קהילות מדומיינות

שמאל|ממוזער|250px|שער הספר באנגלית
**קהיליות מדומיינות** (באנגלית: **Imagined Communities**) הוא מושג שטבע בנדיקט אנדרסון בספרו בשם זה שיצא לאור ב-1983 ובמהדורה מורחבת ב-1991, שבו הוא דן בצמיחת רעיון הלאומיות והתפתחותו לתופעה עולמית.

המושג "קהיליה מדומיינת" משמש את אנדרסון לתאר קבוצות אנשים גדולות, המאוחדות סביב רעיון מלכד הגורם להן לפעול כקהילה, למרות שבפועל הקשר והדמיון בין הפרטים המרכיבים אותן, וקבוצות פרטים בתוכן, מזעריים או לא קיימים כלל. תודעת הקהילה כה חזקה בקבוצות אלה, עד כי יש בכוחה להוציא את אנשיהן למלחמה בשדות קרב רחוקים ולמות למענן, כאילו היה מדובר בהגנה על ביתם הפרטי ומשפחתם. לטענתו, לאום ומדינת לאום הם דוגמאות בנות ימינו לקהילות מדומיינות, אשר החליפו במהלך ההיסטוריה קהיליות מדומיינות אחרות, כגון קהילות המאמינים הגדולות של הנצרות, האסלאם והבודהיזם. קהילות קדומות אלו היו מורכבות ממיליוני אנשים בני תרבויות שונות, דוברי שפות שונות, המלוכדות אך ורק סביב רעיון דתי ומערכת של כתבי קודש (הכתובים בדרך כלל בשפה זרה להם).

האומה, על פי אנדרסון, היא ישות פוליטית המדומיינת כקהילה מוגבלת וריבונית. היא מדומיינת כ**קהילה**, משום שגם חברי האומה הקטנה ביותר לעולם לא יוכלו להכיר או לפגוש את כל שאר החברים בה, ובכל זאת דימוי הקהילה המשותפת להם חי בתודעת כולם, גם באומות ששוררים בהן יחסי ניצול וחוסר שוויון. היא מדומיינת כ**מוגבלת** באופן טבעי, משום שלכל אומה גבולות סופיים, שמעבר להם שוכנות אומות אחרות, ואין לה שאיפות להפוך לאוניברסלית, כפי ששאפו בעבר הנצרות והאסלאם. היא מדומיינת כ**ריבונית**, משום שהרעיון הלאומי נולד בתקופה שבה הנאורות והמהפכות שללו את הלגיטימיות של ממלכות הנשלטות על ידי שושלות "בשם האל", וביקש להשתחרר מהן. ריבונות האומה היא הסמל והמכשיר של חרותה.

## קפיטליזם הדפוס
אנדרסון מבקש בספרו למצוא הסברים לשינוי התודעתי שהביא לגיבוש הקהיליות המדומיינות הלאומיות במקום אלו הדתיות. אחד המרכיבים המרכזיים בהסברו לתופעה הוא התפתחות הדפוס במערכת הקפיטליסטית המוקדמת, או מה שהוא מכנה "קפיטליזם הדפוס" (print-capitalism), אשר שימש כ"נשא" של הפצת הרעיון הלאומי, הן בכך שהביא לגיבושן של שפות כתובות המאחדות ניבי דיבור שונים, והן ביצירת מצע של תודעת מציאות משותפת בקרב אוכלוסיות מפוזרות ומנותקות זו מזו.

מהפכת הדפוס באירופה במאה ה-15, במקביל לרפורמציה של לותר, הביאה לגידול ניכר בכתיבה בשפות המקומיות ה"המוניות" (קודם לכן שפת הכתיבה הייתה בעיקר לטינית), כאשר הפרוטסטנטים הפיצו תרגומים של כתבי הקודש לגרמנית ואחר כך לשפות נוספות. המוציאים לאור שהתפתחו עם צמיחתו של הקפיטליזם בתקופה זו הדפיסו את ספריהם, מתוך רצון להגדיל את השוק הפוטנציאלי, בשפות המקומיות. שפות אלה היו באופן טבעי מפוצלות לניבים אזוריים. העובדה שעתה היו ספרים הכתובים בניב "סטנדרטי" של השפה, שבדרך כלל התבסס על שפת הממשל או הניב המקובל בעילית החברתית או המדינית, גרמה לכך שלדוברים המשכילים של הניבים השונים של השפה הייתה לראשונה אפשרות להידבר זה עם זה באופן שיבינו זה את זה. יתרה מזאת, ניבים אחרים הוסיפו להתקיים בעיקר בדיבור, אך במידה רבה נעלמו מהתודעה המשותפת, בעוד השפה הכתובה חיזקה תודעה משותפת של כל קוראיה. כך הפך הניב הצרפתי של אזור פריז ל"צרפתית", הקסטיליאנית ל"ספרדית", והניב הגרמני ששימש את לותר לתרגום כתבי הקודש היה הבסיס לגרמנית הכתובה הסטנדרטית (Hoch-Deutsch).

