לקבל רישיון לניהול בית מרקחת מ-1800–1803 הוא למד מדעי טבע בשטרסבורג אז בצרפת.
בחזרתו הוא לא הצליח לפתוח עסק אך בעקבות הכרת מקצוענים בפרסומיו על שיפור תהליכי קבלת תרכובות שונות ב-1810 בעזרת גתה הוא הוזמן לעבוד כפרופסור באוניברסיטת יינה.

## פועלו
ימין|ממוזער|200px|מצית דובריינר
ב-1821 הוא הצליח לבודד חומצה אצטית על ידי חמצון כוהל בנוכחות פלטינה וב-1823 דיווח על התלקחות של מימן בנוכחות פלטינה ספוגית בעקבותיה המציא את אחד המצתים הראשונים הידוע בעקבותיו כמנורת דובריינר. שתי העבודות הללו יחד עם עבודותיו של האמפרי דייווי התחילו ענף כימיית קאטליזות. במחקרו שהתחיל ב-1829 גילה מחזוריות ועקביות בתכונותיהם של קבוצות יסודות. כך הוא מצא שהמשקל האטומי של ליתיום ואשלגן קרוב מאוד לזה של נתרן וכך גם לעוד יסודות כאשר צפיפותם של אותם היסודות גם כן מסתדרת באופן זהה. השלישיות הללו נקראו בהמשך "טריאדות (שלישיות) דובריינר".

בנוסף עשה ניסויים על מנת לבודד אֵקַאבּוֹרוֹן אותו החשיב כריפוי למחלת הכלבת. הצליח לבודד פורפורל, היה אחד הראשונים להשתמש בפלטינה כזרז לתגובות כימיות, עסק בתהליכי צביעת בדים, חקר תהליכי תסיסה.

יוהאן וולפגנג פון גתה, שהיה חברו, גם ביקר בהרצאותיו כל שבוע והשתמש בתאוריות אפיניות כבסיס לנובלה "Die Wahlverwandtschaften" ("אפיניות הבחירה") מ-1809.
נפטר ביינה שהשתייכה אז לדוכסות סקסוניה-ויימאר-אייזנך.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כימאים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1780
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1849
התנועה הפנומאנית

**התנועה הפנומאנית** (בפינית: **Fennomania**; חיבור שמה הלטיני של פינלנד, Fennia, והמילה היוונית "מאניה" - "שגעון") הייתה התנועה הפוליטית החשובה ביותר בדוכסות הגדולה של פינלנד במאה ה-19.

חברי התנועה, ה"פנומאנים", הקימו לאחר מלחמת קרים את המפלגה הפינית, שהעלתה על נס את השפה והתרבות הפינית, מתוך רצון להוציאן מהמעמד הכפרי אל קדמת הבמה הפוליטית והתרבותית, ולבסס את מעמדה של הפינית כשפת לאום מרכזית. מול תנועה זו התעוררה בקרב האוכלוסייה השוודית תנועה שנקראה "סבקומאנית", שניסתה להגן על האינטרסים של המיעוט השוודי ועל קשריו עם שאר העולם הגרמאני.

רבים מהפנומאנים דיברו בעצמם שוודית כשפת אם. אלה למדו את השפה הפינית ואימצו אותה, מתוך מטרה להפוך את הפינית לשפת האם של דור ההמשך. חלק מחברי התנועה הפנומאנית באו מבתים דו-לשוניים, בהם דיברו פינית או פינית ושוודית כאחד. לחלקם היו שמות משפחה שוודיים. בשלהי המאה ה-19 רוב הפנומאנים אימצו שמות פרטיים פיניים שהתאימו לשמותיהם הפרטיים המקוריים וכמן כן שמות משפחה פיניים, לפעמים תרגום לפינית של שמות המשפחה השוודיים. בשנים האחרונות של המאה ה-19 והשנים הראשונות של המאה ה-20 התנועה הפנומאנית התפצלה לשתי מפלגות פוליטיות: המפלגה הפינית הצעירה והמפלגה הפינית הישנה.

