open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נורמן ריד

**נורמן ריצ'רד ריד** (באנגלית: **Norman Richard Read**; 13 באוגוסט 1931 – 22 במאי 1994) היה אתלט ניו זילנדי ואלוף אולימפי בהליכה ל-50 ק"מ (מלבורן 1956).

## ביוגרפיה
נורמן ריד נולד ב-1931 בעיר פורטסמות' שבאנגליה לריצ'רד פרדריק ריד ולמרג'ורי אלן לבית לוף. היגר לניו זילנד ב-1953. הקריירה הספורטיבית של ריד נמשכה מ-1956 ועד 1982 כשבמהלכן זכה במדליית זהב אולימפית (מלבורן 1956). ב-1966 פרש ריד מתחרויות בינלאומיות והתמקד בתחרויות לאומיות בלבד כשבמהלך שנות פעילותו זכה ב-18 תארים לאומיים בהליכה תחרותית.

ב-1992 מונה לשופט ספורט באולימפיאדת ברצלונה.

## קריירה ספורטיבית
### 1956
באלימפיאדת מלבורן זכה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:30:42.8 שעות לפני יבגני מסקינסקוב מברית המועצות (4:32:57.0 שעות) ויון יונגרן משוודיה (4:35:02.0 שעות).

### 1960
באולימפיאדת רומא סיים במקום חמישי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:36:59.0 דקות ולא סיים את תחרות ההליכה ל-50 ק"מ.

### 1966
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה  זכה במדליית זהב בהליכה ל-20 מייל בתוצאה של 2:46:29 שעות אחרי האנגלים רון ולורק  (2:44:43 שעות) וריי מידלטון  (2:45:19 שעות)

## משפחה
ריד נישא ב-1968 למיגאן אן קרפר (Megan Ann Crafar) ולזוג נולדו שלוש בנות ובן. בתקופת חייו בניו זילנד גר, בין השאר, באוקלנד, ולינגטון וניו פלימות'. נפטר ב-1994, במהלך מרוץ אופניים של ותיקים, כתוצאה מהתקף לב.

## אותות הערכה
* ב-1990 היה בין מייסדי היכל התהילה של ניו זילנד 
* ב-1987 הוענקה לו תעודת הוקרה מהתאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

## קישורים חיצוניים

* הביוגרפיה של נורמן ריד, באתר teara.govt.nz
* נורמן ריד, באתר nzhistory.govt.nz
* נורמן ריד, באתר olympic.org.nz
* נורמן ריד, באתר athletics.org.nz
* נורמן ריד, באתר sussexathletics.net

קטגוריה:אלופים אולימפיים: 50 ק"מ הליכה
קטגוריה:הלכים
קטגוריה:אלופים אולימפיים מניו זילנד
קטגוריה:אתלטים ניו זילנדים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:ניו זילנדים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ניו זילנדים שנפטרו ב-1996
היה נחמד

"**היה נחמד**" הוא סינגל מאת הזמר-יוצר הישראלי יובל גולד, אשר הוצג לראשונה במהלך העונה ה-11 של תוכנית הריאליטי המוזיקלית "הכוכב הבא לאירוויזיון".

## רקע
גולד הוא בנה של הזמרת שרי ואחיה של אדר גולד, שהייתה חברה בלהקת "עילי בוטנר וילדי החוץ". הוא נולד בחולון ונכון לפברואר 2025, מתגורר בקיבוץ ניר צבי. בילדותו שר עם אימו בהופעות, אך החל לשיר באופן מקצועי רק במסגרת שירותו בלהקה צבאית. הוא החל את דרכו המוזיקלית כמתופף וגיטריסט ובהתחלה התמקד בעבודה מאחורי הקלעים כמפיק ונגן מלווה, אך עם הזמן הבין שהוא רוצה להיות בפרונט ולהתמקד בעצמו.

בפרק השישי של העונה ה-11 של תוכנית הכישרונות "הכוכב הבא", ששודר ב-24 בנובמבר 2024, ביצע גולד את השיר לראשונה. הביצוע זכה לתשבחות מהשופטים, שהתרשמו מהשיר המקורי ומהביצוע הסוחף של גולד והביצוע היה לאודישן הנצפה ביותר במהלך העונה. מאוחר יותר, גולד הגיע למקום השישי בתוכנית ונחשב לאחד המתמודדים הבולטים בעונה.

## הצלחה
לאחר הביצוע בתוכנית, השיר צבר פופולריות והפך לוויראלי ברשת תוך ימים ספורים, עם למעלה ממיליון השמעות, צפיות ושיתופים. באפליקציית טיקטוק, הסאונד של השיר זכה לכמעט 100 סרטונים ושימושים בעוד רבים מהגולשים ביקשו מגולד להוציא את השיר בגרסה מלאה.

ב-6 בפברואר הוציא גולד את השיר בגרסת הסטודיו.

## מיקומי שיא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת די-מיוזיק
Sports Car

"**Sports Car**" (בעברית: "**[[מכונית ספורט]]**") הוא סינגל של הזמרת הקנדית טייט מקריי, שיצא לאור ב-24 בינואר 2025, ומהווה את הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, *[[So Close to What]]*.

## רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מקריי בשיתוף עם ג'וליה מייקלס, גרנט בוטין וראיין טדר, שגם הפיקו את השיר. ב-14 בנובמבר 2024, הכריזה מקריי על יציאת אלבומה השלישי, *[[So Close to What]]*. גרסה מוקדמת של האלבום, שכללה דמו של "Sports Car", דלפה לרשת ב-16 בינואר 2025. ב-20 בינואר, הכריזה מקריי על "Sports Car" כסינגל השלישי ושיתפה טיזר של הקליפ, תוך שהיא מציינת שזה חלק ממה "ששכחו" להדליף.

## הרכב
השיר "Sports Car" משלים את סגנון האלקטרופופ עם השפעות R&B שמאפיין שירים אחרים של מקריי, כמו "" ו-"It's OK I'm Ok".

## הערכה ביקורתית
השיר זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה. ג'ורג' גריפית'ס מחברת המצעדים הרשמית תיאר את "Sports Car" כ"מלודיית פופ מגמגמת עם השפעות היפ-הופ", והשווה אותו לשירים מתוך האלבום *[[In the Zone]]* של בריטני ספירס. אהרון וויליאמס מ-*[[Uproxx]]* ציין שהשיר מזכיר את "I'm a Slave 4 U" של ספירס ואת "Buttons" של הפוסיקט דולז, וכינה אותו המשך לסינגל הקודם "" של מקריי.

### רשימות סוף שנה

### פרסים ומועמדויות

## הצלחה מסחרית
בממלכה המאוחדת, "Sports Car" נכנס למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לשירה החמישי שנכנס לעשירייה הפותחת, עם מכירות של 32,468 יחידות בשבוע הראשון. השיר נשאר בעשירייה הפותחת גם בשבוע השני עם מכירות של 28,940 יחידות.

## וידאו קליפ
הקליפ לשיר "Sports Car", בבימויו של ברדיה זינאלי מווג, יצא במקביל להשקת הסינגל. הקליפ משלב חדרים שונים שמייצגים היבטים שונים של אמנותה של מקריי.

בקליפ, הסטייליסט ברט אלן נלסון הלביש את מקריי ב-12 פריטים ארכיוניים ועכשוויים. בין הלוקים שהוצגו: בגד מנומר מקולקציית אביב/קיץ 2007 של רוברטו קוואלי, עיצובים של ורסצ'ה וויקטור & רולף, מחוך פרוותי ושכמייה שחורה נוצתית מבית The Blonds, והלבשה תחתונה נועזת של Agent Provocateur. נלסון הצהיר כי רצה לדחוף את גבולות האופנה ולהציג כמה שיותר פריטי קוטור וארכיון. מקריי ציינה שהמחוך עם הדפס הברדלס שעיצב קוואלי היה התלבושת האהובה עליה מהסט.

## הופעות חיות
מקריי ביצעה את "Sports Car" בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ב-8 במרץ 2025, בהנחיית הקומיקאי שיין גיליס. זו הייתה הופעתה השנייה בתוכנית, לאחר הופעת הבכורה שלה בנובמבר 2023. מקריי הופיעה לראשונה על הבמה המרכזית בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2025 שנערך ב-7 בספטמבר בזירת UBS באלמונט, ניו יורק. במהלך ההופעה ביצעה מקריי את השיר, כשהיא משלבת ריקודים אנרגטיים, פופינג וטוורקינג.

## מיקומי שיא

### מצעדי סוף שנה

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי טייט מקריי
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'וליה מייקלס
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי טייט מקריי
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ראיין טדר
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ראיין טדר
קטגוריה:שירים על מכוניות
קטגוריה:סינגלים בהוצאת סוני מיוזיק
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
יוסף ואשת פוטיפר (גוארצ'ינו)

**יוסף ואשת פוטיפר** (באיטלקית: **Giuseppe e la moglie di Potifar**) הוא ציור שמן מאת הצייר האיטלקי גוארצ'ינו, שנוצר בין השנים 1649–1650. הציור מתאר את הסצנה התנ"כית מספר בראשית, שבה יוסף מסרב לחיזוריה של אשת פוטיפר. גוארצ'ינו בחר בתבנית קומפוזיציונית הכוללת דמויות בגודל כמעט טבעי, הקרובות מאוד לצופה, תוך הדגשת הדרמה של הרגע. הציור מותג בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.

