open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
קפא"י

**קפא"י** (ראשי תיבות: **קופת פועלי ארץ ישראל**) הייתה קרן שהוקמה על פי הצעת שלמה קפלנסקי בוועידה השנייה של הברית העולמית של פועלי ציון, שנערכה בשנת 1909 בעיר קרקוב. מטרתה – "עידוד ההגירה של פועלים יהודים לארץ-ישראל וביסוסם הכלכלי, החברתי והתרבותי במשק של היישוב". 

את הרעיון להקמת הקופה הגתה רחל ינאית בן-צבי, במאמר שפרסמה בשנת 1907 בעיתון "פארווערטס".

הקפא"י הייתה ארגון של "גדוד העבודה", ומטרתה הייתה לארגן ולפתח שיתוף ייצרני בארץ ישראל. הוועידה השלישית שתוכננה לשנת 1911, עמדה להשלים את תקנון הקפא"י ולהפעילה. ניהולה היה צריך להתבצע על ידי זרוע של הברית העולמית המהווה את המזכירות שלה בארץ ישראל ("משרד העבודה"). הקופה הוקמה בפועל בשנת 1912 בניהולו של דוד בלוך.

הקופה ראתה לנגד עיניה עידוד פועלים יהודים לעבודה בארץ ישראל בדרך של שיתוף והרעיון הקואופרטיבי וזאת על ידי תמיכה כספית בקבוצות קואופרטיביות והשתלמויות מקצועיות לחבריהן או למועמדים להסתפח אליהן. בנוסף תמכה קפא"י ברעיון השיתוף על ידי תמיכה בעיתונות סוציאליסטית והדפסת ספרות מתאימה או תרגומה. קפא"י תמכה גם בהקמת בתי הבראה לפועלים. במהלך מלחמת העולם הראשונה הלוותה קפא"י כספים לאיכרים על מנת שיעסיקו פועלים שסבלו ממחסור בעבודה. 

בשנת 1918 סייעה להקמת איילת השחר וכן סייעה ליישובים האחרים באצבע הגליל: תל חי, מחניים וכפר גלעדי. בשנת 1920 סייעה הקפא"י לוועדת המים בהקמת חברת הספנות העברית הראשונה – החברה לאסדות וספנות חופית בע"מ – אשר רכשה את החלוץ, אסדת משא ממונעת, אונייתו הראשונה של היישוב בא"י שסימנה את ראשיתו של הצי העברי. 

סעיף 2 של ההחלטות השונות שהתקבלו בוועידת היסוד של ההסתדרות קבע "כל המוסדות המטפלים בעניינים הנכנסים לחוג פעולת ההסתדרות, הקיימים עכשיו ברשותן של המפלגות בארץ, עוברים לרשותה של ההסתדרות הכללית.", על סמך סעיף זה בתוספת סעיף ח' של חוקת ההסתדרות שאמר "ההסתדרות הכללית היא היחידה העוסקת בכל העניינים הנכנסים לחוג פעולתה, והיא גם באת הכוח היחידה של כל העובדים בארץ, כלפי פנים וכלפי חוץ, בכל אותם העניינים".
ברית "פועלי ציון" העולמית התנגדה להעברת קפא"י להסתדרות כנדרש מהחלטות אלו ולשם כך, בוועידת קרלסבד של ארץ ישראל העובדת שהתקיימה ב-1923 בהמשך לקונגרס ה-13, הוחלט (סעיף 4) כי קפא"י יהיה מוסדם המשותף של ברית פועלי ציון וההסתדרות הכללית בהנהלה משותפת וכי (סעיף 6) בתום שנה תועבר להסתדרות ולוועד לענייני ארץ ישראל העובדת.

כתוצאה מפשרה זו, ולאחר אשרורה של ההחלטה בוועידה השנייה של ארץ ישראל העובדת, הועברה הקפא"י בשנת 1925  להסתדרות העובדים הכללית והפכה לחברת בת של "חברת העובדים".

בדו"ח של ההסתדרות מ-1930 דווח שכספי הקופה חולקו כדלהלן:
* 25% לצורכי עלייה, עבודה, ארגון, השכלה מקצועית, הנוער העובד, הגנת העובד
* 30% לקואפרציה קבלנית לבניין, ארגון והדרכה בעבודות ציבוריות
* 21% לתרבות, חינוך וספורט
* 7% לחקלאות
* 9% לקואפרציה יצרנית וצרכנית 
* 1% לבתי פועלים
* 7% לקופת חולים ובתי הבראה

במשך שנים עמד בראש הקופה דוד בלוך שעודד בעזרת הכספים שנאספו הן התיישבות (קואפרטיבית) והן התאגדויות קואופרטיביות כדוגמת דפוס אחדות בירושלים.

המילונאי דן פינס קרא לבנו קפאי (ראשי התיבות של "קופת פועלי ארץ ישראל"), על שם הקופה.

## קישורים חיצוניים
*קפא"י (קופת פועלי ארץ ישראל), באתר תנועת העבודה הישראלית
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגונים ציוניים
קטגוריה:ההסתדרות הכללית
קטגוריה:קואופרטיבים
קטגוריה:חברות ביישוב
קטגוריה:חברות שהוקמו בעשור הראשון של המאה ה-20
שמואל בוטח

**שמואל (שמולי****) בוטח** (נולד ב-19 בנובמבר 1966 בלוס אנג'לס) הוא רב אורתודוקסי-אמריקאי, מגיש רדיו וטלוויזיה וסופר.

## ביוגרפיה
נולד בלוס אנג'לס. בצעירותו למד בישיבת תורת אמת בירושלים. הוסמך לרבנות בשנת 1988 על ידי חסידות חב"ד בניו יורק. באותה שנה יצא כשליח חב"ד לאוניברסיטת אוקספורד, שם הקים ארגון סטודנטים בשם "לחיים", לקידום התרבות היהודית בקמפוס. חלק ממעשיו, שכללו הוראה ללא-יהודים, לא זכו להסכמת מוסדות חב"ד, ובעקבותיהם פסק מלשמש כשליח חב"ד.

## קריירה
בשנת 1999 יצא ספרו "סקס כשר". באותה שנה הטיימס הבריטי הכריז עליו כ"מטיף השנה".

בשנת 2006 החל להנחות תוכנית מציאות בשם "שלום בבית", שבה הוא עוזר למשפחות להתגבר על בעיות. פרסם 31 ספרים, כשמתוכם רק הספר "סקס כשר" תורגם לעברית.

בשנת 2008 הוא הקים את "This World: The Values Network", אשר מנסה לקדם ערכים יהודיים לכלל האוכלוסייה בארצות הברית, במטרה להילחם בתופעות כמו גירושים, דיכאון וחומרנות.

בשנת 2010, לאחר הופעת ספרם של פרידמן-הלמן על דמותו של הרבי מליובאוויטש, הופיע בכלי תקשורת רבים להוכיח שהספר מגמתי ועובדות רבות המובאות בו אינן תואמות את המציאות. כמו כן השתתף בעימותים טלוויזיוניים עם אנשי דת, ואתאיסטים כגון כריסטופר היצ'נס וסם האריס.

בשנת 2012 התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית על מקום בבית הנבחרים של ארצות הברית והפסיד, כשהשיג רק 25.4% מקולות הבוחרים, לעומת יריבו ביל פסקרל שזכה ב-73.6% מהקולות. באותה שנה הוציא ספר בשם "ישו כשר" שעוסק בזהותו היהודית של ישו.

בשנת 2013 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת דרום יוטה.

במרץ 2015 עורר סערה כאשר עמד מאחורי פרסום מודעה על עמוד שלם ב"ניו יורק טיימס", שהאשימה את היועצת לביטחון לאומי, סוזן רייס, בהתעלמות מרצח עם.

לאורך השנים ניהל קשר חברי קרוב מאוד עם הסנטור קורי בוקר, שאותו הכיר מצעירותו בארגון "לחיים", אך השניים ניתקו כל קשר בעקבות הצבעתו של בוקר בשנת 2015 בעד הסכם הגרעין עם איראן שחתם ממשל אובמה. באוטוביוגרפיה שכתב בוקר לאחר מכן הוא לא הזכיר את בוטח כלל.

בינואר 2018, לאחר ביטול הופעתה של הזמרת לורד בישראל, בעקבות בקשה מתומכי ה-BDS, פרסם מודעה על עמוד שלם ב"וושינגטון פוסט", שקראה להחרימה, וגינתה אותה. במאי 2021 כשהזמרת דואה ליפה פרסמה פוסטים באינסטגרם בגנות ישראל במהלך מבצע שומר החומות פרסם מודעה ב"ניו יורק טיימס" שגינתה את דבריה.

## חיים אישיים
בוטח נשוי לדבי ואב לתשעה. מתגורר באנגלווד שבניו ג'רזי.

## מספריו
* **סקס כשר: מתכון לתשוקה ולאינטימיות**, מאת רבי שמואל בוטח; מאנגלית - נורית לוינסון. תל אביב: הוצאת מודן, 1999.

