open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אלחנדרה בניטס

**אלחנדרה בניטס** (בספרדית: **Alejandra Benítez**; נולדה ב-7 ביולי 1980) היא סייפת עבר ונצואלית שייצגה את ארצה ב-3 אולימפיאדות. בין 2013 ל-2014 כיהנה כשרת הספורט של ונצואלה.

## חייה
בניטס נולדה בקראקס ב-1980. כנערה החלה להתאמן בסיף, והתמקצעה בחרב. ב-1999 זכתה באליפות העולם לנוער שנערכה בדיז'ון, ובשנת 2000 הייתה שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית הארד באליפות העולם לנוער שנערכה בארצות הברית. בשנת 2003 זכתה במדליית הכסף במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו. שנה מאוחר יותר השתתפה באולימפיאדת אתונה (2004), אך הודחה בסיבוב הראשון. בשנת 2005 רשמה את ההישג הגבוה ביותר שלה בזירה העולמית, כשזכתה במדליית הזהב בתחרות שנערכה בהוואנה במסגרת סבב הגביע העולמי. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 הודחה ברבע הגמר, אך הייתה שותפה לזכייה במדליית הזהב בטורניר הקבוצתי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב הודחה בסיבוב הראשון, ובאולימפיאדת לונדון (2012) הודחה בשמינית הגמר. את הישגיה המשמעותיים האחרונים בזירה הבינלאומית רשמה במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011, אז זכתה במדליית הכסף בטורניר היחידות ובמדליית הארד בטורניר הקבוצתי.

במקביל לעיסוקיה בסיף, למדה בניטס שיננות באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה, והוסמכה בשנת 2006. בנוסף, עסקה בדוגמנות.

בשנת 2012 נבחרה בניטס לאספה הלאומית של ונצואלה מטעם המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת. באפריל 2013 מינה אותה הנשיא ניקולאס מאדורו לשרת הספורט בממשלתו, אך כבר בינואר 2014 הוחלפה בטוני אלברס במסגרת חילופי גברי נרחבים שערך מאדורו בממשלתו.

## קריירה פוליטית
בשנת 1999 פגשה בניטס את הוגו צ'אווס, שהותיר עליה רושם עז. היא תמכה בו בכמה בחירות והשתתפה בקמפיין הנשיאותי שלו. ב-22 במרץ 2013 מונתה בניטס לשרת הספורט בממשלתו של ניקולאס מדורו. היא הוחלפה על ידי הזמר ושחקן הבייסבול לשעבר טוני אלברס עם השינוי בממשלה בינואר 2014.

## קישורים חיצוניים

* 

* שלמה פפירבלט, "חברת הממשלה העירומה של ונצואלה", הבלוג של שלמה פפירבלט באתר הארץ, 24 באפריל 2013

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאיות ונצואליות
קטגוריה:שרי ספורט
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:סייפות ונצואליות
קטגוריה:דוגמניות ונצואליות
קטגוריה:ונצואלה: אישים בספורט
קטגוריה:ונצואליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה
קטגוריה:ילידות 1980
נווה שכטר

ממוזער|250px|האולם בקומה השנייה, משמש כיום להופעות, אירועים והרצאות
**נווה שכטר, מרכז לגסי הריטג' לתרבות יהודית**, הוא מרכז יהודי רוחני יוצר בתל אביב-יפו.
המרכז, השוכן במבנה ההיסטורי של קפה לורנץ, מציע לימוד וחוויה יהודית בבית מדרש, בסדנאות וסדרות, מופעי מוזיקה וכיתות אמן, חוגים למשפחה וסיורים, תוך שימת דגש על אמנות ויצירה, פילוסופיה והגות.
בין היתר, מציע נווה שכטר פעילות קהילתית הפתוחה לקהל הרחב במסגרת לימוד, חגיגה וציון מועדים בסדר הזמנים העברי וכן השכרת אולמות להופעות מוזיקליות או לאירועים חברתיים ועסקיים אחרים. נווה שכטר מהווה חלק מפעילות עמותת מדרשת ירושלים, הפועלת כאגף החינוך לציבור מטעם מכון שכטר למדעי היהדות. המרכז חבר באיגוד ההתחדשות היהודית .

## הקהילה המסורתית נווה צדק
בנווה שכטר פועל בית כנסת מסורתי (קונסרבטיבי) "נווה צדק" בהובלתו של הרב רוברטו ארביב, המכהן כמנהל החינוכי של נווה שכטר (מייסדה של מדרשת עיון).

קהילת נווה שכטר מארחת ומקיימת באולם ובבית הכנסת טקסים יהודים (בני/ בנות בר מצווה, חתונות ובריתות). בנוסף מתקיימים שיעורי הכנה לבר/ בת מצווה בהנחייתו של הרב ארביב וכן נערכות תפילות מידי שישי שבת ובחגים.

## סיפור הבית

נווה שכטר שוכן במבנה היסטורי שנרכש בשנת 1886 על ידי משפחת לורנץ הטמפלרית (גרמנית) ממשפחה ערבית ביָפו. במקום הופעל "קפה לורנץ", ראינוע ואולם לתיאטרון ולאירועים. בשנות השלושים של המאה העשרים התקיימו בבית-הקפה כינוסים בעלי אופי גרמני לאומני.
בשנת 1940 החרים הממשל המנדטורי את המתחם והסב אותו למועדון לקצינים בריטיים. בין השנים 1951–1975 שימש המתחם כבית-החייל של תל אביב-יפו
לאחר שנים רבות בהן היה הבניין נטוש, הוא שוקם ב-2012 על ידי "מכון שכטר למדעי היהדות" בשיתוף קרן לגסי הריטג'. תהליך שיפוץ, שימור ושחזור המבנה בוצע על ידי משרד האדריכלים קימל אשכולות.

## ראו גם
*מכון שכטר למדעי היהדות

## קישורים חיצוניים

* 
* מכון שכטר - האתר הרשמי
* נטע אחיטוב: נווה שכטר: בית הקפה המנדטורי הופך לשער היהודי של נווה צדק, 23.7.12, Xnet
* מיכל אורן, "בית לורנץ: רכישתו ושימורו", באתר מכון שכטר
* 
* 

קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי כנסת
קטגוריה:בתי כנסת קונסרבטיביים
קטגוריה:נווה צדק
קטגוריה:ארגונים החברים באיגוד ארגוני יהדות ישראלית
מחוזות ויסקונסין

במדינת ויסקונסין שבארצות הברית יש 72 מחוזות. יצירתם וחלוקתם נעוצה בהיסטוריית המדינה ובחבירתה לארצות הברית.

עם חתימת חוזה פריז בין ארצות הברית לבין בריטניה, הועבר השטח לידי ממשלת ארצות הברית, שהקימה במקום את הטריטוריה הצפון-מערבית. השטח שעליו הוקמה מדינת ויסקונסין הפך למחוז במדינת אילינוי בשם סנט קלייר. עם הקמת מדינת אילינוי וחבירתה לאיחוד, הפכה ויסקונסין לחלק מטריטוריית מישיגן (הישות שקדמה למדינת מישיגן), וחולקה לשני מחוזות גדולים: מחוז בראון ומחוז קראופורד. עם הקמת מדינת ויסקונסין ב-29 במאי 1848, חולקה המדינה ל-28 מחוזות. במשך השנים חולקו המחוזות לפי הצורך, עם גידול האוכלוסייה ופיזורה ברחבי השטחים השונים.

כיום, כאמור, מדינת ויסקונסין מחולקת ל-72 מחוזות, כשהגדול שבהם הוא מחוז מרת'ון (4,001 קמ"ר) והקטן שבהם הוא מחוז פפין (601 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז מילווקי (כ-950,000 תושבים). עיר הבירה, מדיסון, נמצאת במחוז דיין.

## רשימת המחוזות
ממוזער|500px|שמאל|מפת מחוזות ויסקונסין
ממוזער|500px|שמאל|מפת צפיפות אוכלוסין של ויסקונסין עם חלוקה למחוזות. מעודכן על סמך נתוני מפקד האוכלוסין של 2010

## ראו גם
*החלוקה המחוזית של ויסקונסין

## קישורים חיצוניים

*
ויסקונסין
RJ-50

250px|ממוזער|שמאל|מחבר RJ-50
**RJ-50** (קיצור של Registered Jack 50) הוא שם כללי למחבר בעל 10 פינים אשר כולם מחוברים (10P10C).

המחבר אינו נפוץ אך הוא משמש בעיקר להעברת נתונים ומספר חברות משתמשות בו במוצריהן כמו חברת Digi International ו-Avocent וכן למימוש ממשק RS-485.

חברת מוטורולה משתמשת במחבר בעל 10 פינים לחיבור מיקרופון למספר משדרי הרדיו.

## קישורים חיצוניים
*מספר מחברי 10P10C

## הערות שוליים

קטגוריה:חומרה
קטגוריה:מחברים חשמליים
The House of Blue Light

**The House of Blue Light (בית האור הכחול)** הוא אלבומה השנים עשר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור בשנת 1987.