## תיאור היצירה
הציור מתאר את יוסף נאבק לצאת מאחיזתה של אשת פוטיפר, אשר תופסת בחוזקה את גלימתו הכחולה העזה. הרקע מלא במיטה רחבת ממדים, עם סדינים מקומטים ווילונות מפוארים. יוסף, בהבעת פנים מבועתת, מפנה מבטו מעלה בתחינה, מודע לכך שגם אם יצליח לשמור על יושרו, הוא לכוד במזימה זדונית. מנגד, אשת פוטיפר, המעוטרת בתכשיטים ומקרינה ביטחון, עתידה להשתמש בגלימה כהוכחה כוזבת להאשמת יוסף בהטרדה. הקומפוזיציה הדינמית של גוארצ'ינו יוצרת תחושת תנועה סוערת, כאשר הדמויות מצויות במאבק פיזי ומוסרי כאחד. השימוש באור רך להארת פרופיל האישה מדגיש את הרגע שבו התשוקה הופכת לבגידה. מסר מוסרי סמוי ניכר בציור: יופייה של האישה מסווה את רשעותה, בדיוק כפי שהפאר הוויזואלי של היצירה מסתיר בתוכו לקח על התנהגות מוסרית.

## מקור והיסטוריית בעלות
היצירה הוזמנה בשנת 1649 על ידי אורליו זנלטי (או זנולטי) מרג'ו אמיליה. ברשומות החשבונאות של האמן מתועדת קבלת תשלום ראשוני של 21 סקאדי ב-10 במרץ 1649 עבור "ציור עם שתי דמויות חצי גוף". בתאריך 25 באוגוסט 1649 נרשם תשלום נוסף של 150 סקאדי עבור הציור המוגמר, המתואר כ"בריחתו של יוסף". ב-26 במרץ 1650 תועד תשלום נוסף של 150 סקאדי עבור ציור נוסף של גוארצ'ינו, אמנון ותמר. בין השנים 1820–1823, ככל הנראה נרכש הציור על ידי סוחר האמנות סמואל וודברן, שהביאו מאיטליה לאנגליה. צ'ארלס סטיוארט, המרקיז השלישי של לונדונדרי, החזיק בו עד 1833, והיצירה עברה בירושה במשפחתו עד שנרכשה בשנת 1986 על ידי הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.

## מצב השתמרות
הציור מבוסס על בד ארוג גס במשבצות אלכסוניות. שכבת היסוד כהה ועבה, עם חלקיקים לבנים גדולים. שכבת הצבע דקה ונמרחה במהירות ובמיומנות. בצילומי רנטגן ניתן לראות שינויים קלים בהרכב הסדינים סביב רגלי האישה. קצות הבד שולבו בציור במהלך שימור מאוחר יותר. נרשמו אובדן צבע מקומי ושחיקה משמעותית במיוחד ברקע, בגלימתו הכחולה של יוסף ובגווני העור. שינויים כימיים בצבעי הרקע גרמו להפחתת הניגודיות בין הרקע לדמויות. בשנת 1986 הוסרה שכבת לכה שהתיישנה, והיצירה שוחזרה על ידי מייקל סוויקליק.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:יוסף בציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:גוארצ'ינו: ציורים
קטגוריה:הגלריה הלאומית לאמנות וושינגטון: ציורים
צ'ארלס מנלי סמית'

**צ'ארלס מנלי סמית**' (באנגלית: **Charles Manley Smith**; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ורמונט בשנים 1927–1931, לאחר מכן ועד 1933 כחבר בית הנבחרים של ורמונט, לאחר מכן ועד 1935 כסגן מושל ורמונט ה-59, ולאחר מכן ועד 1937 כמושל ורמונט ה-63.
## ראשית חייו
סמית' נולד בווסט ראטלנד שבוורמונט, כבנם של היירם א. סמית' ושל אלן שרה (לבית מנלי) סמית'. ב-1891 הוא סיים את לימודיו בדארטמות' קולג'. הוא שימש כמזכירו האישי של מושל ורמונט לשעבר, רדפילד פרוקטור, בעת שזה כיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית.

כמי שהיה פעיל בתחום הבנקאות והביטוח, היה סמית' ב-1920 לנשיא בנק החסכונות מרבל.

## קריירה פוליטית
סמית' היה חבר המפלגה הרפובליקנית, וכיהן כחבר הסנאט של ורמונט בשנים 1927–1931. לאחר מכן ועד 1933 הוא היה חבר בית הנבחרים של ורמונט, שם הוא שימש כיושב ראש ועדת הדרכים והאמצעים. לאחר תום כהונתו בבית הנבחרים, הוא נבחר כסגן מושל ורמונט, וכיהן בתפקד עד 1935.

ב-1934 נבחר סמית' כמושל ורמונט, וכיהן בתפקיד מ-1935 ועד 1937. במהלך תקופת ממשלו, אישר בית המחוקקים של ורמונט חוקים לפנסיות לקשישים ופיצויים למובטלים.

בדצמבר 1936 הואשמו סמית' ובכירים נוספים בבנק מרבל בהונאה על כך שלא דווחו לבעלי המניות ולרשויות בנוגע למעילה. במאי 1932 נודע לסמית' שמנהל החשבונות של הבנק גנב 251,000 דולר. הוא התיר לו לעזוב את העבודה באופן שקט, שמר על דבר הגניבה בסוד, ודאג לכיסוי הסכום הגנוב מייתרת הכספים של הבנק.

ביולי 1935 מונה אותו מנהל חשבונות כעוזר הגזבר העירוני של ראטלנד, ותכנן להציג את מועמדותו לתפקיד הגזבר. כדי למנוע זאת, הדליפו מתנגדיו את דבר הגניבה לעיתונות. הוא הורשע ונדון למאסר, וגזבר הבנק נדון לעונש על תנאי ולקנס של 400 דולר. ההאשמות נגד רוב שאר המעורבים בפרשה בוטלו, וסמית' זוכה במשפט.
## חיים אישיים
ב-1893 נשא סמית' לאישה את מרי אורליה סטארק, ולשניים נולדו שלושה ילדים.

ב-1936 נפצע סמית' בתאונת דרכים, וכתוצאה מכך התדרדרה בריאותו. צ'ארלס מנלי סמית' נפטר בראטלנד ב-12 באוגוסט 1937, בגיל 69, שבעה חודשים לאחר תום כהונתו כמושל. הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבעיר.
## לקריאה נוספת

* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1608-1609


## קישורים חיצוניים

* צ'ארלס מנלי סמית' באתר אגודת המושלים הלאומית 
* צ'ארלס מנלי סמית' באתר The Political Graveyard 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ורמונט
קטגוריה:מושלי ורמונט
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:סגני מושלי ורמונט
קטגוריה:חברי האספה הכללית של ורמונט
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:בנקאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1937
אמנון ותמר (גוארצ'ינו)

**אמנון ותמר (**באיטלקית: **Amnon e Tamar**) הוא ציור מאת הצייר האיטלקי גוארצ'ינו  מתאר את הרגע הדרמטי בין שתי הדמויות המקראיות. ביצירה מוצגים גבר ואישה בחלק העליון של גופם, במחוות דרמטיות, מכוסים חלקית בלבד בבדי בד צבעוניים. היצירה מוצגת בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.

## תיאור היצירה
מצדו השמאלי של הציור מופיע אמנון, גבר בהיר עור ושרירי, הפונה קדימה אך מסיט את ראשו ימינה כדי להביט בתמר. פניו משדרות מתח, עם שפתיים פעורות קמעה וסנטר מורכן. שיערו כהה ומוברש לאחור, ואפו ארוך וישר. ידו השמאלית (מימין לצופה) מורמת לגובה הכתף, מרפקה פונה החוצה, וכף היד קפוצה לאגרוף מול חזהו. ידו השנייה כפופה מעט בצידו וגם היא קפוצה לאגרוף. מסביב לגופו מתפתל בד כחול-כהה עז, המשתרע מאחוריו דרך זרועו המורמת ועד לירכיו. מימין לציור מופיעה תמר, גבה מופנה לאמנון, אך היא מסובבת את ראשה לאחור להביט בו. שיערה האדמוני מתנופף ומתרומם מעל כתפיה. עיניה החומות-בהירות מושפלות במקצת, ושפתיה הוורודות שמוטות מעט. היא עונדת עגיל פנינה בצורת טיפה, ולראשה כיסוי ראש עטור פנינים. גופה רך וחיוור, וידיה כפופות במרפקים ונפגשות בצורת X מול חזה החשוף. היא מצביעה לעבר אמנון באצבעה השמאלית. מסביבה מתנופפים בדי בד בגוון כתום-דבש ובפנים בגוון ורוד-מעומעם. התאורה החזקה מימין יוצרת צללים עמוקים המדגישים את ההבעות הדרמטיות של הדמויות.

## רקע והיסטוריה
הציור הוזמן בשנת 1649 על ידי אורליו זנלטי מרג'ו אמיליה. תיעוד בחשבונות האמן מציין כי ב-10 במרץ 1649 התקבלה מקדמה של 21 סקודי עבור "ציור עם שתי דמויות חצי גוף". ב-25 באוגוסט 1649 נרשם תשלום נוסף של 150 סקודי עבור "יוסף ואשת פוטיפר", וב-26 במרץ 1650 מופיע תשלום נוסף של 150 סקודי עבור "אמנון ותמר".