## קישורים חיצוניים
* 

* 
* 
* התייחסות רבנים בחסידות חב"ד למעשיו, באתר שטורעם.נט, ה'תשע"ב
* 
* 
* 
* 
* כל הכתבות על הרב שמואל בוטח, באתר ערוץ 7

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קליפורניה
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת אמת
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:לוס אנג'לס: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
720-729 לפנה"ס

[ממוזער|תבליט המציג את דמותו של מלך אשור [סרגון השני (מימין) אשר הנהיג את כיבושה של ממלכת ישראל בשנת 722 לפנה"ס]]
**שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 729–720 לפנה"ס**

## אירועים בולטים בעולם
* 729 לפנה"ס: חזקיהו מתחיל למלוך על ממלכת יהודה.
* 727 לפנה"ס: בבל מכריזה על עצמאות מאשור.
* 724 לפנה"ס: תחילת מצור של 4 שנים של אשור על צור.
* 724 לפנה"ס: סיום מלחמת מסניה הראשונה – ניצחון של ספרטה.
* 722 לפנה"ס: ממלכת אשור כובשת את ממלכת ישראל הצפונית ומחריבה את בירתה שומרון. שלמנאסר החמישי מגלה את תושבי ממלכת ישראל (עשרת השבטים) לאשור. 
* 722 לפנה"ס: התמוטטות השלטון המרכזי בסין ותחילת תקופת האביב והסתיו: להלכה שולטת שושלת קיסרי ג'ו, אך בפועל נחלקת סין למספר ממלכות יריבות.

## נולדו

## נפטרו
[240px|שמאל|ממוזער|150px|[תגלת פלאסר השלישי]]
* 727 לפנה"ס: תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור
* 724 לפנה"ס: אחז מלך יהודה
* 723 לפנה"ס: שלמנאסר החמישי, מלך אשור
* 720 לפנה"ס: ג'וֹאוּ פִּינְגוָאנְג, מלך של שושלת ג'ואו בסין

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:המאה ה-8 לפנה"ס לפי שנים
אאוסטתיוס הקדוש

**אֶוּסְטַתְיוּס** (ביוונית: ** Ευστάθιος**, בלטינית: **Eustathius**, "היציב") או **אֶוּסְטַכיוס** הוא קדוש נוצרי אגדי, שלכאורה מת כמרטיר בשנת 118 לערך. בכנסייה הקתולית קיים קדוש ומרטיר בשם זה, אך הכנסייה קבעה כי הסיפור אגדי לחלוטין, ולפיכך הוא נמחק מלוח ימי הקדושים וחגיהם בכנסייה הקתולית.

למרות זאת הוא נחשב לאחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים ונחשב למסייע בסכסוכים משפחתיים. בנצרות האורתודוקסית הוא עדיין נחשב לקדוש ויום חגו נחגג ב-2 בנובמבר בכנסיות המזרחיות (בכנסיות המערביות: 20 בספטמבר).

על פי האגדה, אאוסטתיוס היה גנרל רומי בשם פלקידוס עד שהחליט להמיר את דתו עקב חיזיון שראה. תחת הקיסר אדריאנוס הוא הוצא להורג יחד עם אשתו ובניו. את ההגיוגרפיה שלו פרסם פרנסואה קומבפי בפריז בשנת 1660 לערך. נחשב לפטרונם של הציידים, הכבאים, ולוכדי החיות.

## קישורים חיצוניים

*  
* 

קטגוריה:ארבעה-עשר הקדושים המסייעים
קטגוריה:נפטרים ב-118
שוש קירח

ממוזער|''Glycyrrhiza glabra''

**שוש קירח** (שם מדעי: *Glycyrrhiza glabra*; מכונה גם **אקסוס, ליקוריץ**) הוא צמח עשבוני רב שנתי בעל פרח פרפרני, ופרי תרמיל שטוח המכיל עד שבעה זרעים. הצמח מתפשט באמצעות מערכת של קני שורש המסתעפים בקרקע.

שמו המדעי מגיע מהמילים היווניות מתוק - glykys ושורש - rhiza. מקור השם העברי הוא בארמית, ומוזכר ב.

## חלקי הצמח

Glycyrrhiza glabra - Köhler–s Medizinal-Pflanzen-207.jpg|חלקי הענף
Glycyrrhiza glabra inflorescence.jpg|הפרח
Glycyrrhiza glabra (chip of Spanish wood).jpg|הגזע
Palo de regaliz.jpg|חלקי הגזע לצורך הכנת מקלות שוש
Liquiritiae radix suessholzwurzel.jpg|שורשי הגזע לאחר שנטחנו להכנת התבלין


## שימושים
מתמצית השורשים המתוקים של הצמח מכינים באגן הים התיכון משקה קר ומתוק הקרוי בערבית: "**שראב ערק סוס شراب عرق السوس**", בעבר היו נוהגים ערביי ארץ ישראל להסתובב עם קנקן ובתוכו המשקה בעיקר לאחר סוף צום הרמדאן. בארצות רבות ובעיקר במדינות אנגלו-סקסיות מקובל להכין ממנו סוכריות ליקריץ. בארץ ישראל גדל הצמח בבתי גידול לחים בשפלת החוף ובגולן.

לשורש שוש קירח מגוון שימושים נוספים, בעיקר בתעשיית הטבק ובתעשיית התרופות. לאחר מיצוי השורש משתמשים בשארית כמייצב קצף עבור חומרים לכיבוי אש. גבעול מיובש של שוש קירח, הקרוי "מקל שוש", משמש במטבח בתור תבלין לתיבול משקאות. אצל יהודי מרוקו נהוג להכניס את המקלות המיובשים לתוך משקה הערק בתוספת של פלחי אתרוגים, ובכך להטעים אותו.


קובץ:LiquoriceAllsorts2003.jpg|סוכריות ליקריץ


## זהירות במינון
גליצריזין יכול לגרום לרמות האשלגן בגוף לצנוח. כשזה מתרחש, חלק מהאנשים עלולים לחוות עלייה בלחץ הדם, הפרעות קצב לב, בצקות ואי ספיקת לב. לכן, מוצרים משורש הליקוריץ המכילים גליצריזין - לרבות ממתקי ליקוריץ שחור ותה ליקוריץ - עלולים להיות מסוכנים בצריכה גבוהה ובמיוחד לאנשים עם רקע של מחלות לב או יתר לחץ דם.

## קישורים חיצוניים

* 
* Licorice, אתר MedilinePlus 

## הערות שוליים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:פרפרניים
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:תבלינים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
פייר ל. ואן דר ברגה

**פייר לואי ואן דר ברגה** (**Pierre Louis van den Berghe**; 30 בינואר 1933 – 6 בפברואר 2019) היה פרופסור לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטת וושינגטון שם עבד מאז שנת 1965.

ואן דר ברגה נולד בקונגו הבלגית להורים בלגים, ובילה את שנות מלחמת העולם השנייה בבלגיה הכבושה על ידי הנאצים. רקע זה הביא לעניינו של ואן דר ברגה בסכסוכים אתניים ובגזענות, שהובילו אותו לקריירה אקדמית שעסקה בנושאים של יחסים בין קבוצות אתניות, בה הפך לאחד המומחים המובילים בעולם בנושא. ואן דר ברגה ביצע עבודות מחקר בשטח בדרום אפריקה, מקסיקו, איראן, לבנון, ניגריה, פרו וישראל. ואן דר ברגה היה תלמידו של טלקוט פרסונס באוניברסיטת הרוורד, שם קיבל את תואר הדוקטור בשנת 1960, אך עבודתו מתרחקת מגישת הפונקציונליזם הסטרוקטורלי, וניתן לומר כי הוא חלוץ בתחום הגישה הסוציוביולוגית לתופעות סוציולוגיות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סוציולוגים
קטגוריה:מדענים בלגים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
יצחק ברנבלום

שמאל|ממוזער|250px|ברנבלום, 1980.
**יצחק ברנבלום** (26 באוגוסט 1903 – 18 באפריל 2000) היה ביוכימאי ישראלי, מראשוני חוקרי הסרטן בישראל. חתן פרס ישראל למדעי החיים לשנת ה'תשל"ד (1974).

## חייו
ברנבלום נולד בביאליסטוק שבפולין, ובינקותו עבר עם משפחתו לבלגיה. באנטוורפן הוא סיים את בית הספר העממי, ובשנת 1914 עבר לאנגליה, שם סיים את לימודיו בבריסטול. בשנת 1920 הוא החל בלימודיו האקדמיים: תואר ראשון בפיזיולוגיה וביוכימיה (בהצטיינות, 1923) ותואר שני בכימיה (1926) באוניברסיטת לידס ודוקטורט (ברפואה (בהצטיינות), 1930, ובמדעים, 1936).

בשנים 1927–1936 היה ברנבלום עמית מחקר במחלקה לביולוגיה ניסויית וחקר הסרטן באוניברסיטת לידס. בסיום לימודיו הוא הצטרף לסגל בית הספר לפתולוגיה של אוניברסיטת אוקספורד, בו הועסק עד 1949 ובמסגרתו הוא עבד במרכז לחקר הסרטן (1938–1948). משנת 1948 היה ברנבלום עמית מחקר במרכז הלאומי לחקר הסרטן בארצות הברית, בו פעל עד עלייתו לישראל בשנת 1950.

בשנת 1949, בעת ביקור בישראל, הוזמן פרופ' ברנבלום להקים את המחלקה לביולוגיה ניסיונית במכון ויצמן. ב-17 בספטמבר 1950 עלה לישראל יחד עם משפחתו ואמנם, עמד בראש המחלקה עד לשנת 1971. באותן שנים הוא הרצה בתחום האונקולוגיה באוניברסיטה העברית. כמו כן הוא הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטת טקסס (1966) ולמכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית (1971).

ברנבלום היה בעל שם בתחומו, בעיקר בעקבות מחקרו משנת 1941 (באוניברסיטת אוקספורד), בו נמצא שמחלת הסרטן מתפתחת בתהליך רב שלבי ולכל שלב מאפיינים ייחודיים. ברנבלום הגדיר שני שלבים עיקריים בתהליך להם קרא בשמות "initation" ו-"promotion". מחקרו זה שימש בסיס לתאוריה הכוללת של התפתחות גידולים בבני אדם.