## היסטוריה
הקלטת האלבום הייתה מייגעת וכרוכה בקשיים וסיבוכים רבים, וריצ'י בלקמור העיד שחלק מהשירים הוקלטו שוב שוב עד לתוצאה הסופית. את הסיבה לכך ניתן להבין מדבריו של איאן גילן, שתיאר את המתיחות הרבה ששררה בין חברי הלהקה: "אני מסתכל אחורה אל התקליט "The House of Blue Light" - יש בו כמה שירים טובים, אבל אני מרגיש שמשהו שחסר בו. אני לא יכול להרגיש את ה"רוח" של הלהקה. אני יכול לראות או לשמוע חמישה אנשי מקצוע העושים כמיטב יכולתם, אבל זה כמו קבוצת כדורגל, אם אין את הרוח, זה לא מתפקד. זה כמו קבוצה של אחד עשר כוכבים שמשחקים על אותו מגרש, אך אינם מחוברים בלב וברוח". ג'ון לורד הוסיף: "עשינו טעות חמורה כשניסינו לייצר מוזיקה עדכנית, אך גילינו שזה לא מה שהציבור רוצה מאיתנו".

לצורך קידום האלבום יצרה הלהקה שני סרטוני וידאו לשירים "Bad Attitude" ,"Call of the Wild", אך חברי הלהקה משתתפים רק בקליפ של השיר הראשון.

הביקורות לאלבום היו ברובן חיוביות. אתר Allmusic העניק לאלבום 3 כוכבים מתוך 5. מגזין  העניק לו 4.5 מתוך 5. האלבום אף הגיע למקום 34 במצעד "בילבורד 200" האמריקאי.

בשנת 1999 יצא לאור מהדורת אריך נגן של האלבום, ומספר רצועות משם קצרות מהגרסה המקורית, כך שאורכו הכולל הוא: 46:16.

## רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי ריצ'י בלקמור, איאן גילן ורוג'ר גלובר, למעט אם צוין אחרת:

## מבצעים
*ריצ'י בלקמור - גיטרה
*איאן פייס - תופים, כלי הקשה
*איאן גילן - שירה, תופי קונגה, מפוחית פה
*רוג'ר גלובר - גיטרה בס, סינתיסייזר
*ג'ון לורד - קלידים, סינתיסייזר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי דיפ פרפל
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת פולידור רקורדס
קטגוריה:אלבומי חברת מרקורי רקורדס
גפניים

**גַּפְנִיִּים** (שם מדעי: Vitaceae) היא משפחה של צמחים דו-פסיגיים קדומים הכוללת 700 מינים המחולקים ל-17 סוגים שברובם הגדול מטפסים,שיחים ואפילו עצים הנפוצים בעיקר באזוריים תת-טרופיים וטרופיים. זו המשפחה היחידה בסדרת ה**גפנאים** והיא התפתחה לפני 90 מיליון שנים בתקופת הקרטיקון עליון.

המין המוכר ביותר במשפחה זו הוא גפן היין אשר מוציא ענבים מהם מייצרים את היין.

## סוגים
**Acareosperma*
**Ampelocissus*
**Ampelopsis*
**Benisteiopsis* - גפן הרוחות
**Cayratia*
*קיסוסן (*Cissus*) - בו המין קיסוסן אנטארקטי
**Clematicissus*
**Cyphostemma*
**Leea*
**Muscadinia*
**Nothocissus*
*גפנית - בו המין גפנית מחומשת, והמין גפנית משולשת
**Pterisanthes*
**Pterocissus*
**Rhoicissus*
**Tetrastigma*
*גפן (*Vitis*) - בו המין גפן היין
**Yua*

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטואן-לורן דה ז'יסייה
קטגוריה:משפחות צמחים
אנציקלופדיה למדעי החברה

**אנציקלופדיה למדעי החברה** היא אנציקלופדיה בהוצאת ספריית פועלים המתמקדת בנושאים של מדעי החברה. האנציקלופדיה נכתבה בעיקר על ידי כותבים ישראליים, בעברית. 

האנציקלופדיה כוללת חמישה כרכים שבהם כ-3,000 ערכים מאל"ף עד ת"ו, וכרך מילואים שיצא בסוף שנת 1980. העבודה על האנציקלופדיה החלה על ידי דוד כנעני בשנת 1956 והכרך הראשון יצא בסוף שנת 1962. הכרך השני יצא בשנת 1964 והכרך השלישי יצא בשנת 1967 וזיכה את כנעני בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה. הכרך הרביעי יצא בשנת 1968, וכרך נוסף, חמישי ואחרון, יצא בשנת 1970. עורכי האנציקלופדיה עשו מאמץ לעדכנו כמעט עד ירידת כל כרך למכבש הדפוס.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה העברית
קטגוריה:מדעי החברה
קטגוריה:ספרי 1962
קטגוריה:ספרי ספריית פועלים
RJ-61

**RJ-61** (קיצור של **Registered Jack 61**) הוא מחבר הדומה במבנהו למחבר RJ-48 אולם שונה במבנה הפינים שלו.
הכבל משמש לחיבור טלפון רב-קווי. המחבר לא יכול לשמש למהירויות גבוהות בגלל שזוגות 3 ו-4 מחוברים ולכן לא מאפשרים שימוש בתדרים גבוהים. זאת בניגוד ל-RJ-48 שבו זוגות 3 ו-4 לא מחוברים כך שניתן להשתמש בו לחיבור T1. לכן, מחבר בתצורה זו אינו נמצא בשימוש נרחב היום שבו הטלפוניה עוברת לתקנים מהירים כמו VoIP, ADSL וכדומה.

## סימון הכבל
הכבל מכיל 8 חוטים בצבעים שונים. קיימות מספר צורות של סימון החוטים המוליכים. השתיים העיקריות הן הסימון הישן, שבו כל חוט היה בצבע שונה והסימון לפי קטלוג 5e או קטלוג 6 של תקן TIA-568 שאף הוא מחולק לשני תתי סימונים T568A ו-T568B.

## ראו גם
* מונחים ברשת מחשבים
* כבל תקשורת

## קישורים חיצוניים
* דף מידע על RJ-61 

קטגוריה:חומרה
קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
קטגוריה:מחברים חשמליים
כרטיס ללונה פארק

**כרטיס ללונה פארק** הוא האלבום ה-18 של הזמר והמוזיקאי הישראלי שלמה ארצי שיצא במאי 1990.

לואי להב הפיק מוזיקלית את האלבום "כרטיס ללונה פארק" והעיבודים נעשו בידי עדי רנרט. ארצי כתב והלחין את כל השירים באלבום (למעט "סיטואציה" שהלחין עדי רנרט), ובהם "נכנסת לחיי", "רוקר חיי", "מעבר לנהר" (המוקדש למירון גרנות) ו"אגדת עשרים ואחת".

האלבום כולל שירים קודרים יחסית העוסקים בנושאים ריאליסטים. למרות שנוצר בתקופת השיא בקריירה של ארצי, לאחר האלבום חום יולי אוגוסט, נחשב האלבום להצלחה מינורית (אף שהגיע למעמד אלבום זהב)

## רשימת רצועות

## משתתפים
* עדי רנרט: קלידים, עיבודים, לחן ל"סיטואציה" (13)
* לואי להב: הפקה מוזיקלית
* עדי רנרט, שלמה ארצי, עודד פרח: קולות רקע
* עמוס הדני: גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית
* מיכה מיכאלי: בס
* גיל לדין: תופים וכלי הקשה
* שמוליק בודגוב: גיטרה חשמלית
* אמיר גבירצמן: סקסופון
* דניאל חכים: צילום תמונות כריכה
* אופטובסקי/דרי: עיצוב כריכה
* חיים שמש, אסנת קדוש, צפי אריאל: הפקה
* יעקב מורנו: טכנאי הקלטה ומיקס
* עדי פלטינוב, עודד פרח, עמי איילי: עוזרי טכנאי
*הוקלט באולפני "המון": ספטמבר 1989 - אפריל 1990

## קישורים חיצוניים

* האלבום באתר Discogs

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי שלמה ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
שנים עשר ענבי המזל

[190px|ממוזער|שמאל|מגדל הפעמונים בכיכר [פוארטה דל סול]]
**שנים עשר ענבי המזל** (בספרדית: **Las doce uvas de la suerte**) הוא שמו של מנהג ספרדי לערב השנה החדשה, 31 בדצמבר, על פיו אוכלים ענב אחד לאחר כל צלצול פעמון של שעון המבשר על תחילתה של השנה החדשה. לפי המסורת מביא מעשה זה לשנה של שגשוג. בחלק מן המקומות מאמינים גם שמנהג זה דוחה רוע ומבריח מכשפות.

ראשיתו של המנהג היא לכל הפחות בשנת 1895, אך הוא התקבע בשנת 1909. בסוף אותה שנה עודדו אותו מגדלי ענבים מאליקנטה, אשר ביקשו להביא למכירה מוגברת של ענבים מבציר טוב במיוחד.

המנהג מקושר גם למגדל הפעמונים בכיכר פוארטה דל סול במדריד, שצליליו מסמנים בספרד את בוא השנה החדשה.