היצירה נרכשה מאוחר יותר על ידי סוחר האמנות סמואל וודבורן בין השנים 1820–1823. ההתכתבויות בין וודבורן לאספן האמנות סר תומאס לורנס מעידות כי הציור הועבר מאיטליה לאנגליה בתקופה זו. ב-1823 הוזכרה היצירה באוסף המרקיז השלישי של לונדונדרי, צ'ארלס סטיוארט. הציור עבר בירושה בתוך משפחת לונדונדרי עד שנרכש בשנת 1986 על ידי הגלריה הלאומית לאמנות (NGA) בוושינגטון.

## ניתוח טכני
הציור נוצר על גבי בד גס באריגה אלכסונית. שכבת ההכנה כהה ועבה, עם חלקיקים לבנים גדולים. רדיוגרפיה חושפת אזור צפוף של שכבת הכנה בצורת משולש בפינה הימנית העליונה, אך ללא קשר ישיר להרכב הציור. הצבעים הונחו באופן דק ומהיר יחסית, ללא תיקונים משמעותיים שהתגלו. מסגרת הבד המקורית שולבה אל תוך שטח הציור הנוכחי. קיימים קרעים משמעותיים מימין לראש אמנון ובין כתפה הימנית של תמר למרפקו השמאלי של אמנון. כמו כן, ניתן לזהות אובדן צבעי רקע וכתמים שחוקים באזורים שונים, במיוחד בגוני הבשר ובבדי הרקע.

הציור עבר שחזור משמעותי בשנת 1986 על ידי המשמר מייקל סוויקליק, אשר הסיר לכה ישנה והשיב את הצבעים הקרובים למצבם המקורי.

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:גוארצ'ינו: ציורים
קטגוריה:הגלריה הלאומית לאמנות וושינגטון: ציורים
חנרל קאררה (פרובינציה)

**פרובינציית חנרל קאררה** (בספרדית: **Provincia de General Carrera**) היא אחת מארבע פרובינציות של מחוז אייסן (XI) הנמצא בדרום צ'ילה. עיר הבירה שלה היא צ'ילה צ'יקו.

## גאוגרפיה ודמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של 2017 שנעשה על ידי המכון הלאומי לסטטיסטיקה של צ'ילה (INE), הפרובינציה משתרעת על שטח של 11,919.5 קילומטרים רבועים והיו בה 7,531 תושבים (4,022 גברים ו-3,509 נשים), כלומר צפיפות אוכלוסין של 0.6 תושבים לקילומטר מרובע. לפי מפקד האוכלוסין של 2002, 3,042 (44%) חיו באזורים עירוניים ו-3,879 (56%) באזורים כפריים.

בין מפקדי האוכלוסין של 1992 ל-2002 גדלה האוכלוסייה ב-6% (392 נפשות), בעוד שבין 2002 ל-2017 היא גדלה ב-9.2% (610 נפשות).

## מינהל
כפרובינציה, חנרל קאררה היא חטיבה מנהלית ברמה השנייה, המנוהלת על ידי מושל פרובינציאלי שמונה על ידי נשיא צ'ילה. ומורכבת משתי קומונות, ריו איבאנייס וצ'ילה צ'יקו; כל אחת מהן מנוהלת על ידי עירייה, שבראשה עומד אלקלדה.

מושלת המחוז היא נסה ואסקז א. (.Vanessa Vásquez E). (נכון למאי 2025)

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:צ'ילה: פרובינציות
קטגוריה:אייסן
בלמסדה (צ'ילה)

**בלמסדה** (בספרדית: **Balmaceda**) הוא כפר צ'יליאני הממוקם דרומית מזרחית לקויאיקה במחוז אייסן, בקרבת הגבול עם ארגנטינה. בבלמסדה יש כ-500 תושבים, ויש בה את נמל התעופה בלמסדה - הגדול ביותר במחוז אייסן - ותחנה מטאורולוגית.

## היסטוריה
המתיישבים הראשונים הגיעו לאזור בתחילת המאה ה-20, לאחר שגורשו מארגנטינה בעקבות שינוי בשרטוט הגבול בין צ'ילה לארגנטינה ב-1902. בשנת 1917 נוסדה בלמסדה רשמית ונקראה על שמו של נשיא צ'ילה חוסה מנואל בלמסדה. בלמסדה הייתה בתחילה אחת מהיישובים הגדולים ביותר במה שהוא כיום מחוז אייסן.

## תחבורה
בלמסדה מקושרת לכביש 40 הארגנטינאי דרך 102 קילומטרים של כביש חצץ (ללא מדרכה - מידע מאי/2019).

## אקלים
האקלים של בלמסדה הוא שילוב יוצא דופן של המאפיין הים תיכוני היבש בקיץ, האופייני יותר למרכז צ'ילה, עם המאפיינים האוקיינוסים התת-קוטביים האופייניים יותר לדרום צ'ילה. יש לה אקלים ים-תיכוני בקיץ חם, הגובל באקלים ים תיכוני קר-קיצי נדיר ביותר (שיטת קפן גבולי *Csc*), עם קיץ קצר, אם כי יבש, וחורפים ארוכים, מעט מושלגים אם כי לא חמורים. עם זאת, המשקעים נמוכים באופן ניכר מאשר בחופי צ'ילה בגלל צל הגשם של הרי האנדים, שהם בערך שישית עד שביעית ממה שמתקבל בחוף באותו קו רוחב. שלג נפוץ מאוד במהלך החורף, אך לעיתים רחוקות נערם על הקרקע.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1917
קטגוריה:צ'ילה: יישובים
קטגוריה:אייסן
תרבות כיש

ממוזער| תל עתיק בעיר כיש, מסופוטמיה, מחוז בבל, עיראק
**תרבות כיש** על פי תיאוריה שהציע איגנץ גלב כללה את האתרים אבלה ומארי בלבנט, את נגר בצפון, ואת האתרים הפרוטו-אכדיים אבו סלאביך וכיש במסופוטמיה המרכזית, בתקופה המוקדמת של השפות שמיות מזרחיות במסופוטמיה ובלבנט. התקופה החלה בראשית האלף ה-4 לפנה"ס והסתיימה עם עליית האימפריה האכדית. עם זאת, תיאוריה זו נדחתה על ידי מחקר מאוחר יותר.

## סקירה כללית
על פי התיאוריה, האוכלוסייה השמית המזרחית היגרה מהלבנט של ימינו והתפשטה לתוך מסופוטמיה. האוכלוסייה החדשה עשויה הייתה לתרום לקריסת תקופת אורוכ בסביבות 3100 לפנה"ס. התרבות השמית המזרחית הקדומה התאפיינה בדמיון לשוני, ספרותי ואורתוגרפי שהשתרע מאבלה במערב ועד אבו סלאביך במזרח.

שמות פרטיים מהעיר השומרית כיש הצביעו על אופי שמי של האוכלוסייה המקומית, מה שמעיד כי בעיר היה מרכיב שמי משמעותי כבר מראשית ההיסטוריה המתועדת.  מכיוון שגלב ראה בכיש את מרכז התרבות הזו, הוא העניק לה את שמה.

המאפיינים המשותפים של הערים בתרבות זו כללו שימוש במערכת כתב שכללה לוגוגרמות לא-שומריות, מערכת אחידה לקריאת חודשי השנה, שיטת תיארוך על פי שנות מלכים ושיטת מדידה דומה. עם זאת, לכל עיר הייתה מערכת שלטון מלוכנית משלה.

בעוד ששפות מרי ואבלה היו קרובות זו לזו, כיש ייצגה ישות לשונית שמית מזרחית נפרדת, שדיברה ניב ייחודי (כישית), השונה הן מהאכדית הקדם-סרונית והן מהשפה האבלאית.

התיאוריה נדחתה ממספר סיבות: הדמיון הלשוני, הספרותי והתרבותי בין חלקי תרבות כיש התגלה כקטן יותר מכפי שגלב שיער, תפקידה המרכזי של כיש לא הוכח, וישנם מחקרים הטוענים כי עדויות אונומסטיות (חקר שמות פרטיים) ואחרות מצביעות על כך שדוברי השפות השמיות היו עדיין מיעוט קטן בבבל הצפונית במהלך התקופה המדוברת.

## הערות שוליים

קטגוריה:שומר
פייאל קפדיה

**פייאל קפדיה** (בהינדי: **पायल कपाड़िया**; נולדה ב-4 בינואר 1986) היא יוצרת קולנוע הודית.

## קורות חייה
קפדיה נולדה במומבאי ב-4 בינואר 1986 לציירת ואמנית הווידאו נאליני מלאני ולפסיכואנליטיקאי שיילש קפדיה.

קפדיה הלכה לבית הספר רישי ואלי, פנימיה באנדרה פרדש. כחלק ממועדון הסרטים של בית הספר היא נחשפה לראשונה ליוצרי סרטי אוונט-גארד ובהם ריטוויק גאטאק  ואנדריי טרקובסקי. היא למדה במכללת סנט חביאר במומבאי, וקיבלה תואר שני ממכללת סופיה לנשים של אוניברסיטת מומבאי.היא עבדה חמש שנים במומבאי, בפרסום וסיוע לאמן וידאו.

לאחר מכן היא המשיכה ללמוד בימוי קולנוע במכון הקולנוע והטלוויזיה של הודו.