## סיסמה
לאדולף איוואר ארבידסון, אולי בהשראה מיוהאן וילהלם סנלמן, מיוחסת סיסמתם של הפנומאנים (עדיין בשוודית):

כלומר:

## פנומאנים מפורסמים
*זכריס טופליוס
*אליאס לנרוט
*ז'אן סיבליוס
*יוהו קוסטי פאסיקיבי (בשמו הקודם: יוהאן גוסטף הלסטן)
*אלקסיס קיווי (בשמו הקודם: אלקסיס סטנוואל)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:פינלנד: היסטוריה
תנועה קדמית, חצי-פתוחה, בלתי-מעוגלת

**[[תנועה (פונולוגיה)|תנועה]] [[תנועות קדמיות|קדמית]] [[תנועות אמצעיות|חצי-פתוחה]] [[מעוגלות התנועות|בלתי-מעוגלת]]** היא צליל תנועתי, המצוי בחלק מן השפות מדוברות. סמל ה-IPA לתנועה הוא אפסילון יוונית קטנה /ɛ/.

## ראו גם

קטגוריה:פונטיקה
קונסרבטוריון שטרן

**קונסרבטוריון שטרן** (בגרמנית: **'Stern'sches Konservatorium**) היה בית ספר פרטי למוזיקה בברלין, שמנה הן בסגל המורים שלו והן בין בוגריו מוזיקאים רבים ידועי-שם. כיום בית הספר הוא חלק מן האוניברסיטה לאמנויות בברלין.

## היסטוריה
קונסרבטוריון שטרן נוסד במקורו בשנת 1850 כ"בית הספר הברלינאי למוזיקה", על ידי יוליוס שטרן, תיאודור קולאק ואדולף ברנהרד מרקס. קולאק פרש מן הקונסרבטוריון בשנת 1855 כדי להקים אקדמיה חדשה לפיסול ולאמנות תלת-ממדית. לאחר פרישתו של מרקס בשנת 1856, נשאר הקונסרבטוריון בבעלותה ובניהולה הבלעדיים של משפחת שטרן וקיבל את שמה. בשנת 1894 עבר המוסד לידי גוסטב הולנדר (דודו של מלחין הסרטים פרידריך הולנדר, שהעתיק אותו לאולם הקונצרטים של הפילהרמונית של ברלין ברחוב ברנבורגר ברובע קרויצברג בברלין.

במהלך ההאחדה ("Gleichschaltung"), בשנת 1936, שונה שוב שמה של אקדמיית שטרן ל"Konservatorium der Reichshauptstadt Berlin" בפיקוח המשטר הנאצי. יורשיו של גוסטב הולנדר סולקו מן המוסד, אבל למשך שנים אחדות התאפשר להם לנהל את "בית הספר היהודי הפרטי למוזיקה של הולנדר" עד לשילוחם למחנות ההשמדה בשנת 1941.

לאחר תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, שונה שוב שם בית הספר והוא נקרא "הקונסרבטוריון העירוני", ששכן במערב ברלין. ב-1966 התמזג הקונסרבטוריון יחד עם "בית הספר האקדמי הגבוה למוזיקה" תוך "בית הספר הממלכתי למוזיקה ואמנויות הבמה של ברלין", הנקרא מאז 2001 האוניברסיטה לאמנויות בברלין.

ממוזער|גוסטב הולנדר

## מנהלים
* ג'ני מאייר, 1883-1894
* גוסטב הולנדר, 1894-1915
* אלכסנדר פון פיליץ, 1915-1930
* פאול גרנר, 1930-1933
* זיגפריד אברהרדט, 1933-1935

