חוג (מבנה אלגברי)

במתמטיקה, **חוג** הוא מבנה אלגברי בעל שתי פעולות בינאריות, המקיימות מספר אקסיומות (שיפורטו להלן), המכלילות כמה תכונות בסיסיות של חוג המספרים השלמים ושל חוג המטריצות מעל שדה.

תורת החוגים, העוסקת במבנה של חוגים שונים, היא מן התחומים המרכזיים באלגברה.

## הגדרה ומבנים יסודיים
**חוג** הוא מבנה הכולל קבוצה R עם שתי פעולות בינאריות המסומנות +,\cdot, המקיימות מספר אקסיומות:
*R הוא חבורה אבלית ביחס לחיבור. לאמר: החיבור קיבוצי וחילופי, ישנו איבר אפס, ולכל איבר ישנו נגדי.
*R הוא מונואיד ביחס לכפל. לאמר: הכפל קיבוצי, וישנו איבר יחידה.
*הכפל מתפלג ביחס לחיבור:
:\begin{align}&x\cdot(y+z)=(x\cdot y)+(x\cdot z)\\&(x+y)\cdot z=(x\cdot z)+(y\cdot z)\end{align}
אם פעולת הכפל גם היא חילופית (קומוטטיבית), החוג נקרא "חוג חילופי" (או "קומוטטיבי"). לדוגמה, חוג המספרים השלמים חילופי, אך חוג המטריצות אינו חילופי.

### קיום איבר יחידה
מבנה אלגברי שבו מתקיימות כל האקסיומות, פרט לקיומו של איבר יחידה, נקרא "חוג בלי יחידה". לעיתים משתמשים בטרמינולוגיה הפוכה, וחוג מציין מבנה המקיים את האקסיומות לעיל ללא איבר היחידה. באנגלית מקובל גם הסימון rng לציון חוג בלי יחידה (לעומת ring לציון חוג). ייתכן כי בחוג בלי יחידה תהיה "יחידה-משמאל" (איבר e המקיים ex=x לכל x), ואף יחידות-משמאל רבות; או יחידה-מימין, ואף יחידות-מימין רבות; אבל אם יש גם יחידה-מימין וגם יחידה-משמאל, אזי יש לחוג איבר יחידה אחד ויחיד. חוג האפס, הכולל רק איבר אחד, הוא חוג בלי יחידה.

### היסטוריה
הגדרה אקסיומטית ראשונה של חוג ניתנה בשנת 1914 על ידי אברהם הלוי פרנקל, בהשפעת הגישה האקסיומטית של שטייניץ לשדות, האסכולה האמריקאית של , ובעיקר עבודתו תחת קורט הנזל על שדה המספרים ה-p-אדיים. האקסיומות של פרנקל תארו מה שמוכר היום כחוג עם יחידה, שבו כל איבר רגולרי הוא הפיך ("חוג קלאסי"), וכך שלכל שני איברים a,b יש איברים רגולריים u,v עבורם ab=bau=vba. ב-1921 פרסמה אמי נתר מאמר פורץ דרך, ובו נתנה את ההגדרה המקובלת כיום לחוג חילופי. אחד ההבדלים בין פרנקל לנתר הוא בשאלה האם נדרש איבר יחידה לכפל. פרנקל דרש זאת, ואילו נתר לא דרשה זאת. עד לשנות ה־60 של המאה ה־20 הייתה מקובלת במרבית ספרי האלגברה גישתה של נתר, אך החל ממועד זה הלכו והתרבו הספרים, בפרט ספרים מתקדמים מאת מחברים נודעים כאמיל ארטין, מייקל עטיה ואיאן מקדונלד, ניקולא בורבאקי וסרז' לאנג, שקיבלו את גישתו של פרנקל. עם זאת, עדיין נפוצים ספרים המתבססים על גישתה של נתר.

### הומומורפיזמים ואידיאלים
פונקציה f:A\to B מחוג לחוג היא "הומומורפיזם של חוגים", אם היא שומרת על החיבור והכפל ועל איבר היחידה. הגרעין של הומומורפיזם הוא אידיאל של החוג A, ו"משפט האיזומורפיזם הראשון" קושר את החוגים שהומומורפיזם מגדיר באופן טבעי: A/\ker(f)\cong\text{Im}(f).