## קריירה
ב-2017, סרטה הקצר "ענני אחר הצהריים" היה הסרט ההודי היחיד שנבחר לפסטיבל קאן ה-70.

בשנת 2021, היא זכתה בפרס עין הזהב לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל קאן ה-74 על סרט הבכורה שלה " לילה של לא לדעת כלום" .

בשנת 2024, היא זכתה בפרס גרנד פרי בפסטיבל קאן ה-77 על הסרט העלילתי "כל מה שאנחנו מדמיינים כאור". הסרט גם זיכה אותה במועמדות לפרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר.

הסרט הוצג כסרט מיוחד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-54 ברוטרדם, שם הוקרן ב-30 בינואר 2025.

## פילמוגרפיה

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תסריטאים הודים
קטגוריה:במאי קולנוע הודים
קטגוריה:במאיות קולנוע הודיות
קטגוריה:ילידות 1986
קטגוריה:הודים שנולדו ב-1986
עין אל-פיג'ה

**עֵין אל-פֵיגָ'ה** (בערבית: **عين الفيجة**) היא עיירה קטנה בדרום סוריה, במחוז ריף דמשק ובה מעיינות גדולים, הנושאים את אותו שֵם, ששימשו ומשמשים מקור מים חשוב לדמשק.

## מיקום
העיירה ממוקמת כ-25 קילומטרים צפונית-מערבית לדמשק, וכ-23 קילומטרים דרומית מזרחית לאל-זבדאני.

המעיינות נמצאים בגובה 890 מטרים מעל פני הים והם נשפכים לנהר ברדא שבוואדי מתחתם.

עין אל-פיג'ה הייתה אחת מתחנות הרכבת על מסילת הברזל מדמשק אל אל זבאדני ומשם לכיוון לבנון.
## היסטוריה
### אטימולוגיה
היישוב קיים עוד מהתקופה היוונית (ואולי קודם לכן). הוא נבנה בסמוך למעיינות שבאזור. ביוונית: **πηγή**, בתעתיק עברי: **פִּיגִי,** פירושו מעיין, מקור מים.

### המאה ה-1 לספירה
הרומאים בנו מקדש בעין אל-פיג'ה ושרידיו נשתמרו. המקדש מורכב משני חלקים, התחתון בחזיתו, שבאמצעו יוצא המעיין והעליון בצד הצפוני, מעל המצוק הסלעי, בגובה של יותר מחמישה מטרים מעל הגוש התחתון.

באתר וסביבתו התגלו מטבעות ברונזה מהתקופה הרומית, בין מטבעות אלו ישנם שלושה בולטים: האחד מתוארך לתקופת הקיסר מקרינוס (217–218), מטבע נוסף מתקופתה של , אשתו של הקיסר פיליפוס הערבי (244–249), והמטבע השלישי מתוארך לתקופת שלטונו של הקיסר אלאגבאלוס (218–222 לספירה) והוא נושא תבליט של אל המחזיק בקרן פריון.

### המאה ה-20
ב-1907 התקינו השלטונות העות'מאניים את צינור המים הנקיים הראשון במעיינות. ב-1921 ביקשו הצרפתים לספק מי שתייה לדמשק ממעיין פיג'ה, באמצעות חברה צרפתית, אך הפרויקט נגנז מחשש שזרים ישלטו במשאב חיוני זה.

בשנת 1924 נוסדה חברת "עין אל-פיג'ה", במטרה להזרים מים מהמעיין למטרות שתייה והשקיה. שלב הבנייה החל בסוף 1925, אך העבודות הופסקו עקב המרד הסורי הגדול, 1928-1926 ונמשכו לאחריו. הפרויקט נחנך ב-3 באוגוסט 1932.

### מלחמת האזרחים בסוריה
במהלך המהפכה הסורית שפרצה ב-2011, אזור עין אל-פיג'ה היה עד לסכסוך אלים בשל חשיבותו האסטרטגית כמקור מרכזי לאספקת מים לבירה דמשק. בסוף 2016 ותחילת 2017, נגרם לעיר ולמעיין פיג'ה נזק רב כתוצאה מהפגזות ועימותים בין הצדדים הלוחמים, השמדת כמה מתקני מים וניתוק האספקה לדמשק למשך שבועות.

## דמוגרפיה
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה, העיירה מנתה 3,806 נפש, רובם עובדים בחקלאות. העיירה היא המרכז האדמיניסטרטיבי של נפת עין אל-פיג'ה (שמונה: 19,584 תושבים), אם כי איננה היישוב הגדול ביותר בנפה. רוב התושבים הם מוסלמים סונים.

## קישורים חיצוניים

* צילומים מהמקום וההיסטוריה שלו (כתבה בערבית).

## הערות שוליים

קטגוריה:סוריה: יישובים
ג'קי צ'אן (שיר)

"**ג'קי צ'אן**" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי בר צברי. הוא פורסם בהוצאה עצמית ב-16 בפברואר 2025, והופץ לשירותי הסטרימינג על ידי חברת PIL כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.

## רקע וכתיבה
"ג'קי צ'אן" נכתב והולחן על ידי צברי ועדי לוי, שגם הפיקו אותו מוזיקלית לצד רון בקאל. השיר מציג מערכת יחסים סוערת ורוויית מתח בין הדובר לבת זוגו, המתוארת כדמות בלתי צפויה ותזזיתית. הדובר מודע לכך שהיא תעזוב אותו, אך מתקשה להשלים עם המציאות הזו. הוא משתמש בדימויים רבים, כמו "אני ג'קי צ'אן יוצא למלחמה" כדי לתאר את תחושת המאבק הפנימי שהוא חווה, ולעומת זאת, מציג את בת זוגו כדמות אייקונית ובלתי מושגת, "את מרילין מונרו".

## הצלחה מסחרית
"ג'קי צ'אן" הפך ללהיט ברחבי מדינת ישראל הוא השומע רבות בתחנות הרדיו במדינה. במצעד הפזמונים של מדיה פורסט ישראל הגיע בשיאו למקום השישי.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי בר צברי
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים על ידוענים
לאיפה שתלך

"**לאיפה שתלך**" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן את השיר הוציאו ב-25 בפברואר 2025 לאור חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.

## רקע וכתיבה
"לאיפה שתלך" נכתב, הולחן והופק על ידי טהר שפי רפלד, דניאל צ'רננקו ונאור טיבי. השיר מתאר מערכת יחסים סבוכה, מלאת משיכה ותשוקה, אך גם ספקות ופחדים. הדוברת חשה שהיא חיה באשליית סיפור אהבה מושלם, אך המציאות טופחת על פניה. היא מנסה להגן על עצמה מפני כאב באמצעות ריחוק, אך בד בבד מתקשה לתת לעצמה לעזוב.

## הצלחה מסחרית
"לאיפה שתלך" הפך ללהיט ברחבי מדינת ישראל. הוא הושמע רבות בתחנות הרדיו במדינה. במצעד הפזמונים של מדיה פורסט ישראל הגיע בשיאו למקום הרביעי.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי עדן בן זקן
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הליקון ארומה מיוזיק
קטגוריה:סינגלים בהוצאת שרית הפקות
קרב דיר אל-בלח (2024)

**קרב דיר אל-בלח** היה קרב במסגרת מלחמת חרבות ברזל, בין כוחות צק"ח 7 של צה"ל לבין ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה. הקרב החל ב-8 באוגוסט 2024 והסתיים ב-29 באוגוסט 2024.

## רקע
קרב דיר אל-בלח היה חלק רצף מבצעים במרחב ח'אן יונס ודיר אל-בלח, ונועד להשיג שליטה מבצעית על המרחב וצירים מרכזיים, לפגוע בתשתיות טרור, להשמיד תוואי תת-קרקע (תת"ק) של חמאס ולהכריע את פלוגות שלו.

כוחות צק"ח 7 כללו את גדוד 77, גדוד רותם, גדוד 202 וגדחה"ן 603, כאשר ב-16 באוגוסט הצטרף ללחימה גם גדוד 82.

## מהלך הקרב
ב-8 באוגוסט 2024 החל הקרב עם כניסת כוחות צק"ח 7 למרחב ח'אן יונס והתקדמות לעבר דיר אל-בלח. הקרב התאפיין בלחימה קרקעית אינטנסיבית בליווי סיוע אווירי נרחב, שבמהלכה הושמדו מעל 100 מטרות טרור.

ב-21 באוגוסט פרסם דובר צה"ל בערבית אל"ם אביחי אדרעי הוראה לתושבי החלק הדרומי של דיר אל-בלח, להתפנות באופן מידי.

במהלך הקרבות חשפו כוחות יהל"ם וגדחה"ן 603 שישה תוואי תת-קרקע באורך כולל של 5.5 ק"מ, בהם מנהרה באורך 500 מטרים ששימשה את ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. במנהרות שימשו את חמאס להעברת כוחות ואמל"ח. בסיום הקרב התוואים פוצצו והושמדו.

## תוצאות הקרב
* חיסול 95 מחבלים.
* השמדת 250 איתורי אויב ומחסני אמל"ח.
* השמדת מתחם לחימה - "מוצב הרוחות".
* השמדת שישה תוואי תת-קרקע (תת"ק).