"קפיטליזם-הדפוס" הצומח הרחיב את תוצריו – ועל ידי כך את השוק שלהם - מעבר לכתבי קודש מתורגמים, כאשר מהמאה ה-18 החלו נפוצות באירופה ובמושבותיה מעבר לים שתי סוגות חדשות, מרכזיות בטיעון של אנדרסון – הרומן והעיתון. הרומנים תיארו התרחשויות מקבילות בסביבה המוכרת לקהל הקוראים, ובכך הסירו מחיצות בין מציאות לדמיון, וחיזקו תודעה של קהיליה מדומיינת, אשר מרבית חבריה אינם מכירים זה את זה, אך יודעים זה על קיומו של זה ועל אורחות חייהם של האחרים, בזמן מקביל.

בדומה לרומן, העיתונים תיארו בכל יום מגוון אנשים והתרחשויות במקומות שונים, שהצבתם ביחד היא שרירותית והקשר היחידי ביניהם הוא התאריך. אך עצם הצבתם יחד וההמשכיות מהעיתון של היום לזה של מחר, מייצרים אשליה של עלילה בעלת מאפיינים הדומים לאלו של רומן. התאריך המשותף לכל האירועים הוא המסמן את קיומו של זמן "הומוגני, ריק" ואת התקדמותו בלוח השנה. עוד יותר מהרומן, שתודעת הקהיליה המדומיינת נעוצה בתוכנו, העיתון מחזק תודעה זו מעצם קריאתו, המתרחשת במקביל על ידי אלפים או מיליוני אנשים מדי יום ביומו, כולם קוראים את אותם סיפורים באותה שפה, ותמונת המציאות שלהם מעוצבת על פיהם. קורא העיתון יודע לא רק כי הדברים המתוארים בו התרחשו באותו יום במקומות שונים בעולם, אלא גם כי כל שכניו לעיר, למחוז ולמדינה יודעים באותו זמן על אותם דברים. בכך תרם קפיטליזם-הדפוס לשינוי התפיסה הקהילתית של ההמונים, מהשתייכות לקהיליה מדומיינת רחבה של מאמינים, למשל, להשתייכות לקהיליה מדומיינת של קוראי אותם סיפורים באותה שפה, ובדרך כלל בתחומי אותה מדינה.

## קהילות מדומיינות כיום
אנדרסון (1999) רואה באומה כתחילתה של השינויים בתפיסת המונח "קהילה". הוא מגלה כי ישנו קשר בין המושג "אומה" לבין התפתחותן של שיטות הייצור הקפיטליסטיות בענפי הדפוס ומייצר "דמיון" חדש (re-imagination) של האומה כעתיקת יומין.

כאשר מוסדות דתיים אשר סיפקו לכידות חברתית, נחמה ושגרה מוסכמת (כגון הדת והמשפחה) שקעו והתמעטו, נותר חלל ריק אשר אפשר ללאומיות לתפוס את מקומו.

הלאומיות הפכה לתחליף לא מוחשי (מטאפיזי) לאור הבלבול של העולם שרק התחיל להתחלן (לעבור תהליך חילון) והתמודד עם חוסר ודאות. תיאור זה רלוונטי להיווצרותן של קהילות מדומיינות אחרות, כגון וירטואליות.

אנתרופולוגים הגדירו לעיתים קרובות ציוויליזציה באמצעות פעילות הכתיבה.

קהילות וירטואליות נוצרות לרוב סביב אובייקטים או מטרות משותפות ולאו דווקא סביב יחסים בין אישיים ונקראות כך כיוון שאינן כוללות מגע פיזי וממשי, אלא תקשורת במרחב ה"סייברספייס". עידן האינטרנט יוצר שכבה חדשה של תקשורת חברתית ופוליטית, אשר חוצה גבולות גאוגרפיים וריבוניים, ובכך מגדילה את המרחב והמקום לחיבור בין אנשים.

