open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אלוניסוס

**אלוניסוס** (ביוונית: **Αλόννησος**) הוא אי בקבוצת האיים הספורדיים שבצפון הים האגאי ביוון. אלוניסוס הוא האי השלישי בגודלו באיים (אחרי סקיאתוס וסקופלוס). האי ממוקם 3 קילומטרים מזרחית לסקופלוס.

בדרום האי ממוקמת העיירה אלוניסוס, הקרויה על שם האי. תושבי העיר מכנים אותה בשם כורה. מעבורת מקשרת את האי לוולוס, אכיוס, קונסטנטינוס ותסלוניקי, וכן לאיים סקיאתוס, סקופלוס וסקירוס הסמוכים.

שטחה המוניציפלי של העיר אלוניסוס כולל גם את שטחי איוני אדלפי, גיורה, קירה פאנאגיה, פריסטרה, פיפרי, פסאתורה וסקאנצורה.

## גאוגרפיה
רוחבו המרבי של האי 4.5 ק"מ (מצפון מערב לדרום מזרח) ואורכו 20 ק"מ (מדרום מערב לצפון מזרח). האי מכוסה אבני גיר. כביש ראשי מקשר בין אלוניסוס לבין הכפרים שבמערב האי. שטח האי 65 קמ"ר ומתגוררים בו, נכון לשנת 2011 2,750 תושבים (צפיפות אוכלוסין של 27 נפשות לקמ"ר).

מרבית שטחי האי הם שטחים חקלאיים בהם מגדלים בעיקר גפנים אך גם שקדים, תאנים, וזיתים. עיקר כלכלת העיר מתבססת כיום על התיירות. בעבר עיקר הכלכלה התבססה על הדיג.

## היסטוריה
עד שנת 1965 התגוררו מרבית תושבי האי סביב מצודת האי באלוניסוס. רעידת אדמה שפגעה באי הביאה להרס רב בעירה, ולמעבר תושבים רבים לפאטיטירי. בשנת 1992 הוקם הפארק הימי אלוניסוס במטרה להגן על בעלי החיים הימיים בסמוך לאי ובמיוחד על כלב ים נזירי.

## קישורים חיצוניים

* 
*אתר הפארק הלאומי אלוניסוס
* 

קטגוריה:יוון: איים
טירת מיכאילובסקי

**טירת מיכאילובסקי** (ברוסית: **Михайловский замок**) הוא ארמון בסנקט פטרבורג שנבנה בתקופת פאבל הראשון.
[שמאל|ממוזער|200px|מראה מכיוון [גן הקיץ]]
הטירה קיבלה את שמה מכנסיית מיכאיל הקדוש הנמצאת במתחם. הארמון נקרא "טירה" לפי רצון של הקיסר שקיבל תואר של המגיסטר הגדול של מסדר מלטה וקרא "טירה" לכל ארמונותיו. השם השני של הבניין "טירת ההנדסה" או "טירת המהנדסים" מקורו בכך שבמתחם החל משנת 1823 היה ממוקם בית הספר הגבוה להנדסה צבאית.

## בניית הטירה
[שמאל|ממוזער|200px|פסל של [פיוטר הגדול מאת קרלו ברתולומאו רסטרלי בחזית המבנה.]]
פאבל הראשון היה מעוניין בבניית טירה חדשה עוד בשנת 1784 כאשר הוא היה הנסיך הגדול. תוכניותיו היו מבוססות על הטירות שהוא ראה באירופה במהלך נסיעתו בשנים 1781–1782. כבר בתחילת כהונתו, ב-28 בנובמבר 1796, הוא הוציא הנחיה על תחילת בניית ארמון-טירה. בניית הבניין נמשכה 4 שנים והסתיימה בשנת 1801. האדריכל הראשי של המתחם היה אדריכל רוסי איוואן בז'נוב. בין עוזריו בבניה היה קארלו רוסי ואדריכלים נוספים. לצורך האצת הבנייה העבודה במתחם לא הופסקה אף בלילות. חלק מחומרי בנייה נלקחו מאתרי בנייה אחרים בעיר, חומר לרצפת נלקח מארמון טבריצ'סקי.

הפתיחה הרשמית של הבניין נערכה בנובמבר 1800, אך עבודות פנים נמשכו עד למרץ 1801. הקיסר נרצח בטירה כ-40 ימים לאחר שהוא עבר להתגורר בה. הבניין ננטש ובמשך שני עשורים היה ללא שימוש. חלק מעיטורי הטירה נלקחו לארמונות אחרות של המשפחה הקיסרית.

בשנת 1823 הוחלט להעביר לבניין את בית הספר הגבוה להנדסה צבאית. במהלך השנים נערכו שינויים במתחם לצורך התאמתו לצורכי בית הספר. במלחמת העולם השנייה בבנין הוקם בית חולים צבאי. בשנת 1991 הוחלט להעביר שליש מהמתחם למוזיאון הרוסי. בשנת 1995 כל המתחם הועבר לרשות המוזיאון והוא שופץ. במהלך השיפוץ, בחלק מהחדרים חודשו עיטורים מקוריים. במתחם מנוצל עתה לתערוכות שונות של המוזיאון.

בחזית המבנה עוד בשנת 1800 הוצב פסל של פיוטר הגדול. עבודה על הפסל החלה עוד כאשר פיוטר הגדול היה בחיים, אך הסתיימה רק בשנת 1747. על בסיס הפסל נכתב "מנין לסבה רבה" - בדומה לכיתוב על פרש הנחושת. בסיס הפסל מעוטר בתחריטים המתארים את ניצחונות רוסיה במלחמת הצפון הגדולה.

## תיאור המבנה
שמאל|ממוזער|האולם הראשי של הארמון
המבנה הראשי מהווה ריבוע ובתוכו גן פתוח בצורה של 8 צלעות. מכל הצדדים הטירה הייתה מוקפת במים (נהר מויקה, נהר פונטנקה וזוג תעלות מלאכותיות) וניתן היה להיכנס לבניין רק דרך הגשר. הבניין דומה למבצר יותר מאשר לארמון. החזית הדרומית שהיא הכניסה הראשית לבניין מעוטרת בעמודים מסדר יוני משיש אדומה. החזית הצפונית לכיוון גן הקיץ מעוטרת בסגנון אחר.

## פאבל והטירה
הקיסר חשש מהפיכות ולכן לא היה מעוניין להתגורר בארמון החורף. הוא רצה לבנות טירה מוגנת היטב. המעבר הרשמי לטירה התרחש ב-1 בפברואר 1801. המעבר היה בנוכחות כל המשפחה והשרים. קיימות עדויות שעבודות בחלק הפנימי של המבנה לא היו גמורות אף הורגשה רטיבות בבניין. החגיגות נמשכו מספר ימים והיו מפוארות ביותר.

בליל 12 במרץ 1801 נרצח הקיסר בחדר השינה הפרטי.

## קישורים חיצוניים
* 

מיכאילובסקי
מיכאילובסקי
מיכאילובסקי
איטליה הצעירה

שמאל|ממוזער|250px|איטליה הצעירה
**איטליה הצעירה** (איטלקית: La Giovine Italia) הייתה תנועה פוליטית אשר הקים ג'וזפה מציני בשנת 1831, כחלק מהמאבק לאיחוד איטליה, וכן שמו של ביטאון התנועה.

מטרתה העיקרית של תנועה זאת הייתה לשחרר את איטליה מהשלטון הזר ולאחד את נסיכויות איטליה כרפובליקה חוקתית-דמוקרטית מאוחדת שתבטיח שוויון זכויות לכולם. יעדיה הפוליטיים של התנועה הם ציבוריים: אף שהחברה פועלת במסתור, כולם יודעים שהיא רודפת את עצמאותה ואחדותה של חצי האי, המאוחדת תחת ממשלה רפובליקנית. איטליה הצעירה רודפת את יעדיה באמצעות חינוך (או "אפוסטולטה") ותקומה. אימוניו של מאציני התמקדו בהפצת רעיונותיו לערב כמה שיותר אנשים תוך ציפייה לגירוש זרים באמצעות פעולה אלימה, שתושג באמצעות לוחמת כנופיות. מייד לאחר גירוש הזרים הייתה הממשלה נשלטת באופן זמני על ידי רשות דיקטטורית המורכבת מכמה אנשים עם מוסר מוכר המייצגים את  האזורים השונים במדינה כדי לאפשר לעם, האפוטרופוס היחיד על הריבונות, להחליט מהי צורת הממשל הטובה ביותר. למרות העובדה שמציני האמין שהרפובליקה היא הממשלה המקובלת היחידה בחצי האי האיטלקי, הוא חשב שהיא צריכה להיות תוצאה של רצון חופשי עממי ולא תנוהל על ידי האליטה המהפכנית.

התנועה גייסה את המוני העם האיטלקי, ובעיקר צעירים שרצו לבטל את הסדר הישן והושפעו מרעיונות הליברליזם ומעקרונות המהפכה הצרפתית. התנועה רכשה לעצמה קהל אוהדים גדול וב-1848, ימי אביב העמים, התחוללו מספר הפיכות וניסיונות הפיכה נגד השליטים המקומיים. כחלק ממנוסת שליטים מקומיים נמלט אף האפיפיור מרומא.

רוב ההפיכות נכשלו, אולם בחלק מהנסיכויות, ובראשן נאפולי, קיבלו התושבים זכויות רבות יותר מאשר היו להם לפני המהפכה וחלקן, כמו ונציה ורומא, שוחררו והפכו לרפובליקות עצמאיות.

לאחר זמן, חזרו חלק מהשליטים לשלוט בנסיכויות וחלק מההקלות בוטלו, אולם איטליה הצעירה וזרם התודעה שחוללה היו מהגורמים המסייעים לאיחוד איטליה שהתרחש כ-30 שנה לאחר מכן.

