open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
יונתן בורקארט

**יונתן מיכאל בורקארט** (בגרמנית: **Jonathan Michael Burkardt**, נולד ב-11 ביולי 2000 בדרמשטאדט, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ באיינטרכט פרנקפורט ובנבחרת גרמניה.

## קריירת מועדונים
בורקארט שיחק כילד בדרמשטאדט 98, ובגיל 14 עבר לשחק בקבוצות הנוער של מיינץ 05. בספטמבר 2018, כשהיה בן 18, ערך בורקארט את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, בניצחון 1–2 על אאוגסבורג. עונת הפריצה של בורקארט הייתה 2020/21. בעונה זו ערך 29 הופעות ליגה, ואף הבקיע את השער הראשון בניצחון 1–2 מול באיירן מינכן, וסיים עם מיינץ במקום ה-12. עונת 2021/22 הייתה טובה אף יותר. בעונה זו הבקיע בורקארט 11 שערי ליגה, והיה המבקיע המוביל של מיינץ, שסיימה במקום התשיעי בליגה. בעונה זו נבחר בורקארט על ידי המגזין קיקר בתור הכוכב העולה של העונה. בעונת 2022/23 החמיץ בורקארט משחקים רבים בשל פציעות, והבקיע שער אחד בלבד ב-11 הופעות. בעונת 2023/24 חזר בורקארט לכושרו, והבקיע שמונה שערי ליגה ב-21 הופעות, וסיים עם מיינץ במקום ה-13. בינואר 2024 האריך בורקארט את חוזהו במיינץ עד לסוף עונת 2026/27.

ב-4 ביולי 2025 חתם ל-4 שנים באיינטרכט פרנקפורט.

## קריירה בינלאומית
בורקארט שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, והיה חלק מהסגל של נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 – 2021. בטורניר זה היה בורקארט חלק חשוב בסגל הגרמני, וסייע לה לזכות בטורניר. במשחק רבע הגמר מול הנבחרת המקבילה של דנמרק, הבקיע בורקארט שער שוויון בהארכה, והמשחק הסתיים בתיקו 2-2. בבעיטות ההכרעה בורקארט בעט ראשון והחמיץ, אך שאר הבועטים הגרמנים הבקיעו וגרמניה ניצחה במשחק, והמשיכה עד לגמר, בו ניצחה 0–1 את פורטוגל. בורקארט נכנס כמחליף בדקה ה-67 בגמר.

באוקטובר 2024 ערך בורקארט את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבכירה, בניצחון 1–2 על בוסניה במסגרת ליגת האומות של אופ"א, כשנכנס כמחליף בדקה ה-66. בורקארט זומן למשחק זה ברגע האחרון על ידי המאמן יוליאן נגלסמן, בעקבות פציעתו של קאי האברץ.

## תארים
עם נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21:
* אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 – 2021

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:כדורגלני מיינץ 05
קטגוריה:כדורגלני איינטרכט פרנקפורט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-2000
אלכס אדלמן

**אלכס אדלמן** (באנגלית: **Alex Edelman**; נולד ב-20 במרץ 1989) הוא קומיקאי, שחקן ותסריטאי אמריקאי-יהודי המתגורר בניו יורק. הוא מופיע במופעי סטנד-אפ בינלאומיים וזכה להצלחה מוקדמת בבריטניה כאשר זכה בפרס "המצטיין החדש" בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו בשנת 2014 על המופע שלו "Millennial". מאז הופיע עם שלושה מופעי סטנד-אפ נוספים: "Millennial" (2014–2015), "Everything Handed to You" (2015–2016), ו-"Just for Us" (2018–2024). המופע "Just for Us" הוצג באוף ברודוויי בשנת 2022 ובברודוויי בשנת 2023, וזכה לביקורות חיוביות במיוחד, כולל פרס טוני מיוחד בשנת 2024 ופרס אמי על כתיבה. באותה שנה נבחר אדלמן לרשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם של מגזין "טיים".

## ביוגרפיה
אדלמן נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, למשפחה יהודית-אורתודוקסית מודרנית. אמו, שריל, היא עורכת דין לענייני נדל"ן, ואביו, אלעזר אדלמן, הוא מהנדס ביו-רפואי, קרדיולוג ופרופסור. יש לו שני אחים, ביניהם אדם אדלמן, ספורטאי אולימפי ישראלי. אדלמן גדל בברוקליין, מסצ'וסטס, ולמד בבית הספר התיכון האורתודוקסי מיימונידס.

הוא התחיל להופיע בסטנד-אפ כבר בגיל 15, ולאחר סיום לימודיו בתיכון, שהה שנה בישיבה בירושלים, שם סייע בהקמת מועדון הקומדיה הראשון בעיר. בשנת 2008 עבר לניו יורק ללמוד אנגלית באוניברסיטת ניו יורק, אותה סיים בשנת 2012. בתקופת לימודיו המשיך להופיע בסטנד-אפ ואף הצטרף לקבוצת התיאטרון הקומית Upright Citizens Brigade.

## קריירה
### הופעות סטנד-אפ
המופע הראשון של אדלמן, "Millennial", זכה בפרס היוקרתי "המצטיין החדש" בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו בשנת 2014, והוא היה לאמריקאי הראשון שזכה בפרס זה מאז 1997. המופע השני שלו, "Everything Handed to You", היה בין המופעים הנסקרים ביותר בפסטיבל בשנת 2015. המופע השלישי שלו, "Just For Us", היה מועמד לפרס המופע הטוב ביותר בפסטיבל אדינבורו בשנת 2018 וזכה להצלחה עצומה באוף ברודוויי ובברודוויי.

### טלוויזיה ורדיו
אדלמן הופיע בטלוויזיה הבריטית בתוכניות כמו "The John Bishop Show", "Alan Davies: As Yet Untitled", ו-"Live from the BBC". הוא גם כתב לתוכניות טלוויזיה אמריקאיות, כמו "מרחבים סגורים" ו"נותנות בראש". במהלך מגפת הקורונה, אדלמן היה התסריטאי הראשי של האירוע הווירטואלי "Saturday Night Seder", בו השתתפו ידוענים רבים. בנוסף, הוא הדריך רבנים כיצד לשלב הומור בטקסי החגים.

אדלמן הוביל גם מספר תוכניות רדיו ב-BBC, ביניהן "Alex Edelman's Peer Group" ששודרה בשנים 2017–2021.

בשנת 2025 החל לגלם את אדם קופר בסיטקום "העיתון" מבית "Peacock", המהווה המשך לסדרה המוקומנטרית האמריקאית "המשרד", ששודרה במקור ברשת "NBC". 

## חיים אישיים
אדלמן גדל במשפחה יהודית-אורתודוקסית, ומרבה לעסוק בנושאים הקשורים לזהותו היהודית במופעיו. באחת מהופעותיו ציין בהומור: .

בשנת 2025, החל לצאת עם השחקנית אנה קנדריק.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מסצ'וסטס
קטגוריה:סטנדאפיסטים יהודים אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי ישיבות
קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תסריט
קטגוריה:זוכי פרס טוני
קטגוריה:זוכי פרס אובי
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:יהודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1989
אדם דייווידסון

**אדם דייווידסון** (באנגלית: **Adam Davidson**; נולד ב-13 באוגוסט 1964) הוא שחקן ובמאי טלוויזיה אמריקאי.

## ביוגרפיה
דייווידסון נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא בנו של מפיק התיאטרון היהודי גורדון דייווידסון.

בשנת 1986 סיים דייווידסון את לימודיו בקניון קולג' באוהיו. ב-1994 סיים לימודי תואר שני מבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת קולומביה. 

בשנת 1989 ביים את סרטו הקצר הראשון, "*The Lunch Date"*, שזכה שנה לאחר מכן בפרס אוסקר עבור הסרט הקצר הטוב ביותר.

בשנת 2000 ביים את סרטו העלילתי הראשון "Way Past Cool". 

בשנת 2026 ביים את מותחן הפעולה "One Mile", סדרה של שני סרטים בכיכובו של ראיין פיליפה. 

כשחקן, הופיע דייווידסון בסרטים רבים, דוגמת *The Day Trippers*, *A Match Made in Heaven*, *Návrat ztraceného ráje*, *Way Past Cool*, *Nature Boy* ו-*Pop Life*. 

בנוסף לכך, ביים עשרות פרקים בתוכניות טלוויזיה, כמו "חוק וסדר", "מונק", "קומיוניטי", "אבודים", "דדווד", "האנטומיה של גריי", "עמוק באדמה", "דקסטר", "רומא", "שקר לי", "דם אמיתי", "הטירון" ו-"פרינג'".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:במאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הקצר הטוב
קטגוריה:בוגרי קניון קולג'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1964
ג'יימס ד. פאריוט

**ג'יימס ד. פאריוט** (באנגלית: **James D. Parriott**; נולד ב-14 בנובמבר 1950) הוא תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי בעל חברת הפקות על שמו.

## קריירה
במרוצת השנים יצר מספר סדרות טלוויזיה, דוגמת **, *Misfits of Science*, *Forever Knight*, *Educating Matt Waters*, *The American Embassy* ו-*Defying Gravity*.

בשנים 2006 ו-2007 זכה בפרס הטלוויזיה של איגוד התסריטאים האמריקאי.