האינטרנט מחזק ומחליש את הקהילות המדומיינות של אומות באותה נשימה, ואף מטפח קשרים מעבר לגבולות לאומיים מוגדרים (בהתאם לגישת האוכלוסייה לאינטרנט חופשי).

למרות שבתחילה האמינו מדינות המערב שניסיונות ריבוניים לשלוט באינטרנט ייכשלו, "הרשת המפוצלת" (splinternet) המודרנית והצנזורה הנקבובית (porous cencorship) שלה אפשרו לאינטרנט להתקיים בדו-קיום, במידה מסוימת, בתוך תפיסות מסורתיות של גבולות וריבונות. האינטרנט הגדיל באופן דרמטי את האפשרויות של קהילות פוליטיות שיכולות להיווצר באמצעות שינויים דומים במושגי הזמן ורשתות התקשורת הנתמכות על ידי האינטרנט כוללות אופנים צרים יותר כמו דואר אלקטרוני, כמו גם כאלה שיש להם קהל פוטנציאלי עצום, כמו טוויטר.

אופיין והשפעתן של קהילות מדומיינות כיום מושפעים מהאופן שבו נשלטת התשתית הדיגיטלית - בין אם היא ריכוזית ומעוצבת או פתוחה וממוסחרת. כך או כך עקרון דמיון האומה נותר כפי שהיה, אך קווי המתאר שלו מתעצבים בהתאם לארכיטקטורה המשתנה של האינטרנט. מדיה חברתית (כחלק מהמרחב הציבורי המרושת) יצרה שיח חדש על דמיון קהילות. לפיכך, המרחב הציבורי המרושת מספק תחושת קהילה שונה משום שהיא מייצרת יותר נושאים ואפיקים לשיחה. כל אדם במרחב הרשתי הזה הוא כעת יצרן פוטנציאלי של מידע, לא רק צרכן. המרחב הציבורי חווה שינוי פרדיגמה משמעותי כאשר צרכנים פסיביים הפכו ליצרנים פוטנציאליים. סגנון הזהות משתנה בהתאם לזמן ולמקום שבו היא מתקיימת ולקהילות מדומיינות חדשות אלו יש פוטנציאל פוליטי רב, כמו גם מגבלות.

קהילה וירטואלית, כמו דמיון לאומי, חייבת להיבנות באמצעות נרטיבים של מוצא ושפה משותפים. האינטרנט מספק הקשר לפוליטיזציית זהויות. לדוגמה, עבור קהילות תפוצות מפוזרות, ניתנת היכולת לקחת חלק פעיל בהתנגדות מעבר לגבולות הלאומיים. מאחר שתצורות זהות הן תמיד מרובות וספציפיות להקשר מסוים, נטען כי שיוך לאומי הוא גם מגדרי, מעמדי וגזעי.

מדיה חברתית גם יוצרת קהילות שונות ורבות סביב נושאים ותחומי עניין רבים. לדוגמה, קבוצות בפייסבוק ובגוגל פלוס אשר מאפשרות לאנשים להצטרף ולקחת חלק בשיחות לאורך זמן או קהילת רדיט, אשר משתמשים יכולים לקרוא בה על מגוון רחב של נושאים ולפרסם תגובות אליהם, מה שיוצר דפים וקבוצות בנושא מסוים. עוד דוגמה לקהילה מדומיינת מודרנית היא טיקטוק, כאשר הקהילות שנמצאות שם מאוגדות סביב יוצר תוכן מסוים או תחביבים ותחומי עניין משותפים.

## זיכרון ושכחה
מרכיב נוסף בתודעת הקהיליה המדומיינת הוא הזיכרון ההיסטורי המשותף. הלאומים באירופה שהחלו לתבוע הגדרה עצמית בראשית המאה ה-19, הצדיקו את תביעותיהם בטיעונים שקשרו אותם לאירועים ואנשים בעבר הרחוק, אשר ראו עצמם ממשיכיהם. כך טענו הלאומנים היווניים כי הם מחדשיה של תרבות יוון העתיקה, אשר הייתה רדומה במשך מאות שנים. משל ההתעוררות מתרדמה הפך פופולרי אצל קבוצות רבות אחרות, במיוחד בהקשר של שפות. במדינות הרב-לשוניות הגדולות באירופה, כגון האימפריה האוסטרו-הונגרית, התייחסה שכבת הבורגנות לשפות אחדות - צרפתית, אנגלית או גרמנית - כאל "שפות תרבות", והשתמשה בהן בגאווה בחיי היומיום. כאשר החלו בני שכבות אלו לראות עצמם צ'כים, הונגרים או פולנים, היה עליהם להסביר את שליטתם המוגבלת בשפות הלאומיות החדשות שלהם, וההסבר שנמצא לכך היה שמדובר בגילוי מחדש של שפות ותרבויות שהיו "רדומות" במשך דורות רבים.