תנועת איטליה הצעירה הייתה הבסיס לתנועת "אירופה הצעירה", שייסד מאציני ב-1834.

## ראו גם
*אביב העמים

## קישורים חיצוניים

*משה בילינסון  בימי תחית איטליה: פרק שני: ג'וזפּה מאציני בפרויקט בן-יהודה
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:איטליה: היסטוריה
ואפורטו

[שמאל|ממוזער|250px|ואפורטו ב[התעלה הגדולה (ונציה)|תעלה הגדולה]]
שמאל|ממוזער| 250px|בשמאל התמונה: ואפורטו בכניסה לתחנה ושתי תחנות להעלאת נוסעים והורדתם
**וָאפּוֹרֶטוֹ** (באיטלקית: **Vaporetto**) הוא שירות של תחבורה ציבורית באמצעות כלי שיט, שהם בעצם מעין אוטובוס ימי. השירות פועל במספר תעלות של העיר ונציה שבאיטליה.

ספינת הוואפורטו הראשונה - "Regina Margherita" (המלכה מרגריטה) - הופעלה בוונציה בשנת 1881, וסימנה את תחילת הפעלתה של התחבורה הציבורית בעיר. הספינה הונעה במנוע קיטור ועל כן זכתה לשמה (מ-Vapore - קיטור). כיום כלי השיט קרויים אומנם בשם ההיסטורי, אך מונעים במנוע דיזל. השם "ואפורטו" מקובל לספינות דומות גם במקומות אחרים בעולם.

הוואפורטו מופעל על ידי חברת התחבורה הציבורית של ונציה - Azienda Consorzio Trasporti Veneziano (ACTV), והוא כלי התחבורה הציבורית העיקרי שמפעילה החברה, לצד סירות מנוע, "בטלו פורנאו" (Battello foraneo), הדומה לוואפורטו אך תא הנוסעים שלו סגור לחלוטין. הוואפורטו המופעל על ידי ACTV כיום הוא מסדרה 90, שייצורה החל בשנת 1999. אורכו של הוואפורטו 23.93 מטרים, רוחבו 4.22 מטרים, ומשקלו כ-25 טון. הוא מסוגל לשאת 210 נוסעים, ומופעל על ידי שני אנשי צוות.

קיימים מגוון סוגי כרטיסים, לנסיעה בודדת, לנסיעות בפרק זמן קצוב, ובשילוב עם תחבורה ציבורית יבשתית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סוגי כלי שיט
קטגוריה:ונציה: תחבורה
אילן שול

**אילן שול** (נולד ב-4 במרץ 1956) הוא מוזיקאי, קלרניתן, מנצח, מוזיקולוג ופרופסור ששימש כנשיא האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
## ביוגרפיה
שול נולד וגדל ברמת גן. למד בבית הספר התיכון העירוני אהל שם. אמו הייתה מוזיקולוגית. ניגן בפסנתר ובגיל 16 עבר לנגן בקלרינט. למד אצל מל קלר וריצ'רד לסר וכמו כן ניגן בצעירותו בתזמורת הגדנ"ע ובתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה בניצוחם של עמי מעייני ושלום רונלי-ריקליס. שירת בתזמורת צה"ל תחת ניצוחו של יצחק גרציאני.

למד באקדמיה הישראלית למוזיקה בתל אביב כיום בית הספר למוזיקה והשלים תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת דרום קליפורניה, לוס אנג'לס. ניגן בסינפונייטה הישראלית באר שבע ושימש בה כמנצח משנה. הוא היה קלרניתן ראשי ועוזר מנצח בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.

שול לימד קלרינט באקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים וכן מונה בה לדקאן הפקולטה לאמנויות הביצוע.

משנת 1999 עד שנת 2010 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:נגני כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:מוזיקולוגים ישראלים
קטגוריה:קלרניתנים ישראלים
קטגוריה:נשיאי מכללות בישראל
קטגוריה:סגל האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר אהל שם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
קטגוריה:נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה
חיתוך תמונה

ממוזער|250px|ביצוע חיתוך תמונה על צילום דיגיטלי במחשב
**חיתוך תמונה**, הידוע יותר בשמו באנגלית: **crop** או **cropping** (מבוטא: "קרופ"), הוא סוג של עיבוד תמונה בו מתבצעת בחירת אזור או חלק מהתמונה (ה"פריים"), כך שהוא מבליט נושא או קטע מסוים של התמונה, בעוד שהוא משמיט את כל התוכן שמחוץ למסגרת האזור שנבחרה. השימוש בחיתוך תמונה נפוץ בכל תחום המערב גרפיקה, בפרט באמנות חזותית ובצילום, אך גם בקולנוע (למשל כדי להמיר סרט קולנוע מפורמט מסך רחב לפורמט מסך טלוויזיה). בצילום דיגיטלי החיתוך נעשה בדרך כלל באמצעות תוכנות גרפיקה בשלב עיבוד התמונה במחשב. החיתוך נחשב לאחד הסוגים הבסיסיים ביותר של עיבוד תמונה לצד תיקוני חשיפה, צבע, שיפור חדות והסרת רעש.

מטרות החיתוך:
* הבלטת נושא התמונה על ידי הגדלתו (כלומר: הגדלת השטח היחסי שהוא תופס בפריים) וסילוק פרטים בשוליים המסיחים את הדעת.
* סילוק פרטים המפריעים לתמונה כאשר הם לא במרכז (למשל: חיתוך חצי רגל שנכנסה לשוליים השמאליים של התמונה).
* הסרת חלקים "מתים" של התמונה (למשל: רקע אחיד) המסיחים את הדעת.
* שיפור קומפוזיציה, למשל: שינוי מקומו של הנושא בתמונה על ידי חיתוך לא-שוויוני של השוליים.
* שינוי היחס בין האורך לרוחב בתמונה על מנת שיתאים למדיה אמנותית מסוימת (למשל: התאמת תמונה להדפסה בגודל A4).

בדרך כלל החיתוך הוא מלבני - כלומר: חיתוך התמונה לצורת מלבן (ולעיתים ריבוע) - אך ניתן גם לחתוך לצורות שונות כגון עיגול, משולש, כוכב ועוד. לעיתים, המלבן הקטן לא שומר על היחס בין אורך לרוחב של התמונה המקורית (למשל: בחירת ריבוע קטן סביב נושא בצילום דיגיטלי שבו היחס המקורי הוא 4:3).

## דוגמאות (גרפיות)
**חיתוך לשם הבלטת הנושא:**

קובץ:Ladybug aphids-01.jpg|תמונה חתוכה של מושית השבע, ביחס 0.91, בה החיפושית תופסת את כל התמונה.
קובץ:Ladybug aphids.JPG|התמונה המקורית, ביחס 1.333 (יחס של 4:3), בה החיפושית תופסת רק חלק קטן מהתמונה.


**חיתוך לשם הסרת פרטים מפריעים:**

קובץ:Chartzit001.JPG|תמונה חתוכה, ביחס 1.08, של חרצית עטורה.
קובץ:Teva 17 3 (64).JPG|התמונה המקורית, ביחס 1.333 (יחס של 4:3). בצד ימין ישנה פסולת לבנה וחרצית נבולה, המפריעות לתמונה.


**סימון של חיתוך מתוכנן על גבי תמונה:**

קובץ:תל אביב - ריקודי עם בט"ו בשבט - הצגה בביה"ס שלוה-JNF017482.jpeg|תמונה מארכיון קק"ל הכוללת סימון (כפי הנראה ע"י הצלם) המקיף את ההתרחשות המרכזית בתמונה, לשם חיתוך התמונה להבלטת הנושא והסרת אלמנטים מיותרים - קיר הבניין בצד השמאלי, ודמויות בצד הימני שאינן חלק ממעגל הרוקדים


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמנות חזותית
קטגוריה:עיצוב גרפי
קטגוריה:אמצעים אומנותיים בצילום
קטגוריה:צילום
קטגוריה:טכניקות דיגיטליות
ניבאלדו

**ניבאלדו בטיסטה סנטנה** (בפורטוגזית: **Nivaldo Batista Santana**, נולד ב-23 ביוני 1980), המוכר כ**ניבאלדו**, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הבלם.

## קריירה
ניבאלדו גדל במחלקת הנוער של קבוצת פלומיננזה, ולאחר מספר שנים בהן שיחק בקבוצות רבות במולדתו ברזיל, עבר בשנת 2006 לקבוצה הפורטוגלית בלננשש, שם היה שחקן הרכב קבוע, ועזר לקבוצה לסיים במקום החמישי ולהעפיל לגביע אופ"א.

בשנת 2007 עבר לקבוצה הצרפתית סנט אטיין עבור 3 מיליון אירו, אך לא הצליח למצוא את מקומו בהרכב הקבוצה, והושאל לקבוצה אום סלאל מקטר.

ביוני 2009 עבר לשחק בקבוצה הספרדית ריאל ואיאדוליד, ובתום העונה, לאחר תום חוזהו, הגיע לישראל ועבר לשחק במכבי תל אביב בהעברה חופשית.

בתום שנתיים מאכזבות בישראל, חזר ניבאלדו לשחק בליגת העל הפורטוגזית, כאשר חתם בשורות ריו אבה. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך 20 הופעות, אך לאחר מכן לא שיחק יותר בקבוצה, ובפברואר 2014 שוחרר מהמועדון.