עבודתו זיכתה אותו בפרס ישראל למדעי החיים (1974), בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים (1959), בפרס רוטשילד לביולוגיה (1966) ובאותות הוקרה מאגודות מחקר ואקדמיות לאומיות למדע ברחבי העולם. 

בישראל היה ברנבלום חבר המועצה הלאומית למחקר (1952–1959), יו"ר האגודה הישראלית לסרטן (1955–1975), חבר המועצה להשכלה גבוהה (1958–1960) וחבר מייסד של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (1959).

ברנבלום היה נשוי לדוריס לינה ברנשטיין (1904–1985) ואב לשתי בנות. נפטר בשנת 2000, בגיל 96, והובא למנוחות ברחובות .

## קישורים חיצוניים

* קורות חייו 
* כרטיס אישי של יצחק ברנבלום, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
* מה חדש במדע - מכון ויצמן

## הערות שוליים

קטגוריה:ביוכימאים ישראלים
קטגוריה:ביוכימאים יהודים
קטגוריה:חוקרי סרטן ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לידס
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: ביולוגיה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי החיים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1974
קטגוריה:זוכי פרס ויצמן
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:חברי המועצה להשכלה גבוהה
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
קרפי-אן-ולואה

**קרפי-אן-ולואה** (בצרפתית: **Crépy-en-Valois**; הגייה: קרֶפּי אַ-וַלוּאָה) היא עיר במחוז אואז (Oise) שבחבל או-דה-פראנס בצרפת.

## גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ- 65 ק"מ מצפון מזרח לפריז באזור כפרי שבו מגדלים בעיקר תבואה, סלק סוכר, חמניות וירקות. היא נמצאת על קו מסילת הברזל פריז-לאן.

## דמוגרפיה

ב-1953 מנתה העיר כ-5,000 תושבים בלבד, אך בשל קרבתה לפריז אוכלוסייתה גדלה בקצב מהיר במשך המחצית השנייה של המאה העשרים. נכון ל-1999 מנתה העיר 14,436 תושבים, בשטח של 16.28 קמ"ר.

## היסטוריה

בעת העתיקה יושבה כנראה על ידי הרומאים. החל במאה העשירית לספירה הפכה למקום מושבם של רוזני ולואה, שהיו וסאלים של מלכי צרפת. רוזן ולואה לחם לצדו של פיליפ אוגוסט, מלך צרפת בקרב בובין (27 ביולי 1214) ומאז צורפו רוזני ולואה לחצר בית המלוכה הצרפתי. ב-1328 פיליפ השישי, בנו של שארל, רוזן ולואה היה ראשון מלכי בית ולואה ששלטו בצרפת עד 1589. לואי הראשון, דוכס אורליאן הפך את קרפי-אן-ולואה לבירת דוכסות ולואה.

## כלכלה

כלכלתה של קרפי-אן-ולואה התפתחה במאה השתים עשרה ובמאה השלוש עשרה בהיותה ממוקמת על דרך המסחר שבין פלנדריה לבין ערי הירידים  של שמפאן. מלחמת מאה השנים הביאה בעטיה נסיגה כלכלית. כלכלתה של העיר נפגעה גם בתקופת המהפכה הצרפתית. ב-1861 הגיעה הרכבת לקרפי-אן-ולואה ובמרוצת המחצית השנייה של המאה התשע עשרה הוקמו בה מפעלים לייצור רהיטים. במלחמת העולם הראשונה הייתה העיר בקו החזית וכלכלתה נפגעה קשות.

## אתרי תיירות

* מנזר סן-ארנו שהוקם ב-1008.
* כנסיית סן-תומה מקנטרבורי שנבנתה במאה השתים עשרה.
* חומות העיר ושעריה.
* טירת פיליפ דה קרפי שנבנתה בין 1170–1180. במאה השש עשרה שימשה כמרכז האדמיניסטרציה של דוכסות ולואה. החל מן המאה השמונה עשרה שימשה כבית כלא, והחל ב-1949 משמשת כמוזיאון וארכיב של ולואה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:פיקרדי: ערים
היינה ואן חיזכם

**היינה ואן חיזכם** (בפלמית: **Hayne van Ghizeghem**; סביבות 1445 – 1472 או מאוחר יותר). היה מלחין פלמי מן האסכולה הבורגונדית של ראשית תקופת הרנסאנס. קרוב לוודאי, שנולד בחיזכם (סמוך לגנט בבלגיה של ימינו) וייתכן שמת במצור על בוביי.

## קורות חייו
רבות מיצירותיו שרדו, אבל על חייו ידוע מעט מאוד. הרוזן שארל משארולה (שהיה בהמשך לשארל האמיץ) עמד בשלב מוקדם על כישרונו, כפי שמעיד רישום המתעד מינוי שלו למורה מטעמו של שארל; ב-1467 הוא מופיע ברשומות התעסוקה הבורגונדיות כזמר. נוסף לכך, שמו נזכר לצד שמותיהם של אדריאן באזין ואנטואן בינואה כ"משורר ומשרת אישי" לשארל, אות למעמדו המיוחד בחצר.

נוסף לשירותו בתפקידי זמר ומלחין, נראה ששירת גם כחייל, כפי שעולה מתיעוד של קניית ציוד צבאי בשבילו, לפני המערכה שאסר שארל על ליאז'. שארל לקח איתו את המוזיקאים שלו למלחמותיו, כיוון שאהב מוזיקה לא פחות ממלחמה ותבע בידור. מכל מקום, היינה היה היחיד בין המוזיקאים המפורסמים של שארל, שעליו ידוע כי לבש מדים. ידוע שהיה במצור על בוביי ב-1472, שם הוכרע הקרב בנסיגתו של שארל מפני הצרפתים ובמשך זמן רב סברו החוקרים, שהיינה נהרג באותו קרב. ואולם מחקר עדכני ביצירותיו ששרדו מצביע על האפשרות, שאחדות מהן נוצרו אחרי 1472, בעיקר משום שהן מגלות התפתחות סגנונית מעבר למה שנראה באחה שנכתבו בוודאות ב-1472 או קודם לכן. מחקר עכשווי גורס, שייתכן והיינה יצא בשלום מן המצור ועבר לעבוד בחצר מלך צרפת. העובדה, שזמר ומלחין ידוע-שם כזה עבד קודם אצל יריבתה המרה של צרפת הייתה עברה שקל למחול עליה, שכן מוזיקאים בורגונדיים בתקופה ההיא נהנו מהערכה רמה מאוד.

היינה מוכר בעיקר כמלחין שאנסונים, רובם רונדו. שניים מהם, בעיקר - Allez regrets ו-De tous biens plaine זכו לפרסום רב כל כך באירופה של סוף המאה ה-15, עד שהופיעו ב-25 מקורות נפרדים, רבים מהם מן הזמן שלפני המצאת הדפוס, ושימשו חומר מקור להרבה יצירות של מלחינים אחרים בתקופות מאוחרות יותר. כמעט כל יצירותיו כתובות לשלושה קולות; הן פשוטות ובעלות מרקם ברור, כדרך האסכולה הבורגונדית; הקו המלודי נמצא בקול הגבוה ביותר.

אחד-עשר קטעים אפשר לשייך בוודאות גמורה להיינה, אך יש עוד יצירות רבות בסגנון דומה, שסווגו כ"אנונימיות" וגם הן עשויות להיות גם הן פרי עטו.

## לקריאה נוספת

* Article "Hayne van Ghizeghem", in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 


* מאמר "היינה ואן חיזכם" ב"מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים", עורך סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן, 1980.
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות', 1984.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחינים פרנקו-פלמים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:ילידי 1445
קטגוריה:נפטרים ב-1476
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-15
אינטררקס

**אִינְטֶרְרֶקְס** (לטינית: Interrex; **מלך ביניים**), הייתה משרה ברומא העתיקה.

מקורה של המשרה היא בתקופת המלוכה. כאשר המלך נפטר, הסנאט היה מתכנס ובוחר אינטררקס שייקח על עצמו את תפקידו של המלך עד לבחירתו של מלך חדש. בתקופת הרפובליקה, כאשר אחד הקונסולים התפטר, הודח או נהרג במהלך כהונתו ועמיתו שהה מחוץ לעיר, או שהגיע זמן הבחירות ושני הקונסולים שהו מחוץ לעיר, היה הסנאט ממנה אינטררקס שתפקידו היה לערוך בחירות לקונסולאט (בחירות למשרת הקונסול). מסיבה זאת האינטררקס היה נושא המשרה היחיד שלטריבוני הפלבס לא הייתה סמכות להשתמש בזכות הוטו שלהם כנגדו.

האדם המכהן כאינטררקס חייב היה להיות פטריקי, כהונת האינטררקס נמשכה חמישה ימים ואז היה עליו להתפטר ומונה אינטררקס חדש במקומו. על הראשון לכהן בתפקיד נאסר להשלים את משימתו כך שלמטרת עריכת בחירות נדרשו לפחות שני אינטררקס.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מוסדות, תפקידים ותארים ברומא העתיקה
אלברט סייבין

[שמאל|ממוזער|250px|כרזה המעודדת את הציבור להתחסן באמצעות התרכיב שפיתח סייבין. ארצות הברית, [1963]]
**אלברט ברוס סייבין** (באנגלית: **Albert Bruce Sabin**; 26 באוגוסט 1906 – 3 במרץ 1993) היה רופא וחוקר יהודי-אמריקאי, מפתח החיסון הפומי נגד מחלת שיתוק ילדים (שעלולה להגרם כתוצאה מהדבקות בנגיף הפוליו - *Poliovirus*) הקרוי על שמו.