המנהג אומץ גם במקסיקו, בארצות אחרות באמריקה הלטינית, בקאריביים, בפיליפינים (שהיו בעבר תחת שלטון ספרדי) ובקהילות היספניות בארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהגים
קטגוריה:חגיגות השנה החדשה
קטגוריה:ספרד: תרבות
הרקליון (מצרים)

[250px|ממוזער|שמאל|מפה המראה את מקומה של הרקליון בדלתה של הנילוס, [קנופוס  ואת מנותיס ]] 
[שמאל|ממוזער|250px|מטבעות [מצרים התלמיית|תלמיים מהרקליון השקועה]]
**הרקליון** (**Heracleion**) או **תוניס** (*Thonis*) הייתה עיר נמל חשובה במפרץ אבוקיר , 20 ק"מ מזרחית לאלכסנדריה שבמצרים.

העיר התקיימה מן המאה ה-12 לפנה"ס ועד לשקיעתה תחת מי הים התיכון במאה השישית או השביעית לספירה. העיר, כולל פסלי אבן בגובה של כחמישה מטרים, שעיטרו את המקדש המרכזי בעיר, 64 ספינות טרופות ולמעלה מ-700 עוגנים, כמו גם אסטלות אבן עם כיתוב בכתב חרטומים, מטבעות זהב, משקולות מאתונה, שהתגלו לראשונה באתר חפירות במצרים וסרקופגים שהכילו מומיות, התגלתה בשנת 2001 על ידי צוות בראשות הארכאולוג הצרפתי, פרנק גודיו מן המכון האירופי לארכאולוגיה תת-ימית (IEASM).

בנובמבר 2017, פורסם על ידי העיתון אל-אהראם כי התגלו באתר שלוש ספינות טרופות וחפצי אמנות.'''

## קישורים חיצוניים

*  
* 
* Spectacular finds of lost city revealed, כתבה ב-BBC, 7 ביוני 2001

## הערות שוליים

קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
קטגוריה:מצרים: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:ארכאולוגיה ימית
קטגוריה:ערים טבועות
קטגוריה:מצרים העתיקה: ערים
אולה לילו-אולסן

**אולה אנדראס לילו-אולסן** (בנורווגית: **Ole Andreas Lilloe-Olsen**; 27 באפריל 1883 – 29 באפריל 1940) היה קלע נורווגי שהתחרה בראשית המאה ה-20 בקליעה. לילו-אולסן זכה בחמש מדליות זהב ומדליית כסף בתחרויות אישית וקבוצתיות במטרות נעות, מה שמציב אותו כאתלט הנורווגי המצליח ביותר במשחקי הקיץ האולימפיים בכל הזמנים. אחרי קארל אוסברון וויליס א. לי הוא הקלע השלישי המצליח בתולדות המשחקים האולימפיים.

## ביוגרפיה
לילו-אולסן השתתף בקליעה באולימפיאדת אנטוורפן (1920), בגיל 36, וזכה שם במדליית זהב בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה, ובתחרויות הקבוצתיות ביחד עם הנבחרת הנורווגית בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, ובקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה. בנוסף, סיים במקום השביעי בתחרות הקבוצתית בקליעת טראפ.

באולימפיאדת פריז (1924) זכה ב-3 מדליות נוספות, כשהגן על תואריו בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה ובתחרות הקבוצתית בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, ובנוסף זכה במדליית כסף בתחרות הקבוצתית בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה. בנוסף, השתתף בקליעה ל-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה והגיע למקום ה-15, בקליעת טראפ והגיע למקום ה-11, ובקליעת טראפ קבוצתית והגיע למקום ה-7.

לילו-אולסן נולד ב-27 באפריל, בחוות אוסטרה גרפסן שברובע וסטרה אקר באוסלו למשפחה של בעלי אדמה. הוא למד אגרונומיה. הוא החל להשתתף בתחרויות קליעה ב-1905, וייצג את מועדון הקליעה מזרח אוסלו. הוא היה לאתלט המצליח ביותר באליפות נורווגיה בקונגסבינגר ב-1918, ובעקבות כך קיבל את התואר "מלך הקליעה" ואת פרס המלך. הוא זכה 3 פעמים באליפות העולם בקליעה במטרות נעות. בנוסף, זכה באליפות הנורדית בקליעה במטרות נעות, בקליעה ברובה קליבר זעיר (ל-50 מ') ב-1923, ובקליעה באקדח דו-קרב ב-1922. היה גם לאלוף נורווגיה בקליעת סקיט ב-1936. הוא התחתן ב-1910. 

לילו-אולסן מת ברובע הולדתו, וסטרה אקר, באוסלו, ב-29 באפריל 1940.

## קישורים חיצוניים

* אודות לילו-אולסן באתר האולימפי

קטגוריה:קלעים נורווגים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קליעה
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1883
קטגוריה:נורווגים שנפטרו ב-1940
ג'וצ'י

**ג'וצ'י** (במונגולית: Зүчи, בטטרית: Җучи בטטארית של טטרסטן, **Cuçi** בטטרית של קרים; 1181–1227) היה מצביא מונגולי, הבן הבכור של ג'ינגיס חאן ושל אשתו הראשונה, בורטה ואביו של באטו חאן.

אמו של ג'וצ'י, בורטה, נחטפה על ידי יריב של בעלה והוחזקה כאישה על ידי היריב עד שבעלה הצליח להשיבה לעצמו. יש סימני שאלה מי היה אביו הביולוגי של ג'וצ'י, על אף שג'ינגיס חאן הכיר בו כבנו והתייחס אליו בהתאם. האבהות המוטלת בספק שמשה כלי ניגוח בידי חלק מאחיו במאבק על ירושתו של ג'ינגיס חאן.

ג'וצ'י היה לא פחות ממפקד צבאי מוכשר, הוא השתתף במסעות הכיבושים של חלקים נרחבים מהאימפריה יחד עם אביו ג'ינגיס.

האולוס שקיבל ג'וצ'י מאביו ג'ינגיס היה בצפון-מערב האימפריה, אותו אולוס התפתח בסופו של דבר למדינה המונגולית החזקה של אורדת הזהב. ג'וצ'י היה המונגולי הראשון ששלט בשטח של אורדת הזהב, אולם המדינה עצמה הוקמה על ידי בנו של ג'וצ'י, באטו חאן, בשנת 1242. היא נוסדה מיד לאחר שבאטו חאן סיים את הכיבוש של צפון-מערב האימפריה וייסד אותה, והפכה למדינה עצמאית בשנת 1294 עם מותו של קובלאי חאן כחלק מפיצול האימפריה המונגולית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צבא מונגולים
קטגוריה:צאצאי ג'ינגיס חאן
קטגוריה:ילידי 1181
קטגוריה:נפטרים ב-1227
מנחת מצפה רמון

**מנחת מצפה רמון** הוא מנחת השוכן במישור הרוחות, כארבעה קילומטרים מצפון למצפה רמון. המנחת נמצא ממערב לכביש 40, מדרום לכביש 171 וממזרח לבה"ד 1, ומשמש בעיקר מטוסים מסוג אווירון זעיר ממדים ודאונים.
## היסטוריה
המועצה המקומית יזמה את הקמת המנחת בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, במטרה לפתח את התיירות והמסחר בעיירה, על ידי קיצור זמן הנסיעה מאזור המרכז. המנחת הוקם לבסוף באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 עם מסלול טיסה מאספלט באורך של כ־600 מטרים. וב-1987 חברת ארקיע החלה להפעיל אליו טיסות סדירות מנמל התעופה דב הוז בתל אביב באמצעות מטוסי איילנדר דו מנועיים. הקו בוטל באופן סופי בשנת 2006.

בשנת 2001 החליטה ממשלת ישראל על שיפוץ ושדרוג המנחתת בעלות של 30 מיליון שקל, כולל סלילת מסלול טיסה חדש באורך של כ־1,300 מטרים, כ־300 מטרים ממערב ובמקביל למסלול הקודם. הפרויקט נועד לקדם את התיירות במצפה רמון, ולאפשר להגיע מהעיירה אל מרכז הארץ בטיסה בת כ־40 דקות. ב-12 בינואר 2001 הניח ראש הממשלה אהוד ברק, את אבן הפינה לפרויקט. הפרויקט נמסר לביצוע לקרן קיימת לישראל שפרסמה מכרז לסלילת מסלול באורך של 1,450 מטר, שיאפשר תנועת מטוסים בסדר גודל של עד 50 נוסעים. העבודות החלו בקיץ 2002, והיו אמורות להסתיים תוך 20 חודשים, אך הופסקו בשנת 2004 בשל חוסר בתקציב, לאחר שמשטח הכורכר שנועד למסלול תוחם ופולס. בנובמבר 2004 הבטיח שר התחבורה, מאיר שטרית, לתקצב את השלמת הפרויקט, אך הדבר לא יצא לפועל.

תוואי המסלול החדש שלא הושלם נפגע במשך השנים משיטפונות.

ב־24 במרץ 2013 אישרה רשות התעופה האזרחית את הפעלתו של מסלול הכורכר במנחת עבור מטוסים מסוג אווירון זעיר ממדים ומטוסי תעופה כללית היכולים לפעול בתנאי המקום. הפעלת המנחת נמסרה ל"מרכז דאיה נגב".