ב-8 ביולי 2014 חזר ניבאלדו לישראל וחתם לעונה אחת במכבי יבנה מהליגה הלאומית. ב-6 בינואר 2016 חתם ניבאלדו לעונה וחצי במ.ס. אשדוד. ב-19 בדצמבר 2016 חתם ניבאלדו בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:בלמי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלני קוריטיבה
קטגוריה:כדורגלני בלננסש
קטגוריה:כדורגלני סנט אטיין
קטגוריה:כדורגלני ריאל ואיאדוליד
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני ריו אבה
קטגוריה:כדורגלני מכבי יבנה
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני הפועל קטמון ירושלים
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים ברזילאים בפורטוגל
קטגוריה:ספורטאים ברזילאים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים זרים בקטר
קטגוריה:ספורטאים ברזילאים בספרד
קטגוריה:ספורטאים ברזילאים בישראל
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1980
חמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA

**חמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA** (באנגלית: **NBA All-Rookie Team**) הוא תואר הוקרה עונתי בליגת ה-NBA המחולק מאז עונת  לשחקני השנה הראשונה המצטיינים במהלך העונה הסדירה. הבחירות לתואר זה מתבצעות על ידי מאמני הקבוצות ב-NBA, כאשר למאמן אין אפשרות לבחור שחקן מקבוצתו שלו. עד עונת  נבחרו חמישה שחקנים, והחל משנה זו, נבחרים שני הרכבי שחקנים - החמישייה הראשונה והחמישייה השנייה - כשבסך הכל נבחרים עשרה שחקנים לתואר זה בכל עונה. השחקנים עצמם מקבלים שתי נקודות עבור כל קול שהם מקבלים לחמישייה הראשונה, ונקודה אחת עבור כל קול לחמישייה השנייה. חמשת השחקנים בעלי מספר הנקודות הגבוה ביותר בסך הכל נכנסים לחמישייה הראשונה, בעוד שחמשת הבאים אחריהם נכנסים לחמישייה השנייה.

במצב של שוויון במקום החמישי באחת מן החמישיות, נבחרת הרוקיז מורחבת. במקרה שהחמישייה הראשונה כוללת שישה שחקנים בעקבות שוויון כזה, החמישייה השנייה תכלול בכל זאת חמישה שחקנים, עם אפשרות להרחבה יתרה במקרה של שוויון נוסף. מצבים כאלה של שוויון אירעו פעמים בודדות, האחרונה שבהן הייתה ב-, כאשר קוואי לנארד, אימאן שאמפרט וברנדון נייט היו בשוויון במספר הקולות שקיבלו לבחירה החמישית, ונוצר מצב בו נבחרו שבעה שחקנים לחמישייה הראשונה. בבחירת השחקנים לחמישיות הרוקיז אין התייחסות לעמדה על המגרש בה הם משחקים.

## הבחירות

## הערות שוליים

קטגוריה:פרסי NBA
יוסף יצחק שניאורסון (אוורוטש)

רבי **יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש** (תקפ"ב, 1822 – י"ח בכסלו תרל"ז, 4 בדצמבר 1876) היה אדמו"ר לחסידי צ'רנוביל בעיר אוברוץ' (אוורוטש) שבצפון אוקראינה, בנו של ה"צמח צדק" מלובביץ' וחתנו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס.

## ביוגרפיה
אמו חיה מושקא . נשא את חנה בתו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס שהיה אדמו"ר לחסידי צ'רנוביל. רבי יעקב ישראל היה בנו של רבי מרדכי, המגיד מצ'רנוביל, וחתנו של רבי דובער שניאורי.

בשנת ה'תרי"ט (1859), עוד בחיי אביו, קיבל בלחץ חמיו את האדמו"רות לבית צ'רנוביל בעיר אוברוץ' שבאוקראינה למרות התנגדות נחרצת מצד אח חמיו רבי אהרן טברסקי מצ'רנוביל, ומצד הצמח צדק אביו של רבי יוסף יצחק. בהנהגתו הלך בעקבות חמיו רבי יעקב ישראל מצ'רקס וניהל חצר בסגנון חסידויות צ'רנוביל-פולין, ולא בסגנון אביו הצמח צדק כדרכה של חסידות חב"ד. בכך היה חריג בין אחיו שהיו אדמו"רי חב"ד. עם זאת היו לו מאפיינים חב"דיים מסוימים ובפני כמה ממקורביו נהג בכמה ממנהגי חב"ד.

רבי יוסף יצחק נודע כבעל מופת. וכך מובא עליו בספר "בית רבי": "ויוסף הוא השליט, עוד בחיי אביו רבינו. וקבע דירתו בעיר אוורוטש, ולשם היו נוסעים אליו לקבל לקבל מפיו ולדרוש ממנו עצות רוחניות וגשמיות. בוואלין סיפרו ממנו גדולות והחזיקוהו לאיש מופת... היה בא לעיתים לליובאוויטש לשתות מבאר מים חיים, והיה דולה ומשקה לאנ"ש הקשורים והעטופים אליו".

לאחר פטירתו המשיך ומילא בנו רבי נחום דובער שניאורסון את מקומו.

נכדו רבי יוסף יצחק שניאורסון האדמו"ר השישי מחב"ד-ליובאוויטש נקרא על שמו.

### קברו
רבי יוסף יצחק נקבר בבית הקברות באוברוץ'. המצבות בבית הקברות נהרסו, המקום הוזנח ואף נבנה בנין בתוך שטח בית הקברות. בשנת ה'תשע"ב הודיע ישראל מאיר גבאי, יושב ראש אגודת אהלי צדיקים כי איתר את מקום קבורתו של רבי יוסף יצחק והקים מחדש מצבה לזכרו.

## משפחתו
* בנו רבי שניאור זלמן מרדכי (- כ"ד בניסן תרכ"ו). בגיל 17 מונה לרבה של ז'יטומיר. למרות גילו הצעיר הותיר אחריו חידושי תורה רבים. הוא נפטר בגיל 26, שבועיים אחרי פטירת סבו הצמח צדק. חלק מחידושיו סיכם בתימצות בן משפחתו רבי מנחם מענדל שניאורסון ויצאו לאור בספר הרשימות. בתו רבקה נישאה לאחד העם.
* בנו רבי נחום דובער (- ח' בטבת תרנ"ו). ממלא מקום אביו.
* רבי אהרן משה מאוורוטש, חתן רבי משולם זושא מטלומטש (חתנו של דודו זקינו, רבי יעקב ישראל מצ'רקס). בנו היה הרב נחום זלמן שניאורסון אב בית דין צ'רקאסי.
* שיינא ברכה אשת רבי נפתלי הירץ דוליצקא מקאמינקא.
* שטערנא שרה אשת רבי שלום דובער שניאורסון האדמו"ר מליובאוויטש, בנם רבי יוסף יצחק האדמו"ר מליובאוויטש נקרא על שם סבו רבי יוסף יצחק מאוורוטש.

## לקריאה נוספת
* עמרם בלוי, **בן פורת: אדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסאהן אדמו"ר מאוורוטש לחסידי טשערקאס**, בתוך: היכל הבעש"ט גיליון כ (שנה ה גיליון ד, תשסח) עמודים קלח-קסח.

* יצחק אלפסי, בספרו החסידות, ומשם ל-'המאירים לארץ' עמודים 283–284, 305.

## קישורים חיצוניים
* אדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסאהן מאוורוטש, אתר mytzadik

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים רוסים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
יוסף יצחק
קטגוריה:אדמו"רי בית צ'רנוביל
קטגוריה:משפחת טברסקי: ענף צ'רקס-שניאורסון
קטגוריה:אזרח נכבד לדורותיו (של האימפריה הרוסית)
קטגוריה:אישים שנולדו בלובביץ'
קטגוריה:ילידי 1822
קטגוריה:נפטרים ב-1877
ערפילית המשקולת

**ערפילית המשקולת** (נקראת גם **M27**, **Messier 27** או **NGC 6853**) היא ערפילית פלנטרית בקבוצת הכוכבים שועלון שנמצאת במרחק של כ-1,250 שנות אור ממערכת השמש. זו גם הערפילית הפלנטרית הבהירה ביותר באור נראה והראשונה שהתגלתה. 

## היסטוריה
הערפילית התגלתה על ידי שארל מסיה ב-12 ביולי 1764, במהלך חיפושיו אחר שביטים. הוא הכניסה לקטלוג מסיה כאובייקט מס' 27 וציין כי מדובר בערפילית אובלית ללא כוכבים. בשנת 1782 ציין ויליאם הרשל כי הערפילית מורכבת משני חלקים בהירים המחוברים ביניהם בחלק עמום יותר. הוא שיער כי הערפילית מורכבת מהרבה כוכבים חלשים, אך ציין כי לא מצא שום עדות לכך גם בהגדלה החזקה ביותר. ב-1828 נתן לה ג'ון הרשל את שמה - "ערפילית המשקולת", שכן צורתה נראתה לו דומה לשני כדורים המחוברים במוט צר בדומה למשקולת אימונים.

בשנת 1864 ניתח האסטרונום ויליאם הגינס את הספקטרום של הערפילית וגילה שהאור הנפלט ממנה מורכב מפסי פליטה בודדים ולא מספקטרום רציף האופייני לכוכבים. מכך הוא הסיק שהעצם אינו מורכב מכוכבים כפי ששיערו לפניו.

## צפייה בערפילית
בשל בהירות נראיתה הגבוהה יחסית (דרגת בהירות 7.4), קל יחסית לצפות בה וניתן להבחין בה אפילו בעזרת משקפת טובה בתנאי תצפית טובים. הערפילית נמצאת כ-3 מעלות מצפון לכוכב γ (גמא) בחץ. עם זאת, במשקפת קשה להבדיל בין הערפילית לבין כוכב, בשל ההגדלה הנמוכה. עובדה זו מקשה גם על איתור הערפילית ב.