### הקונסרבטוריון של בירת הרייך ברלין
* ברונו קיטל, 1936-1945

### הקונסרבטוריון העירוני
* היינץ טיסן, 1949-1946
* הנס יואכים מוזר, 1960-1950

## פרופסורים
* הנס פון בילוב, 1864-1854
* פרדיננד לאוב, 1855-?
* רודולף ראדקה, 1871-1864
* פרדיננד קיל, 1878-1866
* אדוארד פרנק, 1887-1867
* ארנולד קרוג, 1877-1874
* פרידריך גרנסהיים, 1897-1890
* הנס פפיצנר,1907-1897
* גיאורג פון פטרסן 1906-1884 (?)
* מרטין קראוזה,1911-1896
* ארנסט ידיצקה, 1904-1897
* ארנסגט אדוארד טאוברט, 1906-1898
* לאו פורטנוף, 1915-1906
* אנגלברט הומפרדינק, 1920-1899
* ארנולד שנברג, 1903-1902 ו-1911
* ארתור וילנר, 1924-1904
* רודולף מריה ברייטהאופט, 1929-1919
* קונרד וולקי, 1940-1934, 1966-1962
* קונרד הנסן,  1960-1935
* דויד פרידמן, 1992 - 2012

## תלמידים ידועי-שם
* ברונו ולטר ? - 1884
* אדווין פישר, 1896
* צ'ארלס גריפס, 1903 - 1906
* אוטו קלמפרר, 1906
* מקס ניוולי, 1909 - 1911
* קלאודיו אראו, 1913 - 1918
* פרדריק לווה, 1914 - 1924
* מארק לברי, 1924 - 1926
* חיים אלכסנדר, 1936 -
* מנפרד בוקופצר, 1933 - ?
* זיגפריד אברהרט (כנר)
* מוריץ מושקובסקי

## קישורים חיצוניים
* 

*
קטגוריה:גרמניה: בתי ספר למוזיקה
קטגוריה:ברלין: תרבות
חואן קרלוס אונגאנייה

**חואן קרלוס אונגאנייה** (בספרדית: **Juan Carlos Onganía**; 17 במרץ 1914 – 8 ביוני 1995) היה איש צבא ארגנטינאי שכיהן כנשיא ארגנטינה מ-29 ביוני 1966 עד 8 ביוני 1970 בתקופת המשטר הצבאי במדינה.

אונגאנייה מונה לנשיא בשנת 1966, כדי שיוביל לבחירת משטר דמוקרטי. אולם ביוני 1970, לאחר שדחה הצעה של ראשי הצבא לחוקה דמוקרטית, הם דרשו ממנו להתפטר. בתחילה סירב להתפטר והתבצר עם אנשי המשמר הנשיאותי בארמון הנשיאות. אולם משהבין שאינו מצליח לגייס מספיק תמיכה, הודיע על התפטרותו.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קצרמר פוליטיקאים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:גנרלים ארגנטינאים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה צ'קריטה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1995
איאן גלן

ממוזער|איאן גלן משחק את סר ג'ורה מורמונט ב"משחקי הכס"
**איאן אלן סאת'רלנד גלן** (באנגלית: **Iain Alan Sutherland Glen**; נולד ב-24 ביוני 1961) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי.

## ביוגרפיה
גלן נולד בעיר אדינבורו שבסקוטלנד. חונך בבית הספר העצמאי לבנים אקדמיית אדינבורו (Edinburgh Academy), ואחר כך למד באוניברסיטת אברדין. את הכשרתו כשחקן קיבל באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), שם זכה במדליית זהב על שם באנקרופט (Bancroft Gold Medal).

ב-1990 זכה בפרס "דב הכסף" כשחקן הטוב ביותר, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, על תפקידו בסרט "צעקות שקטות".

בשנת 2005 שיחק בסרט "ממלכת גן עדן" בכיכובם של אווה גרין ואורלנדו בלום.

ב-2009 לוהק לסדרת הפנטזיה של רשת HBO "משחקי הכס" בתפקיד סר ג'ורה מורמונט, וגילם את הדמות בשמונה עונות הסדרה.