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר המפעיל
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: שדות תעופה
קטגוריה:הנגב: שדות תעופה ומנחתים
קטגוריה:מצפה רמון
קטגוריה:מצפה רמון: תחבורה
קטגוריה:מצפה רמון: מבנים
קטגוריה:כביש 40
אוריאל שילר

ממוזער|250px|בית צילה בקיבוץ מעלה החמישה
שמאל|ממוזער|250px|בניין טרובוביץ, הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב
**אוריאל (אוטו) שילר** (14 באוגוסט 1907 – 9 בינואר 1992) היה אדריכל ישראלי.

## ביוגרפיה
נולד ב-1907 בברטיסלאבה שב (סלובקיה של ימינו). תחילה הוכשר כמהנדס בשווייץ, ולאחר מכן הרחיב את השכלתו ולמד שלוש שנים נוספות (1930–1933) באקדמיה לאמנויות בווינה אצל האדריכל פטר ברנס – מחשובי האדריכלים המודרניסטים, שבמשרדו עבדו גדולי האדריכלים במאה ה-20 (מפעל AEG נחשב עד היום ליעד תיירות חובה לאדריכלים בסמוך לברלין). לאחר מכן עבד בסטודיו של האדריכל האוסטרי אוסקר שטרנד, שם התמחה בעיצוב פנים ורהיטים.

ב-1933 עלה שילר לארץ ישראל, ותוך זמן קצר הצליח להשתלב בשוק העבודה המקומי, לאחר שקיבל לידיו את תכנון "רמת הנדיב". תחילה התגורר ברחובות, ובתקופה זו בנה ברחבי היישוב כמו גם בקיבוץ גן שלמה. לאחר שנתיים שוב עקר ממקומו ועבר לתל אביב. ב-1961 השלים את בנייתו של בניין טרובוביץ, הבניין הראשון שהוקם בקמפוס אוניברסיטת תל אביב ברמת אביב המשמש את הפקולטה למשפטים. שנים אחדות לאחר מכן הוזמן לתכנן את אגף ספריית משפטים הסמוך לבניין.

נפטר ב-1992 ונטמן בבית הקברות בקבוצת שילר. אשתו הילדה נפטרה שלוש שנים אחריו, ונטמנה לצדו.

בנו הוא גבריאל שילר, אגרונום.

## פרויקטים נבחרים
*בית הכנסת ובית תרבות בקבוצת שילר (גן שלמה)
*בית צילה - בית תרבות בקיבוץ מעלה החמישה
*רמת הנדיב וחלקת קבר משפחת רוטשילד, זכרון יעקב
*בניין טרובוביץ, אוניברסיטת תל אביב
*בניין מכון זיו, מכון ויצמן למדע (בשיתוף ישראל דיקר ואבא אלחנני)
*חלקת חברי השומר, בית הקברות כפר גלעדי - תל חי
*בית השומר, קיבוץ כפר גלעדי
*אנדרטת שער הברון בפתח תקווה
*מצפה כוכבים בגבעתיים
*בית הלן קלר, שדרות יד לבנים, יד אליהו, תל אביב

## קישורים חיצוניים
* ענת עפר: בית הכנסת "תפארת צבי"
* מיכאל יעקובסון: בית צילה בקיבוץ מעלה החמישה
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבניין טרובוביץ – הבניין הראשון שנבנה באוניברסיטת תל אביב, באתר 'חלון אחורי', 17 במאי 2023
* רמת הנדיב - סיפור הגן , אתר רמת הנדיב

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בקבוצת שילר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
אלברט סטנקובסקי

**אהרון (אלברט) סטנקובסקי** (בפולנית: **Albert Stankowski**; נולד ב-22 באוקטובר 1971) הוא היסטוריון פולני, המשמש כמנהלו של מוזיאון גטו ורשה העתידי. בין היתר יזם את פרויקט השטעטל הווירטואלי וכיהן חבר האגודה ההיסטורית היהודית במכון בפולין  וכראש המחלקה של האוסף הלא-חומרי של המוזיאון לתולדות יהודי פולין.

## ביוגרפיה
אלברט סטנקובסקי נולד בשצ'צ'ין. אביו, דוד (דריוש) שטרנבוך - סטנקובסקי, היה אסיר במחנות של סטלין מ-1941 עד 1956.

בשנת 1989 סטנקובסקי סיים את בית הספר המקיף התיכון על שם מיקולאי קופרניק בקולובז'ג. לאחר מכן, בשנים 1995-1990, למד היסטוריה באוניברסיטת שצ'צ'ין, שם גם למד מדעי המדינה בשנים 1998-1995.

סטנקובסקי המשיך את לימודיו וסיים את לימודי הדוקטורט שלו בשנים 2001-1997, אחר כך בשנים 2006–2007 סיים את הלימודים לתואר שני בניהול בוורשה בבית הספר לכלכלה, בשנים 2012-2011 סיים את הלימודים לתואר שני בתחום ניהול מוזיאונים במכון האומנות באוניברסיטת ורשה.

בשנים 2001-2000 סטנקובסקי הרצה על היסטוריה בת זמננו ועל היחסים בין יהודים לפולנים באוניברסיטת ורשה. בשנת 2000 היה מתאם פעולות וישב בוועדה של ראשות העיר לבניית אוספים של מצבות אבן בקולובז'ג כחלק מ"הימים של סובלנות" - תוכנית בינלאומית.

בשנים 2003–2007 סטנקובסקי ריכז את תוכנית הזיכרון של הקרן לשימור מורשת יהודי וורשה. הוא גם היוזם של פרויקט השטעטל הווירטואלי - מולטימדיה בינלאומית, המנוהל על ידי המוזיאון לתולדות יהודי פולין, שאותו הוא ריכז בשנים 2007–2011.

ב-2011 הוא מונה חבר בעמותת המכון ההיסטורי היהודי בפולין, ומונה ראש המחלקה של האוסף הלא-חומרי של המוזיאון מאז שנת 2012. הוא סיים את שני התפקידים ב-2015. ב-2018 מונה לחבר במועצת המוזיאון לתולדות יהודי פולין ולמנהל מוזיאון גטו ורשה שעתיד לקום ב-2023.

## פרסים ועיטורים
2010: כוכב זהב של המועצה הלאומית למבקרים בינלאומיים (NCIV), ארצות הברית

## פרסומים

* How Many Polish Jews Survived the Holocaust?; Jewish Religious Life in Poland after the Holocaust / Albert Stankowski in.: Jewish presence in absence: the aftermath of the Holocaust in Poland, 1944 - 2010 / Edited by Feliks Tych and Monika Adamczyk-Garbowska; Jerusalem: Yad Vashem 2014
* Demograficzne skutki Holokaustu i Życie religijne społeczności żydowskiej, współautor w: Następstwa zagłady Żydów. Polska 1944—2010, Lublin 2011, ss. 15-39; 215—245
* Wybór dokumentów w: Jewish Studies at the CEU, Budapest 2002—2003, ss. 297—306
* Zerwanie stosunków dyplomatycznych z Izraelem przez Polskę w czerwcu 1967 roku, w: Rozdział wspólnej historii Studia z dziejów Żydów w Polsce, Warszawa: Cyklady, 2001, ss. 355—374
* Nowe spojrzenie na statystyki dotyczące emigracji Żydów z Polski po 1944 roku, ss. 103—151. Studia z historii Żydów w Polsce po 1945 roku. Warszawa: Żydowski Instytut Historyczny, 2000, s. 151
* Stosunki polsko-izraelskie w latach 1947—1951, Acta politica, Uniwersytet Szczeciński, Szczecin: 1999, No. 12, ss. 59-82
* Poland and Israel: Bilateral Relations 1947—1953 [w:] Jews in Eastern Europe No. 3(37), Jerozolima 1998.
* Emigracja Żydów z Pomorza Zachodniego w latach 1945—1960 w: Studia z historii i kultury Żydów w Polsce po 1945 roku, A. Grabski, M. Pisarski, A. Stankowski, Warszawa: Trio, 1997, ss. 83-141

## קישורים חיצוניים

*

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים של מזרח אירופה
קטגוריה:היסטוריונים פולנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1971
דיר עזיז

**דֵיר עָזִיז** (בערבית: **دير عزيز**, בתעתיק מדויק: **מנזר עזיז**) הוא יישוב יהודי קדום בדרום רמת הגולן. על חורבות היישוב הוקם כפר סורי.

## היסטוריה
בדיר עזיז התגלו שרידי יישוב יהודי עתיק ששכן במקום בתקופת המשנה והתלמוד, וכלל בית כנסת, בית בד, בית קברות וכנראה גם בית יוצר לכלי חרס. על חורבות היישוב הוקם בעת החדשה כפר סורי. ביישוב נמצאו שרידים של שני מבני ציבור. האחד בראש הגבעה, גדול מאוד אך טרם נחפר עד היום ולא ידוע למה ששימש. השני, על המורדות לכיוון דרום נחפר בחפירות ארכאולוגיות ושימש כבית כנסת.