## קרדיטים
### קולנוע

### טלוויזיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מפיקי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:במאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
נובויו אויאמה

**נובויו אויאמה** (יפנית: 大山 のぶ代; 16 באוקטובר 1933 - 29 בספטמבר 2024) הייתה שחקנית, מדבבת, תסריטאית, זמרת ואישיות טלוויזיה יפנית. הקריירה שלה השתרעה על פני חמישה עשורים במהלכם היא עבדה בטלוויזיה, בקולנוע וברדיו. אויאמה ידועה בעיקר בשל כך שהיא הייתה המדבבת של הדמות דורימון בסדרת האנימה הפופולרית "דורימון" במשך 26 שנים, בין השנים 1979 עד 2005.

## ביוגרפיה
אויאמה נולדה ב-בשיבויה שבטוקיו. היא החלה את הקריירה במהלך שנות ה-50. בתחילה  הופיעה בדרמות שונות ברדיו ובתוכניות לייב-אקשן בטלוויזיה.

פריצת הדרך הגדולה של אויאמה הגיעה בשנת 1979 כאשר נבחרה להיות המדבבת של הדמות דורימון. לאורך השנים הייתה לאויאמה השפעה רבה על עיצוב אישיותו של דורימון.

אויאמה גילמה את דמותו של דורימון במשך מעל ל-25 שנים, כאשר במהלך תקופה זו היא דיבבה את הדמות במאות פרקים של סדרת האנימה וכמו גם בעשרות סרטי קולנוע של דורימון ותוכניות ספיישל. כמו כן באותה התקופה דורימון הפך גם לדמות פופולרית במיוחד גם במדינות רבות אחרות ברחבי ברחבי העולם, ובמיוחד באזור אסיה. במהלך אותה התקופה אויאמה דיבבה את הדמות במספר רב של סרטים, תוכניות ספיישל ובפרקים של סדרת הטלוויזיה של דורימון. בשנת 2005 הפסיקה לדבב את דמותו של דורימון והיא הוחלפה במדבבת וואסבי מיזוטה.

לאורך הקריירה שלה אויאמה דיבבה גם דמויות נוספות בסדרות אנימה, סרטים ופרסומות שונות. בין היתר היא דיבבה את דמות הדובון הפסיכוטי מונוקומה אשר הוא האנטגוניסט הראשי בסדרת משחקי הווידאו "דאנגנרונפה".

### מותה
ב-13 במאי 2015 בעלה קייסוקה סגאווה חשף לראשונה בתוכנית רדיו שהיא אובחנה כחולה בדמנציה. בשל החרפת מצבה הבריאותי אויאמה הפסיקה לעבוד לאלתר בשנת 2016, ובאותה השנה היא עברה לגור בבית אבות.

אויאמה נפטרה ב-29 בספטמבר 2024, בהיותה בת 90.

## חיים אישיים
אויאמה הייתה נשואה לאיש הטלוויזיה קייסוקה סגאווה. לבני הזוג לא היו ילדים.

## פילמוגרפיה
### סדרות טלוויזיה מונפשות

### סרטי קולנוע מונפשים

### משחקי וידאו

## הערות שוליים

קטגוריה:מדבבות יפניות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יפניות
קטגוריה:דורימון
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1933
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-2024
מוזיאון קרמה

**מוזיאון קרמה** הוא מוזיאון אתרים ארכאולוגי שנמצא מול הדפופה המערבית באתר הארכאולוגי של קרמה, במדינת א-שימאליה ("הצפונית") , סודאן. הוא נפתח בשנת 2008 ומכיל פריטים ארכאולוגיים רבים מתרבות קרמה שקובצו, כמו גם קטע המתמקד בהיסטוריה הנוצרית והאסלאמית  של האזור.

## אדריכלות
גג מבנה המוזיאון בהשראת הגג הקמור הנובי המסורתי.

## מייצגים
המוזיאון מכיל חפצי אמנות מהתקופות העיקריות של תרבות הקרמה: פרהיסטוריה, ממלכות קרמה, נפאטה ומרואה.

גולת הכותרת של מוזיאון קרמה הם שבעה פסלי גרניט שחורים שנחשפו בתעלה באתר הסמוך של Dukki Gel בשנת 2003 על ידי צוות ארכאולוגי בראשות צ'ארלס בונט. שבורים במכוון, אך במצב שימור מצוין, מוצגים הפסלים בחדר המרכזי של המוזיאון שהורכבו מחדש במלואם ומתארים את הפרעונים הנוביים תהרקה, תנות אמון, סנקאמניסקן , אנלאמני  ואספלטה , ששלטו במצרים בשושלת העשרים וחמש.

## גלריה

Rulers of Kush, Kerma Museum.jpg|פסלים של שליטים שונים בשלהי השושלת העשרים וחמש-תקופת נפאטה המוקדמת: תנות אמון, תהרקה (מאחור), סנקאמניסקן, שוב תנות אמון (עורף), אספלטה, אנלאמני, שוב סנקאמניסקן. מוזיאון קרמה.
Pottery, Kerma Museum, Kerma, Sudan, North-east Africa.jpg|קדרות, מוזיאון קרמה, קרמה, סודאן.


## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים

קרמה
קטגוריה:כוש
סאקשי מאליק

**סאקשי מאליק** (נולדה ב-3 בספטמבר 1992) היא מתאבקת לשעבר הודית. היא עשתה היסטוריה כאשר זכתה במדליית הארד בקטגוריית 58 ק"ג באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, ובכך הפכה לאישה ההודית הראשונה שזכתה במדליה באולימפיאדה בענף ההיאבקות. בשנת 2017 הוענק לה עיטור פאדמה שרי, הכבוד האזרחי הרביעי בחשיבותו בהודו, ובשנת 2024 הייתה למתאבקת ההודית הראשונה שנכנסה לרשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם של מגזין טיים.

## ילדות
מאליק נולדה בכפר מוקרה שבמחוז רוטאק, הריאנה, הודו. אביה, סוחביר מאליק, עבד כנהג אוטובוס בתאגיד התחבורה של דלהי, ואמה, סודש מאליק, הייתה מפקחת במרפאה מקומית. סאקשי הושפעה מסבה, בדלו רם, שהיה גם הוא מתאבק, והחלה להתאמן בהיאבקות בגיל 12 תחת המאמן אישוור דהיה באצטדיון צ'וטו ראם ברוטאק.

## קריירת היאבקות
ההישג הבינלאומי הראשון של מאליק הגיע בשנת 2010, כאשר זכתה במדליית הארד באליפות העולם לנוער בקטגוריית 58 ק"ג. בשנת 2014 זכתה במדליית כסף במשחקי חבר העמים בגלאזגו. במהלך הקריירה שלה, מאליק זכתה במספר מדליות בתחרויות בינלאומיות, כולל מדליות זהב במשחקי חבר העמים 2022 ובאליפות אסיה 2017.

מאליק העפילה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו לאחר שניצחה בתחרות המוקדמות העולמית במאי 2016. באולימפיאדה, היא ניצחה את קרבות הפתיחה נגד יריבות משוודיה ומולדובה, אך הפסידה ברבע הגמר לוולריה קובלובה מרוסיה. עם זאת, היא העפילה לקרב הניחומים בו ניצחה את אלופת אסיה אייסולו טיניבקובה מקירגיזסטן בתוצאה 5–8, וזכתה במדליית הארד.

מאליק הופיעה בשנת 2022 בסרט תיעודי קצר של תחנת השידור הגרמנית דויטשה ולה על נשים בספורט, שם תוארה כמנטורית למתאבקת צעירה בהודו. הסרט עסק בתפקידן של נשים בספורט ובמאבקן נגד תפקידים מגדריים מסורתיים בהודו.

בשנת 2023 הודיעה מאליק על פרישתה מהיאבקות במחאה על הבחירה במקורב של בריג' בושאן שראן סינג, נשיא פדרציית ההיאבקות ההודית, לתפקיד בכיר בפדרציה. מאליק הובילה יחד עם מתאבקות נוספות את המחאה ההודית נגד סינג, בטענה להטרדה מינית ונפשית מצדו.

## חיים אישיים
מאליק נשואה למתאבק ההודי סטיאווארט קאדיאן, זוכה מדליות במשחקי אסיה ומשחקי חבר העמים. הם נישאו באפריל 2017. מאליק עובדת ברכבת הודו, ומאז הזכייה באולימפיאדה הועלתה לדרגת קצינה בכירה.

## פרסים והכרה
* עיטור פאדמה שרי (2017) - הכבוד האזרחי הרביעי בחשיבותו בהודו.
* פרס ראג'יב גנדי קהל רטנה (2016) - ההישג הספורטיבי הגבוה ביותר בהודו.
* תואר שני בחינוך גופני מאוניברסיטת מהרשי דיאננד ברוטאק.
* העלאה לדרגת קצינה בכירה ברכבת הודו בעקבות זכייתה במדליה באולימפיאדה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ספורטאיות הודיות
קטגוריה:מתאבקות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:הודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:הודיות שנולדו ב-1992
קמרון נובי

[ממוזער|שמאל|220px|הריסות עין אסיל (Ayn Asil) ב[נווה המדבר דאח'לה|דאח'לה, מצרים.]]
באדריכלות, קמרון נובי הוא סוג של משטח מעוקל היוצר מבנה מקומר. מבנה לבני הבוץ הוקם לתחייה על ידי האדריכל המצרי חסן פתחי לאחר שגילה מחדש את הטכניקה בכפר הנובי אבו אל-ריצ'ה. הטכנולוגיה נתמכת על ידי שוחרי איכות הסביבה כידידותית לסביבה ובת קיימא מאחר שהיא עושה שימוש באדמה טהורה ללא צורך בעצים. הטכנולוגיה היא ממקור נובי.