## קורות חיים
סייבין נולד בשם אברהם ספרשטיין בשנת 1906 בביאליסטוק אשר באימפריה הרוסית (כיום פולין) להורים יהודים, יעקב וטילי (לבית קרוגמן) ספרשטיין. בשנת 1921 היגר לארצות הברית עם משפחתו, שם התאזרח בשנת 1930, ואז שינה שמו לאלברט ברוס סייבין.

בוגר לימודי רפואה באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1931. בין השנים 1931–1933 הוכשר ברפואה פנימית, פתולוגיה וכירורגיה בבית החולים בלוויו בניו יורק (Bellevue Hospital Center). ב-1934 עסק במחקר במכון ליסטר לרפואה מונעת באנגליה ובהמשך הצטרף לסגל מכון רוקפלר למחקר רפואי בניו יורק. בתקופה זו החל להתמקד במחקר בתחום המחלות הזיהומיות.

בשנת 1939 עבר לעבוד בבית החולים לילדים בסינסינטי. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל הרפואה האמריקאי, ועסק בפיתוח חיסונים כנגד קדחת דנגי וקדחת המוח היפנית. בשנת 1946 מונה למשרת מנהל המחקר בבית החולים בסינסינטי.

עם העלייה במספר מקרי שיתוק הילדים, הופנו משאבים רבים לחקר ריפוי ומניעת המחלה. יונה אדוארד סאלק פיתח, בשנת 1955, את החיסון הראשון הקרוי על שמו (תרכיב סאלק). התרכיב הופק מנגיף מומת, ניתן בהזרקה ומנע את סיבוכי שיתוק הילדים, אך לא את המחלה הראשונית אשר ביטויה במערכת העיכול. סייבין קיבל זן נגיף שיתוק ילדים מוחלש מהילרי קופרובסקי, וייצר מהנגיף החי המוחלש חיסון פומי (ניתן בבליעה דרך הפה). החיסון בנגיף המוחלש מנע כליל את ההידבקות במחלה, ולכן מנע גם את הזיהום הראשוני במערכת העיכול.. יתרון נוסף של התרכיב החי הוא משך פעולתו. לאחר מתן תרכיב מומת יש צורך במנות דחף נוספות ("בוסטר"), אשר אינן נחוצות לאחר החיסון החי הפומי.

הניסוי קליני בתרכיב סייבין החל בקנה מידה לאומי, בחסות ארגון הבריאות העולמי, בברית המועצות בשנת 1958. בראש מבצע החיסון ההמוני עמד הווירולוג הסובייטי מיכאיל צ'ומקוב אשר עבד בשיתוף פעולה הדוק עם אלברט סייבין. בשל הצלחתו הרבה של מבצע החיסון הפומי בברית המועצות, יוצא החיסון ההמוני ללמעלה מ-60 מדינות שונות ברחבי העולם וביניהן מקסיקו, הולנד, צ'ילה, שוודיה ויפן. בשנת 1961 אימץ גם משרד הבריאות האמריקאי את תרכיב סייבין. השימוש הנרחב בתרכיב הוא שהכחיד את מחלת שיתוק הילדים בארצות הברית.

סייבין עלה לארץ בשנת 1969 וכיהן כנשיא מכון ויצמן למדע בין השנים 1970–1972. לאחר תקופה זו חזר לארצות הברית.

בשנת 1974 קיבל את פרס ג'ון האולנד מטעם האגודה האמריקאית לרפואת ילדים.
## ראו גם
* שיתוק ילדים
* יונה אדוארד סאלק
* מיכאיל צ'ומקוב

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:וירולוגים יהודים
קטגוריה:וירולוגים אמריקאים
קטגוריה:מפתחי חיסונים
קטגוריה:אימונולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:רופאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:נשיאי מכון ויצמן למדע
קטגוריה:רופאים פנימיים יהודים
קטגוריה:יהודים זוכי המדליה הלאומית למדעים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1906
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993
קטגוריה:זוכי פרס לסקר-דבייקי למחקר קליני רפואי
גשר מישר

ממוזער|250px|גשר מישר פשוט, 2017
[ממוזער|250px|[דחפור די-9 בשירות צה"ל|דחפור D9 משוריין של חיל ההנדסה הישראלי חוצה תעלת נ"ט על גבי גשר מישר]]
[ממוזער|250px|גשר מישר במוזיאון [יד לשריון]]
**גשר מישר** הוא אמצעי גישור הנגרר על ידי טנקים ורכבי הנדסה קרבית, אותו אפשר לדחוף באמצעות הכלים מעל תעלות נ"ט צרות.

## גשר מישר
גשר המישר מורכב מפלטת מתכת הנגררת על הקרקע מאחורי כלי גורר. במרכז הפלטה מצויה רגלית אשר עם השקתו לתעלה נופלת לתוכה ומייצבת את הגשר.

לגשר המישר מספר יתרונות:
* השקת גשר מישר מהירה ונעשית מבלי שיהיה צורך לצאת מהרק"ם אשר גורר אותו.
* ההתנתקות מהגשר מהירה מאוד והרק"מ הגורר יכול להתפנות במהירות ללחימה במידת הצורך.
* הגשר עמיד מאוד ועבירותו גבוהה.

חסרונותיו:
* הגשר מאט מאוד את הכלי שגורר אותו.
* הגשר קטן מאוד.

### השקת הגשר
על מנת להשיק את הגשר מעל תעלת נ"ט, מתקרב הרק"ם לתעלה ככל שניתן, מתנתק מהגשר, עובר עליו ומתיישר כשהוא מאחורי הגשר. בשלב זה, בעזרת שרשרת, דוחף הרק"ם את הגשר לתוך התעלה. הרגלית נופלת לתוך התעלה והרק"ם ממשיך לדחוף את הגשר עד אשר שפתו הרחוקה נוחתת על הגדה השנייה של התעלה. קצין הנדסה שהוסמך לכך מאשר כי הגשר יציב בטרם יעברו עליו כלי רכב.

## גשר P
גשר "P" הוא סוג של גשר מישר. גשר זה ארוך יותר ורכוב על גלגלים, ובדומה למישר, נגרר על ידי רק"ם.

יתרונות:
* בתנאי שטח טובים תנועת הגשר מהירה מאוד.
* הגשר גדול יחסית.

חסרונות:
* לצורך השקת גשר P יש לצאת מהרק"מ אשר גורר אותו.
* תהליך ההשקה איטי.
* לא ניתן להתנתק מהגשר במהירות.
* עבירות הגשר בינונית.
* תהליך חיבור הרק"ם לגשר ארוך ודורש מנוף.

### השקת הגשר
הגשר תמיד רתום לחלקו הקדמי של הרק"ם. על מנת להשיק את הגשר מעל תעלה דוחף הרק"ם את הגשר עד שקרני הגשר מונחות בחלקה הרחוק של התעלה. בעזרת חבל ניתן לנתק את הגשר מהרק"ם מבלי לצאת ממנו. גם גשר זה יאושר על ידי קצין הנדסה.

## קישורים חיצוניים
*   - כולל סרט וידאו המדגים השקת גשר מישר על ידי נמ"ר הנדסי

קטגוריה:אמצעי גישור
קטגוריה:חיל ההנדסה הקרבית: אמצעי לחימה
נמייה

[ממוזער|נמייה בואדי לוטם, [חיפה]]
[250px|ממוזער|[נמייה הודית חומה]]
**נְמייה** (שם מדעי: *Herpestes*; על פי מספר חוקרים השם הוא: **Urva**) הוא סוג של יונק בסדרת הטורפים, הנמנה עם משפחת הנמייתיים, וכולל 10 מינים. הסוג נפוץ באפריקה, באסיה ובדרום אירופה, והופץ כמין פולש על ידי האדם.

## תיאור פיזי
גופה של הנמייה נמוך ומאורך ובעל צורה גלילית. זנבה ארוך, ראשה מחודד ורגליה קצרות.

מזונה של הנמייה מגוון: היא טורפת מגוון רחב של בעלי חיים קטנים, בהם יונקים, זוחלים, עופות, דגים וחרקים, וכן אוכלת פירות וירקות. כל חושי הנמייה מפותחים, אך בעיקר חוש השמיעה וחוש הריח. הנמייה היא בעל חיים חברתי החי במשפחות פוליגמיות המונות זכר אחד, עם אחת עד שלוש נקבות בוגרות, וגוריהם. הנמייה מגלה חסינות מסוימת לארס של כמה נחשים ארסיים, איתם היא מתמודדת בהצלחה בעיקר עקב זריזותה. גודלה של הנמייה הבוגרת הוא כ-65 ס"מ, אורך זנבה כ-45 ס"מ, וגובהה כ-20 ס"מ.

## רבייה
ההזדווגות מתרחשת בתחילת האביב. הזכר מחזר אחר הנקבה. בדרך כלל המלטה אחת בשנה, אך אם הנקבה מאבדת את גוריה היא עשויה להמליט פעם נוספת באותה שנה.
ההמלטה מתרחשת בחודשים אפריל-מאי. הגורים נולדים עיוורים, אוזניהם אטומות וגופם מכוסה פרווה צהבהבה דלילה. הפרווה מתחלפת לאחר מספר ימים. העיניים מקבלות צבע אפור אופייני כאשר הגורים בני גיל שלושה שבועות, ובני פחות מחודש ימים מתחילים הצעירים להגיב לקולות. בגיל חודשיים וחצי מתחילים הגורים להתלוות אל הוריהם ולחקותם. בגיל שנה הם מגיעים לגודל של בוגר ולבגרות מינית.