## הערות שוליים

דיר אל-בלח (2024)
קטגוריה:2024 בישראל
דיר אל-בלח (2024)
קטגוריה:מחנות המרכז: קרבות
קטגוריה:2024 ברצועת עזה
ז'אק וברטה ליפשיץ

**ז'אק וברטה ליפשיץ** הוא ציור שמן על בד משנת 1916 מאת אמדיאו מודיליאני. הוא מתאר את חברו של מודיליאני, הפסל ז'אק ליפשיץ, עומד לצד אשתו היושבת ברטה.

מודיליאני וליפשיץ עברו שניהם לצרפת בגיל צעיר, היו ממוצא יהודי, והפכו לידידים קרובים שפעלו באותם חוגים אמנותיים בפריז. על אף הדמיון ביניהם, היו הבדלים משמעותיים: ליפשיץ גילם חריצות אמנותית, בעוד שמודיליאני נמשך לחיי הבוהמה ולפזרנות.

לפני שצייר את "ז'אק וברטה ליפשיץ", הכין מודיליאני סדרת רישומים מקדימים, שמתוכם שרדו חמישה: שניים של ליפשיץ, שניים של ברטה, ואחד שבו שניהם בתנוחה הסופית של הציור ליפשיץ תיאר את התפתחות הציור שנים מאוחר יותר:

ליפשיץ חש אי נוחות לקבל את הציור תמורת עשרה פרנק בלבד, ולכן ניסה לעכב את מסירתו כדי שמודיליאני ימשיך לעבוד עליו. "אתה יודע", אמרתי, "פסלים אוהבים יותר חומריות." "ובכן", ענה, "אם אתה רוצה שאקלקל אותו, אני יכול להמשיך." "כנראה הזמן הארוך ביותר שהוא עבד אי פעם על ציור אחד".
ימין|ממוזער| אמדיאו מודיליאני. ''חתן וכלה'', 1915. נושאי הדיוקן הכפול הנוסף של מודיליאני נראים כ"בובות אופי", ואילו ז'אק ליפשיץ ואשתו "הופכים לבני אדם". 
*ז'אק וברטה ליפשיץ* הוא אחד משני הדיוקנאות הכפולים היחידים שצייר מודיליאני, ונודע בזכות המחקר המורכב והחידתי שלו בנוגע לניגודים שבין אישיותם של המוצגים. ליפשיץ מוצג עם אשתו ברטה קיטרוסר, משוררת רוסייה, בדירתם הפריזאית, אשר הייתה בעבר ביתו של הפסל קונסטנטין ברנקושי. השניים מוצבים מול רקע ארכיטקטוני מופשט, כאשר ליפשיץ לבוש בהידור, ועומד בנונשלנטיות עם ידו על כתפה של ברטה. הבעות הפנים המזכירות מסכות הובילו לפרשנויות שונות.

ביוגרף מודיליאני, ורנר שמלנבאך, השווה בין "ז'אק וברטה ליפשיץ" לבין "כלה וחתן" משנת 1915, וציין כי חלה התפתחות מציור פורמלי של "טיפוסים" להבנה מעמיקה יותר של אופי אינדיבידואלי.

לאחר מותו של מודיליאני בשנת 1920, ליפשיץ יצר את מסכת המוות שלו, והכין שנים-עשר יציקות גבס עבור חבריו ומשפחתו של האמן. זמן קצר לאחר מכן, החליף ליפשיץ את הציור עם סוחר אמנות בתמורה להחזרת פסלים ש"לא חשבתי עוד שהם מייצגים אותי." הציור נרכש בשנת 1922, ונכנס לאוסף מכון האמנות של שיקגו בשנת 1926 במסגרת אוסף הזיכרון של הלן בירץ' בארטלט.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-20
קטגוריה:ציורי זוגות
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
Global Poker Index

**Global Poker Index** (מוכר כ-**GPI**) הוא מערכת דירוג לשחקני פוקר, המתבססת על תוצאות טורנירי פוקר ברחבי העולם. ניקוד השחקנים מחושב לפי נוסחה המשלבת את המיקום בטורניר, רמת הקושי שלו, עלות הכניסה, מספר השחקנים המשתתפים ופרמטרים נוספים.

## היסטוריה
ה-GPI נוצר כחלק מליגת הפוקר Epic Poker League ב-2011, במטרה לחשב את דירוגי השחקנים ולקבוע את הפרסים אותם יקבלו. הליגה נוהלה על ידי ג'פרי פולק, אנני דיוק ומאט סאבאג' עד לפשיטת הרגל של חברת האם Federated Sports + Gaming ב-2012. החברה ושיטת חישוב הדירוג נרכשו על ידי אלכסנדר דרייפוס, ואריק דניס מונה לנשיא הארגון החדש.

## תחרות ופרסים
ב-2012, ה-GPI החל להעניק מספר פרסים לקהילת הפוקר באירופה. הפרסים כללו את שחקן השנה, פריצת השנה איש השנה בתעשייה. ב-2014 הוספה קטגוריה לשחקנית השנה. ב-2015 החל להתקיים טקס מקביל עבור שחקני פוקר בארצות הברית וקנדה.

החל משנת 2019, ה-GPI איחד את הפרסים והחל לארגן טקס פרסי פוקר שנתי בשם Global Poker Awards (GPA). הטקס התקיים לראשונה ב-5 באפריל 2019 והעניק פרסים על ביצועים בשנת 2018. בכל שנה משתנות הקטגוריות, אך כללו באופן קבוע את פרסי שחקן ושחקנית השנה לפי דירוגם ב-GPI, פריצת השנה, טורניר השנה, איש השנה בתעשייה, עיתנאי השנה ועוד.

### שחקן ושחקנית השנה

* פרס לשחקנית השנה החל ב-2014
* לא חולקו פרסים ב-2020 עקב מגפת הקורונה

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פוקר
קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:פרסי פוקר
פומיהיקו מאקי

**פומיהיקו מאקי** (ביפנית: **槇 文彦**; 6 בספטמבר 1928 – 6 ביוני 2024) היה אדריכל יפני זוכה פרס פריצקר לשנת 1993 ופרס וולף לשנת 1988. בעבודותיו שילב מאקי בין מסורות יפניות לחדשנות מודרניסטית, כמו כן ניסח מאקי תאוריה אדריכלית שבאה לידי ביטוי בהגדרת חללים ייחודיים בפרויקטים שלו .

## ביוגרפיה
מאקי נולד בטוקיו בספטמבר 1928. הוא סיים  (.B.Sc) באוניברסיטת טוקיו ב-1952. מאקי המשיך את לימודיו ב במישיגן וסיים  (.M.Arch) בשנת 1953. לאחר מכן, הוא סיים תואר שני נוסף באדריכלות (.M.Arch) ב (GSD) של אוניברסיטת הרווארד ב-1954. לאחר סיום לימודיו, הוא התמחה ועבד בחברות  (SOM), בניו יורק וב, בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.

בשנת 1956 החל לשמש בתפקיד עוזר הוראה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס שם גם נבחר לתכנן את עבודתו הראשונה בארצות הברית, מרכז אמנות בקמפוס האוניברסיטה. שנים לאחר מכן, ב-2006 חזר לשם לתכנן בקמפוס את אחת מיצירותיו הידועות - מוזיאון קמפר לאמנות.

בשנת 1960 חזר ליפן והיה ממייסדי סגנון ה במקביל עבד עבור מספר משרדים אמריקאיים. בשנת 1965 הקים את משרדו מאקי ושות'. מאקי תכנן פרויקטים רבים ביפן, ארצות הברית, אירופה, הודו וקנדה.

מלבד פרס פריצקר ופרס וולף זכה מאקי בפרסים ועיטורים רבים ביניהם  ב-1990,  מטעם איחוד האדריכלים הבין-לאומי (UIA) ב-1993, הפרמיום אימפריאלה ב-1999 ומדליית הזהב של AIA ב-2011.

מאקי מת ב-6 ביוני 2024 בגיל 95.

## גלריה

קובץ:Kemper Art Museum at Wash U.jpg|מוזיאון קמפר לאמנות, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, 2006
קובץ:Tokyo Metropolitan Gymnasium 2008.jpg|הגימנסיון של מטרופולין טוקיו, 2008
קובץ:Aga Khan Museum in Toronto - Entrance.jpg|מוזיאון אגא חאן, טורונטו, 2014
קובץ:Shimane Museum of Ancient Izumo.JPG|מוזיאון איזומו העתיקה, שימאנה, יפן
קובץ:Shimane Museum of Ancient Izumo No,1.JPG|מוזיאון איזומו העתיקה מבפנים
קובץ:NYC - Four World Trade Center - panoramio (1).jpg|מגדל 4 במרכז הסחר העולמי, 2013
קובץ:Hillside Terrace, Building C 20241020.jpg|בניין הטרסות, טוקיו, 1972
קובץ:Parc d'Ebisu-higashi 2.jpg|השירותים של טוקיו, 2020


## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים יפנים
קטגוריה:זוכי פרס פריצקר
קטגוריה:זוכי פרס וולף לאדריכלות
קטגוריה:אדריכלים מודרניסטים
קטגוריה:זוכי מדליית הזהב של AIA
קטגוריה:זוכי פרס פרמיום אימפריאלה לאדריכלות
מגנט למקרר

שמאל|ממוזער|280px|אוסף של מגנטים למקרר
[ממוזער| מגנטים למקרר בצורות של [האלפבית הלטיני אשר לעיתים רבות משמשים ילדים צעירים ללימוד קריאה]]
**מגנט למקרר**, או **מגנט מודפס**, הוא חפץ מגנטי קטן המשמש בדרך כלל לחיבור פתקים, תמונות או אלמנטים דקורטיביים שונים לדלת המקרר או למשטחי מתכת אחרים. מגנטים למקרר מיוצרים במגוון צורות, גדלים ועיצובים. מגנטים למקרר רבים משמשים לקידום מכירות בעוד שרבים מהם מהווים גם פרטי מזכרת פופולריים או פרטי אספנות.