ממוזער|ימין|220px|ההגדרה הקלאסית של קו המתאר של הקמרון הנובי היא זו שמתקבלת כאשר מחזיקים שרשרת למעלה בשני קצותיה. הקמרון פתוח או רחב פחות או יותר, תלוי כמה רחוק מוחזקות שני קצוות השרשרת זו מזו.
אחד היתרונות המרכזיים של הקמרון הנובי הוא שניתן לבנות אותו ללא כל תמיכה. לבני האדמה מונחות ונשענות בשיפוע קל על קירות הגמלון בקמרון לאורך, כמו בתמונה זו של בניין מהריסות עין אסיל במצרים. ניתן להשתמש באותו עיקרון לבניית כיפות, כמו בדוגמה למטה מקמרון.

טכניקת הקמרון הנובית עתיקת היומין הוקמה לתחייה על ידי האדריכל המצרי חסן פאתי בשנות ה-40 של המאה ה-20 עם בנייתו של כפר חדש בגוואמה , ליד לוקסור. מבחינה אדריכלית, הכפר הזה הוא הצלחה יוצאת דופן; עם זאת, המשפחות שהועברו לשם נטשו אותו עד מהרה כדי לחזור לכפר המקורי שלהם.

[ממוזער|שמאל|220px|הבתים של ה[מוסום , במחוז הצפון הרחוק של קמרון.]]
מאז שנת 2000, קידם ארגון לא ממשלתי צרפתי/בורקינאי La Voûte Nubienne, על ידי פישוט וקידוד טכניקת VN (Voûte Nubienne), בנייה של למעלה מ-1,600 מבנים מקומרים בבורקינה פאסו, מאלי וסנגל (בעיקר בתי כפר), וגם כנסייה קתולית, מספר מסגדים, בתי ספר, מרכזי אוריינות ומרפאה. מבנים נוחים ואסתטיים אלה לא דורשים פח או מתכת מיובאת לקירוי, ולא קורות עץ יקרות ונדירות. למעלה מ-260 בנאים הוכשרו בטכניקה, וישנם מספר מתלמדים שעוברים כיום הכשרה בעבודה באתרי בנייה (2012). התוכנית שמארגנת עמותת "גגות אדמה לסאהל" חווה צמיחה של כ-30% משנה לשנה, כמענה לביקוש של משפחות כפריות, עם בקשות רבות לעזרה וייעוץ טכני המגיעות ממדינות הסאהל ומדינות מרוחקות אחרות. התוכנית הושקה בזמביה בתחילת 2009, בחסות AVN-בלגיה.

## ראו גם
* קו השרשרת
* טאק כסרא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

## לקריאה נוספת

* Architecture for the Poor by Hasan Fathy [1]
* Building with Earth: Design and Technology of a Sustainable Architecture, Gernot Minke, 2007.


קטגוריה:קשתות וקמרונים
קטגוריה:נוביה
הגדה של מלחמה

**הגדה של מלחמה 1914 - 1915** (בגרמנית **Kriegs-Hagadah 1914 - 1915**) היא הגדה של פסח שהופקה בשנת 1914 עבור החיילים היהודים שלחמו בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי והצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה.

חיילים יהודים רבים לחמו במלחמת העולם הראשונה בשורות צבאות המדינות בהן הם חיו. מדינות רבות דאגו לספק לחיילים היהודיים מהדורות הגדה מיוחדות כדי שיוכלו לחגוג את ליל הסדר כהלכתו בחזית ובמחנות הצבא. אחת ההגדות מסוג זה היא "הגדה של מלחמה" שהודפסה בעברית עם תרגום והוראות בגרמנית, עבור החיילים היהודים שלחמו בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי והצבא הגרמני.

ההגדה הודפסה בשנת 1915 על ידי מקס היקל מהעיר ברנו בדרום מוראביה, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית.

## תיאור ההגדה
להגדה 63 עמודים, כאשר גם הטקסט וגם האיורים מודפסים בשחור לבן.

### הכריכה, עמוד השער וההקדמה
בשליש העליון של כריכת ההגדה מוצגות תמונותיהם של הקיסר האוסטרי פרנץ יוסף והקיסר הגרמני וילהלם השני לבושים במדי שרד ועטורים מדליות. בין התמונות, כותרת בגרמנית שפירושה "לזכר מלחמת העולם 1914 – 1915".

מתחת לתמונות מופיעה כותרת בגרמנית באותיות גותיות "הגדה של מלחמה", וההערה "הקדמה מאת הרב המכובד ד"ר ד. פויכטוואנג, וינה". לאחר מכן מופיעה הכותרת בעברית בכתב אשכנזי מרובע גדול "הגדה של פסח".

בתחתית העמוד מופיעים פרטי ההוצאה לאור.
[ממוזער|אהרון וחור תומכים בזרועות משה בעת הקרב נגד [עמלק ברפידים]]

עמוד השער, בעל שוליים מעוטרים, מציג שוב את הכותרת בגרמנית "הגדה של מלחמה", השנים 1914 – 1915, והכותרת בעברית "הגדה של פסח" ופרטי ההוצאה לאור. במרכז העמוד איור שמקורו לא ידוע, המתאר משפחה מודרנית מסיבה סביב שולחן החג.

בהקדמה מסביר הרב דוד פויכטוואנג על משמעותם של חג הפסח, של ההגדה ושל ליל הסדר. לאחר מכן מופיעה תפילת אבינו מלכנו מיוחדת לחיילים היוצאים למלחמה, הכוללת בקשה לברך את היורש לכס הבסבורג ואת הקייזר האהוב.

### ההגדה
טקסט ההגדה מודפס בעברית בכתב אשכנזי מרובע בשני גדלים. הטקסטים בגרמנית, הכוללים הוראות לעורך הסדר, תרגום ההגדה לגרמנית והסברים, מודפסים באותיות גותיות קטנות יותר. בהגדה איורים ועיטורים מעטים המודפסים בשחור לבן.

בעמוד 6, אחרי הברכה, הודפס תצלום ציורו של האומן היהודי מוריץ דניאל אופנהיים "ליל הסדר" שצויר בשנת 1867. התמונה נמצאה כמעט בכל בית יהודי גרמני מהמאה ה-19 ואילך.

חלק מאיורי ההגדה הועתקו מהגדות קודמות, לדוגמה:

איור ארבעת הבנים בעמוד 17, המשולב בתוך ההסבר שניתן בגרמנית למדרש ארבעה הבנים, נלקח מההגדה שהודפסה בעיר אופנבך על המיין בגרמניה (1721). 

האיור בו מתואר משה הורג את המצרי, המשולב בהסבר בגרמנית על מצוות אכילת מצה ומרור בעמוד 35, נלקח מהגדת אמסטרדם שהודפסה בשנת 1695.

בסוף הפיוט "אחד מי יודע", בעמוד 61, מתוארים אהרון וחור תומכים בזרועות משה - . מקור האיור אינו ידוע. בשנת 1930 הוא הופץ כברכה לראש השנה על ידי בית ההוצאה לאור Juedischer Buch und Kunstverlag מברנו.

אחרי תרגום הפיוט "חד גדיא" לגרמנית בעמוד 63, נוסף איור לקטע "שפוך חמתך על הגויים" שנלקח מהגדת מנטובה (1560), כעמוד אחרון לא ממוספר.

## הערות שוליים

קטגוריה:הגדות של פסח
קטגוריה:יהדות אוסטריה
קטגוריה:האימפריה האוסטרו-הונגרית: צבא וביטחון
קטגוריה:האימפריה הגרמנית: צבא וביטחון
סוזן אטווד

**סוזן ז'אן "סוזי" אטווד** (באנגלית: **Susanne Jean "Susie" Atwood**; נולדה ב-5 ביוני 1953) היא שחיינית עבר אמריקאית, סגנית אלופה אולימפית (מינכן 1972) ושיאנית עולם (1968–1972) במשחה ל-200 מטר גב וזוכת מדליית ארד אולימפית (מינכן 1972) במשחה ל-100 מטר גב. שותפה בעבר לשלושה שיאי עולם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.

## ביוגרפיה
אטווד נולדה וגדלה בלונג ביץ', קליפורניה.

### 1968
באולימפיאדת מקסיקו סיטי היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:35.2 דקות.

### 1969
#### שיאנית עולם
באליפות ארצות הברית שנערכה לואיוויל, קנטקי ב-14 באוגוסט 1969 קבעה במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:21.5 דקות, שיפור לשיא של קארן מיור מדרום אפריקה (2:23.8 דקות). שיא זה החזיק 3 שנים ונשבר על ידי מליסה בלוטמארצות הברית (2:20.64 דקות).  
 
### 1971
ב שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה היא זכתה ב-5 מדליות, 4 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחים ל-100 מטר גב, 200 מטר גב, 200 מטר מעורב אישי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מוערב. מדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.

### 1972
#### סגנית אלופה אולימפית
באולימפיאדת מינכן זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.38 דקות, אחרי מליסה בלוט שקבעה שיא עולם חדש של 2:19.19 דקות ולפני דונה גור מקנדה (2:23.22 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.34 דקות, אחרי מליסה בלוט שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:05.78 דקות ואנדריאה ג'רמטי מהונגריה (1:06.26 דקות).