ב-2010 השתתף כשחקן אורח בשני פרקים בסדרת המדע בדיוני הוותיקה "דוקטור הו". הוא גילם את האב אוקטביאן, המפקד על מסדר של כמרים במשימה נגד "המלאכים הבוכים". שני הפרקים של הסיפור, "עת המלאכים" ו"בשר ואבן" היו חלק מהעונה החמישית של הסדרה המחודשת.

ב-2011 שיחק בעונה השנייה של הסדרה התקופתית "אחוזת דאונטון" בתפקיד סר ריצ'רד קרלייל, המו"ל של צהובון, המחזר אחרי ליידי מרי, הבת הבכורה של משפחת קרולי.

משנת 2012 הוא מגלם את דמותו של פול, בסדרה "Prisoners' Wives" של ה-BBC, בעלה של פרנצ'סקה, שחייהם הנוחים מתנפצים לרסיסים אחרי שהוא נכלא על סחר בסמים.

בשנת 2017 שיחק בסרט "האויב שבפנים: פרק הסיום", השישי בסדרת הסרטים "האויב שבפנים", בכיכובה של מילה יובוביץ'. באותה שנה הוא שיחק גם בסרט "בת דודתי רייצ'ל".

ב-2019 לוהק לגלם את באטמן בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "טיטאנים".

## חיים אישיים
גלן הוא אחיו הצעיר של האמיש גלן שהוא במאי התיאטרון והמנהל האמנותי של תיאטרון בלגרייד בקובנטרי.

בין השנים 1993–2004 היה גלן נשוי לשחקנית סוזאנה הרקר ולזוג בן אחד. בת זוגו הנוכחית היא שרלוט אמרסון ובתם מרי נולדה ב-2007.

## פילמוגרפיה
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סקוטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון סקוטים
קטגוריה:חברי הלהקה השייקספירית המלכותית
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1961
מכתב השישה

[שמאל|ממוזער|200px|[גאורגה אפוסטול, יוזם המכתב]]
**מכתב השישה** היה מסמך שנכתב על ידי גאורגה אפוסטול, שבעבר היה ממנהיגיה של המפלגה הקומוניסטית של רומניה והמתחרה מול ניקולאה צ'אושסקו על ההנהגה לאחר מותו של גאורגה גאורגיו-דז'. אפוסטול החתים על המסמך עוד חמישה אישים בעלי עבר משמעותי בהנהגת המפלגה הקומוניסטית הרומנית. המסמך סיכם את טענותיהם של החתומים עליו כנגד מעשיה ומחדליה של ההנהגה ברשות צ'אושסקו.

פרט לאפוסטול חתמו על המסמך סילביו ברוקאן, אלכסנדרו ברלדאנו, קורנליו מנסקו, גריגורה רצ'אנו וקונסטנטין פרבולסקו. המסמך פורסם ביום 11 במרץ 1989 ברדיו אירופה החופשית וב-BBC. במכתב, בנוסף לפירוט טענות החותמים, נתבע הממשל הרומני להפסיק את תוכנית הארגון מחדש של הכפרים, להשיב את זכויות האזרח החוקתיות ולהפסיק את יצוא המזון. החותמים הביעו את חששם שפרסום המכתב עלול לגרור פגיעה בחירותם ואולי אפילו בחייהם.

יומיים לאחר פרסום המכתב התכנס ועד הפועל הפוליטי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית ודן באירוע. הוחלט להחמיר את האמצעים המקשים על אזרחי רומניה קשר עם אזרחי חוץ ולנדות את החותמים כבוגדים במולדת. החותמים נעצרו, נקבע להם מקום מגורים כפוי ועברו חודשים של חקירות, שמטרתן העיקרית הייתה להביאם לכך שיחזרו בם מטענותיהם. להשגת מטרה זו הובאו בכפייה קרובי משפחה שלהם, נשים, ילדים ועוד.

רדיפת חותמי מכתב המחאה הסתיימה עם המהפכה הרומנית. סילביו ברוקאן, שיצא לטלוויזיה וגינה את משטר צ'אושסקו, השתלב בהנהגה החדשה של רומניה.