בתצפית בטלסקופ חובבים לא מתגלה מבנה לערפילית למעט עננה מאורכת שקצותיה גדולים ממרכזה ובהירים ממנו. באמצעות פילטר מטיפוס  ניתן להבחין, אם כי בקושי, בעורקים בהירים בתוך המבנה המאורך, ובתנאים טובים מאוד גם נחשפת צורתה המעגלית.

## מבנה ומאפיינים
לערפילית צורה של שתי אונות סימטריות מחוברות. ככל הנראה קו הראייה אליה מקביל לקו המשווה שלה. לו קו הראייה היה ניצב לקו המשווה, הייתה צורתה דומה לשל ערפילית הטבעת. הערפילית מתפשטת בקצב של כ-6.8 שניות קשת במאה שנה, כך שעל פי גודלה הנוכחי היא נוצרה לפני 3,000-4,000 שנים (למעשה כ-1,250 שנים יותר בהתחשב במרחק אליה). 

כמעט כל הקרינה הנפלטת מהערפילית היא באורך גל של 5,007Å הנוצר מחמצן מיונן פעמיים (++O). החמצן מעורר מהקרינה העל-סגולה הנפלטת מהכוכב המרכזי שיצר את הערפילית. קרינה זו אופיינית לערפיליות פלנטריות. מכיוון שאורך גל זה קרוב לשיא הרגישות של העין האנושית, הערפילית נראית בהירה יותר בתצפית ישירה מאשר בצילום. כמות הקרינה הנפלטת בתחום הנראה מהערפילית היא בערך פי 100 מאשר עוצמת ההארה של השמש.

## הכוכב המרכזי
במרכז הערפילית נמצא ננס לבן חם ביותר, מסוג ספקטרלי O7 שטמפרטורת פני השטח שלו היא כ-85,000 קלווין. לכוכב בהירות נראית מדרגה 13.5, כלומר עוצמת הארה של כשליש מעוצמת ההארה של השמש. העובדה שהערפילית פולטת פי 300 קרינה מהכוכב מראה שכמעט כל הקרינה של הכוכב נפלטת בתחום העל-סגול ונבלעת בערפילית, שקורנת באור נראה.

תצפיות נוספות העלו שככל הנראה יש לננס הלבן בן זוג עמום ביותר שבהירותו הנראית היא מדרגה 17, הנמצא במרחק זוויתי של כ-6.5 שניות קשת, המקבילות למרחק של כ-0.04 שנות אור או כ-2,500 יחידות אסטרונומיות.

## קישורים חיצוניים

* ערפילית המשקולת באתר SEDS.
* ערפילית המשקולת באתר photolight
* 

קטגוריה:ערפיליות פלנטריות
קטגוריה:עצמי מסיה
קטגוריה:קבוצת הכוכבים שועלון
משה יוסף

הרב **משה יוסף** (נולד בכ"ח בתשרי ה'תשכ"ז, 12 באוקטובר 1966) הוא בנו של הרב עובדיה יוסף, העומד בראש מכון הוצאת הספרים "מאור ישראל" ובד"ץ בית יוסף.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים וגדל בה ובתל אביב (בתקופה שאביו כיהן בה כרב הראשי). בנם הצעיר של מרגלית והרב עובדיה יוסף. למד בישיבת קול תורה ובישיבת חברון בירושלים.

במסגרת מכון "מאור ישראל" שבראשותו, אחראי הרב יוסף על הוצאת ספרי אביו לאור. מוסדותיו (הבד"צ, המכון וכולל אברכים) נמצאים בשכונת בית הכרם בירושלים.

לאחר פטירת אמו עבר לגור עם משפחתו בבית אביו בשכונת הר נוף. בכל ספר שהוציא אביו הרב עובדיה יוסף לאחר המעבר לביתו, הודה לבנו על שדואג לכל מחסורו. עקב הקרבה שהייתה לו לאביו, השפעתו עליו ועל הנעשה במפלגת ש"ס הייתה רבה.

אביו הוריש לו את הזכויות על הוצאת כתביו ואת רוב רכושו.

## חיים אישיים
נשוי ליהודית (לבית סודרי - נכדת הרבנים יצחק אביחצירא ויעקב סודרי) חמיו הרב אברהם סודרי הוא ראש צוות שחיטה בבד"ץ בית יוסף, ולבני הזוג תשעה ילדים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:משפחת יוסף
קטגוריה:בוגרי ישיבת קול תורה
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:משפחת אבוחצירא
קטגוריה:הר נוף: רבנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
קטגוריה:משפחת סודרי
אברהם דובדבני

**אברהם דובדבני (דובדב)** (נולד ב-5 באוגוסט 1945), הוא איש ציבור ישראלי, שכיהן בשנים 2010–2020 כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית, ומ-2020 עד 2022 כיושב ראש קרן קיימת לישראל. בשנים 1977–1991 היה מזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית.

## ביוגרפיה
דובדבני נולד ב-5 באוגוסט 1945 בירושלים למשפחה ציונית דתית. אביו ברוך דובדבני היה מנכ"ל המחלקה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית. הוא בוגר ישיבת נתיב מאיר וישיבת כפר חסידים. שירת בצנחנים והיה ממשחררי ירושלים במלחמת ששת הימים.

דובדבני הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ומינהל חינוכי ותואר שני בסוציולוגיה של החינוך, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

דובדבני שימש במספר תפקידים בסוכנות היהודית במשך כעשר שנים. בשלוש השנים האחרונות עד 1977 היה שליח בצרפת. לאחר מכן היה מזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית בשנים 1977–1991. בתחילת שנות ה-80 היה פעיל בחוג איתנים שהיה סמן ימני במפד"ל. היה גם מנהל המחלקה לחינוך לא פורמלי במכללת אורות ישראל.

ב-1991 עבר להסתדרות הציונית העולמית ושירת כמנהל החטיבה להתיישבות. בהמשך היה גם יושב ראש עמית של קק"ל.

חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית מאז אוקטובר 1991. ביוני 2010 נבחר פה אחד כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית. ב-2020, בקונגרס הציוני הל"ח, נבחר במקומו יעקב חגואל. ב-15 בנובמבר 2020 מונה ליו"ר קק"ל וב-2022 סיים את תפקידו.

## חיים אישיים
נשוי לדינה, לזוג ארבעה ילדים. תושב רמת גן.
אחד מבניו נשוי לבתו של הרב הלל פלסר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* סדנת מנהיגות עם אברהם דובדבני
* אברהם דובדבני, באתר הסוכנות היהודית
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ההסתדרות הציונית
קטגוריה:יושבי ראש הקרן הקיימת לישראל
קטגוריה:חברי חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי ציבור
קטגוריה:מזכ"לי בני עקיבא
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:פעילי המפד"ל
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים (ערוץ 7)
קטגוריה:בני עקיבא העולמית: אישים
קטגוריה:שליחי הסוכנות היהודית
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חברי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
אפרים אליעזר יולס

הרב **אפרים אליעזר הכהן יולס** (ה' בשבט ה'תרנ"א, 1890 – כ"ה בחשוון ה'תשמ"ט, 1988) היה גאב"ד סאמבור, רבה הראשי של הקהילה האורתודוקסית בפילדלפיה במשך למעלה מארבעים שנה. מחבר שו"ת "דברי אפרים אליעזר".

## תולדות חייו
נולד בסאמבור שבגליציה לשושלת אדמו"רי סאמבור. מייסד השושלת היה סבו, רבי אורי הכהן יאלעס, שהיה תלמידו של הרב יוסף שאול נתנזון.
אביו, האדמו"ר רבי שלום הכהן יאלעס, היה רב העיר סטרי. אמו הייתה אסתר שיינדל, בת הרב יצחק אליעזר טייכר-לוריא, אב"ד אולינוב. התחנך אצל אביו. בשנת תרע"ג (1913) הוסמך לרבנות על ידי הרב דוד הלוי הורביץ מסטניסלב והרב נתן לוין מרישא. נשא את בינה יאלעס, בת דודו רבי צבי יהודה יאלעס. לאחר פטירתה בשנת 1914, בשנת 1923 נשא לאשה את גיטה פסיה פולק. בשנת ה'תרע"ו (1916) התמנה כדיין בבית הדין של העיר סטרי ולרב בישיבת אביו.

בשנת תרפ"ה (1925), הודיע אביו לעדת חסידיו על כוונתו לעלות לארץ ישראל והכריז ששני בניו ינהלו את ענייני הקהילה: הבכור הרב ישעיה אשר ייטול את תפקיד האדמו"ר, ואחיו הצעיר הרב אפרים אליעזר יעמוד בראשות הישיבה וכן יכהן כרב העיר. לאחר חג הפסח אותה השנה, עלה רבי שלום לארץ ישראל. כעבור מספר חודשים חלה ונפטר בירושלים. בהלווייתו הספידו הרב יוסף חיים זוננפלד והוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

בשנת 1921 היגר הרב אפרים אליעזר עם משפחתו לארצות הברית ונתמנה לרב קהילת "כרם ישראל" בפילדלפיה. בשנת ה'תש"ח נתמנה לראש רבני הקהילה החרדית בעיר, וכיהן בתפקידו במשך למעלה מארבעים שנה.

ראה כרבו את הרבי מליובאויטש ונהג לבוא אליו מספר פעמים בשנה. בסדרת אגרות קודש מהרבי מליובאוויטש ישנם חילופי מכתבים ביניהם.

בסוף ימיו כונה גאב"ד סאמבור, וכן האדמו"ר מסאמבור. שימש כנשיא כבוד של אגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה.