### 1973
#### אלופת האוניברסיאדה
באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה 1973 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.

בשנת 1977 התמנתה למאמנת ראשית של השחייניות באוניברסיטת המדינה של אוהיו.

## תארים והישגים
* בשנת 1992 זכתה להיכנס להיכל התהילה הבינלאומי של השחייה

## ראו גם

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:שחייניות גב אמריקאיות
קטגוריה:שחייני גב אמריקאים
קטגוריה:שחייניות מעורב אישי
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:אלופות האוניברסיאדה: שחייניות
קטגוריה:קליפורניה: שחיינים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1953
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
המוזיאון הלאומי של סודאן

**המוזיאון הלאומי של סודאן** הוא בניין בן שתי קומות, שנבנה ב-1955 ונוסד כמוזיאון לאומי ב-1971.

המבנה והגנים שמסביבו מכילים את האוסף הארכאולוגי הנובי הגדול והמקיף בעולם, כולל חפצים מהתקופה הפלאוליתית ועד לתקופה האסלאמית, שמקורם בכל אתר חשוב בסודאן. זרז משמעותי ליצירת המוזיאון היה המספר הגדול של חפצי אמנות שהועברו כתוצאה מהקמפיין הבינלאומי להצלת האנדרטאות של נוביה .

בפרט, הוא מכיל אוספים של תקופות אלה בהיסטוריה של סודאן: פלאוליתית, מזוליתית, נאוליתית, תרבות קבוצה A, תרבות קבוצה C, תרבות קרמה, הממלכה התיכונה של מצרים, הממלכה החדשה של מצרים, נפאטה, מרואה, תרבות קבוצה X ומאקוריה  מימי הביניים.

המוזיאון ממוקם בשדרת הנילוס בחרטום באזור אל-מוגרן, קרוב למפגש הנילוס הלבן והכחול.

בפברואר 2013 חתמה ממשלת סודאן על הסכם עם ממשלת קטר למימון משלחות ארכאולוגיות ולשיפוץ המוזיאון.

במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השלישית, שהחלה בשנת 2023, בין הכוחות המזוינים של סודאן לבין כוחות התמיכה המהירה החצי-צבאיים, המוזיאון הלאומי של סודאן היה זירת קרבות קשים, שהביאו לנזק ולביזה.

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ח'רטום: מבנים
קטגוריה:מוזיאונים לאומיים
קטגוריה:מוזיאונים לארכאולוגיה
קטגוריה:נוביה
גרימואלד הזקן

**גרימואלד הראשון** (**Grimoald I**, בלטינית: *Grimoaldus*; 616–657), המכונה **הזקן** (בצרפתית: *Grimaud l'Ainé*), היה המאיורדומוס (ראש הארמון) של אוסטרזיה משנת 643 ועד מותו.

## ביוגרפיה
גרימואלד היה בנם של פפין הזקן מלנדן ואיטה ממץ.
עם מותו של פפין בשנת 640, הפך גרימואלד לראש ביתו (הפיפינידים), שהיה החזק ביותר באוסטרזיה. בזמן זה, רדולף, דוכס תורינגיה , מרד נגד סיגברט השלישי, מלך אוסטרזיה. גרימואלד השתתף במסע שנערך לאחר מכן נגד המרידה, אך המסע נכשל. למרות זאת, גרימואלד הצליח להציל את חיי המלך והפך לחברו הקרוב. לאחר מכן הוא הרחיק את יריבו, אוטו , והשתלט על המשרה שבה החזיק פעם אביו.

גרימואלד שכנע את סיגברט השלישי חסר הילדים לאמץ את בנו, כילדברט, בטבילתו. בסופו של דבר היה לסיגברט יורש, דגוברט השני, אך עם מותו של סיגברט בשנת 656, הגלה גרימואלד את דגוברט הצעיר לאירלנד והעלה את בנו על כס המלכות.

בסופו של דבר גרימואלד נתפס והוצא להורג על ידי מלך נויסטריה – או כלוביס השני או בנו ויורשו, כלותאר השלישי.

## לקריאה נוספת
* S.A. Bennett, "Grimoaldus (1)", *A Dictionary of Christian Biography*, Murray, 1877, p. 802

## הערות שוליים

קטגוריה:פרנקים
קטגוריה:ילידי 616
קטגוריה:נפטרים ב-657
קטגוריה:פיפינידים
קטגוריה:מאיורדומי
גרימואלד הצעיר

**גרימואלד השני** (**Grimoald II** בצרפתית: **Grimaud**, **גרימו**; מת בשנת 714), המכונה **הצעיר**, היה המאיורדומוס (ראש הארמון) של נויסטריה משנת 695.

## חייו
גרימואלד היה בנם השני של פפין האמצעי ופלקטרודיס. אביו הציב אותו במשרת המאיורדומוס בממלכת נויסטריה בזמן כלשהו לאחר שנת 700, כשהיה עדיין צעיר.
כאשר אחיו הבכור, דרוגו משמפאן, מת בשנת 708, קיבל גרימואלד את האחריות גם על צפון בורגונדיה.

גרימואלד התחתן עם תיאודסינדה (או תיאודלינדה) , בתו של רדבוד, מלך הפריזים , ונולדו לו שני בנים: תיאודואלד וארנולד.

בעת שחזר מביקור בקברו של הקדוש למברט  בלייז', נרצח גרימואלד בדרך לז'ופיל (Jupille) על ידי אדם בשם רנגאר (Rangar), שהיה מועסק על ידי חותנו.

בניו של גרימואלד ניהלו מאבק כדי להיות מוכרים כיורשיו האמיתיים של פפין, מאחר שגרימואלד מת לפני אביו, ואחיו למחצה של גרימואלד, קרל (מרטל), ירש את אדמותיו ומשרותיו של אביהם.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-714
קטגוריה:פרנקים
קטגוריה:פיפינידים
קטגוריה:מאיורדומי
ח'אלד אלסאנע

**חאלד אלסאנע** (בערבית: **خالد الصانع**) היה ראש המועצה המקומית לקייה בשנים 2008–2013

בבחירות הראשונות לראשות המועצה בשנת 2000 התמודד בראשות סיעת אללקייה בלדנא הפסיד לאיברהים אבו מחארב, לאחר שקיבל רק 45.13% מהקולות. בבחירות השניות לראשות המועצה בשנת 2004 לא התמודד.

בבחירות בשנת 2008 קיבל 31.55% מהקולות בסיבוב הראשון ו-55.25% מהקולות בסיבוב השני כנגד אחמד אלאסד. לאחר הקדנציה, לא התמודד עוד לראשות המועצה בבחירות 2013, 2018 ו-2024. עם זאת, כיהן כסגן ראש המועצה תחת ראש המועצה סאלם אבו עאיש.

## הערות שוליים

קטגוריה:בדואים ישראלים
קטגוריה:ראשי מועצת לקייה
קטגוריה:ערבים בראשות רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
מרטין קוריק

**מרטין קוריק** (באנגלית: **Martin Korik**; 15 במאי 1928 – 21 ביוני 2015) היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף המכביה השלישית (1950) בקפיצה במוט ובקרב 10. דורג שמיני בעולם בקפיצה במוט (1949).

## ביוגרפיה
קוריק נולד בפילדלפיה. הוא למד באוניברסיטת טנסי וסיים את לימודיו בשנת 1950. 

### 1949
בתחרות שנערכה בגיינסוויל, פלורידה ב-26 במרץ הוא קבע בקפיצה במוט שיא אישי חדש של 4.31 מטר ודורג בסוף השנה במקום שמיני בעולם. 

### 1950
#### אלוף המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בסוף ספטמבר 1950 זכה קוריק בשתי מדליות זהב, בקפיצה במוט בתוצאה של 3.70 מטר, לפני צבי ינובר (3.42 מטר) ויצחק קלאוזנר (3.00 מטר), שניהם מישראל ובקרב 10 בתוצאה של 5281 נקודות, לפני האחים מישראל זאב כספי (4818 נקודות) ויצחק כספי (4406 נקודות). במהלך התחרות קרב 10 קבע בקפיצה במוט שיא מכביה חדש של 4.00 מטר.

משנת 1961 היה המוציא לאור של העיתון "Jewish Record", עיתון שבועי אשר שירת את הקהילה היהודית של אטלנטיק סיטי רבתי ודרום ניו ג'רזי, ממנו פרש בשנת 1996.

## קישורים חיצוניים

* מרטין קוריק, באתר *Track and Field Statistics* 
* 
* Obituary for Martin Korik, באתר Roth-Goldsteins Memorial Chapel 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:אתלטים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתחרים אמריקאים בקרב עשר
קטגוריה:קופצים במוט אמריקאים
קטגוריה:אלופי המכביה: אתלטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טנסי
קטגוריה:פנסילבניה: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2017
רתם איזק

**רתם איזק** (נולדה ב-31 בדצמבר 1985) היא עיתונאית ומרצה ישראלית, כתבת המוספים בידיעות אחרונות ופובליציסטית בעיתון שמתמקדת בסוגיות חברתיות ומגדריות.

## ביוגרפיה
איזק נולדה וגדלה בזכרון יעקב ולה שני אחים. בעקבות שליחות של הוריה, התגוררה המשפחה במשך שנתיים בפינלנד. שירתה בצה"ל כקצינת יחסי ציבור והמשיכה לתפקיד מפקדת להקת חיל האוויר.