קטגוריה:מחאה
קטגוריה:רומניה הקומוניסטית
קטגוריה:1989 ברומניה
קטגוריה:המהפכה הרומנית
קטגוריה:מסמכים
דוד בן-שימול (משמר הגבול)

**דוד בן-שימול** (נולד ב-1954) הוא תת-ניצב בדימוס במשטרת ישראל, מפקד הימ"מ בשנים 1995–1999.

## ביוגרפיה
בן-שימול נולד בשנת 1954 בקזבלנקה. בשנת 1962 עלה לישראל והתחנך בירושלים ובשדה בוקר. עם גיוסו לצה"ל בינואר 1973 שובץ בחיל השריון. בשריון שובץ בגדוד 77 ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. במלחמת יום הכיפורים לחם, תחת פיקודו של אביגדור קהלני, בקרב עמק הבכא. בשנת 1976 השתחרר מצה"ל ושנה לאחר מכן התגייס לימ"מ. לאחר שסיים את מסלול הלוחם ביחידה יצא לקורס קצינים, עם סיום הקורס שב בן-שימול לימ"מ כמפקד צוות, ובהמשך שימש כמפקד מחלקה וסגן מפקד היחידה.

לאורך שירותו השתתף בפעולות מבצעיות מיוחדות. בין היתר השתתף במבצע לחילוץ בני הערובה באוטובוס האמהות ב-1988, בלכידת הרצל אביטן באותה שנה, במבצע לסיום ההתבצרות בביתו של הרב עוזי משולם והמעצר שלו ושל חסידיו בשנת 1994.

במרץ 1995 מונה למפקד הימ"מ. ביוני אותה שנה פיקד על מבצע חיסולו של טאהר קפישה, שהיה מחבל בכיר בארגון החמאס בחברון. בספטמבר 1998 פיקד על פעולה דומה בחברון בה חוסלו האחים עאדל ועימאד עוודאללה.

## קישורים חיצוניים
* .
* .

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי הימ"מ
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:תתי-ניצבים במשטרת ישראל
קטגוריה:חיילי גדוד 77
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
תקיפת מפעל התחמושת "ירמוכ" בסודאן

**תקיפת מפעל התחמושת "ירמוכ" בסודאן** הייתה מתקפה אווירית שנערכה ב-23 באוקטובר 2012 בח'רטום בירת סודאן. התקיפה הייתה מכוונת נגד מפעל מקומי שיצר תחמושת עבור ארגון חמאס, ונהרגו בה שני בני אדם. בתקיפה הושמדו גם כ-40 מכולות שהיו במפעל, וייתכן שהן היו יעד התקיפה. מקורות סודאניים טענו לאחר התקיפה כי היא בוצעה על ידי ישראל.

## מהלך התקיפה
ב-23 באוקטובר 2012 בשעה 21:00 (על פי השעון המקומי) אירע פיצוץ במפעל תחמושת הממוקם בדרום העיר ח'רטום, בירת סודאן. בעקבות הפיצוץ פרצה שרפה גדולה במפעל, ונספו בה שני עובדים במפעל. על פי מקור סודאני, הפיצוץ אירע לאחר שארבעה מטוסי קרב תקפו את המפעל בטילים מן האוויר. שר ההסברה של סודאן האשים מיד את ישראל בתקיפה. לדבריו, שרידי הטילים ששימשו לתקיפה נבדקו, ונמצא כי אלו טילים "שאף מדינה באזור לא מחזיקה מלבד ישראל". המטוסים שיבשו את קליטת מכשירי המכ"ם המוצבים באזור ובכך נמנעה חשיפתם.

בתקשורת פורסם כי מפעל הנשק הוקם בשנת 2008 על ידי איראן ובמימונה, ומטרתו לסייע לארגון חמאס במשלוחי טילים ונשק. מספר ימים לאחר הפיצוץ אף אמר שר איראני כי בתקיפה נפגעו אינטרסים של ארצו. על פי ההערכות, בתקיפה הושמד מצבור גדול של רקטות פג'ר 5 שהיו אמורות להגיע לידי חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה וייתכן שגם טילי קרקע-קרקע מדגם שיאהב 3 שנועדו להיות מוצבים בסודאן ולאיים על מדינת ישראל.