## מינים
*נמייה קצרת-זנב (*Herpestes brachyurus*)
*נמייה הודית אפורה (*Herpestes edwardsii*)
*נמייה הודית חומה (*Herpestes fuscus*)
*נמייה מצויה (*Herpestes ichneumon*)
*נמייה אסייתית קטנה (*Herpestes auropunctata*)
*נמייה הודית קטנה (*Herpestes javanicus*)
*נמיית הצווארון (*Herpestes semitorquatus*)
*נמיית רודי (*Herpestes smithii*)
*נמייה מפוספסת-צוואר (*Herpestes vitticollis*)
*נמיית הסרטנים (*Herpestes urva*)

המין נמייה ארוכת-אף הועבר לסוג היחידי *xenogale*.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1811
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון קרל וילהלם יליגר
קטגוריה:נמייתיים
קתדרלת קאזאן (סנקט פטרבורג)

שמאל|ממוזער|300px|הקתדרלה מבפנים
**קתדרלת קאזאן** (ברוסית: **Казанский кафедральный собор**) היא כנסייה השוכנת ברחוב נבסקי פרוספקט בעיר סנקט פטרבורג שברוסיה.

## היסטוריה
הקתדרלה תוכננה על ידי אנדריי ורוניחין בסגנון האימפריאלי בהשראת בזיליקת פטרוס הקדוש בוותיקן. הכנסייה האורתודוקסית הרוסית התנגדה להעתקתה של קתדרלה קתולית, אולם התוכניות אושרו בהשפעת אנשי החצר. הבנייה החלה בשנת 1801 ונמשכה עד 1811. היסטוריונים אחדים של האומנות טוענים כי פאבל הראשון, קיסר רוסיה תכנן לבנות כנסייה שתהווה תמונת ראי לקתדרלת קאזאן מעברה השני של השדרה, אולם התוכנית לא יצאה על הפועל.

עם פלישת נפולאון לרוסיה בשנת 1812 נשא מפקד הכוחות הרוסיים מיכאיל קוטוזוב תפילה לעזרה מ"גבירתנו מקאזאן" (איקונין רוסי), ולאחר המלחמה הפכה הקתדרלה אתר זיכרון לניצחון הרוסי. קוטוזוב עצמו נקבר בקתדרלה בשנת 1813 ואלכסנדר פושקין כתב את מילות הזיכרון החרוטות על קברו. בשנת 1815 הובאו לקתדרלה למשמורת מפתחות העיר של שבע-עשרה ערים ושמונה מצודות באירופה, שנתפסו על ידי הצבא הרוסי במהלך המלחמה. בשנת 1837 הוצבו במקום שני פסלי ברונזה של הפסל בוריס אורלובסקי, האחד של קוטוזוב והשני של המצביא הרוסי ממוצא סקוטי מיכאיל ברקלאי דה טולי.

ב-6 בדצמבר 1876 נערכה מול הקתדרלה ההפגנה הפוליטית הראשונה בתולדות רוסיה, הידועה גם בשם "הפגנת קאזאן של 1876" (Казанская демонстрация 1876 года). בעקבות המהפכה הרוסית של 1917 הקתדרלה נסגרה. ב-1932 היא נפתחה לציבור כמוזיאון להיסטוריה של הדת והאתאיזם. בשנת 1992 חזרה לשמש בית תפילה נוצרי, וב-1996 הושבה לכנסייה האורתודוקסית הרוסית. עתה היא הקתדרלה המרכזית במטרופולין סנקט פטרבורג.

הקתדרלה הייתה יעד של פיגוע טרור שסוכל במהלך מבצע משולב בשנת 2017.

## ארכיטקטורה
הקתדרלה בנויה בסגנון אימפריאלי (נאו-קלאסי). כיפת הקתדרלה מתנשאת לגובה של 76 מטרים. 96 עמודים קורינתיים מסודרים בשני טורים בחצי מעגל לפני הכיפה בהשראת בזיליקת פטרוס הקדוש. פנים הקתדרלה מעוטר ב-56 עמודים קורינתיים מגרניט בצבע ורוד, והרצפה מעוטרת בפסיפס עשוי שיש מקרליה. שער הכניסה הצפוני הועתק מהבפטיסטריום של פירנצה.

## ראו גם
* קתדרלת קאזאן (מוסקבה)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סנקט פטרבורג: כנסיות
קטגוריה:רוסיה: קתדרלות
קטגוריה:נבסקי פרוספקט
קטגוריה:מבנים נאו-קלאסיציסטים
קטגוריה:קתדרלות אורתודוקסיות
קטגוריה:מלחמת רוסיה–צרפת (1812) בתרבות
העמותה לפיתוח קהילתי עכו

**העמותה לפיתוח קהילתי עכו** היא ארגון קהילתי הפועל בעכו, עיר מגוונת של יהודים וערבים בישראל. כעיר המעורבת ביותר בישראל, עכו מהווה כסמל לדו-קיום יהודי-ערבי בישראל. בד בבד העיר טומנת בחיקה מתחים אתניים וקהילתיים.

כ-30% מתושבי העיר (כ-15,000 איש) הם אזרחים ערבים, כשהאוכלוסייה היהודית מחולקת לקבוצות שונות של עולים (במיוחד עולים מחבר המדינות).

העמותה נוסדה בשנת 1988, כתוכנית להכוונת התושבים היהודים והערבים בעיר לשירותי ילדות מוקדמת, אשר חסרו לשתי האוכלוסיות. עם חלוף הזמן ראתה העמותה לנכון להרחיב את תחום השירותים המוענק על מנת לגעת בצרכי הקהילה התורמים למתחים בעבודה עם קהילה מעורבת כמו עכו. היום העמותה מהווה מעגל של אנשי מקצוע ואזרחים פעילים עם חזון מיוחד לעיר, כגון חיזוק דו-הקיום יהודי-ערבי דרך פיתוח שותפות בשירותים, במקביל להתמודדות עם הסוגיות הגורמות לעימות.

מזכיר העמותה ומנהלה הוא ד"ר הארי פריי. בין יושבי ראש העמותה נמנו יוסי פיטוסי, ממייסדי פסטיבל עכו, ותגריד סייד.

## קישורים חיצוניים

*
* העמותה לפיתוח קהילתי עכו באתר רשת השותפות היהודית-ערבית בישראל
* שוויון בדיור הציבורי לתושבי עכו העתיקה באתר יוזמות קרן אברהם

## הערות שוליים

פיתוח קהילתי
קטגוריה:ישראל: ארגונים חברתיים
קטגוריה:ישראל: עמותות
פרשת מסמכי הפנטגון

**פרשת מסמכי הפנטגון** היא כינוי לפרשה שהסעירה את ארצות הברית בתחילת שנות ה-70. במוקד הפרשה עמדו מסמכי הפנטגון, כינוי לחקירה סודית שבוצעה על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית שנגעה לגידול במעורבות הצבאית של ארצות הברית במלחמת וייטנאם. הפרשה התפוצצה לאחר שעובד הממשל, דניאל אלסברג, הדליף את המסמכים לעיתון הניו יורק טיימס בשנת 1971.

## רקע
את המחקר, שכותרתו הרשמית הייתה **יחסי ארצות הברית-וייטנאם בין השנים 1945–1967**, הזמין מזכיר ההגנה של ארצות הברית, רוברט מקנמארה, בשנת 1967. לצורך כתיבתו נשכרו עשרות קציני צבא והיסטוריונים. המחקר שהושלם בשנת 1969 וכלל כ-7,000 דפים, תיעד את טיפולם של ארבעה ממשלים אמריקאיים (הארי טרומן, דוויט אייזנהאואר, ג'ון קנדי ולינדון ג'ונסון) בנושא תהליכי קבלת החלטות של ארצות הברית בווייטנאם בין השנים 1945–1967.

עותק ראשון נשלח בינואר 1967 למזכיר ההגנה, קלארק קליפורד, מחליפו של מקנמארה. בסך הכל נוצרו 15 עותקים של המחקר, ששניים מהם נשלחו לתאגיד האמריקאי ראנד, אשר העסיק צוותי חשיבה בתחומים שונים.

## ההדלפה
בשנת 1969 הצליח עובד תאגיד "ראנד" דניאל אלסברג, להשיג גישה לאחד מעותקי המסמכים שנמצאו ברשות התאגיד והחליט להביא את דבר קיומם לידיעת הציבור.

בעזרת חברו, אנטוני רוסו, החל אלסברג להעתיק את המסמכים בחשאי. במרץ 1971, העביר אלסברג את מרבית המסמכים לעיתונאי הניו יורק טיימס, נייל שיהאן. הפרק הראשון בסדרת המסמכים פורסם בטיימס ב-13 ביוני 1971 ועורר מיידית מחלוקות פוליטית ואף הגשת תביעות משפטיות כנגד הטיימס לעצירת המשך פרסום המסמכים.

## תגובת הממשל
הפרסום עורר את זעמו של נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון שהחליט לצאת במאבק משפטי. לאחר כישלון המאמצים לשכנע את הניו יורק טיימס להפסיק את פרסום המסמכים מרצונו, פנה התובע הכללי של ארצות הברית, ג'ון ניוטון מיטשל לבית המשפט והוציא צו פדרלי האוסר על המשך פרסום המסמכים בטענה שהפרסום מהווה פגיעה בביטחון הלאומי. הטיימס ערער על ההחלטה והתיק הגיע במהרה לבית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-30 ביוני קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית לטובת הטיימס והמסמכים פורסמו במלואם.