**[[בית הכנסת העתיק בדיר עזיז]]** הוא אולם מלבני שמידותיו 11 מטר על 18 מטר, ובו ערמת אבני גזית, אשר לפי הסברה מקורן בבית הכנסת שחרב ב"רעש שביעית" בשנת 749 לספירה. מתחת לרצפת האולם נמצאו מאות מטבעות, שהמאוחרים ביניהם מימי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (הרבע השני של המאה ה-6 לספירה), ובקיר הדרומי גומחה בולטת לארון הקודש.

על אחד ממשקופי בית הכנסת הקדום נמצא הכיתוב בשפה היוונית: **AZIZO**, המצביע על כך שיש אפשרות שהשם "עזיז" קשור לשמו המקורי של היישוב התלמודי במקום.

הכפר והיישוב הקדום ממוקמים כשני קילומטרים דרומית מזרחית למושב כנף, ובקרבת ההריסות מצוי מעיין כנף, אשר שימש את היישוב לאורך ההיסטוריה.

הכפר היה בשליטת סוריה, כחלק ממחוז קוניטרה שבנפת פיק, עד למלחמת ששת הימים, שבה נכבש על ידי ישראל וננטש על ידי תושביו. תחת שלטון ישראל נכלל שטחו בנפת גולן של מחוז הצפון.

## קישורים חיצוניים

* 
* אודות האתר והכפר באתר הגולן.
*  
* תרשים של בית הכנסת באתר "לומדים".
* "תיארוך בתי הכנסת העתיקים בגולן: הבהרות, עדויות והצעות", קתדרה 124, 1996.
* 
* 

## הערות שוליים

נפח
קטגוריה:רמת הגולן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים יהודיים בארץ ישראל
קתדרלת טרטו

שמאל|ממוזער|250px|מבט על הריסות הקתדרלה מראש מגדל הקתדרלה.
**קתדרלת טרטו** (באסטונית: **Tartu toomkirik**) היא קתדרלה הרוסה ואתר היסטורי הממוקם בעיר טרטו שבאסטוניה.
בחלק משרידי הקתדרלה ממוקם כיום מוזיאון אוניברסיטת טרטו.

## היסטוריה
הקתדרלה ממוקמת על גבעת הקתדרלה (**Toomemägi**) הצופה לעבר נהר אמיוגי, במקום בו עמדה מצודה שהגנה על היישוב הפגני במאה השביעית לספירה. המצודה נהרסה בשנת 1224 עת שהעיר נכבשה בידי המסדר הליבוני כחלק ממסעי הצלב הצפוניים, ותושביה נוצרו, הוקמה בראש הגבעה מצודת הבישוף (*Castrum Tarbatae*), ששרידיה התגלו בחפירות ארכאולוגיות.

בניית קתדרלה באתר, בסגנון אדריכלות גותית החלה במחצית השנייה של המאה ה-13. הקתדרלה הוקדשה לקדושים הנוצריים פטרוס ופאולוס. הקתדרלה תוכננה כבזיליקה, אולם שינויים מאוחרים נתנו לה מבנה גותי אופייני, כאשר חלקה המרכזי של הכנסייה נחנך בשנת 1470. הכנסייה הושלמה בשלהי המאה ה-15 עם סיום בניית מגדליה שהגיעו לגובה של 66 מטרים.

בשנת 1520 החלה הרפורמציה להשפיע על העיר טרטו, וב-10 בינואר 1525 הותקפה הקתדרלה על ידי פרוטסטנטים ונהרסה. בעקבות ההרס הרב שנגרם לה ננטשה הכנסייה.

בשנת 1582 נכבשה העיר על ידי צבא פולני קתולי ותושבי העיר הקתולים תכננו להקים את הקתדרלה מחדש, אולם תוכניות אלה ננטשו בשל המלחמה הפולנית-שוודית שהתנהלה בין השנים 1600–1611.

שרפה שפרצה בקתדרלה ההרוסה בשנת 1624 העצימה את הנזקים למבנה.

בשנת 1629 העיר נכבשה על ידי שוודיה. שרידי מבנה הקתדרלה שימשו כאסם תבואה. באמצע המאה ה-18 נעשה נהרסו מגדלי הכנסייה, וגובהם הופחת מ-66 מטרים ל-20 מטרים (גובה מבנה ספינת הכנסייה). שרידי המגדלים הפכו למגדלי שמירה, והוצבו בראשם תותחים.

עם הקמת אוניברסיטת טרטו (שנקראה אז אוניברסיטת דורפט (Kaiserliche Universität zu Dorpat), בהתאם לשם העיר באותה עת) הוחלט להפוך את שרידי הקתדרלה לספרייה עבור האוניברסיטה, ומבנה הספרייה בן שלוש הקומות הוקם בין השנים 1804–1807. אדריכל המבנה, יוהאן וילהלם קראוס הציע לבנות מצפה כוכבים בראש אחד המגדלים, אולם האוניברסיטה בחרה לבנות את מצפה הכוכבים באתר אחר.

בסוף המאה ה-19 הפך המגדל הצפוני של הקתדרלה למגדל מים.

מבנה הספרייה שופץ בשנות ה-60 של המאה ה-20, ובשנת 1881 עברה הספרייה למבנה ספרייה חדש, ובשנת 1985 הפך מבנה הספרייה הישן למוזיאון להיסטוריה של האוניברסיטה (Tartu Ülikooli ajaloomuuseum), המציג כלים מדעיים וספרים עתיקים.

במהלך המאה ה-19 עוצבה גבעת הקתדרלה כפארק ציבורי, ובו הוצבו אנדרטאות לאנשי רוח אסטונים.

## קישורים חיצוניים

* המוזיאון ההיסטורי של אוניברסיטת טרטו

טרטו
קטגוריה:טרטו
קטגוריה:אסטוניה: מבני דת
לילה לא שקט

**לילה לא שקט** הוא אלבומו ה-16 של הזמר והמוזיקאי הישראלי שלמה ארצי, אשר יצא בשנת 1986 בהפקתו של לואי להב ובעיבודים של רביב גזית.

באלבום זה כתב והלחין ארצי את כל השירים, שמהם התפרסמו "שדות של אירוסים", "לילה לא שקט" (המתייחס לנפילתו של חברו הטוב, טייס המסוקים סרן  במלחמת יום הכיפורים), "הרדיו הישן", "נרקוד נשכח", "אם לא נגור ביחד" ו"סייסטה מקומית".
האלבום שחזר את ההצלחה של קודמו, "תרקוד", ובשנה שהאלבום יצא זכה ארצי בתואר "זמר השנה".

שירי האלבום עיטרו את פסקול סרט הקולנוע הישראלי "לא שם זין" (1987) בבימויו של שמואל אימברמן, על פי ספרו של דן בן אמוץ.

התיאטרון הקאמרי הפיק ב-2010 מחזמר המבוסס על שיריו של ארצי בשם "לילה לא שקט" ובשיתוף פעולה עמו.

## רשימת רצועות

## משתתפים
* הפקה מוזיקלית ואמנותית: לואי להב
* עיבודים: רביב גזית
* פסנתר, נגינת ותיכנות סינקלוויר, קורצוויל: רביב גזית
* גיטרות: עמוס הדני
* גיטרות ב"ליד הבית שגרתי בו": דני רובס
* תופים וכלי הקשה: מאיר ישראל
* בס: אוהד אינגר
* הוקלט באולפני "סינטרון", טכנאי הקלטה: דודי רוזנטל
* השיר "ליד הבית שגרתי בו" הוקלט באולפני .D.B - טכנאי הקלטה: יואב גרא

## סיבוב ההופעות
רשימה חלקית של ההופעות: (לפי מודעות בעיתונים)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי שלמה ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
גרום-לשוניים

**גרום-לשוניים** (שם מדעי: Osteoglossidae) היא משפחה של דגים גרום לשונאים החיים בנהרות טרופיים בדרום-מזרח אסיה ובאמריקה הדרומית, לרוב סביב נהר האמזונאס. דגים אלה בעלי התאמה לציד של טרף בזינוקים מרשימים מעל המים והם יכולים לנשום אוויר לזמן קצר. דגים אלה בעלי 2 זיזים מתחת ללסת התחתונה וחסרת השיניים ובעלי לשון גרמית המועכת את הטרף במקום.

## סוגים
*סוג גְּרוּם-לָשׁוֹן (*Osteoglossum*) בו שני מינים:
**מין גְּרוּם-לָשׁוֹן דּוּ-בִּינִי (Osteoglossum bicirrhosum)
***Osteoglossum ferreirai*
*סוג *Scleropages*
**ארואנה אסייתית (*Scleropages formosus*)
***Scleropages inscriptus*
***Scleropages jardinii*
***Scleropages leichardti*
***Scleropages aureus*
***Scleropages legendrei*
***Scleropages macrocephalus*
*סוג *Phareodus* – נכחד

הסוגים ארפאימה (Arapaima) והמין היחיד בסוגו ארפאימה אפריקאית (Heterotis niloticus) שהשתייכו למשפחה, עברו למשפחת הארפאימיים (Arapaimidae).