נפטר בשנת תשמ"ט, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. את הנהגת חסידות סאמבור ממשיך נכדו הרב אורי גלדצהיילר (בן חתנו יוסף גלדצהיילר), חתן רבי אברהם חיים ראטה משומרי אמונים והוא מכהן כאדמו"ר מסאמבור. הוא מחלק את זמנו בין מונסי לירושלים.

## ספריו
* , פילדלפיה, תשמ"ג
* **כתבי אחיעזר** - בירורי הלכות, צורף לספרו של אחיו - הרב ישעיה אשר יאללעס, שמן הראש, סטרי, תרצ"ג

## מצאצאיו

* שרה (נפטרה בשנת ה'תשמ"ב)
* אסתר (נהרגה בתאונה בשנת ה'תשל"ד)
* שיינדל שושנה אשת הרב יוסף גלדצהיילר (נפטרה בשנת ה'תשע"ה)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:רבנים חסידים
קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:פילדלפיה: רבנים
קטגוריה:סמביר: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת גליציה
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:רבני חב"ד במאה ה-20
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
מנוחה רחל סלונים

שמאל|ממוזער|200px|מצבת קברה של מנוחה רחל סלונים
[200px|ממוזער|שמאל|ביתה של מנוחה רחל סלונים בחברון, המכונה "[בית שניאורסון"]]
הרבנית **מנוחה רחל סלונים** (שניאורסון) (י"ט בכסלו ה'תקנ"ט, 27 בנובמבר 1798 - כ"ד בשבט ה'תרמ"ח, 6 בפברואר 1888) הייתה בתו של האדמו"ר האמצעי מחסידות חב"ד. היא מכונה "אם היישוב היהודי בחברון" ו"סבתא".

## ביוגרפיה
מנוחה רחל נולדה לרבי דובער שניאורי, בנו של רבי שניאור זלמן מלאדי, האדמו"ר הראשון מחב"ד. היא נולדה ביום שבו שוחרר רבי שניאור זלמן מבית הסוהר. הוא התבשר שנולדה לו נכדה והעניק לה את השם מנוחה רחל. רחל, על שם בתו שנפטרה קודם לכן, ומנוחה, משום שאמר: "מנוחה תהיה לנו". בעלה היה הרב יעקב כולי סלונים.

בשנת תקע"ה (1815) שלח אביה קבוצות חסידים כדי לחזק את היישוב היהודי בחברון ולייסד את קהילת חב"ד בחברון. הוא יזם את קניית בית הכנסת הקטן שליד בית הכנסת אברהם אבינו וחלקות נוספות במקום. לאחר פטירת אביה קיבל גיסה, הצמח צדק, את נשיאות חב"ד. בעצתו עלתה לשם גם סלונים בשנת תר"ה (1845) עם משפחתה. התגוררה במבנה המוכר כבית שניאורסון.

היישוב היהודי בחברון היה קטן ומשפחת סלונים תפסה בו מקום מרכזי. הרבנית מנוחה רחל התפרסמה כבעלת מופתים ורבים באו לבקש את ברכתה. מסופר כי אף תושבי חברון הערבים ביקשו את ברכותיה, והיא התנתה אותן בכך שהם לא יפגעו בשכניהם היהודים.

הרבנית מנוחה רחל נפטרה בכ"ד בשבט ה'תרמ"ח, ונטמנה בבית העלמין העתיק בחברון. ציון קברה נהרס בידי ערבים אחרי פרעות תרפ"ט. מקומו זוהה על ידי פרופ' בן ציון טבגר, שבנה מחדש את תל האבנים מעל קברה. הקבר שוקם על ידי מחדשי היישוב היהודי בחברון, בתרומתו של יוסף יצחק גוטניק וביוזמת איגוד צאצאי רבנו הזקן. 

בשנת ה'תשמ"ב יזם הרב שמואל אלעזר היילפרין ראש ישיבת תורת אמת חב"ד בירושלים ויו"ר איגוד צאצאי רבינו הזקן את חידוש העלייה לקברה ביום השנה לפטירתה, ומאז בכל שנה עולים מאות מחסידי וחסידות חב"ד לקברה. 
 
ישנה גם תופעה של נתינת שמות לבנות על שמה.

## צאצאיה
בניה ובנותיה: הרב יהודה לייב, הרב לוי יצחק, הרב מרדכי דובער, שטערנא ריזה קזרנובסקי, רוזה מינא אפרת, שרה פרידא ריבלין.

## קישורים חיצוניים
* תולדותיה באתר MyTzadik
* על מסורת העלייה לקברה 
* תמונות מהעלייה הראשונה 
* נעם ארנון, 120 שנה להסתלקות הרבנית מנוחה רחל "הסבתא של חברון", אתר היישוב היהודי בחברון, 24 בינואר 2008
* הרבנית מנוחה רחל סלונים באתר היישוב היהודי בחברון, 20 בינואר 2015

## הערות שוליים

קטגוריה:רבניות חב"ד 
קטגוריה:משפחת שניאורסון
מנוחה רחל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי בחברון
קטגוריה:חברון: אישים בתקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:רבניות חרדיות
קטגוריה:ילידות 1798
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1798
קטגוריה:נפטרות ב-1888
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1888
קלאוס באדלט

**קלאוס באדלט** (בגרמנית: **Klaus Badelt**; נולד ב-12 ביוני 1967) הוא מלחין גרמני, ידוע בעיקר כמלחין מוזיקה לסרטים.

## קורות חיים
באדלט נולד בפרנקפורט, גרמניה. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בהלחנת פסקולים לסרטים ולפרסומות. 

ב-1998, זוכה פרס האוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר הנס צימר, הזמין את באדלט לסטודיו שלו למספר עבודות. מאז קיבל באדלט עבודות במספר סדרות וסרטי טלוויזיה. הוא עבד בשיתוף עם מלחינים, בהם הארי גרגסון ויליאמס, ג'ון פאוול והנס צימר. שיתוף פעולה עם צימר הניב זכייה של מספר סרטים בפרס האוסקר, בהם "הקו האדום" ו"נסיך מצרים". 

באדלט הלחין למספר במאים, בהם רידלי סקוט, טוני סקוט, טרנס מאליק, קתרין ביגלו, ורנר הרצוג, שון פן, גור ורבינסקי וסטיבן ספילברג.

## דיסקוגרפיה
**2002**
* מכונת הזמן

**2003**
* שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה (ביחד עם הנס צימר)
* בייסיק
* הטירון

**2004**
* אשת החתול
* ציפורי הרעם

**2005**
* ההבטחה
* קונסטנטין (ביחד עם בריאן טיילר)

**2006**
* שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת
* הצלה עם שחר
* פוסידון
* אולטרה סגול

**2007**
* תחושה מוקדמת
* צבי הנינג'ה

**2008**
* מלך העקרבים: עלייתו של לוחם
* טקס הנעילה לאולימפיאדת בייג'ינג

**2009**
* ניקולא הקטן (צרפתית)

**2010**
* שלמה קיין
* שנחאי

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מלחיני קולנוע גרמנים
קטגוריה:זוכי הפרס העולמי לפסקול: תגלית השנה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1967
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-20
ניר

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
ג'ון בויין

**ג'ון בויין** (באנגלית: **John Boyne**; נולד ב-30 באפריל 1971) הוא סופר אירי.

## ביוגרפיה
בויין למד בטריניטי קולג' שבדבלין, ולמד כתיבה יוצרת באוניברסיטת מזרח אנגליה, שם זכה בפרס "בראון קרטיס". באותה תקופה החל להוציא לאור, עבד בהוצאה לאור "ווטרסטון" ובלילות הקליד את הטיוטות שלו.

ג'ון בויין הוא מחברם של שבעה רומנים שונים, כמו כן חיבר כמה סיפורים קצרים ששודרו ברדיו ובטלוויזיה. ספריו יצאו לאור ב-42 שפות שונות.

ספרו "הנער בפיג'מת הפסים" אשר עד כה נמכר ביותר מ-5 מיליון עותקים ברחבי העולם דורג על ידי הניו יורק טיימס כ"ספר הנמכר הטוב ביותר". עיבוד קולנועי של הספר יצא בספטמבר 2008. הספר, וגם הסרט, זכה לביקורות על כך שהוא מציג את הגרמנים לעיתים באור חיובי וכקרבנות בעצמם.

בשנת 2025 נבחר בוין כמועמד לפרס פולארי לספרות להט"בית. מועמדותו הביאה לפרישתם של מועמדים אחרים מההתמודדות, וכן של שניים מהשופטים, בשל עמדותיו כלפי הקהילה הטרנסג'נדרית, והצהרתו לפיה הוא רואה בעצמו TERF (ראשי תיבות של Trans-Exclusionary Radical Feminist). 800 סופרות וסופרים נוספים חתמו על הצהרה שיזמו הסופרות ניב ני-מילון ואמה ון-סטראטן, לפיה "הצהרותיו הפומביות של מר בוין על זכויות וזהות טרנסג'נדרים אינן תואמות את הסטנדרטים הבסיסיים ביותר של קהילת הלהטב"ק". מנגד, נמתחה גם ביקורת מצד ג'יי קיי רולינג ואחרים כלפי המעומדים שפרשו.

בויין גר בדבלין. הוא מיוצג על ידי הסוכן הספרותי סיימון טריווין בברית הסוכנים בלונדון.

## עבודותיו
**ספרים**
* 2000: גנב הזמן
* 2001: הקונגרס של הפרשים הקשוחים
* 2004: קריפן
* 2006: הנער בפיג'מת הפסים
* 2006: שאר הבשר
* 2008: המרד על הבאונטי
* 2009: בית העדשות המוזרות
* 2010: בריחתו של נח ברליווטר

**מחזות**
* 2008: הילד השני
* 2009: האתגר

## סרטים
עיבוד הסרט "הנער בפיג'מת הפסים" בוצע על ידי אולפני "מירמקס", הסרט יצא לאור בסוף 2008.
בסרט כיכבו אסא בטרפילד, דייוויד ת'ווילס, ורה פרמיגה, רופרט פרינד ושיילה הונקאק.