בעלת תואר בלימודי מגדר בבית ברל.

הגישה פינה ברדיו בתוכנית של איריס קול.

בשנת 2015 השתתפה בתוכנית הריאליטי האח הגדול VIP עונה 2 בה סיימה במקום השמיני.

איזק עובדת במערכת ידיעות אחרונות בה היא מראיינת אישים מפורסמים למגזיני סוף השבוע "7 ימים" ו-"7 לילות" לצד סקירת עוולות חברתיות והתמקדות באלימות נגד נשים. מאז ה-7 באוקטובר מספרת את סיפורה של החברה הישראלית במלחמה ומסקרת את המאבק להשבת החטופים.

בעבר ערכה את מדור האופנה והלייפסטייל במגזין טיים אאוט תל אביב וכתבה בנושאי תרבות, יחסים, אוכל, אופנה וחברה.

כתבה את הטור האישי "ערה" במגזין את העוסק בזוגיות ויחסי מין וכותבת טורים וכתבות בנושאי פמיניזם ושוויון נשים.

מלבד הכתיבה, היא מרצה בנושאי סוגיות מגדריות בתרבות העכשווית.

### חיים אישיים
איזק נשואה ואם לשניים. גרה בתל אביב. מנהלת אורח-חיים צמחוני.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* רותם איזק במגזין את
*רותם איזק במגזין Time Out ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:צמחוניות ישראליות
קטגוריה:בוגרות המכללה האקדמית בית ברל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1985
כילדברט המאומץ

**כילדברט השלישי המאומץ** (בלטינית: **Childebertus Adoptivus**) היה מלך פרנקי במחצית השנייה של המאה ה-7.

כילדברט היה בנו של גרימואלד הזקן, המאיורדומוס (הממונה על הארמון) של המלך הפרנקי המרובינגי, ונכדו של פפין הזקן, אבי משפחת הפיפינידים. הוא אומץ על ידי המלך המרובינגי סיגברט השלישי והמלכה כימנכילד .

כאשר מת סיגברט השלישי בשנת 656, דאג גרימואלד לעשות טונזורה  (תספורת של נזיר) לבנו הביולוגי של סיגברט, דגוברט השני, שלח אותו למנזר אירי ולאחר מכן הכריז על כילדברט כמלך אוסטרזיה.

גרימואלד, כילדברט ואנסגיזל (שנשא לאישה את בגה, בתו של פפין הזקן) נתפסו לבסוף והועברו לידי מלך נויסטריה, כלוביס השני, שהרג אותם. עם זאת, ישנם שני תיאורים שונים של מותו. או שכלוביס והמאיורדומוס שלו, ארכינואלד , תפסו אותו והוציאוהו להורג בשנת 657, או שכלותאר השלישי סיפח את אוסטרזיה בשנת 661, ובתוך כך הדיח את הטוען לכתר הצעיר והוציא להורג את שניהם בשנת 662.

המשפחה הופיעה שוב בפוליטיקה עם עליית בנו של אנסגיזל, פפין האמצעי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מלכים מהמאה ה-7
קטגוריה:מלכים פרנקים
קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכי אוסטרזיה
קטגוריה:פיפינידים
קטגוריה:נפטרים ב-662
דב בר פרידמן (צ'ורטקוב)

**דב בר פרידמן** (1882 – 11 בספטמבר 1936) היה אדמו"ר בדור השלישי לחסידות צ'ורטקוב.

## ביוגרפיה
נולד בצ'ורטקוב בשנת 1882 (סיוון ה'תרמ"ב), לאדמו"ר ישראל מצ'ורטקוב ולשבע רוחמה, בתו של האדמו"ר הזקן מסדיגורה. אביו לקח את זלמן ברודר כמלמד לבנו, ובהמשך כיהן המלמד כמשמשו של תלמידו דב בר.

נשא את מרים, בת דודו האדמו"ר יצחק פרידמן מבויאן. החתונה התקיימה ב-26 במאי 1899 (י"ז בסיוון ה'תרנ"ט), בעיר בויאן. לאחר נישואיו התגורר בבויאן עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, אז עבר יחד עם חותנו ואביו לווינה. בתקופה זו התעשר והקים קרן גמ"ח לפליטי המלחמה. כמו כן, ניהל בית יתומים בווינה והיה יד ימינו של אביו בפעילות ציבורית.

לאחר הקמת תנועת אגודת ישראל הורה לו אביו לשמש כחבר בוועד הפועל העולמי בתנועה. היה מסור מאוד לפעילות התנועה וחסידי צ'ורטקוב היו מכנים אותו "המצפן האגודאי".

לאחר מות אביו ב-1 בדצמבר 1933 (י"ג בכסלו ה'תרצ"ד), הפצירו החסידים בבניו, נחום מרדכי ודוב בר, לכהן כאדמו"רים. הם סירבו, אך לבסוף ציוותה אמם על נחום מרדכי לשמש כאדמו"ר, והוא הסכים לכך בתנאי שאחיו דב בר יכהן יחד עימו. דב בער ניהל את החצר יחד עם אחיו בווינה, אך סירב לפתוח חצר משלו. כמו כן סירב להצעה לכהן באדמו"רות חסידות שטפנשט לאחר פטירת קרובו אברהם מתתיהו פרידמן ללא ילדים.

דב בער קיבל רק קוויטלאך שאחיו קרא, אך הסכים לקבל פדיון נפש ללא קוויטל, באומרו ש"כעת, כאשר אינני רבי, אוכל לברך אתכם, שכן אמרו חז"ל אל תהי ברכת הדיוט קלה בעיניך".

דב בר מת בגיל צעיר לאחר מחלה קשה ב-11 בספטמבר 1936 (כ"ד באלול ה'תרצ"ו), ונקבר באוהל אביו בווינה. לפי צוואתו, לא נכתבו על מצבתו תארים כלשהם.

### צאצאיו
* בנו אברהם יעקב, מת בגיל 12.
* בנו דוד משה (נולד בשנת ה'תרע"ד), שנמלט מווינה לאנגליה לאחר האנשלוס. לאחר השואה סירב לקבל על עצמו אדמו"רות למרות הפצרות החסידים ולאור העובדה כי לחסידות צ'ורטקוב כבר לא היה רבי מכהן. מת בכ"ז בשבט ה'תשמ"ח. שניים מבניו ממשיכים את שושלת צ'ורטקוב אם כי לא באדמו"רות רשמית: דוב בר פרידמן באנטוורפן והרב ישראל פרידמן במנצ'סטר.
* בתו חנה פייגה.

## לקריאה נוספת
* חיים דוב שטרן, **נר ישראל**, חלק ו', בני ברק תשנ"ט, עמ' לז-מט
* ישראל שפיגל, **על הצדיקים ועל החסידים**, ירושלים תש"ע, חלק א', עמ' 235–254
* דוד משה שפיגל, **דורש טוב מועדים**, ירושלים תשכ"ד, עמ' קעא-קעד
* ישראל שפיגל, **בטאון מסילות**, גיליון כ"ז, חשון תשנ"ז, עמ' 45–59

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
קטגוריה:אדמו"רי צ'ורטקוב
קטגוריה:ילידי 1882
קטגוריה:נפטרים ב-1936
סאי (אי)

**סאי** הוא אי גדול בנהר הנילוס שבנוביה בין האשד השני לשלישי, במדינת סודאן. אורכו 12 קילומטרים ורוחבו 5.5 קילומטריט. סאי נכבש לסירוגין על ידי המצרים במהלך תקופת הממלכה החדשה. בתקופה המאקורית  היא הייתה מרכזה של בישופות, בעוד שבמחצית השנייה של המאה ה-16 ייסדו העות'מאנים  מבצר על האי.

על חלקו הצפון-מזרחי של האי בנויים מקדש ממלכת מצרים החדשה וטחנות רבות הקשורות לייצור זהב עתיק. בקרבת מקום ישנו מבצר של האימפריה העות'מאנית המורכבת מאבן חול שנחצבה לאורך גדות הנהר, וספוליה הנושאת את הכרטוש של אמנחותפ הרביעי, בין יתר שליטי השושלת ה-18. קברים עגולים רבים נמצאים בקרבת מקום.

## ראו גם
* השילד הערבו-נובי
* אבן חול נובית

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים


* The Island of Saï
* Medieval Sai Project


קטגוריה:נוביה
קטגוריה:נילוס
קטגוריה:אפריקה: איים
שלמה מפרמישלאן

רבי **שלמה מפרמישלאן** (נפטר ב-3 באפריל 1868) היה דמות חסידית בולטת בארץ ישראל ב, שנודע בכינויו "רבי שלמק'ה". בן למשפחת אדמו"רי פרמישלאן, אחיו של רבי בערצ'י מנדבורנה, ובן אחיו של רבי מאיר'ל מפרמישלאן. עלה לארץ ישראל והתיישב תחילה בצפת ולאחר מכן בחברון, שם התפרסם כצדיק. בהמשך עבר לירושלים, שם מת ונקבר בהר הזיתים.

## ביוגרפיה
שלמה נולד לרבי יצחק מקאליש בעיר קאלוש שבגליציה. היה תלמידו של האדמו"ר משה צבי מסאווראן. בימי נעוריו עלה לארץ ישראל, שם התיישב תחילה בצפת ולאחר מכן עבר לחברון. הוא נודע כמנהיג צדיק בעיר חברון ובירושלים. לאחר מותו הוצבה מצבה גדולה על קברו בהר הזיתים, בה תואר כ"קדוש ונורא".