לדברי אנדרסון, תודעת הקהיליה המדומיינת כוללת גם את הצורך ב"שכחה משותפת", כלומר אירועים היסטוריים שבני הלאום אמורים להכירם כטראומטיים, שלכאורה רצוי לשכוח אותם. דבריו מתבססים על אמירתו של ארנסט רנן בחיבורו "מהי אומה", כי "כל אזרח צרפתי חייב היה כבר לשכוח את ליל ברתולומאוס הקדוש ואת הטבח בדרום צרפת במאה ה-13". כאשר רנן מזכיר אירועים אלו, הוא מתכוון לטבח ליל ברתולומאוס הקדוש שבו טבחו קתולים בהוגנוטים במאה ה-16, ולמסע הצלב האלביגנזי, שבו מרבית הנרצחים היו דוברי אוקסיטנית או קטלאנית והרוצחים באו מכל ארצות מערב אירופה. אירועים אלו היו חלק ממלחמות הדת הגדולות של אירופה, אולם הצגתם במונחים שאמורים להיות מוכרים לכל אזרח צרפתי, הופכת אותם ל"מלחמות אחים" בין צרפתים, ומחזקת את תודעת העתיקות של הלאום הצרפתי.

דרך זו של סיפור האירועים ההיסטוריים, המטשטשת את הזהויות המקוריות של האנשים שהיו מעורבים בהם והופכת אותן בדיעבד לזהות לאומית, היא חלק מתהליך ההבניה של הזיכרון הלאומי המשותף.

בדומה לכך, הקרבות באמריקה הצפונית בשנים 1861–1865 ידועים כמלחמת האזרחים האמריקנית, ש"אחים" נלחמו בה זה נגד זה, למרות שלמעשה התנהלה בין שתי מדינות ריבוניות. במלחמת האזרחים בספרד השתתפו עשרות אלפי לוחמים מעשרות מדינות בבריגדות הבינלאומיות במה שהיה בעיניהם מלחמה על ערכים אוניברסליים, וממשל פרנקו הציג אותה כניצחון במאבק העולמי נגד הבולשביזם והאתאיזם. רק מאוחר יותר התפתח בהדרגה הזיכרון של מלחמה בינלאומית זו כמלחמת אחים ספרדית לאומית.

מלחמות אחים, טראומטיות ככל שיהיו, הן עדות לכך שבני האומה הם "אחים", ולכן זיכרונן - והצורך להזכירן כל הזמן - משמש מרכיב מרכזי בתודעת הקהיליה המדומיינת.

## לקריאה נוספת
*בנדיקט אנדרסון, **קהיליות מדומיינות: הגיגים על מקורות הלאומיות ועל התפשטותה**, תרגום לעברית: דן דאור, עריכה מדעית: הנרי וסרמן, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 1999

***Beyond Imagined Communities: Reading and Writing the Nation in Nineteenth-Century Latin America**, edited by John Charles Chasteen and Sara Castro-Klarén, Woodrow Wilson Center Press, 2003
*Memmi, D. (2006). *The nature of virtual communities*. **AI & Society, 20**, 288–300.
*Balick, A. (2023). Social Media, Identity, and Careful Culture: How Online Social Networks Limit Identity, Amplify Difference, and Diminish Social Cohesion. Psychoanalytic Inquiry, 43(1), 24-35.
*Bases, H. (2025). *Rethinking imagined communities in the age of digital media*. **The SAIS Observer**.
*Brabazon, T. (2001). ''Mots pluriels''. Murdoch University.
*Koh, A. (2016). *Imagined communities, social media, and the faculty (The faculty in the digital sphere).* **Academe Magazine**.


## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:לאומיות
קטגוריה:חברה
קטגוריה:הבניה חברתית