## פרסים
* 1995: זוכה פרס בראון קרטיס
* 2000: זוכה פרס בספרות אירית
* 2004: הרומן האירי של השנה
* 2006: פרס ספרותי (איטליה)
* 2007: מדליית קרנגי
* 2007: פרסי מחוזות על ספר השנה
* 2007: "נבחר כאיש השנה וספר השנה"
* 2008: מועמד- פרס ספרות בינלאומי
* 2008: זוכה פרס Deutschen Jugend Literatur Preis (גרמניה).
* 2008: רומן השנה (ספרד)
* 2009: פרס אורנג'- ספר הקבוצה של השנה
* 2009: אות כבוד מטעם אוניברסיטת טרינטי קולג'

## ראו גם
* הנער בפיג'מת הפסים

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים אירים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מזרח אנגליה
קטגוריה:סופרים להט"בים
קטגוריה:להט"בים אירים
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1971
Endtroducing.....

**Endtroducing.....&lrm;** הוא אלבום הבכורה של מוזיקאי ההיפ הופ דיג'יי שאדו. האלבום יצא לראשונה ב=19 בנובמבר 1996 על ידי חברת התקליטים "Mo' Wax Records" הלונדונית, והופץ פעם נוספת ב-7 ביוני 2005 על ידי "Island Records". בישראל, האלבום יצא בתחילת 1998 בהוצאת הליקון.https://www.nli.org.il/he/newspapers/bamahane/1998/03/20/01/page/68

מיד עם יציאתו זכה האלבום לתשבחות המבקרים, והוא קיבל את הדירוג המרבי האפשרי במגזיני מוזיקה רבים כגון רולינג סטון, פיצ'פורק ו-Allmusic. האלבום נכנס בשנת 2001 לספר השיאים של גינס בהיותו "האלבום הראשון אשר כולו מסומפל". הציוד היחיד שבו שתמש שאדו על מנת להפיק את האלבום היה מכונת תופים מסוג AKAI MPC60 של 12 ביט, שני פטיפונים ותוכנת המחשב Pro Tools אשר שאל מחבר, המפיק המוזיקלי "דן האוטומטור", אשר היה מהראשונים לאמץ את הטכנולוגיה. בנובמבר 2006 הכניס טיים מגזין את האלבום לרשימת "100 האלבומים הטובים של כל הזמנים".

## רשימת שירים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1996
קטגוריה:אלבומי היפ הופ
פליקס פנאון

[ממוזער|פורטרט של פליקס פנאון שצויר על ידי [פול סיניאק ב-1890]]

**פליקס פנאון** (בצרפתית: Félix Fénéon; 22 ביוני 1861 - 29 בפברואר 1944) היה סופר פריזאי, אנרכיסט ומבקר אמנות. פנאון טבע את המושג "נאו-אימפרסיוניזם" בשנת 1886 על מנת להגדיר קבוצת אמנים שהונהגה על ידי ז'ורז' סרה. פנאון תמך בנאו-אימפרסיוניסטים וקידם אותם בביקורותיו.
## חייו
פנאון נולד בטורינו שבאיטליה. ב-1881, החל פנאון לעבוד במשרד ההגנה בפריז. פנאון עבד במשרד עד שפוטר כיוון שזוהה על ידי משטרת צרפת כ-"אקטיביסט אנרכיסטי". פנאון נעצר ב-1892 על ידי משטרת צרפת ולבסוף שוחרר עקב מחאתם של אינטלקטואלים, מוציאים לאור ועיתונאים אנרכיסטים. פנאון נשאר בפריז ועבד כמבקר אמנות עד לשנת 1944, שבה נפטר בגיל 82.

יש הטוענים כי היה מעורב בפעולות בעלות אופן טרוריסטי. בביוגרפיה שנכתבה אודותיו נטען שהוא היה מעורב בפיצוץ מסעדה.

חלק מכתביו ובהם "רומנים בשלוש שורות" נחשבים כמייצגים של הפרגמנט.

נוסד בשנת 1949 נוסד על ידי אשתו פרס פנאון, שמומן ממכירת אוסף האמנות שלו.

## עבודות
* Les Impressionnistes en 1886
* Œuvres
* Nouvelles en trois lignes/רומנים בשלוש שורות

## קישורים חיצוניים

* פליקס פנאון ופוינטיליזם בגלריה של אולגה 
* אוסף מידע וקטע מתורגם של פליקס פנאון באינצקלופדיה האנרכיסטית 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוינטיליזם
קטגוריה:אנרכיסטים צרפתים
קטגוריה:מבקרי אמנות צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1861
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1944
מיכאיל דיטריכס

**מיכאיל קונסטנטינוביץ' דיטריכס** (ברוסית: **Михаил Константинович Дитерихс**; 17 באפריל 1874, מלכות המשנה של הקווקז, האימפריה הרוסית – 9 בספטמבר 1937, שאנגחאי, הרפובליקה הסינית), היה גנרל רוסי, שלחם במלחמת רוסיה–יפן ופיקד על הכוחות הרוסיים בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה. דיטריכס לחם במלחמת האזרחים ברוסיה, היה אחד ממפקדי הצבא הלבן וחבר בממשלתו המהפכנית של אלכסנדר קולצ'ק טרום הקמתה של ברית המועצות.

## תחילת הקריירה
דיטריכס נולד למשפחת אצולה ממוצא צ'כי שמקורה בחבל בוהמיה. אביו היה קצין אשר שירת בצבא מלכות המשנה של הקווקז ומיכאיל נולד במהלך שרותו של אביו בחבל. ב-1894 סיים את האקדמיה הצבאית של האימפריה בסנקט פטרבורג וצורף לגדוד ארטילריה. ב-1900 סיים הכשרה באקדמיה לפיקוד ומטה ועד ל-1903 שירת בתפקידי מטה שונים. בשנה זו מונה לפקד על אסקדרון ההוסרים ה-1 של הצבא הקיסרי. במהלך מלחמת רוסיה–יפן שרת כקצין המבצעים של הגיס ה-17 ולאחריה הועלה לדרגת לוטננט קולונל ושירת בתפקידי מטה. ב-1906 מונה לקצין המבצעים של הארמייה ה-7 וב-1909 הועלה לדרגת קולונל. ב-1913 מונה לראש מחלקת הגיוס במטה הכללי הרוסי.

## מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה לראש מטה הארמייה ה-3 ולחם תחת פיקודו של הגנרל אלכסיי ברוסילוב בחזית המזרחית. ביולי 1916 מונה דיטריכס לפקד על חיל המשלוח הרוסי לחזית המקדונית ונחת בראש כוחותיו בסלוניקי. לרוסים הייתה אוגדה אחת בפיקודו של דיטריכס, שהורכבה מ-4 חטיבות שאינן אורגניות ומנתה 18,000 חיילים. לאחר מהפכת פברואר נקרא דיטריכס בבהילות למטה הכללי הרוסי ורק בנובמבר 1917 מונה אלכסנדר טאראנובסקי למחליפו הזמני.
בינואר 1918 מרבית הכוח הרוסי בחזית המקדונית פורק מנשקו, חלק מהחיילים נכלאו וכמה עשרות מתנדבים צורפו לשורות הכוח הסרבי.

## שלהי הקריירה ואחריתו
עם הצטרפותו לצבא הלבן מונה למפקד ארמייה באזור פטרוגרד ובהמשך חבר לגנרל אלכסנדר קולצ'ק וכיהן כראש המטה שלו. כשהקים קולצ'אק את ממשלתו המהפכנית, מינה את דיטריכס לראש המטה הכללי ובהמשך כיהן כשר הפנים. דיטריכס היה אנטישמי מוצהר וציין לא אחת שהיהודים הם אויביה הגדולים של רוסיה.

בהיותו מלוכני בדעותיו מונה על ידי קולצ'אק לכהן גם בראש ועדת החקירה לרצח משפחת המלוכה הרוסית. בשלהי 1919, לאחר תבוסת המלוכנים היגר לחרבין ובאוקטובר 1922 נאלץ להגר לשאנגחאי. דיטריכס כתב ספר שעסק ברצח משפחת המלוכה הרוסית. הוא הלך לעולמו באוקטובר 1937 והוא בן 63 שנים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי הצבא הלבן
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:מעוטרי עיטור ולדימיר הקדוש
קטגוריה:אישים במלחמת רוסיה–יפן
קטגוריה:מהגרים מרוסיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1874
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1937
פולינייקס

[שמאל|ממוזער|250px|[אנטיגונה וגופתו של פולינייקס, ציור מאת ניקוס ליטראס, 1865]]
**פולינייקס** (ביוונית: **Πολυνείκης**) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנו של אדיפוס מלך תבאי ואשתו-אמו יוקסטה.

## ביוגרפיה
פולינייקס נולד בתבאי כבן למשפחת המלוכה, לאחר שהתגלה שאביו אדיפוס התחתן עם אמו יוקסטה וכתוצאה מזה הוא הוגלה מתבאי והשאיר את כס השלטון ריק, פולינייקס נקלע למחלוקת עם אחיו אטאוקלס באשר לשלטון וסולק מן העיר. בגלותו הוא פגש את אביו אדיפוס וסיפר לו שהוא מגייס צבא כדי לכבוש את תבאי וביקש את ברכתו אולם במקום זאת אדיפוס קללו בכך שהוא ימות מידי אחיו.