שלמה זכה למעמד מכובד בקרב קהילות החסידים, ובמהלך שהותו בארץ יצא פעם אחת חזרה לגליציה כדי לפקוד את קברי אבותיו, כפי שתיאר במעשה ידוע בו הצליח לאתר את מקום קבורת אמו למרות תנאי השלג הכבדים.

בין תלמידיו נמנו רבי דוד צבי שלמה בידרמן ורבי יהושע צבי מיכל שפירא.
### אגדות וסיפורים
רבי שלמק'ה התפרסם במעשיו ובאגדות שסופרו עליו. אחד הסיפורים המפורסמים מתאר איך במהלך סעודה שלישית, בעודו יושב עם תלמידיו בחושך בבית המדרש, הוא ציין שדווקא באותו הרגע הביאו את דודו רבי מאיר'ל מפרמישלאן לגן עדן. לאחר מספר ימים נודע כי באותה השבת נפטר רבי מאיר'ל מפרמישלאן.

בספרות החסידית מסופר סיפור נוסף על מות בנו היחיד של רבי שלמק'ה, אותו קיבל בצער גדול אך עם אמונה עמוקה. הוא התפלל שאשתו תמצא נחמה בשבתות, כאשר השבת מביאה עמה אור ושכחת כל צערי העולם הזה.

### מורשת
רבי שלמק'ה נזכר במספר ספרי היסטוריה וחסידות, בהם כתביו של הרב משה מידנר, מחשובי חסידי סלונים בטבריה של המאה ה-20, המתארים את פועלו ואת דמותו הייחודית בתולדות החסידות בארץ ישראל.

## לקריאה נוספת
* 
* 
## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:שושלת פרמישלאן
קטגוריה:משפחת לייפר
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1868
ליבו

**לִיבּוּ** (במצרית עתיקה: rbw; מתועתק גם Rebu, Libo, Lebu, Lbou, Libou) היו שבט לובי קדום ממוצא בֶּרְבֵּרִי, שממנו נובע השם לוב.

## היסטוריה
[ממוזער|שמאל|220px|מימין לשמאל: מצרי, אשורי, נובי, וארבעה אנשי ליבו. מאת [היינריך פון מינוטולי  (1820).]]
מוצאם השבטי בלוב העתיקה מצוין לראשונה בכתבים בשפה המצרית מהממלכה החדשה, במיוחד מתקופת רעמסס. האזכור המוקדם ביותר היא בכתובת רעמסס השני. בכתב המצרי לא היו "תנועות" ולכן השם "ליבו" כתוב כ-rbw בהירוגליפים מצריים. בכתובת כרנכ הגדולה , פרעה מרנפתח מתאר את הליבו כגברים בעלי גוון עור חיוור, מקועקעים ובעלי שיער ועיניים כהים.

פעולות האיבה בין מצרים ללוב פרצו בשנת המלוכה החמישית לשלטון רעמסס השלישי (1208 לפנה"ס), אך הקואליציה של הליבו וגויי הים בראשות ראש הליבו מריי  הובסה. ליבו מופיע כשם אתני על מצבת מרנפתח.

רעמסס השלישי הביס את הלובים בשנה החמישית למלכותו, ושש שנים לאחר מכן הצטרפו הלובים למשווש ופלשו לדלתא המערבית והובסו פעם נוספת.

השם "ליבו" נלקח על ידי היוונים מקירנאיקה, שהתקיימו יחד איתם. מבחינה גאוגרפית, שמו של שבט זה אומץ על ידי היוונים עבור "סירנאיקה" וכן עבור צפון-מערב אפריקה בכלל.

בכתובות הנאו-פוניות , נכתב השם ליבו כ-Lby עבור שם העצם בזכר, ו-Lbt עבור שם העצם הנשי של לוב. השם שימש כביכול כשם אתני באותן כתובות.

## השליטים הגדולים של הליבו
בדלתת הנילוס המערבי, זמן מה במהלך השושלת העשרים ושתיים של מצרים שגשגה ממלכה של הליבו בראשות "הראשים הגדולים של הליבו". השליטים האלה הקימו עד מהרה שושלת, ולעיתים קרובות היו להם "ראשי המא (שווש)" מקומיים ככפופים להם. השושלת הגיעה לשיאה עם מנהיגותו של תפנכת , שלמרות שהחזיק בתואר "הראש הגדול של הליבו" והן של "המפקד הגדול של המאה" בסאיס, היה ככל הנראה ממוצא אתני מצרי ולא ליבו או מא. מאוחר יותר, תפקכת תבע לעצמו אפילו את התארים הפרעונים, והקים את השושלת ה-24.

"הראשים הגדולים של הליבו" נהגו לתארך את האנדרטאות שלהם לאחר שנות מלכותו של פרעה בן זמננם של השושלת ה-22.

## ראו גם
* מצרים העתיקה

## הערות שוליים

## קישורים חיצוניים
* לוּב באתר עלמפה.

קטגוריה:גויי הים
תיאודואלד

**תיאודואלד** (**Theudoald**, או **תיאודאלד Theodald**; בערך 708 – 741) היה המאיורדומוס (ראש הארמון) הפרנקי לזמן קצר בשנת 714, לאחר מותו של סבו, פפין האמצעי.

## ביוגרפיה
תיאודואלד היה הבן החוקי, אך מאוחר יותר נטען שהוא לא חוקי, של גרימואלד הצעיר (בנם של פפין האמצעי ופלקטרודיס) ותיאודסינדה  מפריזיה (בתו של המלך רדבוד ). לפיכך, הוא היה נכדו של המלך הפריזי.
סבתו של תיאודואלד, פלקטרודיס, ניסתה לגרום לסבו, פפין, להכיר בו כיורש הלגיטימי של כל אדמות הפיפינים, במקום קרל מרטל.

לאחר מותו של פפין, בשנת 714, מונה תיאודואלד למאיורדומוס של הממלכה הפרנקית (כמסתבר, בגיל 6 בלבד).
אולם בשנת 715 הכתירה האצולה את רגנפריד  למאיורדומוס של נויסטריה ואת קרל מרטל למאיורדומוס של אוסטרזיה.
רגנפריד הביס את תיאודואלד וכוחותיו בספטמבר 715 בקרב קומפיין ; תיאודואלד חזר לקלן. סבתו נכנעה בשמו בשנת 716 לכילפריך השני מנויסטריה ולרגנפריד.

למרות שקרל מרטל הוכרז כיורשו של פפין מהרסטל, כאשר תפס את השלטון, הוא אפשר לאחיינו לחיות, במקום להרוג אותו, כפי שהיה נהוג לעיתים קרובות בימי הביניים.

תיאודואלד מת, כפי הנראה הרגו אותו, בסביבות שנת 741, לאחר מותו של קרל מרטל, דודו ומגנו.

קטגוריה:נפטרים ב-741
קטגוריה:ילידי 708
קטגוריה:פיפינידים
קטגוריה:פרנקים
קטגוריה:מאיורדומי
דרוגו משמפאן

**דרוגו** (**Drogo**; בערך 675 - 708) היה אציל פרנקי, והדוכס של שמפאן מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-7.

## ביוגרפיה
דרוגו בנם הבכור של פפין האמצעי ופלקטרודיס. הוא נולד זמן קצר לאחר נישואי הוריו, שנערכו כנראה בשנת 675 או ממש לאחר מכן. בתחילת שנות ה-80 סידר פפין את נישואיו של דרוגו עם אנסטרודיס  (או אדלטרודיס, Adaltrudis), בתו של וראטו , המאיורדומוס (ראש הארמון) בנויסטריה, ואשתו אנספלדיס (Ansfledis). הנישואים התקיימו לקראת סוף העשור או בתחילת שנות ה-90. לדרוגו ולאנסטרודיס היו ארבעה בנים: ארנולף , שירש את דרוגו כדוכס שמפאן; הוגו , שנכנס לכנסייה ונעשה ארכיבישוף; גוטפריד (Gotfrid); ופיפין.

נישואיהם של דרוגו ואנסטרודיס הגבירו את השפעתו של פפין בנויסטריה. נכסי המשפחה של וראטו היו ממוקמים בעיקר בסביבת רואן. דרוגו, לעומת זאת, התמנה לדוכס בשמפאן, אזור גבול בין נויסטריה ואוסטרזיה. כוחו בשמפאן הוגבר באמצעות שליטתו במנזר מונטייר-אן-דר  ואולי במנזר האוטווילר .

"ספר ההיסטוריה של הפרנקים", שנכתב בנויסטריה בשנת 727, מציג את דרוגו האוסטרזי כאוהד את הנויסטרים בגלל קשרי הנישואים שלו. עם זאת, הוא פגע במנזר סן-דני, שתבע אותו בבית המשפט של המלך בסכסוך רכוש. המלך כילדברט השלישי פק לטובת סן-דני. דרוגו הפסיד גם בתביעה על הווילה של Noisy-sur-Oise  עם מנזר טוסונוול (Tussonval) בשנת 697.