מגנטים למקרר הפכו פופולריים לקראת אמצע המאה ה-20 כאשר מכשירי חשמל ביתיים עם משטחי מתכת הפכו נפוצים במיוחד.

## סוגים
* **מגנטים לקידום מכירות** - בתי עסק רבים בוחרים לייצר ולתת ללקוחותיהם מגנטים למקרר כחלק מקמפיין הפרסום של בית העסק. לרוב הפריטים הללו יכילו את שם העסק, הלוגו, פרטי קשר ו/או הסלוגן של החברה. הנוהג נפוץ במיוחד במסעדות ובקרב נותני שירות מקומיים שונים.
* **מזכרות** - מגנטים למקרר מהווים גם מזכרות פופולריות עבור תיירים. לעיתים רבות מגנטים למקרר מהסוג הזה מכילים תמונות של אטרקציות תיירותיות בולטות באותם היעדים, קווי הרקיע באותם היעדים, דגלים לאומיים או סמלים תרבותיים המזוהים במיוחד עם אותו היעד. אנשים רבים נוהגים לאסוף מגנטים מהסוג הזה כמזכרות ממסעותיהם בעולם. בישראל נהוג לשמור גם מגנטים כמזכרות ממסיבות ואירועי שמחה כמו חתונות, ומארגני האירוע מזמינים לשם כך "צלם מגנטים" ייעודי.
* **מגנטים פונקציונליים** - סוג זה משמש לפונקציות אחרות, כגון פותחני בקבוקים, מדי חום, לוחות ציור או אטבים להחזקת ניירות מרובים.
* **מגנטים דקורטיביים** - חלק גדול מהמגנטים למקררים נועדו אך ורק לקישוט, וכוללים עיצובים אמנותיים, משפטים מצחיקים או מכילים אזכורים לתרבות הפופ.

## איסוף מגנטים למקרר
ישנם אנשים רבים שאוספים מגנטים למקרר מסוג מסוים, כגון מזכרות מטיולים בעולם, או מגנטים למקרר בנושא המשמש להם כתחביב.

בשנת 2010 לואיז ג'יי גרינפרב מהעיר הנדרסון שבנבדה הוכרה על ידי ספר השיאים של גינס כבעלת אוסף המגנטים למקרר הגדול בעולם אשר כלל באותה העת מעל ל-30,000 פריטים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קישוט
קווין הולמסטרם

**קווין הוֹלְמְסְטְרֶם** (; נולד ב-12 בדצמבר 1993) הוא מוזיקאי וקומיקאי פיני-שוודי. הוא חלק מלהקת קאי מאז שנת 2009 יחד עם אקסל אומן ויאקוב נורגור.

## קריירה
הולמסטרם למד הפקת סאונד ועיצוב לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת ארקדה למדעים יישומיים. הוא מכונה 'ביג קֶב' על שם איש העסקים האוסטרלי בשל העובדה שהוא מכריז באופן קבוע 'אני מתרגש!' ('!I'm excited'). הכינוי נקבע לאחר סקר ברשתות החברתיות של קאי.

הולמסטרם, יחד עם להקתו קאי, השתתפו בתחרות השירים מלודיפסטיבלן 2025 עם השיר "Bara bada bastu" וזכו בתחרות. הם ייצגו את שוודיה בתחרות האירוויזיון 2025. השיר הולחן ונכתב על ידי הולמסטרם, אקסל אומן, יאקוב נורגור, רוברט סקוברונסקי, קריסטופר סטרנדברי ואנדרש ורטהוב.

## חיים אישיים
הולמסטרם מתגורר עם אשתו לינה בקאליו שבהלסינקי. בני דודיו של הולמסטרם הם גולש הסקי לשעבר מתיאס סטרנדוואל וכדורגלן העבר סבסטיאן סטרנדוואל.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים פינים
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1993
קטגוריה:שוודים של פינלנד
נאפה (להקה)

**נַאפָּה** (בפורטוגזית: **Napa**, מעוצב באותיות גדולות: **NAPA**) היא להקת אינדי פורטוגזית, שהוקמה במדיירה. בין חבריה נמנים דיוגו גואיש, פרנסישקו סוזה, ז'ואאו גיליירמה גומש, ז'ואאו לורנסו גומש וז'ואאו רודריגש. הלהקה ייצגה את  באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ, עם השיר "Deslocado".

## קריירה
נאפה הוקמה בשנת 2013 בארכיפלג מדיירה בשם "מן און דה קאוץ'" (באנגלית: Men On The Couch, "גברים על הספה"). סגנונה הושפע מאמנים רבים, דוגמת ארקטיק מאנקיז, רד הוט צ'ילי פפרז והביטלס. רוב שיריה הוקלטו במרתף הבית של אחד מחבריה. בשנת 2019 פרסמה הלהקה את סינגל הבכורה שלה, "Senso comum", שהוקלט באולפני בלאקשיפ בסינטרה. הפרויקט מומן באמצעות מימון המונים, שהצליח להרוויח 3,500 אירו.

בשנת 2023 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השני שלה, *Logo se vê*, ושינתה את שמה לנאפה. בשנת 2024 יצאה לסיבוב הופעות ברחבי פורטוגל. מאוחר יותר העלתה לאקרנים סרט תיעודי על הופעותיה השונות בשם "O Mundo Continua a Girar".

ב-23 בינואר 2025 אישר תאגיד השידור הפורטוגזי כי נאפה עתידה להשתתף בקדם הלאומי לאירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ. שירה לתחרות היה "Deslocado", והוא דורג בערב הגמר במקום הראשון.

פורטוגל הופיעה שביעית בתחרות, אחרי  ולפני . בסוף הערב הוכרזה פורטוגל כאחת מעשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר. מאוחר יותר התברר כי פורטוגל דורגה במקום התשיעי עם 56 נקודות.

זמן קצר לאחר שידור חצי הגמר הראשון נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. פורטוגל שובצה להופיע במחצית השנייה. ב-16 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. פורטוגל שובצה כהופעה ה-21, אחרי  ולפני . נאפה דורגה במקום ה-21 עם 50 נקודות; 37 נקודות מהשופטים, ו-13 נקודות מהקהל.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* 2019: *Senso comum*
* 2023: *Logo se vê*

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:להקות פורטוגליות
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2025
קטגוריה:נציגי פורטוגל באירוויזיון
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2013
אדם וחוה ליד עץ הדעת טוב ורע

**אדם וחווה ליד עץ הדעת טוב ורע** (בצרפתית: **Adam et Ève près de l’arbre du Bien et du Mal**) הוא ציור המשתייך לאסכולה ההולנדית ומיוחס לפיטר ואן דר ורף (1665–1722), אחיו של הצייר אדריאן ואן דר ורף (1659–1722). היצירה שמורה במחלקת הציורים תחת מספר האוסף INV 1939, וכן רשומה גם תחת MR 1099.

## תיאור היצירה
הציור מתאר סצנה מתוך המקרא (), שבה חוה קוטפת את הפרי האסור מעץ הדעת טוב ורע, הנמצא במרכז היצירה מימין ומופיע כשהוא עמוס פירות. התמונה מהווה העתק מדויק של "משפט פאריס" שצויר על ידי אדריאן ואן דר ורף בשנת 1712, אשר הוצג בעבר במוזיאון בדרזדן ונהרס בשנת 1945. כמה אלמנטים איקונוגרפיים נותרו מן הציור המקורי, כגון היונים המקושרות לסיפורם של פאריס וונוס, בעוד שהלטאה מופיעה כאן כסמל לרוע.

## ייחוס ומקור
היצירה נחשבת להעתק נאמן של סגנונו של אדריאן ואן דר ורף, ויוחסה לפיטר ואן דר ורף, אחיו הצעיר, כבר בסוף המאה ה-18. בגב הציור נמצאה כתובת מתקופת המהפכה הצרפתית המציינת את שמו של פייר ואן דר ורף, וכן את מקור היצירה – שהייתה שייכת בעבר לנסיך מון בארי, מהגר מצרפת. הציור נבחר להיכלל באוסף המוזיאון על ידי דנון.

## היסטוריה
הנסיך דה מונבריי היה שר המלחמה של צרפת. במהלך המהפכה הצרפתית הוחרמה היצירה מביתו שבפריז. על פי הערכת החוקר ז'אן-פייר סמואיו, בהתבסס על כיתוב בגב היצירה, אשר נכתב ככל הנראה בידי ז'אק לאבלה, מזכיר מועצת המוזיאון המרכזי לאמנויות ולימים המזכיר הכללי של מוזיאון נפוליאון, היצירה שהוחרמה נמכרה על ידי מחלקת הסן. עם זאת, היא נשמרה עבור המוזיאון המרכזי לאמנויות בהוראת דומיניק ויוואן דנון, ששימש כמנהל הכללי של המוזיאון. בהתאם לטרמינולוגיה המופיעה ברישום זה, האירוע התרחש בין נובמבר לאוגוסט. בתקופת הקיסרות הראשונה, היצירה הוצבה בארמון סן קלו תחת השם "פייר ואן דר ורף", כפי שמעיד מסמך מאותה תקופה.