### תגובות
 סודאן הגיבה בחריפות והאשימה את ישראל בפגיעה בריבונותה. הנשיא עומר אל-בשיר אמר כי הפעולה היא "תגובה היסטרית של ישראל לשינויים באזור". שר ההסברה של סודאן איים כי ארצו תגיב בהחלטיות מול מטרות ישראליות שמבחינתו הפכו ללגיטימיות, ושגריר סודאן באו"ם הגיש בקשה למועצת הביטחון של האו"ם לגנות את ישראל.

 בישראל סירבו לאשר כי עמדו מאחורי הפעולה, אולם בספר "ביבי" שכתב בנימין נתניהו ב-2022, אז ראש האופוזיציה, ייחס את התקיפה לישראל.

 הודיעה כי לא נטלה חלק בהתקפה ולא ידעה על כך מראש. עם זאת, מחשש לנקמה נסגרה השגרירות האמריקאית בח'רטום.

 גינתה את ישראל על הפעולה, ונשיא מצרים מוחמד מורסי כינה אותה "ברבריות ישראלית".

## ראו גם
* התקיפה הישראלית בסודאן (2009)

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:סכסוך איראן–ישראל: מבצעים ישראלים
קטגוריה:סודאן: היסטוריה
קטגוריה:יחסי ישראל–סודאן
קטגוריה:2012 באפריקה
יוליוס שטרן

**יוליוס שטרן** (בגרמנית: **Julius Stern**; 8 באוגוסט 1820 - 27 בפברואר 1883) היה מנצח יהודי-גרמני.

## חייו
### לימודים וראשית קריירה
שטרן נולד ב-1820 בברסלאו שבפרוסיה (כיום ורוצלב בפולין). את ראשית השכלתו המוזיקלית קיבל אצל הכנר פטר ליסטנר וכבר בגיל תשע הופיע בקונצרטים. בשנת 1832 עבר עם הוריו לבירה ברלין, שם למד תחילה אצל מורים שונים ולבסוף אצל קרל פרידריך רונגנהאגן באקדמיה המלכותית לאמנויות. כמה חיבורים מוזיקליים שכתב בתקופת לימודיו באקדמיה הגיעו לידי המלך פרידריך וילהלם הרביעי וזה, כחובב אמנות נלהב, העניק לשטרן מלגה שאפשרה לו להמשיך בלימודיו. הוא נסע לדרזדן ללמוד שירה ומשם לפריז, שם התמנה למנצח על אגודת השירה הגרמנית (Deutscher Gesangverein). בשבתו בפריז ניצח בין השאר על המוזיקה של מנדלסון למחזה אנטיגונה של סופוקלס, הופעה שמנדלסון ציין במכתב מ-27 במאי 1844. מנדלסון המליץ גם על שיריו של שטרן.

### אגודת השירה בברלין
לאחר שובו לברלין בשנת 1846 ייסד שטרן את אגודת שטרן לשירה, שעליה ניצח עד 1874. ביצוע הבכורה של האורטוריה "אליהו" מאת מנדלסון בשנת 1847 ביסס את מעמדו כאחד המנצחים המצליחים באירופה באותן שנים. בניצוחו התרחבה המקהלה והגדילה את רפרטואר ביצועיה, שכלל לא רק יצירות סטנדרטיות משל הנדל, באך והיידן אלא גם יצירות של מלחינים בני זמנו. בשנת 1872 חגגה אגודת השירה 25 שנים לייסודה. שנתיים לאחר זאת נאלץ שטרן לפרוש מניהולה מחמת בריאות לקויה. בין 1869 ל-1871 ניצח שטרן על התזמורת הפילהרמונית של ברלין וניהל את שתי העונות של "קונצרטי הרייכסהָאלֶּה" הפופולריים (1873-75), שם הייתה לו ההזדמנות להוציא לפועל את שאיפתו להציג לקהל המאזינים יצירות של מלחינים צעירים ומוכשרים.