פולינייקס נישא לבת מלך ארגוס, וכרת איתו ברית פוליטית וגייס בעזרתו צבא כדי שיוכל לעלות ולכבוש את תבאי, בקרב על תבאי הוא נלחם כנגד אחיו אתאוקלס ובמהלך הקרב שניהם נפלו חלל. ניסיון כיבושה של תבאי נכשל. דודם קריאון, שמונה למלך תבאי, אסר לקוברו בטענה שהוא בגד בעיר, ואחותו אנטיגונה קראה תיגר על החלטתו. ויכוח זה משמש רקע למחזה על שמה מאת סופוקלס.

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:תבאי: אישים מיתולוגיים
בור הביל"ויים

**בור הבילויים** הוא אתר היסטורי שממוקם במושבה גדרה, שבעבר שימש כמגורי הבילויים וכאורוות לבהמות העבודה שלהם.

הבור נחפר בסוף שנת 1885 בעומק של כמטר אחד וגודל של 4X20 מטרים. לאחר מכן הוא כוסה בגג רעפים.

## סיפור הקמתו
כאשר באו הבילויים הראשונים לגדרה חיכה להם צריף מגורים גדול שהקים בכספו נדבנם יחיאל מיכל פינס. באותה תקופה היו הבילויים עולים חדשים ולא היה להם כסף להוציא רישיון על מנת לבנות אורוות לבהמות שאיתן הם עבדו בשדות, לכן נציג מטעם "מזכרת משה" שהיה ידידם יעץ להם לחפור בור ולכסות אותו בגג. החוק העות'מאני באותם ימים קבע כי מבנה שניצב עליו גג ונבנה ללא רישיון לא ייהרס, ולכן יכלו הבילויים לבנות את הבור ולהשלימו ללא היתר מהטורקים. כאשר ראו תושבי הכפר הערבי קטרה את תהליך בניית הבור הם פנו לשלטון הטורקי וזה שלח חיילים למקום עוד לפני שהשלימו הבילויים את בניית הגג. כיוון שלא הושלם הגג החיילים אטמו את הבור וכך נהרסה עבודתם של הבילויים.

הבילויים רצו לנסות שנית, ונציג "מזכרת משה" יעץ להם שלושה דברים אשר סייעו להם להשלים את הקמת הבור:
*להתחיל ולסיים את מלאכת החפירה במהרה כדי שלא יספיקו החיילים הטורקים להרוס את הבור.
*להודיע לשייח'ים של הכפר קטרה שהנציג מזמין אותם אליו, כדי להסיח את דעתם מחפירות הבור.
*להזכיר לקצין הממונה על החיילים על חובו הכספי לנציג, על מנת שהקצין יפחד להרוס את הבור כדי לא לגרום לכך שיצטרך להחזיר את החוב.

הבילויים ביצעו את דבריו של הנציג והצליחו להקים את הבור, אשר לימים נקרא **בור הבילויים**.

## שימושי הבור בעבר
הבור נועד לשמש כאורווה עבור בהמות העבודה.
בתחתית הבור נבנתה מחיצה, אשר הפרידה בין האורווה של בהמות העבודה לבין מגוריהם של שלושה רווקים אשר התגוררו שם, ובגג הבור השתכן זוג צעיר.

## הבור כיום
הבור שופץ ושוחזר בשנת 2005, הודות לתרומתם הנדיבה של משפחות הבילויים.
כיום הבור מהווה אתר היסטורי חשוב במושבה, והוא חלק בסיורים שעורך מוזיאון גדרה.

## ראו גם
* צריף הביל"ויים

## הערות שוליים

קטגוריה:התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
קטגוריה:תנועת ביל"ו
קטגוריה:גדרה: מבנים
מדף

[שמאל|ממוזער|250px|מדף סטנדרטי מעוגן ל[קיר]]
[שמאל|ממוזער|250px|מדפי [ספר|ספרים בתוך ארון]]
שמאל|ממוזער|250px|מדף תעשייתי

**מדף** הוא משטח או אזור שטוח המוחזק מעל הקרקע עליו ניתן להניח חפצים שונים. מדף סטנדרטי הוא מלבן תלת־ממדי שטוח, העשוי מחומרים שונים כגון: עץ, פלסטיק ו/או מתכות שונות, המעוגן מעל הקרקע אל גוף גדול יותר, לרוב קיר או ארון.

המדפים משמשים בעיקר לאחסון חפצים ולנוי. משקל וכמות החפצים שניתן להניח על מדף תלויים בגודל המדף, חוזק ואופן הקיבוע שלו אל הקיר (או גוף גדול אחר) וחוזק החומרים ממנו הוא בנוי. ישנם מדפים שתפקידם לאפסן חפצים ספציפיים - לדוגמה מדף ספרים.

כמו כן, ישנם גם מדפים לאחסנה כבדה. מדפים אלו נועדו לעומס כבד ואחסון משטחים. מערכת מדפים נפוצה בסוג אחסון שכזה, היא מערכת מדפים מודולרית אשר מעניקה פתרון הולם וראוי לאחסון מגוון רב של פריטים תוך כדי גישה נוחה וישירה לכל משטח. צורת אחסון זאת נעשית על ידי סידור בשורות, סידור שכזה מתאים לכל גודל או משקל של משטח. על מדפים אלו, ניתן להעמיס משקל שנע בין 5000 -1000 ק"ג.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ריהוט
קטגוריה:ציוד משרדי
קטגוריה:אחסון
אגם פרספה

296px|ממוזער|שמאל|מבט על אגם פרספה מהגן הלאומי גאליצ'יצה
[296px|ממוזער|שמאל|מבט על אגם פרספה מקרוב, מסְטֶנְיֶיה – עיירה ב[מקדוניה שעל גבול מקדוניה-אלבניה]]
**אגם פְּרסְפָּה** (באלבנית: **Liqeni i Prespës**; ביוונית: **Λίμνες Πρέσπες**; במקדונית: **Преспанско Езеро**) הוא שמם של שני אגמים המצויים בשטח אלבניה, יוון ומקדוניה הצפונית וממוקמים באגן מבני שנוצר בשלישון של עידן הקנוזואיקון.

## גאוגרפיה
האגם הגדול ששטחו 273 קילומטרים רבועים משתרע ברובו בשטח מקדוניה ודרומית אליו כשהוא מובדל על ידי רצועת יבשה חולית צרה, מצוי אגם פרספה הקטן ששטחו 48 קילומטרים רבועים, עומקו הממוצע 3 מטרים והוא משתרע בשטח יוון ואלבניה.

אגם פרספה מרוחק כ-10 קילומטרים דרומית מזרחית מאגם אוחריד, מצוי בגובה של 150 מטרים מעליו ובאמצעות מערכת קרסטים מהווה אחד ממקורותיו. באזור האגם שורר אקלים ממוזג וטמפרטורת המים הממוצעת היא 16oc-22oc. בשטח האגם הגדול מצויים שני איים, הגדול מביניהם הוא גולם גראד ושטחו 0.2 קילומטרים רבועים.

בין אגם פרספה ואגם אוחריד נמצא הגן הלאומי גאליצ'יצה המשתרע על שטח הררי של 227 קמ"ר ומפסגותיו אפשר לצפות על שני האגמים.

## היסטוריה
במאה ה-10 הקים הצאר סמואיל שליט האימפריה הבולגרית הראשונה את מצודת "אכיליוס הקדוש" על אי המצוי באגם פרספה הקטן ובהמשך הקימו הביזנטים בזיליקה בתוכה.

במלחמת העולם הראשונה היה אגם פרספה חלק מקו החזית המקדונית במסגרתה נלחמו כוחות מדינות ההסכמה מול מעצמות המרכז ובראשן ממלכת בולגריה, בתחילה להגנת ממלכת יוון ומאוחר יותר להכנעת הבולגרים. באפריל 1916 הציב הגנרל מוריס סראי מפקד הזירה את כוחות מדינות ההסכמה לאורך קו החזית כדי לבלום את הבולגרים. 8 אוגדות צרפתיות, אוגדה איטלקית ואוגדה רוסית אורגנו ב-3 גיסות כדי להגן על גזרת הגבול האלבני עד לאגם פרספה ובהמשך בספטמבר 1918 עברו למתקפה כוללת.

מתקופת מלחמת האזרחים ביוון ועד לתחילת שנות ה-70 היה השטח היווני של האגם וסביבתו אזור צבאי סגור בפני מבקרים ובעל אוכלוסייה מעטה ודלת אמצעים. החל מראשית שנות ה-80 החל פיתוח מואץ ובכלל זה הקמת פארקים, אשר בראשית המאה ה-21 מושכים אליהם גם תיירות אקולוגית וצפרים המגיעים לצפות במושבות השקנאים המסולסלים המצוים באזור.

## ראו גם
* גולם גראד

## קישורים חיצוניים

* אגם פרספה - תקציר, באתר worldlakes.org 
* 

## הערות שוליים

אגם פרספה
אגם פרספה
קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אתרי רמסר
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: ימות ואגמים
אגם פרספה
קטגוריה:גבול יוון – מקדוניה הצפונית
אגם פרספה
אחריות (פירושונים)

**אחריות** היא ביטוי רב-משמעי. זהו ערך מוסרי. אחריות היא התייחסות ראויה של אדם לדבריו, למעשיו ולאמון הניתן בו, יש הרואים באחריות במובן זה תנאי הכרחי לבגרות.
נוסף על כך אחריות היא מעורבות של אדם בגרימת מצב או באי-מניעתו, כשהיה עליו למנעו, ומשמעותה של מעורבות זו לגביו. 
כמו גם הביטוי משמש לתיאור כלל החובות המוטלות על אדם מתוקף תפקידו או סמכותו, או מתוקף התחייבות שנטל על עצמו; תחום או עניין המסור לטיפולו של אדם, מהגדרה זו נובעת גם ההגדרה של אחריות כהתחייבות של ספק כלפי לקוח, בכפוף לתנאים מוסכמים, להעניק לו ללא תשלום או בהנחה שירותים שונים הנוגעים להבטחת איכותו ותקינותו של מוצר שמכר לו, למשך תקופה מוגדרת מיום ביצוע העסקה.
קנאניה

**קנאניה** (באנגלית: Knanaya, במלאיאלאם: ക്നാനായ) היא קהילה דתית ואתנית אנדוגמית בקרלה שבהודו המשתייכת לנצרות הסורית. היא מתייחסת לתומאס מקנה, דמות דתית-היסטורית, סוחר ממסופוטמיה שהוביל הגירה של יהודים-נוצרים שהגיעו להודו בין המאה ה-4 והמאה ה-9, ושמו נגזר מ"כנען" (או לפי השערה אחרת, מהיישוב קנה הידוע בנצרות).