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיאון הלובר: ציורים
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:אדם וחוה בציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:עצים בציורים
קטגוריה:ציורי פירות
אמא (פסל)

**אמא** (בצרפתית: **Maman**) הוא פסל עשוי ברונזה, פלדת אל-חלד ושיש מאת האמנית לואיז בורז'ואה. הפסל מתאר עכביש והוא אחד מהפסלים הגדולים בעולם, בגובה של יותר מ-9 מטרים וברוחב של יותר מ-10 מטרים.

בבטן הפסל יש שק המכיל 32 ביצי שיש, והוא עשוי ברונזה מלוטשת. בורז'ואה יצרה את הפסל בשנת 1999 כחלק מהזמנת הפתיחה של סדרת יוניליוור לטייט מודרן שבלונדון. הפסל המקורי היה עשוי פלדה, ולאחר מכן נוצרו שש יציקות נוספות מברונזה.

בורז'ואה בחרה בבית היציקה Modern Art Foundry כדי לצקת את הפסל בשל המוניטין והאיכות הגבוהה של המקום.

## פילוסופיה ומשמעות
[ממוזער|הפסל המקורי משנת 1999 ב[טייט מודרן בשנת 2009]]
בורז'ואה החלה לעסוק בדמות העכביש כבר בציור דיו ופחם קטן משנת 1947, והמשיכה בכך עם פסלה "עכביש" משנת 1996.

הפסל מסמל את החוזק של אמה של בורז'ואה, תוך שימוש במטאפורות של טווייה, אריגה, הזנה והגנה.

אמה של בורז'ואה, ז'וזפין, עבדה בתיקון שטיחי קיר בסדנת שיקום הטקסטיל של אביה בפריז. כאשר הייתה בת 21, אמה נפטרה ממחלה לא ידועה. זמן קצר לאחר מכן, בורז'ואה ניסתה להתאבד בקפיצה לנהר הבייבר, אך אביה הציל אותה.

## מיקומים קבועים

טייט מודרן, לונדון, בריטניה
הגלריה הלאומית של קנדה, אוטווה, קנדה
מוזיאון גוגנהיים בילבאו, בילבאו, ספרד
מוזיאון קריסטל ברידג'ס לאמנות אמריקאית, ארקנסו, ארצות הברית
מוזיאון לאמנות מוריארט, טוקיו, יפן
מוזיאון לי-אום, סיאול, דרום קוריאה
מרכז הכנסים הלאומי של קטר, דוחא, קטר

## מיקומים זמניים

2001 – רוקפלר סנטר, ניו יורק, ארצות הברית
2002 – מוזיאון הארמיטאז', סנט פטרסבורג, רוסיה
2008 – גני טווילרי, פריז, צרפת
2011 – בזל, שווייץ
2015 – מוזיאון מודרנה, סטוקהולם, שוודיה
2020 – מוזיאון וורלינדן, האג, הולנד
2023 – סידני, אוסטרליה
2025 – תאילנד

## גלריה

קובץ:NGC Maman.JPG|בגלריה הלאומית של קנדה, אוטווה
קובץ:Maman de Louise Bourgeois - Bilbao.jpg|במוזיאון גוגנהיים בילבאו, ספרד
קובץ:Maman by Louise Bourgeois at Palacio de Bellas Artes.jpg|בפלאסיו דה בייאס ארטס, מקסיקו סיטי
קובץ:Maman am Bürkliplatz.jpg|בציריך, שווייץ, 2011


## קישורים חיצוניים

*''אמא'' – הגלריה הלאומית של קנדה
*וידאו: "הם מטפסים עליו" – Vimeo

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פסלי בעלי חיים
הרב קונאוויי

**הרברט קלארק הובר קונאווייי הבן** (באנגלית: **.Herbert Clark Hoover Conaway Jr**; ) הוא פוליטיקאי ורופא אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת ניו ג'רזי מאז ינואר 2025. קונאווייי, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כחבר האספה הכללית של ניו ג'רזי בין השנים 1998–2025.

## ביוגרפיה
קונאוויי נולד ב-30 בינואר 1963 במרכז הרפואי סנט פרנסיס שבטרנטון, בירת ניו ג'רזי. הוריו היו אווה כריסטין קונאוויי, אחות בבית החולים, והרב קונאוויי האב, מורה להיסטוריה בתיכון האזורי בורדנטאון. הוא גדל בבורדנטאון ולמד בתיכון המקומי. בשנת 1985 השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת פרינסטון, עם תזה בת 67 עמודים בנושא "אסטרטגיה פוליטית שחורה". בהמשך קיבל תואר דוקטור לרפואה ממכללת ג'פרסון לרפואה שבאוניברסיטת תומאס ג'פרסון, וכן תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ראטגרס בניוארק. קונאוויי היה המחוקק היחיד בניו ג'רזי שנשא הן בתואר דוקטור לרפואה והן בתואר במשפטים.

קונאוויי שירת בחיל הרפואה של חיל האוויר של ארצות הברית בין השנים 1992–1996, והשתחרר בדרגת קפטן. הוא שירת בבסיס חיל האוויר מקגוייר שבמחוז ברלינגטון כרופא כללי וכמנהל משנה של מרכז הרפואה הראשונית. במקביל לפעילותו כמחוקק, הוא המשיך לעסוק ברפואה והתמחה ברפואה פנימית. בהווה הוא משמש כמנהל המרכז לרפואה פנימית במרכז הרפואי סנט פרנסיס בטרנטון. בעבר עבד בבית החולים האוניברסיטאי קופר וניהל מרפאה בווילינגבורו.

בשנת 1997 נבחר קונאוויי לראשונה אל האספה הכללית של ניו ג'רזי כנציג מחוז הבחירה השביעי. באותן בחירות נבחר גם עמיתו למירוץ, ג'ק קונרס, אך בשל תקלות במכונות ההצבעה הוא הושבע ולאחר מכן הודח מתפקידו, והוחלף בספטמבר 1998 על ידי הרפובליקני קנת' ויליאם פוקנר. קונרס נבחר מחדש בבחירות מיוחדות ב-1998, והשניים כיהנו יחד כנציגי המחוז השביעי עד שקונרס התפטר ב-2011. מאז סוף 2011 ועד 2018, עמיתו של קונאוויי לייצוג המחוז היה טרוי סינגלטון, שהמשיך מאוחר יותר לכהונה בסנאט של ניו ג'רזי. משנת 2018 ועד להיבחרו לקונגרס כיהנה לצדו קרול א. מרפי. בין השנים 2002–2005 שימש קונאוויי כסגן יושב ראש האספה הכללית.

קונאוויי התנגד לחוק שהציעה חברת האספה שרלוט ונדרוולק, שנועד לאפשר להורים להחריג ילדיהם מחובת החיסונים המדינתית, בטענה שמדובר ב"מתכון לאסון" שעלול להוביל להתפשטות מחלות. בשנת 2019 הביע תמיכה בחוק לביטול הפטור הדתי מחובת חיסונים כתנאי ללימודים בבתי הספר של ניו ג'רזי.

קונאווי התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של ניו ג'רזי בבחירות 2004, אך הפסיד לרפובליקני ג'ים סאקסון. בשנת 2024 שקל להתמודד שוב על מושב זה לאחר שחבר הקונגרס הדמוקרטי המכהן, אנדי קים, החליט לרוץ לסנאט של ארצות הברית. בדצמבר 2023, לאחר שנבחר מחדש לאספה הכללית של ניו ג'רזי, הודיע רשמית על כניסתו למירוץ. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית נבחר למועמד מפלגתו להחלפת קים, לאחר שגבר על עמיתתו קרול א. מרפי. בבחירות הכלליות גרף 53.2% מקולות הבוחרים ונבחר לבית הנבחרים האמריקאי.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי ניו ג'רזי
קטגוריה:טרנטון (ניו ג'רזי): אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ראטגרס
קטגוריה:רופאים פנימיים אמריקאים
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של ניו ג'רזי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו ג'רזי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אפרו-אמריקאים חברי בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-119 של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
יאקוב נורגור

**יַאקוֹבּ נוֹרְגוֹר** (; נולד ב-22 במרץ 1993) הוא מוזיקאי וקומיקאי פיני-שוודי. הוא חלק מלהקת קאי משנת 2009 ביחד עם אקסל אומן וקווין הולמסטרם.

## קריירה
נורגור למד צילום ועריכה לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת ארקדה למדעים יישומיים. היה מגיש רדיו בשנת 2017. 

נורגור, יחד עם להקתו קאי, השתתפו בתחרות השירים מלודיפסטיבלן 2025 עם השיר "Bara bada bastu" וזכו בתחרות. הם ייצגו את שוודיה בתחרות האירוויזיון 2025. השיר הולחן ונכתב על ידי הולמסטרם, אקסל אומן, יאקוב נורגור, רוברט סקוברונסקי, קריסטופר סטרנדברי ואנדרש ורטהוב.

הוא מכונה 'שַׁאקוֹב' לאחר מערכון עם תאגיד השידור השוודי, שם הציג את עצמו כך.