לאחר מכן ניסה הממשל לתבוע את אלסברג ורוסו באשמת ריגול וגנבה של מסמכים ממשלתיים. המשפט החל בינואר 1973, אולם מספר חודשים לאחר מכן התגלה כי 18 חודשים קודם לכן אנשי ממשל ביצעו פריצה לא חוקית למשרדו של הפסיכיאטר של אלסברג בחיפוש אחר ראיות מפלילות (נודע בהמשך כחלק מפרשת ווטרגייט). בעקבות כך השופט קבע כי המשפט פסול ופטר את אלסברג ורוסו מההאשמות.

## השלכות הפרשה
מסמכי הפנטגון חשפו מספר דברים. בין היתר נחשף השוני בין מה שאנשי הממשל אמרו באופן רשמי לבין מה שהם אמרו בינם לבין עצמם וכי במספר הזדמנויות הממשל הונה את העם האמריקני והעמיק בכוונה את מעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם. בנוסף, החשיפה הגדילה את חוסר האמינות ששרר בין ממשלת ארצות הברית לעם האמריקני ובכך פגע בניהול המלחמה של ממשל ניקסון.

בעקבות כך, הוויכוח בדבר המשך התערבותה של ארצות הברית בווייטנאם התעורר מחדש. עם זאת רוב הפרשנים כיום מאמינים כי פרסום המסמכים לא פגע בביטחון הלאומי של ארצות הברית.

## ראו גם
*מלחמת וייטנאם

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

*
ווטרגייט
קטגוריה:1971 בארצות הברית
קטגוריה:הדלפות מסמכים
קטגוריה:1971 בפוליטיקה
קטגוריה:עיתונאות חוקרת
אזור בקרה מרחבית

שמאל|ממוזער|200px|פקחים באזור הבקרה המרחבית בוושינגטון
שמאל|ממוזער|200px|מרחבי הפיקוח התעופתי באיטליה – רומא, ברינדיזי ומילאנו שלה שני מגזרים (במילאנו ובפאדובה)
בתעופה אזרחית, **אזור בקרה מרחבית** (באנגלית: **Area Control Center** או **ACC**) הוא מתקן האחראי על אכיפת כללי טיסת מכשירים או "כט"מ" על מטוסים הנמצאים בטיסה בגובה רב במרחב פיקוח תעופתי כלשהו. אזורי בקרה מרחבית עשויים להתחלק בתורם למגזרים.

בדרך כלל מקבל אזור הבקרה המרחבית טיסות לטיפולו מאזור בקרה שכן או מאזור בקרה טרמינלית (Terminal Control Area או TCA), המופקד על התנועה האווירית בגובה נמוך של עד 18,000 רגל בסביבתו של נמל תעופה כלשהו, ובדרך כלל עד טווחים של 50 עד 100 ק"מ מנמל התעופה. אזור הבקרה מעביר בתורו את הטיסות שבאחריותו לטיפולם של גורמים דומים. רוב אזורי הבקרה האווירית בעולם מופעלים על ידי רשויות ממשלתיות וגבולותיהם נקבעים על ידי הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית (ICAO). מתקנים מסוימים אחראיים גם על התעבורה האווירית שמעל לאוקיינוסים.

## בישראל
בישראל שני אזורי בקרה מרחבית – צפוני ודרומי – שקו הגבול ביניהם עובר בין פלמחים במערב לגבול ירדן–ישראל כ-10 ק"מ צפונית מים המלח במזרח. האזור הצפוני אחראי גם על הנתיבים אוויריים לירדן, אך לא על אזור הבקרה הטרמינלית של נמל התעופה בן-גוריון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בקרה אווירית
וינקה ורודה

**וינקה ורודה** (שם מדעי: *Catharanthus roseus*, שם נרדף *Vinca rosea*) הוא מין בסוג וינקה ממשפחת ההרדופיים. הצמח הוא אנדמי (ייחודי) למדגסקר.

המין נפוץ מאוד בישראל כצמח נוי.

מין זה מגודל באופן תעשייתי, גם מחוץ למדגסקר, לשם הפקת התרופות **[[וינקריסטין]]** (Vincristine) ו**וינבלאסטין** (Vinblastine) המשמשות לריפוי מחלות לוקימיה ומחלות סרטן אחרות. 


קובץ:וינקה ורודה 1.JPG
קובץ:Catharanthus roseus MHNT.BOT.2005.0962.jpg
קובץ:Vinca rosea from Lalbagh Flowershow - August 2012 4682.JPG


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הרדופיים
קטגוריה:ארץ ישראל: הרדופיים
קטגוריה:צמחים רעילים
הפארק הלאומי ריו אביסאו

**ריו אביסאו** (ספרדית: **Rio Abiseo**) הוא פארק לאומי בצפון פרו. הפארק הוכרז בשנת 1983 ומאז 1986 הוא סגור לתיירים, על מנת שלא לפגוע במרקם האקולוגי שבו. בשנת 1990 הכריז עליו אונסק"ו כעל אתר מורשת עולמית (התחום המוכרז הורחב ב-1992).

## גאוגרפיה
הפארק משתרע על פני 2,745 קמ"ר בין הנהרות מרניון וואיאגה. שטח זה מהווה כ-70% מאגן ההיקוות של נהר האביסאו. גובהו של הפארק נע בין 350 ל-4,200 מ' מעל פני הים, מה שיוצר מגוון אקלימי וביולוגי. כמות המשקעים השנתית משתנה בין אזור לאזור והיא נעה בין 500 ל-2,000 מ"מ.

## פלורה ופאונה
באזור הנהר כ-5,000 מיני צמחים ובהרים 980 מינים, מהם 13 אנדמיים.

בתחומי הפארק בעלי חיים רבים ובהם הצמרן צהוב הזנב, מין קוף ממשפחת הקופים רחבי האף, המצוי בסכנת הכחדה. בפארק מיני קופים נוספים בהם שאגן ונצואלי אדום, קוף עכביש לבן-חזה וקפוצ'ין לבן-חזה. עם העופות השוכנים בפארק נמנים הנשרון המלכותי, הקתרטס התרנגולי והטוקן צהוב-המצח. כן מצויים בפארק יגוארים, דובי משקפיים, ואיילים פרואנים.

## ארכאולוגיה
בתחומי הפארק מצויים גם כ-30 אתרים ארכאולוגיים מהתקופה הפרה-קולומביאנית. הגדול שבאתרים הוא גראן פחטן (Gran Pajatén), הכולל שרידים של 26 מבנים, בשטח של כ-20 אלף מ"ר. המבנים המרכזיים מעוטרים בפסיפסים ובהם ציורי אנשים, ציפורים וצורות גאומטריות שונות. ממצאים מעידים על נוכחות במקום בסביבות 200 לפנה"ס, אך המבנים נבנו ככל הנראה בתקופת האינקה, על ידי הצ'צ'פויאס.

הממצאים הארכאולוגיים בגראן פחאטן נתגלו בידי האמריקני ג'ין סבוי ב-1964. ב-1984 התבצע במקום מחקר מקיף בידי חוקרים מאוניברסיטת קולורדו.

## קישורים חיצוניים

* הפארק הלאומי ריו אביסאו באתר UNEP
* Warren B. Chrch, Loving It to Death: The Gran Pajatén Predicament

קטגוריה:פרו: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:פרו: פארקים לאומיים
קטגוריה:פרו: אתרים ארכאולוגיים
אלינור (אלבום)

**אלינור** הוא אלבומו השני של הזמר זוהר ארגוב, והאלבום הראשון המלא, שיצא לאור בשנת 1980. האלבום נקרא על שם השיר הפותח אותו, "אלינור".

## רקע
לאחר הכישלון בניסיון בתקליטון הראשון שלו, החליט ארגוב שזהו הזמן לפרוץ ולהגשים את חלומו להיות זמר. לשם כך הצטרף בתור נהג לג'קי מקייטן שהיה מעת לעת מופיע עם להקת "צלילי העוד". זוהר ביקש מיהודה קיסר שהיה הגיטריסט בלהקה לעלות ולשיר בהופעה שהייתה אמורה להתקיים בדרום וכ"מבחן קבלה", הוא שר קטע מהשיר "ברצלונה" של ג'ו עמר. זוהר עלה לבמה בזמן ההפסקה, כאשר רוב חברי הלהקה נחו, והחל לשיר. לדברי עדים הקהל מאוד התלהב מארגוב האלמוני יחסית וכך הוא התחיל להופיע.
אנשים שאהבו את קולו של זוהר החלו להקליט אותו בעצמם.

לאחר מכן יהודה קיסר, שהתרשם אף הוא מקולו של ארגוב, הציע להפיק את אלבומו הראשון. ההקלטה הראשונית נעשתה באמצעות רשמקול פשוט במועדון "הברווז" ביפו. הקלטה זו הופצה בשם "חפלה עם זוהר ארגוב".

בשביל לקדם מכירות, הכניס ראובני לאחר זמן קצר את זוהר לאולפן הקלטות ולסטודיו לצילום כדי להוציא את אלבום הבכורה, "אלינור". היה זה למעשה אותו אלבום כמו "חפלה עם זוהר ארגוב" מבחינת השירים אך מקצועי הרבה יותר.

האלבום כולל שמונה שירים, כולם גרסאות כיסוי לשירים שזוהר אהב. חלק מהשירים היו להיטים לפני הקלטת התקליט ("סוד המזלות", "עת דודים כלה"), וחלקם שירים שעד אז היו פחות מוכרים. יציאת התקליט פרסמה אותם והעלתה את הפופולריות שלהם ("מה לך ילדה", "נזכר אני במבטך"). האלבום הפך להצלחה גדולה, למרות איכות הצליל הגרועה יחסית בה הוקלט. לאחר ההקלטה באיכות נמוכה הוקלט השיר "אלינור" שוב באיכות טובה יותר.