[250px|ממוזער|גרום לשון דו-ביני ב[פארק המצפה התת-ימי באילת]]

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1832
יורי ולאסוב

**יורי פטרוביץ' ולאסוב** (ברוסית: **Юрий Петрович Власов**; 5 בדצמבר 1935 – 13 בפברואר 2021) היה מרים משקולות, סופר ופוליטיקאי סובייטי-רוסי. אלוף אולימפי (רומא 1960) וסגן-אלוף (טוקיו 1964), בעל 4 מדליות זהב באליפות העולם (1959, 1961, 1962, 1963).

## ביוגרפיה
יורי ולאסוב נולד בעיר מקייבקה בקרבת דונצק (כיום באוקראינה, אז בברית המועצות). אביו היה דיפלומט ואיש מודיעין, מומחה לסין. בשנת 1953 ולאסוב סיים את הפנימייה הצבאית והמשיך לימודי הנדסה באקדמיה צבאית לטייס במוסקבה. בשנת 1959 עם סיומה הוא הוסמך למהנדס קשר וקיבל דרגת סגן.

בשנת 1957 הוא שבר את שיא ברית המועצות בהרמת משקולות. בשנת 1959 הוא זכה במקום השלישי באליפות ברית המועצות ובשנת 1959 החל סדרת ניצחונות בתחרויות שונות. בשנים 1959–1963 הוא זכה שלוש פעמים באליפות העולם. בנוסף לכך הוא היה 6 פעמים אלוף אירופה ו-31 פעמים שבר שיאי עולם.

## השתתפות באולימפיאדות
ברומא 1960 ולאסוב זכה במקום הראשון כאשר הזוכה במקום השני הרים 25 קילוגרם פחות ממנו. את הניצחון הוא השיג תוך שבירת שיא עולם.

לטוקיו 1964 ולאסוב הגיע כמועמד לניצחון. היריב הקשה שלו היה עמיתו לנבחרת לאוניד ז'בוטינסקי. לאחר קרב צמוד, ולאסוב הגיע רק למקום השני.

## לאחר עזיבת הספורט
מייד לאחר האולימפיאדה ולאסוב הודיע על עזיבת הספורט התחרותי. אומנם עקב מצבו הכלכלי הוא חזר לתחרויות ובשנת 1967 אף שבר פעם נוספת את שיא עולם אך בשנת 1968 עזב את התחרויות באופן סופי.

עוד בשנת 1959 ולאסוב התחיל לכתוב פרוזה. לאליפות אירופה בשנת 1962 הוא נסע כספורטאי וכעיתונאי. בשנת 1964 יצאה לאור ספר סיפורים הראשון שלו.

בשנת 1968 ולאסוב התמסר לכתיבה בלבד. הוא פרסם מספר ספרים. הספר "סין–אזור מיוחד" (1973) מבוססת בין היתר על יומני אביו. לאחר שנת 1973 ולאסוב תקופה ארוכה לא כתב שום דבר. רק בשנת 1984 הוא הוציא ספר אוטוביוגרפי שכולל גם פרקים על היסטוריה של הרמת משקולות ומחשבות על ניהול הספורט.

בשנים 1985–1988 ולאסוב היה יושב ראש פדרציה של הרמת משקולות הסובייטית.

עם תחילת הפרסטרויקה ולאסוב החל בפעילות פוליטית. הוא נבחר היה חבר של הסובייט העליון של ברית המועצות בשנים 1989–1991 ושל הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בשנים 1993–1995. בוועידה הראשונה בשנת 1989 הוא מתח ביקורת נוקבת על פעילות הק.ג.ב והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.

בשנת 1992 הוא כתב מאמר נגד מדיניות ממשלתית ובעד הדחת הממשלה.

בבחירות לנשיאות 1996 ולאסוב היה מועמד אך זכה ב-0.2% בלבד.

נפטר ב-13 בפברואר 2021.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מרימי משקולות סובייטים
קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:נושאי דגל ברית המועצות באולימפיאדה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:פוליטיקאים רוסים
קטגוריה:חברי הדומה הממלכתית
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: הרמת משקולות
קטגוריה:מועמדים לנשיאות רוסיה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1935
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1935
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2021
נורת'ווסט איירליינס

**נורת'ווסט איירליינס קורפ** (באנגלית: **Northwest Airlines**, ידועה גם בראשי התיבות **NWA**) הייתה מחברות התעופה הגדולות בארצות הברית. החברה נוסדה בשנת 1926, והתמזגה עם חברת התעופה דלתא איירליינס בשנת 2010. המיזוג שהפך את דלתא לחברת התעופה הגדולה בעולם, אושר ב-29 באוקטובר 2008. נורת'ווסט המשיכה לפעול תחת שמה, עד שהושלמה האינטגרציה בין החברות, ב-31 בינואר 2010.

מטה ההנהלה של נורת'ווסט שכן בעיר האגן שליד בסיס הפעולה שלה; נמל התעופה סיינט פול שבמיניאפוליס. לאחר מלחמת העולם השנייה, הפכה נורת'ווסט לדומיננטית בשוק הטיסות חוצות הפסיפיק, והפכה את נמל התעופה של טוקיו לבסיס.

בשנת 1993 החלה נורת'ווסט בברית אסטרטגית עם KLM ההולנדית, במסגרת ברית זו הפכה נורת'ווסט את נמל התעופה סכיפהול לבסיס.

## תולדות החברה

### השנים הראשונות
נורת'ווסט איירליינס נוסדה ב-1 בספטמבר 1926 על ידי לואיס בריטין, תחת השם ווסט איירווייז. שמה של החברה החדשה נלקח מהאזור שבו הוקמה, המערב התיכון. כמרבית חברות התעופה בעת ההיא, התמקדה ווסט איירווייז תחילה במשלוח דואר בלבד.

## צי המטוסים
בעת המיזוג היו בצי נורת'ווסט המטוסים הבאים:

## קישורים חיצוניים

* 
* 
 מדיה וקבצים בנושא נורת'ווסט איירליינס באתר Airliners.net

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תעופה אמריקאיות שנסגרו
קטגוריה:סקאיי טים
אולג טבקוב

**אולג טבקוב** (ברוסית: **Олег Табаков**; 17 באוגוסט 1935 - 12 במרץ 2018) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1967 ובפרס הפדרציה הרוסית בשנת 1997. בשנת 1988 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.

## חייו
אולג טבקוב נולד בסראטוב למשפחת רופאים. במהלך מלחמת העולם השנייה אביו גויס לצבא האדום ואמו עבדה בבית חולים צבאי. לאחר המלחמה הוריו נפרדו.

בשנת 1953 סיים טבקוב לימודי בית הספר והחל ללמוד משחק בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1956 טבקוב הוזמן להשתתף בסרט. מטעמי צנזורה הסרט לא הוקרן לאחר סיום הפקתו והקרנה התאפשרה רק בשנת 1988.

בשנת 1957 אולג יפרמוב הקים סטודיו לשחקנים צעירים שהתפתחה לתיאטרון סוברמניק. אולג טבקוב היה בין הצעירים בקרב מקימי התיאטרון החדש. בשנים 1957-1983 הוא היה בין שחקניו המובילים. במקביל לעבודה בתיאטרון טבקוב הצטלם בקולנוע. לאור היקף העבודה הגדול, בשנת 1964 טבקוב עבר התקף לב. בשנת 1970, לאחר שיפרמוב עזב את התיאטרון, טבקוב מונה למנהל התיאטרון ופעל למינוי של גלינה וולצ'ק למנהל האמנותי של התיאטרון.

בשנת 1983 טבקוב קיבל הזמנת אולג יפרמוב ועבר לתיאטרון האמנותי. בשנת 1987 במהלך משבר בתיאטרון הוא תמך ביפרמוב. בשנת 2000 הוא מונה למנהל התיאטרון. הוא הצליח לשקם את התיאטרון שעבר משבר ופיצול והגדיל את הפופולריות שלו.

בשנת 1973 טבקוב החל ללמד משחק. בשנת 1976 הוא אסף 26 סטודנטים והחל ללמד אותם באופן אישי. באותה שנה הוא הצליח לקבל בניין שהיה בעבר מחסן פחם החל לשפץ אותו במטרה להתאים לבניין התיאטרון. בשנת 1978 החלו הופעות, אך טבקוב לא הצליח לקבל למוסד החדש מעמד של תיאטרון. השחקנים עברו לתיאטראות אחרות בעיר אך המשיכו לבוא לחזרות בלילות ומפעם לפעם טבקוב ארגן הופעות. המוסד הפסיק להתקיים כאשר אחד השחקנים לא הצליח לבוא להופעה כי במקום עבודתו התנגדו להשתתפותו בהופעה זו. רק בשנת 1987 המוסד קיבל מעמד של תיאטרון תחת השם "טבקרקה" (קופסה לשמירת טבק). טבקוב מוביל את התיאטרון עד מותו.

משנת 2000 אולג טבקוב היה מנהל אמנותי בתיאטרון האמנותי על שם צ'כוב ותיאטרון "טבקרקה" וגם הופיע כשחקן על במות תיאטראות אלו. בנוסף לכך היה מלמד בבית הספר למשחק, בשנים 1986-2000 הוא היה רקטור של בית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. במשך כל השנים, במקביל לעבודה בתיאטרון טבקוב הועסק בסרטים רבים. 