### קונסרבטוריון שטרן
בשנת 1850 הקים עם תיאודור קולאק ואדולף ברנהרדט מרקס את בית הספר הברלינאי למוזיקה. לאחר פרישתם של קולאק ומרקס נודע המוסד בשם **[[קונסרבטוריון שטרן]]**. שטרן המשיך לנהל את הקונסרבטוריון עד מותו ובניהולו נחל המוסד הצלחה רבה ונחשב לאחד המעולים ביותר באירופה.

בשנת 1849 קיבל שטרן את התואר "מנהל מוזיקלי מלכותי", ובשנת 1860 היה לפרופסור.

## יצירותיו
שטרן כתב מספר רב של יצירות ווקאליות ועיבודים וכן אופרה בשם "איזמנה" ואי-אילו יצירות קאמריות שלא הגיעו לכלל ביצוע. תרגילי שירה שחיבר והוציא לאור זכו לתפוצה רחבה.

נפטר בברלין בשנת 1883, בן 62.

## לקריאה נוספת

*Richard Stern, *Erinnerungsblätter an Julius Stern*, Berlin, 1886;
*Mendel, Musikalisches Konversations-Lexikon;
*Riemann, Musik-Lexikon;
*Meyers Konversations-Lexikon.


## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנצחים יהודים גרמנים
קטגוריה:מנצחי מקהלות
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1820
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1883
נורנות

ממוזער|שמאל|200px
ה**נורנות** (בנורדית עתיקה: **Norns**) הן אלות או ענקיות במיתולוגיה הנורדית, אשר הכריעו גורלות של בני אדם ואלים.
המיתולוגיה מזכירה שלוש נורנות, אורד (**Urðr**), ורדנדי (**Verðandi**) וסקולד (**Skuld**), ניתן לתרגם את השמות בפשטות כ"זה אשר קרה", "זה אשר קורה" ו"זה אשר יקרה" בהתאמה. 

הנורנות ביקרו בחצרות המלוכה על מנת לתכנן את גורל נסיכים שנולדו כאשר הם קשורים לבאר הגורל, מקור הדעת הסודית הנובע מתחת לעץ העולם.

## לקריאה נוספת
* רוי ויליס, **המיתולוגיה של עמי העולם**, הד ארצי הוצאה לאור, 1999.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מיתולוגיה נורדית
תומאס רייקר

לוטננט **ויליאם תומאס "טום" רייקר** (באנגלית: **William Thomas "Tom" Riker**) הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", בגילומו של השחקן האמריקאי ג'ונתן פרייקס. תומאס רייקר הוא "שכפול" של ויליאם רייקר, דמות קבועה בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא, שגם אותה מגלם פרייקס, שנוצר כתוצאה מתאונת טרנספורטר כאשר רייקר שימש כקצין שני על סיפון ספינת חלל *פוטיומקין* (*Potemkin*). הכפיל בחר לאמץ לעצמו את השם הפרטי - "טום" או "תומאס" (אשר בשפה הארמית משמעותו "תאום") - על מנת להבדיל את עצמו מויליאם רייקר.

תומאס רייקר מופיע לראשונה בפרק "*Second Chances*" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", כאשר צוות האנטרפרייז-D מגיע לכוכב הלכת נרוולה 4 (*Nervala IV*), לזירת תאונת הטרנספורטר. הצוות מגלה כי בעוד ויליאם רייקר (אז לוטננט) שוגר בהצלחה אל סיפון ספינת חלל *פוטיומקין* והמשיך את חייו ואת הקריירה שלו, שכפול של רייקר לא היה מסוגל לחזור אל הספינה, ו-"התגשם מחדש" במאחז נטוש של צי הכוכבים שעל פני כוכב הלכת. תומאס מייחס במידה רבה את יכולתו להישאר שפוי בבידודו למחשבות שלו על התאחדות עם אהובתו זה מכבר דיאנה טרוי.