האלבום נקרא "אלינור" על שם השיר הראשון המופיע בו, אותו כתב ושר במקור הזמר ג'קי מקייטן כגרסה עברית לשיר "איפָּרחוֹ" (Υπάρχω) של הזמר היווני סטליוס קזנג'ידיס.

לאור איכותה הירודה של ההקלטה, סירבו בתחילה האחים ראובני להפיץ את הקלטת, אולם לאחר זמן והאזנות נוספות, במיוחד לשיר "עוד יום יבוא", הם השתכנעו לבסוף, והקלטות יצאו אל השוק והחלו להימכר בכמויות. את התמונה של זוהר על עטיפת האלבום צילם אליצור ראובני.

האחים ראובני, שהפיצו את הקלטת, מספרים שבתחילה היא נמכרה בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב, המקום בו נמכרו כל אלבומי המוזיקה המזרחית באותה תקופה. עקב הביקוש שהלך והתעצם, החלו הקלטות להימכר גם בחנויות המוזיקה השונות. האלבום היה פופולרי כל-כך ומכירותיו הרקיעו שחקים עד כדי-כך שנאמר שהקלטות היו נלקחות בעודן על העגלות, ולא הספיקו להגיע למדפים.

בעקבות הצלחת האלבום הפך ארגוב לזמר מבוקש בהופעות חיות ברחבי ישראל. האלבום נחשב למצליח ואיכותי גם עשרות שנים לאחר מותו של ארגוב.

ב-15 בפברואר 2008, האלבום דורג במקום ה-11 ברשימת 50 אלבומי הבכורה הישראליים הטובים בכל הזמנים, מטעם מוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות.

בשנת 2015, במסגרת אירועי 60 שנה להולדת ארגוב, יצאו מחדש שלושת אלבומיו הראשונים על גבי תקליטים באיכות סאונד משופרת.

## רשימת שירי האלבום

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1980
קטגוריה:אלבומי זוהר ארגוב
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת האחים ראובני
מרכז סיור ולימוד סוסיא

**מרכז סיור ולימוד סוסיא** הוקם בשנת 1985 בסוסיא כבית ספר שדה לאזור הר חברון. פעילותו משתרעת מגוש עציון ואזור חברון בצפון, עד הנגב הצפוני בדרום, וממדבר יהודה במזרח עד לשפלת יהודה במערב.

המרכז מבצע את המסלולים הבאים: חוצה מדבר יהודה מהר חברון לחופי ים המלח, חוצה מכתשים: המכתש הקטן, המכתש הגדול ומכתש רמון וסיור נודד מעיינות בהרי ירושלים.

כמו כן הוא מקיים סיורי הגות, הליכה ועיון בחבליה הגאוגרפיים של ארץ ישראל לאור התנ"ך וספרות חז"ל באזורים הבאים: מהר הכרמל בצפון, שער הגיא במרכז והר צין בדרום. מרכז סיור ולימוד סוסיא מקיים קורסים למורים בידיעת הארץ, המוכרים כגמול השתלמות למורים. 

המרכז מפעיל את אתר העתיקות סוסיא, מדריך את המטיילים הבאים לבקרו, מקיים פעילויות מיוחדות בחול המועד ומנהל את החפירות הארכאולוגיות בו.

מאז שנת 2005 בחג החנוכה מקיים מרכז סיור ולימוד סוסיא כנס שנתי בנושא ספר המדבר בארץ ישראל. לקראת כל כנס יוצאת חוברת המסכמת את המאמרים אשר נמסרו בכנס השנה שקדם לה.

לבית הספר אכסניה ובה 240 מיטות.

## קישורים חיצוניים
* 
* תקציר ההרצאות בכנס 2007
קטגוריה:סוסיא (יישוב)
סוסיא, מרכז סיור ולימוד
קטגוריה:מוסדות לימוד ידיעת הארץ
מלך הקומדיה

**מלך הקומדיה** (אנגלית: **The King of Comedy**) הוא סרט של מרטין סקורסזה משנת 1982 בכיכובם של רוברט דה נירו וג'רי לואיס.

הסרט לא זכה להצלחה קופתית מרשימה אך עם הזמן זכה להערכה מחודשת על הצורה הצינית בה הוא מציג את עסקי השעשועים.

## תקציר העלילה
במרכז העלילה **רופרט פאפקין** (רוברט דה נירו), אספן חתימות לא יוצלח בן 34 החי עם אימו, אשר חולם להיות סטנדאפיסט מפורסם. לצורך כך הוא מנסה בכל מאודו ליזום פגישות עם **ג'רי לנגפורד**, מנחה מפורסם של תוכנית אירוח לילית מצליחה הנערץ עליו (ג'רי לואיס המשחק דמות הדומה לו עצמו). הוא מצליח להיכנס למכוניתו של לנגפורד ולקשור איתו שיחה, שבמהלכה אמנם ניכרת חוסר הסבלנות של לנגפורד, אך הוא נוהג בפאפקין בנימוס ומציע לו ליצור קשר עם מזכירתו. פאפקין מגיע שוב ושוב אל האולפנים בהם לנגפורד מצלם את תוכניתו, ומנסה להיכנס שוב לפגישה עימו. בהתחלה מתייחסים אליו בנימוס, מציעים לו להעביר קלטת עם חומרים, ולאחר שהוא נדחה וממשיך להגיע אל האולפנים הוא מסולק מהם על ידי אנשי אבטחה. פאפקין מצליח גם להגיע ולהיכנס אל ביתו של לנגפורד עם ריטה, ברמנית שפאפקין מעוניין שתהיה בת זוגו, שמאמינה לו שהוא אכן חבר של לנגפורד. אלא שלנגפורד מסלק את פאפקין מביתו, וריטה מבינה שפאפקין הוליך אותה שולל. לאחר הכישלון שחווה, פאפקין חוטף את לנגפורד בעזרתה של **מאשה** (סנדרה ברנרד), מעריצה מעורערת נוספת של לנגפורד. השניים מחזיקים במנחה המפורסם כבן ערובה בתמורה להזדמנות להופיע בקטע הסטנד-אפ בתוכנית של לנגפורד.

## שחקנים ודמויות

## ראו גם
* ג'וקר

## קישורים חיצוניים

**ביקורות**
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1982
קטגוריה:סרטי מרטין סקורסזה
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים על נרקיסיזם
קטגוריה:סרטים שצולמו בניו ג'רזי
אל-כרמל

**אל-כרמִל** (בערבית: **الكرمل** או **خربة الكرمل** – ח'רבת אל-כרמל) הוא כפר פלסטיני בנפת חברון. מספר תושביו של הכפר הגיע בסוף 2006 ל-2,934. הכפר מזוהה בתור מקומו של האתר המקראי כרמל. בתקופה הביזנטית היה במקום יישוב נוצרי גדול. לפי המסורת המקומית תושבי הכפר, רובם מחמולת מח'אמרה, הם יהודים שהתאסלמו.

## אטימולוגיה
המילה כַּרְמֶל נגזרה מן המילה **כֶּרֶם**, ופירושה הוא: מְקוֹם כרמים, מְקוֹם גידול ענבים ובהקשר רחב יותר: מְקוֹם מטע של כל פרי. אפשרות נוספת, פירוש המילה הוא - סוג של גרעיני דגן. בסיפור אלישע הנביא בשונם נזכרת מתת של **כרמל** בצקלונו (גרעין הדגן בתוך התרמיל שלו), שמובאת כמנחה לנביא אלישע מארץ שלישה (שבהר אפרים) ().

## מיקום
הכפר ממוקם במקומה של "חירבת אל-כרמל", כפר בת של הכפר הפלסטיני הגדול באזור - יטא. במפקד האוכלוסין שנערך בימי המנדט הבריטי בשנת 1931 היישוב לא היה קיים. בסקר מיפוי מטעם הצבא הבריטי שנערך בשנת 1944 נכתב כי במקום מצויה "חורבה". במפקד האוכלוסין שנערך על ידי ממלכת ירדן בנובמבר 1961 היה מספר התושבים 146. במפקד הישראלי משנת 1967 ירד מספר התושבים ל-76 נפש. כיום, כאמור, מספרם 2,934 תושבים.

גורם חשוב שהייתה לו השפעה על מיקומו של היישוב בעבר היה המעיין - עיון אל-כרמל, מצפון לחורבה. בשוליו של מכתש טבעי נובעים כמה מעיינות נקרה קטנים שמימיהם נוקזו לבריכת ביטון שנבנתה על ידי שלטונות המנדט הבריטי. כיום הבריכה מלאה מי גשם - מכוסה ירוקת - ומהווה מקום שתייה לעדרי הצאן. המעיינות מטפטפים משכבות חוואר מתקופת הטורון - כמו מעיינות אחרים מסוג זה בהרי חברון.

## תולדות המקום

שם המקום מופיע בספר שמואל כמקום בו הציב שאול המלך מצבה לאחר ניצחונו על עמלק:  בהמשך הספר מסופר סיפורו של נבל הכרמלי, שמקום מושבו בעיירה כרמל.

מדרום למעיין מתנשאת חורבה בולטת: שרידי כנסייה מהתקופה הביזנטית ומגדל צלבני קדום. מחלקת העתיקות הירדנית מצאה מדרום ליישוב שרידים של שתי כנסיות נוספות, המעידות על קהילה נוצרית גדולה כאן בתקופה הביזנטית

בתקופות הרומית, ביזנטית וגם בתקופה צלבנית שימש המקום כבסיס צבאי, מִנהלי וכלכלי חשוב - יחד עם היותו צומת דרכים חשוב.