השפה המדוברת על ידי הקהילה היא מלאיאלאם.

במהלך המאה ה-20 רבים מהקהילה היגרו לארצות הברית. הקהילה מונה כיום כ-300 אלף אנשים. 

חלק מהחוקרים מזהים קווי דמיון עם יהדות קוצ'ין.

## קישורים חיצוניים

* אתר הקהילה האמריקאית

## הערות שוליים

קטגוריה:קרלה
ז'ונימיה

[שמאל|ממוזער|180px|[טיטו מאיורסקו, ממייסדי ז'ונימיה]]
**ז'ונימיה** (ברומנית: **Junimea**) הייתה אגודה ספרותית רומנית שיזמה וביססה זרם תרבותי ספרותי רב חשיבות בחיי התרבות של הארצות הרומניות. האגודה נוסדה ב-1863, ביאשי.

מייסדי אגודת ז'ונימיה היו צעירים רומנים משכילים ששבו לארצות הרומניות מלימודים בחוץ לארץ. האגודה נוסדה ביאשי על ידי יאקוב נגרוצי, טיטו מאיורסקו, פטרה פ. קארפ, תאודור רוסטי ווסילה פוגור, כולם בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטאות זרות. מרבית המייסדים הזדהו פוליטית עם האגף השמאלי של המפלגה השמרנית, תחת הנהגתו של מאיורסקו.

לז'ונימיה היה ביטאון בשם Convorbiri literare, שבו פורסמו בעיקר יצירות חברי החוג.

## לקריאה נוספת
* אלכסנדרו פירו, "היסטוריה של הספרות הרומנית מראשיתה ועד היום", הוצאת UNIVERS, בוקרשט, 1981.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומניה: תרבות
קטגוריה:ספרות רומנית
ונסן ארנו

**וֶנְסָן אַרְנוּ** (**Vincent Arnould**,  נולד ב-1970) הוא שף צרפתי הפועל באזור פריגור, שזכה בתואר "העובד הטוב ביותר של צרפת".

## ביוגרפיה
ארנו היה בן לאב שהיה ז'נדארם וקצב. עקב מותה של אמו, החל ארנו לבשל ולאפות מגיל צעיר, ולמד איך לבשל משתי אחיותיו. מאוחר יותר למד בבית הספר למלונאות באודנקור במחוז דו, ולאחר מכן השתלם אצל ז'ראלד פאסדה - במסעדה "לה פטי ניס" ("Le Petit Nice") במרסיי ואצל סרז' שנה במסעדה "לה פריירה" ("Le Prieuré") בווילנב-לז-אביניון.

בשנת 1998 זכה בפרס פייר טטנז'ה והועסק כשף במסעדת המלון "רואה סוליי" ("מלך השמש") ביישוב מנרב. משנת 2007 החל לעבוד בתור שף של המסעדה "לה וייה לוז'י" ("Le Vieux logis") (הבית הישן), שביישוב טרמולה, על גדת הדורדון.

חלק ממתכוניו מתבססים על האוכל המסורתי של אזור פיריגור מצפון אקיטאניה לשעבר - כולל מרק ה"טורן" לפי הגרסה המקומית, "סופרם דה וולאיי" (חזה עוף) "דה פריגור עם אגוזי פריגור", "מואלה" (עוגייה) עם אגוזים של פריגור, וכו'.

בספטמבר 2008 התקבל ארנו כחבר במועדון ה"אלֶטון" (בשר הטלה) המפורסם מאוויירון, עמו נמנים שפים ידועי שם ובהם פאסדה, אלן לורקה, אוליבייה רולנז'ה, מרק אברלן.

## פרסים ואותות כבוד
* 1998 - הפרס **פייר טטנז'ה** לאמנות קולינרית (המוענק לשפים המשלבים את המטבח הקלאסי עם צורות קלות של בישול בן-זמננו) 
* 2007 - העובד הטוב ביותר של צרפת

## קישורים חיצוניים
* ראיון קצר 
* השף והמסעדה בפריגור 
* גסטרונומיה באקיטאניה
* במגזין "לה פירר דה ויוור" La Fureur de vivre גיליון 2 פברואר 2008

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1970
מרסלו סאלאס

**חוזה מרסלו סאלאס מלינאו** (בספרדית: **José Marcelo Salas Melinao**; נולד ב-24 בדצמבר 1974) הוא כדורגלן עבר צ'יליאני הנחשב לאחד משלושת הטובים ביותר בתולדות צ'ילה, לצד איבן זמורנו ואליאס פיגרואה. סאלאס ידוע בכינויים "המטדור" ו"הפנומן".

## קריירה
סאלאס החל לשחק בצורה מקצוענית במועדון הפאר הצ'יליאני אוניברסידד דה צ'ילה בשנת 1993, שם הפגין יכולת מעולה וכבש 50 שערים ב-75 משחקים. יכולת זו עזרה לקבוצתו לזכות בשתי אליפויות בשלוש השנים ששיחק בקבוצה, וכן הצלחה בינלאומית בגביע הליברטדורס.

עקב הצלחתו הרבה, עבר סאלאס בשנת 1996 לשחק במועדון הפאר הארגנטינאי ריבר פלייט. המעבר עורר ביקורת בתקשורת הארגנטינאית, מאחר שמעולם שחקן צ'יליאני לא הצליח בארגנטינה. גם דייגו מראדונה ביקר את השחקן, וזאת מאחר שקבוצתו האהודה של דייגו, בוקה ג'וניורס, הידועה כיריבה מרה של ריבר, עקבה אחר השחקן גם כן. עם זאת, הצליח מרסלו להשקיט את קיתונות המבקרים באמצעות תצוגה מרשימה של 26 שערים ב-51 משחקים בהם שיחק.

הישג זה עזר לקבוצתו לזכות בשלוש אליפויות ובסופרקופה סודאמריקנה, ותרמו לאהדתו הרבה על ידי האוהדים והתקשורת המקומית, שמכירים בו עד היום כאחד מהשחקנים הזרים הטובים ביותר ששיחקו בארגנטינה. במקביל תרם מרסלו להצלחתה של נבחרתו בהעפלה לגביע העולם ולהצלחה יחסית בגביע עצמו עם העפלה לשמינית הגמר. מרסלו היה הכובש המרכזי במוקדמות הדרום אמריקאים למונדיאל, כשגם במונדיאל עצמו הפגין יכולת מרשימה וכבש ארבעה שערים בארבעה משחקים. על יכולת זו זכה בשנת 1997 בתוארי כדורגלן השנה באמריקה הדרומית וכדורגלן השנה בארגנטינה.

עקב הצלחתו, עבר סאלאס לקבוצה האיטלקית לאציו תמורת סכום עתק באותם ימים - 18 מיליון דולר. סאלאס שיחק בלאציו במשך שלוש עונות, במהלכן היה לשחקן מפתח של הקבוצה, ועזר לה לזכות בתארים רבים - לרבות אליפות איטליה לראשונה מאז שנת 1973. בשנת 2001 עבר לשחק ביובנטוס תמורת 25 מיליון דולרים, אך סדרת פציעות טורדניות מנעו ממנו לשחק בצורה קבועה - כשלמעשה שיחק רק ב-14 משחקים במהלך שתי העונות בקבוצה זו.

עקב יכולתו הפושרת ביובנטוס, הושאל סאלאס חזרה למועדונו הקודם ריבר פלייט. גם בעונה זו נפצע סאלאס מספר רב יחסית של פעמים, אך הפגין יכולת סבירה וכבש 17 שערים ב-43 משחקים. סאלאס הבקיע מספר שערים חשובים, לרבות שלושער בחצי גמר גביע ליברטדורס, וזכה עם ריבר באליפות נוספת.

בשנת 2005 חזר סאלאס למועדון נעוריו, אוניברסידד דה צ'ילה, והתקבל בצורה חמה על ידי האוהדים שראו בו כאחד השחקנים הגדולים ביותר ששיחקו בקבוצה אי פעם. סאלאס שיחק במועדון עד פרישתו ב-26 בנובמבר 2008.

סאלאס נחשב לאחד מהשחקנים הצ'יליאנים הגדולים ביותר בכל הזמנים. הוא הופיע במדי נבחרתו 71 פעמים בהם כבש 37 שערים - נתון שהציב אותו כמלך השערים של כל הזמנים בנבחרתו, עד ששיאו נשבר בידי אלכסיס סאנצ'ס.

## קישורים חיצוניים

* האתר הרשמי של סאלאס 
* סיכום קריירה בינלאומית 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:כדורגלנים צ'יליאנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל צ'יליאנים
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני לאציו
קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:כדורגלני אוניברסידד דה צ'ילה
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה באמריקה הדרומית
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צ'ילה
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1995
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1999
קטגוריה:צ'יליאנים שנולדו ב-1974