טום שירת על סיפון ספינת חלל *גנדי* (*Gandhi*), בטרם עזב את צי הכוכבים על מנת לסייע למאקי. בשלב מסוים הוא גילח את פיאותיו, והשאיר את זקנו בצורת זקן צרפתי בלבד. ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", בפרק "*Defiant*", הוא מוביל משימה של המאקי לגנוב את הדיפאיינט מתחנת החלל חלל עמוק 9. מפקד התחנה בנג'מין סיסקו עוזר לקרדאסים ללכוד את הספינה ואת צוותה, בתנאי שהדיפאיינט תוחזר לצי הכוכבים ושתומאס רייקר לא יוצא להורג.

## קישורים חיצוניים
* Thomas Riker באתר Memory Alpha (ויקי מסע בין כוכבים)

קטגוריה:מסע בין כוכבים: הדור הבא - דמויות
קטגוריה:מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 - דמויות
קטגוריה:מסע בין כוכבים - קציני צי הכוכבים
קטגוריה:מסע בין כוכבים - דמויות אנושיות
עפרה נחמד

**עפרה נחמד** (נולדה ב-8 בספטמבר 1950) היא אשת רדיו ישראלית. שימשה כתבת, עורכת ומגישה ב"קול ישראל".

## ביוגרפיה
נולדה בירושלים וגדלה במושב בית זית שליד ירושלים. שרה במקהלת הנוער של "קול ישראל". עם סיום שנות חטיבת הביניים, עברה ללמוד בתיכון "הר הנגב", הסמוך לשדה בוקר, והיא בוגרת המחזור הראשון שלו. שירתה בגרעין הנח"ל "אל מול אדום" של בני המושבים, שהקימו את היאחזות הנח"ל ארגמן בבקעת הירדן. למדה לשון וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.

עד לאמצע שנת 2015, עבדה במשך כארבעה עשורים בקול ישראל. היא החלה את עבודתה שם בגיל 22 ולאחר סיום קורס כתבים, התקבלה, יחד עם כרמלה מנשה, לעבודה כעיתונאית. בהמשך, שימשה עורכת ומגישת יומנים ותוכניות ברשת ב'. הייתה שנים רבות כתבת הבריאות של רשת ב' ומאז תחילת שנות האלפיים, ערכה והגישה את התוכנית השבועית "לבריאות".

בשנותיה האחרונות ברשות השידור, הגישה את התוכנית "כל היום" ושילבה בה פינה על לקחים ולמידה לחיינו האישיים מפרשת השבוע. במקביל, במשך כשלוש שנים, ערכה והגישה, יחד עם סמדר טל, את התוכנית "במחשבה חיובית", על העצמה והתפתחות אישית. במוצאי שבת, בלילה שבין ה-31 ביולי ל-1 באוגוסט 2015, הגישה את מהדורת החדשות של חצות הלילה ואת סיכום אירועי סוף השבוע, שבא באופן קבוע לאחר מכן. בסופם, ציינה כי הייתה זו מהדורת החדשות האחרונה בהגשתה.

נשואה ואם לבן.

מתגוררת במושבה הגרמנית (ירושלים).

## ספרים שכתבה
* **שיר השירים שלי - געגועים**, הוצאת כרמל, 2012 (ספר שירה)
* **לאור פרשות השבוע שלי**, הוצאת ספרי מקור, 2014 (הגוּת)
* **לפעמים האור**, הוצאת ספרי צמרת, 2021 (שירה)

## קישורים חיצוניים
* 
* עפרה נחמד באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, באתר של נילי דגן

## הערות שוליים

קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:כתבי בריאות ישראלים
קטגוריה:בית זית: אישים
קטגוריה:בוגרות התיכון לחינוך סביבתי במדרשת שדה בוקר
קטגוריה:בוגרי התיכון לחינוך סביבתי במדרשת שדה בוקר
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950