## לקריאה נוספת
* זאב משל, **דרום-מזרח הר-חברון** (בתוך) נופים ואתרים - פרסומי מטכ"ל/קצין חינוך ראשי, ענף ההשכלה - משרב הביטחון - ההוצאה לאור - מהדורה שלוש עשרה - 1983.

* 


## קישורים חיצוניים

* 
* גדעון לוי קופצים בראש - הארץ - על בריכת המים
* ח'רבת אל-כרמל, באתר Palestine Remembered

## הערות שוליים

כרמל
כרמל
כרמל
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
ואסיל גבשווילי

**ואסיל גָבַּשווילי** (בגאורגית: **ვასილ გაბაშვილი**; 1853–1933) הידוע גם בשמו הרוסי **ואסילי דוידוביץ' גבייב** (ברוסית: Василий Давидович Габаев) היה איש צבא גאורגי, מפקד בשירות האימפריה הרוסית והרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה.

כבן למשפחת אצילים שירת גבשווילי כקצין בצבא האימפריה הרוסית ולקח חלק במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שנערכה מול האימפריה העות'מאנית. לאחר מכן לחם גבשווילי במלחמת העולם הראשונה וקודם, בשנת 1916, לדרגת לוטננט גנרל (דרגה אחת נמוכה מגנרל). הוא שירת כמפקד הצבאי של טביליסי משנת 1916 ועד לשנת 1917 בה מונה כמפקד הכוח הצבאי הגאורגי החדש שהיה הבסיס לצבא הגאורגי שהוקם מאוחר יותר. הוא כיהן בתפקידים בכירים בצבא גאורגיה בתקופת העצמאות הקצרה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בשנים 1918–1921 ופרש לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה בשנת 1921.

## מקורות
* ניקו ג'ווחישווילי (2003), גאורגים תחת הדגל הרוסי:  המנהיגים הצבאיים והפוליטיים של גאורגיה בתקופת שירותם תחת רוסיה 1703-1917 (Грузины под Российским Флагом: Грузинские военные и государственные деятели на службе России в), עמ' 95 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנשי צבא גאורגים
קטגוריה:טביליסי: היסטוריה 
קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:גאורגיה בתקופת האימפריה הרוסית
קטגוריה:מעוטרי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי עיטור ולדימיר הקדוש
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878)
קטגוריה:ילידי 1853
קטגוריה:נפטרים ב-1933
סינוד

[שמאל|ממוזער|250px|[תחריט גרמני מהמאה ה-17 של סינוד דורט]]
**סינוד** (מיוונית: **Σύνοδος**) הוא ועידה כנסייתית בכירה, המתכנסת לשם הכרעה בענייני אמונה, פולחן ומנהל. מקור המילה במונח היווני שמשמעותו "אספה" או "מפגש", דומה במשמעותו לביטוי הלטיני "Concilium" ("קונקיליום" או "קונציליום"). במקורו היה הסינוד מפגש שבו כינס בישוף את הכמרים הכפופים לו, ואילו הקונסיליום היה כינוס בו הארכיבישוף כינס את הבישופים הכפופים לו. בכנסיות הקתולית והאורתודוקסית נעשה כיום שימוש במושג סינוד לכל כינוס דתי בו מתקבלות החלטות הקשורות לאמונה. בעת החדשה נוצל השם על ידי יהודים לתרגום המושג "סנהדרין" ללועזית, ובמובנו זה שימש בין היתר לתיאור אסיפות הרפורמים.

ועידה אקומנית היא סינוד כלל-כנסייתי (ומכאן השם "אקומני", דהיינו כלל-עולמי), אם כי למעשה מדובר בביטוי סובייקטיבי הקובע את גבולות הכנסייה הכלל-עולמית בהתאם להשקפת מכנסי הוועידה. ועידה אקומנית מכונה לעיתים גם "סינוד כללי", ובכנסייה הקתולית גם בכינוי "סינוד קדוש" (בלטינית: sancta synodus). החלטה של קונסיליום או של סינוד אקומני נקראת "קאנון" (חוק), ומכאן – החוק הקאנוני הוא סך כל ההחלטות שהתקבלו במהלך ההיסטוריה הנוצרית בקונציליומים שונים במקומות שונים ובוועידות האקומניות השונות. החוק הקאנוני מכתיב את האמת הכנסייתית (ה"דוגמה").

ברוח דומה קיימים סינודים לאומיים או אזוריים, בהתאם להיקף ההשתתפות בהם, והמושג מתייחס גם למועצות קבועות של בישופים נושאי תפקיד בכנסיות מסוימות, המכונות לעיתים "סינוד קבע". סוג ייחודי של סינוד הוא "סינוד דיוקסיה", בו מכנס הבישוף המופקד על הדיוקסיה את הכפופים לו, ולסינוד זה אופי של מתן הנחיות ולא של ועידה המתכנסת לשם הכרעה בעניין מסוים. במושב הרביעי של ועידת הוותיקן השנייה הוכרז על הקמת מועצה מצומצמת קבועה של בישופים, כחלק מן הקוריה הרומאית המכונה "הסינוד הקתולי הבינלאומי", המתכנסת אחת לשנתיים. סינוד קבוע זה נועד לקדם את שיתוף הפעולה בין הבישופים לבין האפיפיור.

## לקריאה נוספת
* אהרון לירון, **הנצרות וארץ הקודש**, הוצאת צ'ריקובר, 1997, , עמ' 226

## קישורים חיצוניים

* סינוד באנציקלופדיה קתוליקה
* 

*
קטגוריה:תאולוגיה נוצרית
קטגוריה:נצרות
וילהלם גוסטלוף

**וילהלם גוסטלוף** (בגרמנית: **Wilhelm Gustloff**; 30 בינואר 1895 – 4 בפברואר 1936) היה המנהיג הגרמני של המפלגה הנאצית בשווייץ, אותה ייסד בדבוס ב-1932.

## ביוגרפיה
גוסטלוף, שעבד כמטאורולוג בשירות ממשלת שווייץ, הצטרף ב-1929 למפלגה הנאצית, ה-NSDAP, והשקיע מאמצים רבים בהפצת הספר האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון", עד כדי כך שחברי הקהילה היהודית בשווייץ תבעו את מפיץ הספר, המפלגה הנאצית השווייצרית, על הוצאת דיבה. גוסטלוף נורה ונהרג בפברואר 1936 על ידי דוד פרנקפורטר, סטודנט יהודי שביקש לשים קץ לפעילותו האנטישמית הנמרצת.

הוא נקבר בהלווייה ממלכתית בעיר הולדתו שוורין שבמקלנבורג (גרמניה), בה נכחו אדולף היטלר, יוזף גבלס, הרמן גרינג, היינריך הימלר, מרטין בורמן ויואכים פון ריבנטרופ. אלפים מחברי הנוער ההיטלראי ניצבו לאורך מסע ההלווייה. ארונו, שהובל ברכבת מיוחדת מדבוס אל שוורין, עצר בתחנות שטוטגרט, וירצבורג, ארפורט, האלה, מגדבורג וויטנברג. אלמנתו, אמו ואחיו נכחו בהלווייה וקיבלו ברכות ניחומים אישיות מהיטלר עצמו. ארנסט וילהלם בולה היה ראשון המספידים.

הנאצים, שרתחו מזעם, לא הגיבו בפוגרום לרצח גוסטלוף, שהפך מרטיר של הרעיון הנאצי והבליגו, כיוון שהתאריך היה בסמוך לאולימפיאדת ברלין (1936), שהתקיימה ארבעה חודשים לאחר ההתנקשות, והיטלר חשש מכך שהאולימפיאדה תבוטל. עם זאת, רציחתו הייתה מאוחר יותר חלק מן התעמולה ששימשה אמתלה לביצוע פוגרום ליל הבדולח ב-1938.

המשטר הנאצי קרא על שמו את אוניית הנוסעים "וילהלם גוסטלוף", שהוטבעה ב-1945 תוך אובדן של למעלה מ-9,000 נפש. כמו כן נקראו על שמו קרן וילהלם גוסטלוף (Wilhelm-Gustloff-Stiftung) ובית החרושת לאקדחים "וילהלם גוסטלוף ורקה" (Wilhelm Gustloff Werke, שם ביהח"ר הוחלף במלחמת העולם ה-2).

עלילת הנובלה "בהילוך של סרטן" מאת הסופר הגרמני גינטר גראס נסובה סביב קורותיה וגורלה של האונייה "וילהלם גוסטלוף" הקרויה על שמו.

## ראו גם
* הורסט וסל

## לקריאה נוספת

* Peter Bollier, 4. Februar 1936: das Attentat auf Wilhelm Gustloff; in: Roland Aergerter (Hrsg.), Politische Attentate des 20. Jahrhunderts, Zürich, NZZ Verlag, 1999.
* Matthieu Gillabert, La propagande nazie en Suisse, L'affaire Gustloff 1936, Lausanne, presses polytechniques et universitaires romandes, 2008.
* Emil Ludwig; Peter O. Chotjewitz; Helmut Kreuzer (Hrsg.), Der Mord in Davos, Herbstein, März, 1986.

* גינטר גראס. **בהילוך של סרטן** - נובלה. מגרמנית: רחל בר-חיים. תל אביב, זמורה-ביתן, מוציאים לאור, תשס"ה-2004.

## קישורים חיצוניים

* A Survey of Nazi and Pro-Nazi Groups in Switzerland: 1930-1945.
* האתר Wilhelm Gustloff (באנגלית ובגרמנית), המוקדש למחקר ההיסטורי של האסון הימי שנשכח.

קטגוריה:נאצים שנרצחו
קטגוריה:הרוגי התנקשויות
קטגוריה:פוליטיקאים שווייצרים
קטגוריה:יחסי גרמניה–שווייץ
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1895
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1936