דרוגו מת לפני אביו, בשנת 707, על פי ה- *Gesta abbatum Fontanellensium* , או בשנת 708, על פי רוב האנלים. הוא נקבר בכנסיית ארנולף הקדוש  במץ, שלה העניקו ארבעת בניו מענק אדמה לכבודו ביוני 715. האנלים של מץ מציינים שגרימואלד ירש את דרוגו בכל משרותיו, אך למעשה בנו ארנולף ירש אותו כדוכס. מותו של דרוגו נתפס על ידי הדורות הבאים כאירוע מרכזי בהיסטוריה של השושלת הקרולינגית. כמה מהאנלים הקיסריים  שנכתבו בסוף המאה ה-8 מתחילים את דיווחיהם השנתיים בשנת 708. אלה כוללים את *Annales Alamannici* , *Annales Nazariani* והאנלים של לורש.

קטגוריה:פרנקים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7
קטגוריה:נפטרים ב-708
קטגוריה:פיפינידים
בית-הדין העליון (ממלכת ירושלים)

[ממוזער|תיאור התכנסות בית-הדין העליון בעכו. בכינוס זה שנערך בשנת 1148 השתתפו גם [לואי השביעי, מלך צרפת וקונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, יחד עם מלך ירושלים בלדווין השלישי והאצולה של הממלכה]]
**בית-הדין העליון** (בצרפתית: **Haute-Cour**) הייתה אספת החצר הממלכתית של ממלכת ירושלים. בשעת התכנסות הייתה לעיתים מכונה 'הפרלמנט'. בית הדין העליון הורכב מכל הוואסלים של הממלכה, ללא קשר למעמדם, אולם ראשי המדברים והמכריעים בה ניתנה לידי האצולה הבכירה. תפקידו העיקרי של בית-הדין העליון בתחילת דרכו היה ענייני שיפוט של הווסאלים בעניינים בינם ובין עצמם ובינם לבין המלך. נוסף על כך היה אמון בית-הדין על חלוקת קרקעות, הענקת פיאודה, פיצולן או מכירתן, ענייני ירושה, נדוניה, אפוטרופסות וכדומה. כמו כן היה בית-הדין מייעץ למלך בענייני מלחמה ושלום, בקביעת מסעות מלחמה, בהוראות פינאנסיות וחקיקת חוקים.

עם מיסוד הממלכה היה מעמדו של בית-הדין העליון כגוף מייעץ בלבד, כאשר המילה הסופית שמורה למלך. בהדרגה נחלש מעמדו של המלך ובית-הדין העליון הפך לפוסק האחרון בהלכות מדינה ומדיניות, כאשר המלך במעמד **'ראשון בין שווים**'. אולם לעיתים מלכים חזקים יכלו לעמוד בפני הלחץ הסנירויאלי. למשל בימיו של בלדווין השלישי עמדה על כנה זכותו של המלך להחרים פיאודה ללא הסכמת בית-הדין אולם בימיו של אמלריך ואחריו דבר זה כבר לא היה אפשרי. בית-הדין התכנס בארמון המלכותי של המלך בירושלים (שכיום לא נותר ממנו כמעט זכר). לאחר נפילת ירושלים לסלאח א-דין בשנת 1187 עבר בית-הדין העליון לבירה החדשה בעכו. לאחר שנת 1120 בית-הדין כלל גם מושבים עבור הבישופים החשובים של הממלכה, ולאחר מכן נוספו מושבים עבור ראשי המסדרים הצבאיים. תיאור מאלף ומקיף ביותר על פעילתו של בית-הדין העליון נמצא באסיזות של ירושלים, האוסף המשפטי הנרחב והמקיף ביותר מתקופת ימי הביניים. מקור חשוב נוסף לפעילתו של בית-הדין הוא הכרוניקאי ויליאם מצור וכך הוא כותב:

## הערות שוליים

קטגוריה:ממלכת ירושלים
וואנג צ'ואנפו

**וואנג צ'ואנפו** (בסינית: **王传福**; נולד ב-8 באפריל 1966) הוא כימאי, יזם מיליארדר סיני, ומייסד, יו"ר ומנכ"ל חברת BYD, שהיא אחת מהחברות המובילות בעולם בתחום ייצור סוללות, כלי רכב החשמליים וטכנולוגיות אנרגיה ירוקה.

## ביוגרפיה

### ילדות וחינוך
וואנג נולד במחוז ווּוֵי שבפרובינציית אנחווי בסין למשפחה של חקלאים עניים. במהלך לימודיו בתיכון, איבד את שני הוריו, ומאז נאלץ להסתמך על אחיו ואחותו הבוגרים שדאגו לו במהלך שנותיו כנער.

לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, וואנג למד כימיה פיזיקלית של מתכות באוניברסיטת התעשייה של דרום-מרכז סין (כיום האוניברסיטה הדרום-מרכזית), שם סיים את לימודיו בשנת 1987. בהמשך השלים תואר שני במכון המחקר הכללי למתכות לא-ברזליות בבייג'ינג (כיום קבוצת GRINM) בשנת 1990.

### קריירה
לאחר לימודיו, וואנג עבד מספר שנים כחוקר בחסות הממשלה בתחום המתכות הלא-ברזליות. בשנת 1995, בגיל 29, החליט לעזוב את המגזר הציבורי ולהקים את חברת BYD יחד עם בן דודו, לו שיאנגיאנג, באזור שנג'ן שבסין.

חברת BYD החלה כיצרנית סוללות למכשירים ניידים, והפכה במהרה ליצרנית הגדולה בעולם של סוללות לטלפונים ניידים. ההצלחה המרשימה של החברה הביאה לעלייה חדה בשווי השוק שלה. בשנת 2008, רכשה חברת ברקשייר האת'וויי של וורן באפט 225 מיליון מניות חדשות של BYD, מה שהוביל לעלייה פי חמישה בשווי החברה. בשנת 2009, וואנג הוכתר כאיש העשיר ביותר בסין עם הון מוערך של 5.1 מיליארד דולר לפי דו"ח הורון.

עד שנת 2021, בעקבות עלייה חדה בשווי מניות BYD, עושרו של וואנג גדל ל-23.5 מיליארד דולר, מה שהפך אותו לאדם ה-14 בעושרו בסין על פי מגזין פורבס.

### פעילות פוליטית
וואנג חבר במפלגה הקומוניסטית של סין.

### חיים אישיים
וואנג נשוי ומתגורר בשנג'ן.

## הערות שוליים

קטגוריה:כימאים
קטגוריה:יזמים
קטגוריה:אנשי עסקים סינים
קטגוריה:מיליארדרים סינים
קטגוריה:סינים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1966
אן לואיס המילטון

**אן לואיס המילטון** (באנגלית: **Ann Lewis Hamilton**) היא מפיקת קולנוע וטלוויזיה ותסריטאית אמריקאית. היא הפיקה וכתבה את "שלושים ומשהו", ואף הועמדה ב-1991 לשני פרסי אמי על עבודתה בסדרה. לאחר מכן המשיכה לעבוד ב"שולחן לחמישה" וב"מגרש ביתי". כמו כן, הייתה המפיקה-שותפה בעונה הראשונה של "האנטומיה של גריי".

## קרדיטים
* *Saved* (מפיקה ראשית – 12 פרקים)
* "שלושים ומשהו"
* "החצי האפל"
* "פרובידנס" (מפיקה ראשית)
* "מגרש ביתי" (מפיקה ראשית)
* *C-16: FBI* (מפיקה שותפה)
* "שולחן לחמישה" (מפיקה שותפה – 22 פרקים)
* "הייבן"
* "האנטומיה של גריי"
* *LA Firefighters*
* *The Equalizer*
* *Hard Copy*

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מפיקות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:תסריטאיות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו במאה ה-20
דיאנה סלזאר מנדס

**דיאנה סלזאר מנדס** (בספרדית: **Diana Salazar Méndez**; נולדה ב-5 ביוני 1981) היא משפטנית ועורכת דין אקוודורית, המשמשת כיום כתובעת הכללית של אקוודור. סלזאר נחשבת לדמות מובילה במאבק הלאומי של אקוודור נגד "נרקופוליטיקה" ופשיעה מאורגנת.

## ביוגרפיה והשכלה
מנדס נולדה וגדלה בעיר איבארה שבאקוודור. בגיל 16 עברה עם משפחתה לבירה קיטו. היא גדלה תחת טיפולה של אמה, אוליביה מנדס, פסיכולוגית חינוכית, יחד עם שלושה אחים נוספים. סלזאר היא ממוצא אפרו-אקוודורי.

סלזאר סיימה תואר במדעי המדינה והחברה מאוניברסיטה המרכזית של אקוודור. בנוסף, היא מחזיקה בתואר שני במשפט פרוצדורלי עם התמחות במשפט פלילי מהאוניברסיטה הטכנולוגית אינדו-אמריקה.

## קריירה
סלזאר החלה את דרכה המשפטית בשנת 2001, בגיל 20, כאשר החלה לעבוד במשרד התביעה של מחוז פיצ'ינצ'ה כעוזרת תובעת, תוך כדי לימודיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה המרכזית. בשנת 2006 קודמה לתפקיד מזכירה במשרד, וב-2011 מונתה לתובעת בדרום קיטו.

כחלק מתפקידה כתובעת, סלזאר חקרה את פרשת השחיתות בפיפ"א 2015, בה נעצר נשיא התאחדות הכדורגל של אקוודור, לואיס צ'יריבוגה. בהמשך, היא כיהנה כראש היחידה לניתוח פיננסי וכלכלי, והובילה חקירות בתחום השחיתות, כולל חקירה נגד סגן הנשיא לשעבר חורחה גלאס במבצע שטיפת רכב.