טבקוב עבד כבמאי גם מחוץ לגבולות רוסיה. הוא ביים כ-40 הצגות בתיאטראות שונות ברחבי העולם.

טבקוב היה נשוי פעמיים. מהשחקנית לודמילה קרילובה היו לו בן ובת (נולדו ב-1960 ו-1966) ומהשחקנית מרינה זודינה שני ילדים נוספים שנולדו בשנת 1995 ובשנת 2006.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:במאי תיאטרון רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:אמני העם של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1935
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1935
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2018
צח דרורי

**צח דרורי** (נולד ב-1977) הוא פסנתרן, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.

## ביוגרפיה
צח דרורי נולד בבאר שבע (1977) לגואל צלם ואמן, ולאילנה לבית בקטש. לצח אח אחד בן דרורי.

הוא ולמד פסנתר, תאוריה והלחנה בקונסרבטוריון. בגיל 15 עבר לתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות והיה תלמידם של אנדרה היידו ומיכאל וולפה. התגורר במשך 7 שנים במצפה רמון שם עבד עם אמנים שונים במגוון פרויקטים.

יצירותיו הקלאסיות נוגנו מגיל צעיר על ידי התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית חיפה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע והתזמורת הפילהרמונית של ניוברנדנבורג בגרמניה.

דרורי עבד עם חבר ילדותו, אביתר בנאי, על אלבומו הראשון "אביתר בנאי" בעבודה על כלי מיתר ועיבודים של שירים. שנתיים לאחר מכן המשיך לעבוד עמו על אלבומו השני "שיר טיול".

כתב קונצ'רטו למרימבה לזיו איתן.

בשנת 2010 יצא אלבומו הראשון והשני במקביל, "כיוון הרוח" ו"נקודת מפגש" (הוצאת היי פידלטי). באלבומים מתארחות דניאלה ספקטור, רות דולורס וייס ויעל קראוס.

בשנת 2016 הפיק את אלבום הבכורה של הזמרת ענת מלמוד.

בשנת 2017 הפיק דרורי את אלבום הבכורה של הזמרת נרקיס, "בוא נדבר אמת", אשר שניים משיריו נכנסו לפלייליסט גלגלצ. כמו כן הפיק את אלבום שירי המשוררים של רפי פרסקי שירים עצובים שהלחנתי בשמחה.

בשנת 2020 הפיק בשיתוף רוני בר הדס את אלבום הבכורה שלה, "Calm the Beast".

בנוסף דרורי הוא חבר בלהקה של אביתר בנאי ומנגן על קלידים.

## קישורים חיצוניים

* טל גורדון, קול ההתחלות: צח דרורי, אתר הבמה, 28 באפריל 2010
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות (ירושלים)
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
משאל העם בצ'ילה (1988)

ממוזער|טופס ההצבעה במשאל
ממוזער|מודעה של המתנגדים לפינושה
[ממוזער|חגיגות ב[סנטיאגו דה צ'ילה|סנטיאגו לאחר היוודע תוצאות המשאל]]
ב**משאל העם שנערך בצ'ילה ב-1988** נשאלו אזרחי צ'ילה האם הם תומכים בהמשך שלטונו של אוגוסטו פינושה לשמונה שנים נוספות. 56% מהמשתתפים הצביעו "לא", והביאו בכך לקיצן של 16 שנות דיקטטורה צבאית במדינה.

## רקע
ב-11 בספטמבר 1973 הודח נשיא צ'ילה, סלוודור איינדה, בהפיכה צבאית. ארבעת הקצינים שהנהיגו את ההפיכה כוננו חונטה שבראשה אוגוסטו פינושה, שהיה לנשיא החדש. הארבעה סיכמו ביניהם על רוטציה בתפקיד הנשיא, אך הסכם זה לא יצא אל הפועל, לאחר שפינושה ביסס את עצמו כמנהיג היחיד, והחונטה שימשה למעשה כרשות מחוקקת. החונטה ביטלה את המפלגות, והחלה במסע רדיפה נגד מתנגדים פוליטיים, שנעצרו, עונו, הועלמו או הוצאו להורג. 

ב-5 בינואר 1978 ערך פינושה משאל עם שנוי במחלוקת, בו ענו התושבים על השאלה "לנוכח התוקפנות הבינלאומית כנגד מולדתנו, אני תומך/תומכת בנשיא פינושה בפעולתו להגנה על כבודה של צ'ילה ומאשר מחדש את הלגיטימיות של שליט הרפובליקה על מנת שיוביל בצורה הקיצונית ביותר את תהליך מיסודה של הארץ". כ-79% מהנשאלים השיבו בחיוב על השאלה. ב-11 בספטמבר 1980 נערך משאל עם נוסף, אף הוא שנוי במחלוקת, שבו תמכו 67% מהנשאלים בכינונה של חוקה חדשה, שאישרה את מעמדו של פינושה כנשיא ושל החונטה כרשות מחוקקת, למשך שמונה שנים שהוגדרו כ"תקופת מעבר". בסיומה של תקופה זו, נקבע, יציעו מפקדי הצבא מועמד שמועמדותו תאושר במשאל עם נוסף. 

ב-30 באוגוסט 1988 בחרו מפקדי הצבא במועמדם - אוגוסטו פינושה. ב-5 בספטמבר, לקראת המשאל, הותרה פעילות פוליטית.

## משאל העם
בהתאם לחוקת 1980, נערך משאל העם ב-5 באוקטובר 1988. האזרחים יכלו לבחור בין שתי אפשרויות:
* **כן**. המועמד המוצע מאושר. פינושה ייכנס לתפקידו ב-11 במרץ 1989 ויכהן 8 שנים נוספות. בחירות לקונגרס ייערכו 9 חודשים לאחר השבעתו. החונטה הצבאית תמשיך לשמש כרשות המחוקקת עד שהקונגרס הנבחר יושבע, ב-11 במרץ 1990.
* **לא**. המועמד המוצע נדחה. פינושה והחונטה ימשיכו בתפקידם לשנה נוספת. בחירות לנשיאות ולפרלמנט ייערכו 3 חודשים לפני תום כהונתו של פינושה, והנשיא והקונגרס ייכנסו לתפקידם ב-11 במרץ 1990.

## תוצאות משאל העם

## השלכות
פינושה שקל בתחילה להמשיך ולהחזיק בשלטון חרף התוצאות, אך לאחר שהצבא סירב לגבותו, נסוג וקיבל את תוצאות המשאל. כחלק מההכנות לחזרה למשטר הדמוקרטי, נדרשו שינויים רבים בחוקה, והם נוסחו בעצה אחת עם האופוזיציה. ב-31 ביולי 1989 נערך משאל עם שבו אישרו כ-91% מהאזרחים את החוקה החדשה. ב-14 בדצמבר נערכו הבחירות הראשונות במדינה מאז 1970, וב-11 במרץ הושבע פטריסיו איילווין לנשיא, לאחר שזכה ב-55% מקולות הבוחרים.

## קישורים חיצוניים

צ'ילה, 1988
קטגוריה:צ'ילה: פוליטיקה
קטגוריה:צ'ילה: היסטוריה
קטגוריה:הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה
קטגוריה:1988
חנוך אריאל

**חנוך אריאל** (29 באוגוסט 1929 – 30 בינואר 2019) היה שופט ישראלי, אשר כיהן בבית המשפט המחוזי בחיפה וכשופט בפועל בבית המשפט העליון.

## ביוגרפיה
חנוך סטריקובסקי נולד בארץ ישראל להורים מיהדות פולין במשפחה בת חמישה ילדים. גדל בקריית מוצקין וסיים את לימודיו בבית הספר "אחדות" שם. הצטרף לפלמ"ח במסגרת הכשרת חולתה. במלחמת העצמאות לחם כחבלן בשורות הגדוד השלישי בחטיבת יפתח, והשתתף בקרבותיה באזור הכנרת ובמבצע דני. אחיו אריה נהרג במלחמה, ובעקבות זאת, שינה לימים את שם משפחתו ל"אריאל". סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1949. במסגרת שירות המילואים, שירת כאיש מודיעין, ובהמשך כשופט צבאי.

אריאל סיים את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1953, ובשנה שלאחר מכן הוסמך לעורך דין. עבד עד 1958 כעורך דין במשרד עורכי דין מייבלום בחיפה. מאותה שנה שימש כיועץ משפטי בלשכה המשפטית של המוסד לביטוח לאומי בחיפה.

בשנת 1979 מונה לשופט בית המשפט המחוזי, תחילה בנצרת עילית, ומשנת 1984 בחיפה, בה כיהן כשופט עד פרישתו לגמלאות בשנת 1999. משנת 1997 כיהן כסגן נשיא בית המשפט בחיפה.