השיר "ניסן ברומסה", שיר קומדיה של להקת קאי שנכתב על האריה נסון דורמה, משך תשומת לב רבה ברחבי העולם, לא רק בזכות מילותיו המצחיקות, אלא גם בזכות ביצוע השירה המיומן של נורגור בסולם גבוה.

נורגור מגלם דמות בשם ג'ונה בסדרת הקומדיה "האלן".

## חיים אישיים
נורגור מתגורר בהלסינקי עם ארוסתו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים פינים
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1993
קטגוריה:שוודים של פינלנד
אקסל אומן

**אָקְסֶל אוֹמָן** (; נולד ב-6 בפברואר 1993) הוא סופר, מוזיקאי וקומיקאי פיני-שוודי. הוא חלק מלהקת קאי משנת 2009 ביחד עם יאקוב נורגור וקווין הולמסטרם.

## קריירה
### כמוזיקאי
אומן, יחד עם להקתו קאי, השתתפו בתחרות השירים מלודיפסטיבלן 2025 עם השיר "Bara bada bastu" וזכו בתחרות. הם ייצגו את שוודיה בתחרות האירוויזיון 2025. השיר הולחן ונכתב על ידי הולמסטרם, אקסל אומן, יאקוב נורגור, רוברט סקוברונסקי, קריסטופר סטרנדברי ואנדרש ורטהוב.

### כסופר
אומן פרסם שלושה ספרים. אוסף סיפורים קצרים אחד, רומן וספר ילדים. אומן זכה בפרס בתחרות "ארוויד מורנה" (תחרות לסופרים בפינלנד) בשנת 2017.

## חיים אישיים
אומן מתגורר בוואסה ונשוי לאשתו לואיז.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מוזיקאים פינים
קטגוריה:סופרים פינים
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1993
קטגוריה:שוודים של פינלנד
עבד אל-חפיז אל-אשהב

**עבד אל-חפיז עבד א-סלאם אל-אשהב** (בערבית **عبد الحفيظ عبد السلام الأشهب**, תעתיק מדויק: "עבד אלחפיט' אלאשהב"; נובמבר 1927 – 5 במרץ 2018) היה פעיל ערבי-פלסטיני, רופא ושר הדואר והתקשורת לשעבר ברשות הפלסטינית.

## ביוגרפיה
אל-אשהב נולד בעיר חברון, קיבל את השכלתו היסודית בבית הספר היסודי בעיר וסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1946 בירושלים במכללת אבראהימייה. לאחר מכן עבד שלוש שנים כמורה בבתי ספר בחלחול ובחברון.

ב-1949, בעקבות המחסור ברופאים בנפה והתפשטות מחלות, עזב את מקצוע ההוראה והצטרף לפקולטה לרפואה באוניברסיטת דמשק. בעודו סטודנט, הפך להיות מעורב באופן פעיל בתנועות סטודנטים ובמפלגות לאומניות והכיר בין השאר פעילי טרור מפורסמים כמו ג'ורג' חבש. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת דמשק בשנת 1956 עם תואר ראשון ברפואה, ועד מהרה הצטרף לצבא הירדני, ועבד כרופא בשירותי הרפואה המלכותיים. באביב 1957, עקב פעילותו הלאומנית, הוא שוחרר מהצבא, נעצר והושלך לבית כלא צבאי זרקא למשך מספר חודשים.

לאחר שחרורו מהכלא פתח מרפאה פרטית בחברון. בשל פעילותו הלאומנית, עצרו אותו השלטונות הירדניים ב-1958 וגזרו עליו שלוש שנות מאסר, אותן בילה בבתי הכלא של עמאן, חברון ושכם. לאחר ריצוי עונש המאסר, חזר אל-אשהב למרפאתו הפרטית בחברון, והתפרסם בכך שטיפל בחולים עניים ללא תשלום. הוא נשאר פעיל בעבודה סוציאלית ציבורית ובפעילות לאומנית לצד עבודתו המקצועית, ונבחר כחבר במועצת ההסתדרות הרפואית הירדנית וחבר מייסד ויו"ר ועדת המשנה של האגודה בחברון. הוא גם היה שותף להקמת כמה ארגוני צדקה וארגונים לאומניים בנפת חברון, כולל אגודת בוגרי האוניברסיטאות, הסהר האדום הפלסטיני, אגודת ידידי המטופלים, האגודה לתכנון והגנת המשפחה והאגודה לדיור שיתופי.

לאחר מלחמת ששת הימים הוא נעשה פעיל בחזית הלאומית ונבחר כחבר בוועדת ההכוונה הלאומית, שהייתה המנוף למאבק פלסטיני-לאומני ביהודה ושומרון וחבל עזה. הוא השתתף בממשלה הראשונה של הרשות הפלסטינית בשנת 1994 בראשות יאסר ערפאת, שם קיבל את משרד הדואר והטלקומוניקציה שהיה אחראי על הקמת ופיתוח הדואר ביהודה ושומרון וחבל עזה. במסגרת תפקידו זה, חתם אל-אשהב על הסכם שיתוף פעולה עם הממלכה ההאשמית של ירדן, והוא גם ייצג את הרשות הערבית הבינלאומית שהקימה חברת תקשורת.

עבד אל-חפיז אל-אשהב נפטר בחברון בגיל תשעים. אל-אשהב היה נשוי לפעילה בתחומי הנשים והחינוך, היאם אל-חמורי, ולבני הזוג נולדו שלושה ילדים: חאזם, עאסם ומועתסם.

## הערות שוליים

קטגוריה:שרי ממשלת הרשות הפלסטינית
קטגוריה:חברון: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:רופאים פלסטינים
קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1927
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2018
שער האמונה

**שער האמונה** הוא פסל מאת האמן דניאל כפרי, הממוקם בפארק אברשה ביפו העתיקה. הפסל, שנחנך בשנת 1977, עשוי מאבן גלילית ומתאר שלושה אירועים מקראיים מרכזיים: עקדת יצחק, חלום יעקב וכיבוש יריחו. עיצובו כשער מסמל את הכניסה לארץ ישראל ואת הגשמת הבטחת הארץ לאבות האומה. הפסל הפך עם השנים לאטרקציה תיירותית ביפו ומבטא את חזרתו של כפרי אל הדת לאחר מלחמת יום הכיפורים.

## תיאור ומשמעות הפסל
הפסל "שער האמונה" מורכב משני עמודים בגובה ארבעה מטרים, עליהם מונחת קורה עליונה שאורכה זהה. השער משמש כמייצג סמלי להבטחת הארץ לאבות האומה ולמימושה. המזוזה הימנית מתארת את עקדת יצחק, כאשר בניגוד לתיאורים הקלאסיים, אברהם נראה כורע מעל האייל ומניף את יצחק כלפי מעלה. לצד זאת, חקוקה על העמוד הבטחת הזרע שניתנה לאברהם:

המזוזה השמאלית מציגה את חלום יעקב עם סולם ומלאכים העולים ויורדים בו, בליווי הפסוק המתאר את ההבטחה שניתנה לו:

הקורה העליונה מסמלת את מימוש ההבטחה באמצעות כיבוש יריחו, כאשר בצד אחד נראים בני ישראל תוקעים בשופרות להפלת חומות העיר, ובצד השני הם נושאים את ארון הברית.

## רקע והיסטוריה
הפסל "שער האמונה" ממוקם בפארק אברשה שביפו העתיקה, בראש גבעה המשקיפה על נמל יפו. הפארק תוכנן על ידי האדריכל אברהם קרוון, והוא כולל שטחי צמחייה מגוונים, מדשאות, עצי תמר ותאנה, אמפיתיאטרון פתוח להופעות וממצאים ארכאולוגיים שהתגלו במקום. הפסל נבנה בעקבות חזרתו של דניאל כפרי בתשובה לאחר מלחמת יום הכיפורים, והוא היה היצירה הראשונה שפיסל לאחר מכן. כפרי, יליד צ'כוסלובקיה, עלה לישראל בשנת 1949, למד ב"בצלאל" וזכה בפרסים רבים, בהם פרס ירושלים לפיסול ופרס בתחרות בינלאומית במונקו. לאחר תקופה שבה חזר בשאלה, שב כפרי לחיים דתיים ומחלק את זמנו בין ביתו בביתר עילית לבין הסטודיו והגלריה שלו בירושלים. יצירותיו מוצגות במקומות רבים בישראל, ובהם המרכז הרפואי שיבא, מכון ויצמן, נמל התעופה בן-גוריון ויפו העתיקה.

## חפירות ארכאולוגיות
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו מדרום לפסל בשטח שכונה בעבר "השטח הגדול", נחשפו שרידי שער מתקופת השלטון המצרי בארץ ישראל, המתוארך למאה ה-13 לפנה"ס – תקופתו של רעמסס השני, שעל פי המסורת היה פרעה של יציאת מצרים. הכיבוש המצרי של ארץ ישראל החל במאה ה-15 לפנה"ס, בתקופת תחותמס השלישי, ונמשך כ-300 שנה. השער שנמצא בחפירות שוחזר באתר, והוא דומה בצורה מרשימה לפסל "שער האמונה". כתובות הירוגליפיות שהתגלו במקום מציינות את שמו ותוארו של רעמסס השני, ונראה כי השער שייך לארמונו של נציג המלך המצרי.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יפו העתיקה
קטגוריה:תל אביב-יפו: פסלים