ב-1 באפריל 2019, מונתה סלזאר לתובעת הכללית של אקוודור על ידי המועצה הזמנית להשתתפות אזרחית ובקרת החברה, והייתה לאישה השחורה הראשונה המכהנת בתפקיד זה.

### מאבק בפשיעה מאורגנת
בדצמבר 2023, סלזאר הובילה את מבצע "מטסטזיס" שחשף פשע מאורגן וסחר בסמים. במסגרת המבצע נעצרו נשיא מערכת המשפט של אקוודור ובכירים נוספים. בעקבות המבצע, נעצרו 30 איש ונערכו 75 פשיטות. סלזאר נחשבת לדמות המרכזית במאבק נגד שיתוף פעולה בין פוליטיקאים ושופטים לבין כנופיות סמים באקוודור, מאבק המכונה "נרקופוליטיקה". באותו זמן, אירעו מספר אירועים חמורים, כולל השתלטות חמושה על תחנת טלוויזיה לאומית והיעלמותו של אחד מהפושעים הידועים במדינה, חוסה אדולפו מסיאס ויאמאר, מבית הכלא.

ב-2024, מגזין טיים כלל את סלזאר ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם, תוך ציון תרומתה הרבה במאבק בפשיעה באקוודור.

## חייה האישיים
סלזאר נשואה ואם לשני ילדים. במאי 2024 הודיעה שהיא בהריון עם ילדה השני, וביקשה כי יופסקו הניסיונות להדיחה מתפקידה על מנת לאפשר לה לעבור את הריונה בשקט. מועצת המנהל של הפרלמנט קיבלה את בקשתה והקפיאה את ההליך עד פברואר 2025.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משפטניות
קטגוריה:עורכות דין
קטגוריה:אישים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:נשים אקוודוריות
קטגוריה:ילידות 1981
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות באקוודור
יצחק מנוריץ'

ממוזער|הקריקטורה
**יצחק מנוריץ**' (באנגלית: **Isaac of Norwich**; נולד בשם **יצחק בן אליאב**) היה איש כספים וסוחר יהודי-אנגלי שפעל במהלך המאה ה-12 וה-13. היה מבין היהודים הרבים שנכלאו בידי ג'ון, מלך אנגליה בשנת 1210. מאחר שסירב לשלם את הכופר לשחרורו הורה המלך לעקור שן אחת מפיו בכל יום עד שישלם. לאחר שאיבד שבע שיניים הסכים יצחק לשלם את הכופר.

קריקטורה אנטישמית שלו בראש מסמך המתעד מיסים ששילמו יהודי נוריץ' בשנת 1233 מהווה את אחת הקריקטורות האנטישמיות הראשונות בעולם. בקריקטורה מוצג יצחק כאנטיכריסט בעל שלושה פרצופים. לצידו מוצגים שני יהודים נוספים תחת השם אביגיל ומשה. מוטיב האף היהודי בולט באיור. השטן, או שד כלשהו, מצביע עליהם בהזדהות.

## קישורים חיצוניים
*
*הקריקטורה, באתר הארכיונים הלאומיים של הממלכה המאוחדת

## הערות שוליים

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אנטישמיות
קטגוריה:יהודי אנגליה במאה ה-12
קטגוריה:יהודי אנגליה במאה ה-13
מרטין לי (זמר)

**מרטין ברנס** (באנגלית: **Martin Barnes**; 26 בנובמבר 1946 – 29 בספטמבר 2024), שהיה ידוע כ**מרטין לי** (**Martin Lee**) היה זמר-יוצר אנגלי וחבר הלהקת הפופ Brotherhood of Man. לי זכה, יחד עם הלהקה, באירוויזיון 1976, עם השיר "Save Your Kisses for Me".

בנוסף להיותו גיטריסט הלהקה, לי שימש גם הסולן הראשי שלה. הוא נישא לחברת ההרכב,  באוגוסט 1979, והיה נשוי לה עד למותו בספטמבר 2024. בנוסף, יש ללי בת אחת מנישואיו הקודמים, שנולדה ב-1973.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1976
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1946
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2024
ג'ון דייוויד קולס

**ג'ון דייוויד קולס** (באנגלית: **John David Coles**) הוא במאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.

בשנת 2015 הועמד לפרס אמי עבור עבודתו כבמאי ב"בית הקלפים".

## שנותיו הראשונות
בגיל 17 צילם את סרטו הראשון באורך מלא, גרסה חדשה ל-*Casablanca* (1942). בזמן לימודיו בממכללת אמהרסט ביים קולס סרט תיעודי על מוסד הלימודים, ששודר ב-PBS. זמן קצר לאחר מכן ביים סרטים קצרים עבור *Saturday Night Live* של NBC ופרסומות שיווקיות ל-AT&T ופפסי קולה.

## קריירה
בשנים 1983–1984 מונה כעורך של הסרטים "ראסטי ג'יימס" ו-"מועדון הכותנה". פריצתו לסצנה הקולנועית כבמאי הגיעה ב-1989, אז עלה *Signs of Life* לאקרנים. הוא זכה על כך בפרס המבקרים הבין־לאומי בפסטיבל הסרטים האמריקאי בדוביל שבצרפת. לאחר מכן ביים את *Rising Son* (1990) ו-*Darrow* (1991).

בשנות ה-90 החל לביים סדרות טלוויזיה: *William Tell* (1987), *I’ll Fly Away* (1991) ו-*Going to Extremes* (1992). מאז ביים עשרות סדרות נוספות, דוגמת "הומלנד" (2015), "תחנת ברלין" (2016) ו"נובמבר 1963" (2016). קולס קיבל קרדיטים נוספים בהפקתם של "בייטס מוטל" (2014), *[[Damages]]* (2007), "צדק פרטי" (2011), "סקס והעיר הגדולה" (1999–2002) ו"הבית הלבן" (2002–2003). הוא היה המפיק הראשי של הסדרות "אלמנטרי" (2013), "חוק וסדר: כוונה פלילית" (2012) ו"ניו אמסטרדם" (2018).

בשנת 2015 הועמד לפרס אמי עבור עבודתו כבמאי ב"בית הקלפים".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת אמהרסט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו במאה ה-20
שרון לויני

**שָׁרוֹן לָוִינְי** (באנגלית: **Sharon Lavigne**; נולדה במאי 1950) היא פעילת צדק סביבתי אמריקאית מלואיזיאנה, המתמקדת במאבק במפעלים פטרוכימיים באזור המכונה "סמטת הסרטן" . היא זכתה במספר פרסים על פעילותה, כולל מדליית לאטארה  לשנת 2022 - הכבוד הגבוה ביותר עבור קתולים אמריקאים, ופרס גולדמן לפעילות סביבתית לשנת 2021.

## פעילות
לויני נולדה וגדלה במחוז סנט ג'יימס, לואיזיאנה, הנמצא בלב אזור "סמטת הסרטן", אזור שבו יש ריכוז גבוה של מפעלים פטרוכימיים וכתוצאה מכך גם רמות גבוהות של זיהום אוויר ומחלות סרטן בקרב האוכלוסייה המקומית. לויני העידה בפני הקונגרס האמריקאי והקימה ארגון המבוסס על אמונה דתית בשם "RISE St. James", שמטרתו למנוע את התרחבות והחמרת זיהום האוויר הנובע ממפעלי הפטרוכימיה באזור.

בנוסף לפעילותה במסגרת RISE St. James, לויני היא שותפה בקואליציה נגד סמטת המוות (Coalition Against Death Alley), ארגון אזורי למען צדק סביבתי. כמו כן, היא תובעת בתיק "White Hat v. Landry", תביעה משפטית בתחום הצדק הסביבתי המתמקדת בשינויים בחוקי הנפט והגז של לואיזיאנה.

אחד מתחומי הפעילות המרכזיים של לויני הוא הגנה על המורשת התרבותית של הקהילה האפרו-אמריקאית באזור. בשנת 2019 היא הובילה את המאבק הקהילתי נגד הקמת מפעל של חברת Formosa Plastics, שהיה עלול לפגוע בקבר עבדים היסטורי באזור. בדצמבר 2020, נעצר תהליך הקמת המפעל בצו בית משפט, לאחר שהוגשה תביעה סביבתית בטענה שהמפעל עלול לגרום לזיהום אוויר החורג מהתקנים הפדרליים.

לפני כן, הצליחה לויני לעצור פרויקטים דומים של חברות כימיה אחרות, כגון Wanhua Chemical Group ו-South Louisiana Methanol. בשנת 2021, זכתה לויני בפרס גולדמן לפעילות סביבתית, ובשנת 2022 הוענקה לה מדליית לאטארה מאוניברסיטת נוטרדאם. בשנת 2024 נכללה ברשימת טיים 100 של מגזין טיים.

## חיים אישיים
לויני פרשה מעבודתה כמורה לחינוך מיוחד. אביה היה חקלאי קני סוכר באזור, ואמה עבדה כמנהלת משק בית. משפחתה השתתפה בפעילויות למען זכויות האזרח במהלך התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח של ארצות הברית. לויני היא קתולית ומשתייכת לקהילת הכנסייה הקתולית סנט ג'יימס במחוז סנט ג'יימס, לואיזיאנה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילות איכות הסביבה אמריקאיות
קטגוריה:פעילי איכות הסביבה אמריקאים
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים אמריקאים
קטגוריה:אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים ילידי לואיזיאנה
קטגוריה:זוכי פרס גולדמן לפעילות סביבתית
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950