בשנת 1988 מונה לכהן במשך מספר חודשים כשופט בפועל בבית המשפט העליון, ובין השאר ישב בהרכב שדן בפרשת קרולין ברונה. מונה שנית לשופט בפועל בבית המשפט העליון בשנת 1998, ובין השאר ישב בהרכב שדן בערעורים על הרשעת יגאל עמיר, חגי עמיר ודרור עדני בקשירת קשר לרצח יצחק רבין, ובדעת מיעוט הציע להחמיר עם הנאשמים יותר מחבריו להרכב השופטים.

לימד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. באמצע העשור השני של המאה ה-21 שימש כמרצה לדיני נזיקין במכללת נתניה.

אריאל נישא בראשונה למרים לבית אלכסנדרוני, ולאחר פטירתה נישא לשלומית לבית רוזנברג. לאריאל שלוש בנות, והוא התגורר בחיפה. בשנת 2015 הוענק לו התואר "יקיר העיר חיפה".

נפטר ב-30 בינואר 2019.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* סיפור משפחת סטריקובסקי מפי חנוך אריאל, באתר בית גרושקביץ – מוזיאון וארכיון היסטורי לתולדות קריית מוצקין

## הערות שוליים

קטגוריה:שופטים במינוי זמני בבית המשפט העליון
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בחיפה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: משפטים
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בנצרת
קטגוריה:יקירי חיפה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי בית הספר אחדות (קריית מוצקין)
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית נתניה: משפטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
Slaves and Masters

**Slaves and Masters** (מאנגלית: **עבדים ואדונים**) הוא אלבומה השלושה עשר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור בשנת 1990. זהו האלבום היחידי שבו השתתף כסולן ג'ו לין טרנר, שהצטרף ללהקה שנה קודם לכן, לאחר שפרש מלהקתו של ריצ'י בלקמור ריינבו, שגם שם שימש כסולן.

מכירות האלבום לא היו מוצלחות במיוחד, ובמצעד הבילבורד הוא הגיע רק למקום 87. עם זאת, מסע ההופעות של האלבום שנערך בשנת 1992, היה מוצלח, ובמיוחד באירופה.

לצורך קידום האלבום הופקו שני וידאו קליפים, לשירים: "King of Dreams"ו-"Love Conquers All", שניהם בהשתתפות חברי הלהקה.

## רשימת השירים

האלבום יצא במהדורת CD כשאורכם של השירים שונה.

## מבצעים
*ריצ'י בלקמור - גיטרה
*איאן פייס - תופים
*רוג'ר גלובר - גיטרה בס, קולות רקע
*ג'ו לין טרנר - שירה
*ג'ון לורד - עוגב, קלידים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי דיפ פרפל
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת ברטלסמן מיוזיק גרופ
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
פרס עמינח

[ממוזער|הרב [חיים דרוקמן מברך בטקס פרס עמינח תשע"ג בית ציוני אמריקה תל אביב]]
[ממוזער|מימין לשמאל: פרופ' [נח עמינח, ד"ר מאיר רפלד, הרב חיים דרוקמן, מר אליעזר אבטבי, הרב יהודה יקותיאל ויזנר, הרב זאב פרנק, מר אבי סולימאן]]
**פרס עמינח** הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה ליוצרים, לסופרים, לחוקרים ולמשוררים בתחומים הנושקים לעולם הציונות הדתית על כלל היבטיו (תורה ומצוות, ציונות, חלוציות, תורה ועבודה וכדומה). מאז שנת תשמ"ז/1987 מוענק הפרס לכארבעה יוצרים בכל שנה.

פרס עמינֹח מוקדש לזכרם של נחמיה ומרים עמינח, אשר הורישו את כל רכושם לקרן עיזבון שתחלק מרווחיה פרסים ספרותיים ומלגות.

האפוטרופסים לביצוע הצוואה היו: ר' ישעיהו ברנשטיין מהוגי הדעות של תנועת תורה ועבודה, ר' פנחס קהתי שנתפרסם בפירושו למשנה, ר' אברהם מברך היו"ר הראשון של וותיקי הפועל המזרחי ור' דב קנוהל ממייסדי כפר עציון.

בשנת תשמ"ז/1987 נרשמה הקרן כעמותה ומאז היא מחלקת באופן סדיר מדי שנה פרסים ספרותיים בחסות הוועד הפועל של הסתדרות הפועל המזרחי.

## מטרת הפרסים
מטרת הפרסים היא לעודד יוצרים, סופרים וחוקרים הכותבים בתחומים שהיו קרובים לליבם של נחמיה ומרים עמינח כמו: תולדות הציונות הדתית על מוסדותיה, מייסדיה וחבריה, מחשבת הציונות הדתית ומשנת תורה ועבודה, מחקרים בתולדות הספרות התורנית, מחקרים שיש בהם תרומה לחינוך הציוני דתי וכן יצירות ספרות יפה ושירה שיש להם זיקה ברורה למורשת ישראל ובניין הארץ.

## ועדת השופטים
ועדת השופטים המורכבת ממקבלי פרס עמינח בעבר, והיא המחליטה על הזוכים בפרס כל שנה.

בין זוכי פרס עמינח במהלך השנים: אמונה אלון, אברהם בלאט, יצחק גנוז, חגי הוברמן, חיותה דויטש, יוסף דנה, יעל לוין, זאב ספראי, זאב פרנק, נעמי רוזנברג, חיים שיין, יוסף שלמון, יוסף שרביט, סמדר שרלו, הרב צפניה דרורי, הרב פרופ' נריה גוטל, הרב זכריה זרמתי, ונחם אילן.

## קישורים חיצוניים
*פרס עמינח 2015 באתר ערוץ 7
*
*פרס עמינח 2010 באתר דתי-לי
* 

*
עמינח
קטגוריה:ציונות דתית
פטר בוגוד

250px|ממוזער|אחת מחצרות המגורים במתחם הקארדו (ירושלים)
**פטר בוגוד** (נולד ב-1940) הוא אדריכל ישראלי, התפרסם בעיקר הודות לפרויקט הקארדו בירושלים שבתכנונו השתתף.

בוגוד נולד בשנת 1940 בעיר בוקרשט שברומניה ואת השכלתו כאדריכל רכש בבית הספר לאדריכלות בבריסל, שם למד אצל האדריכל לאון סטיינן. בסיום לימודיו עבד כאדריכל בפריז וב-1970 עלה לישראל והצטרף למשרדו של אדריכל הנוף שלמה אהרונסון שפתח זמן קצר קודם לכן משרד חדש בירושלים. באותה שנה ניגש עם אהרונסון ועובדת נוספת במשרד, האדריכלית אסתר ניב קרנדל לתחרות לתכנון מתחם מגורים, מסחר ומלונאות ברובע היהודי בירושלים. הצעתם זכתה אך בעקבותיה החליטו בוגוד וניב קרנדל לפרוש ממשרדו של אהרונסון ולהוביל את הפרויקט באופן עצמאי. הפרויקט שזכה לשם הקארדו, על שם הרחוב הביזנטי שהתגלה בתחומו ועבר תהליך חידוש, הפך לאחד מהפרויקטים המורכבים וייחודיים באדריכלות ובנוף העירוני הישראלי והושלם בשנת 1983, לאחר 12 שנות עבודה.

בוגוד המשיך בשיתוף פעולה עם ניב קרנדל גם בפרויקט מתחם עיריית ירושלים, שבמסגרתו היה אחראי על חידוש מספר מבנים היסטוריים במתחם. ב-1975 פתח שותפות עם בת-זוגו האדריכלית יוניס פיגרדו ויחד תכננו פרויקטים רבים עם התמחות במבנים וסביבות היסטוריות. ב-22 באפריל 2020 הורשע בוגוד על פי הודאתו במעשה מגונה בנער בעל מוגבלות.. באותה שנה פרש מאדריכלות ומאז הוא מקדיש את זמנו לכתיבה בתחום.

## פרויקטים נבחרים
*הקארדו, זכייה בתחרות במקום הראשון, בשיתוף שלמה אהרונסון ואסתר ניב קרנדל.
*מנזר האחיות ציון בשכונת עין כרם בירושלים.
*חידוש השווקים בעיר העתיקה בנצרת.
*חידוש שלושה מבנים היסטוריים במתחם עיריית ירושלים.
*רחבת שער שכם, ירושלים.
*עיצוב מוזיאון "הבית השרוף", הרובע היהודי בירושלים.
*חידוש השווקים בעכו העתיקה.
*חידוש קבר רבי מאיר בעל הנס בסמוך לטבריה.
*תוספת אגף האחיות במנזר הצרפתי ליד הכנסייה הצלבנית באבו גוש, כולל אכסניה לצליינים.
*200 יחידות מגורים בכרם הזיתים בירושלים.
*372 יחידות מגורים בבית שמש.
*משרדי קרן ברכה בבית טמפלרי במושבה הגרמנית בירושלים.
*אמפיתיאטרון של 1,500 מושבים בקריית הטכניון בחיפה.
*תוספת אגף להוסטל לותרני בעיר העתיקה בירושלים.

## ראו גם
* ערכים על מבנים ואתרים שתכנן פטר בוגוד

## קישורים חיצוניים
* 
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית התפילה במושב נס עמים, באתר 'חלון אחורי', 27 במרץ 2025

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:מורשעים בעבירות מין בישראל