### תת-חוג
תת-קבוצה של חוג S\sub R שהיא חוג בפני עצמה, ביחס לאותן פעולות וקבועים, נקראת "תת-חוג". למשל, חוג המספרים השלמים הוא תת-חוג של שדה המספרים הרציונליים (המהווה שדה שברים שלו). אפשר להגדיר גם תת-חוג בלי יחידה, שממנו אין דורשים להכיל איבר יחידה. לדוגמה, אוסף המספרים הזוגיים הוא תת-חוג בלי יחידה של חוג המספרים השלמים.

לדוגמה, ה**מרכז** של חוג, הכולל על-פי ההגדרה את כל האיברים c\in R המקיימים c\cdot r=r\cdot c לכל r\in R, הוא תת-חוג חילופי של החוג (אם כי יכולים להיות לחוג תת-חוגים חילופיים גדולים יותר).

## בניות של חוגים
תורת החוגים עשירה בדרכים לבנות חוגים חדשים. בין הפשוטות והמוכרות ביותר:

### מכפלה
המכפלה של שני חוגים R,S, היא מכפלה הקרטזית R\times S עם הפעולות על הרכיבים. משפט השאריות הסיני קובע כי המנה של חוג נתון מעל מכפלת אידיאלים קו-מקסימליים שלו איזומורפית למכפלת המנות.

ביתר כלליות, ניתן להגדיר מכפלה של כל משפחת חוגים \{R_i\}_{i\in I} כקבוצה \prod_{i\in I}R_i עם פעולות רכיב-רכיב. מהמכפלה ניתן להגדיר הטלות p_i לכל אחד מהחוגים המשתתפים בה, אך אי אפשר לשכן אותם באופן טבעי במכפלה – ההעתקה המעבירה איבר לקואורדינטה המתאימה לו איננה הומומורפיזם, שכן איננה שומרת יחידה. המכפלה מקיימת את התכונה האוניברסלית הבאה: אם S חוג כלשהו, ונתונות העתקות \{f_i:R_i\to S\}, אז קיים ויחיד הומומורפיזם f:\prod_{i\in I}R_i\to S המקיים p_i\circ f=f_i. לאמר, כל הומומורפיזם מכל החוגים "עובר דרך" המכפלה.

במקרה של מכפלה סופית, ישנה התאמה מוחלטת בין האידיאלים של החוגים לאידיאלים של המכפלה – כל אידיאל של המכפלה הוא בהכרח מהצורה I_1\times\cdots\times I_t, כאשר I_i אידיאל של R_i. במקרה האינסופי אין זה נכון (יש עוד אידיאלים). יש גם התאמה בין הספקטרום של המכפלה הסופית לספקטרום של החוגים – אידיאל במכפלה הוא ראשוני אם ורק אם הוא מהצורה R_1\times\cdots\times R_{j-1}\times I_j\times R_{j+1}\times\cdots\times R_t, כאשר I_j אידיאל ראשוני של I_j.

### פולינומים

לכל חוג R, אוסף הפולינומים במשתנה בלתי תלוי x עם מקדמים מ-R הוא חוג, ביחס לפעולות החיבור והכפל של פולינומים, המסומן R[x]. הוא מכיל את R כתת-חוג. את הבניה הזו אפשר להכליל למספר כלשהו של משתנים – לאו דווקא סופי או בן-מניה, אך הפולינומים סופיים. אם F הוא שדה, אז F[x] הוא חוג אוקלידי ותחום ראשי, וגם ההפך נכון.

### מנה

בהינתן חוג R ואידיאל (שמאלי) I, למנה R/I יש מבנה של חוג. בדרך זו אפשר לבנות חוגים רבים נוספים. לדוגמה, כל חוג חילופי הוא מנה של חוג פולינומים במספר (אולי אינסופי) משתנים מעל חוג השלמים \Z.

חוגי מנה הם הבסיס בדרך להבנת משפטי האיזומורפיזם של חוגים, ויש להם תפקיד בסיסי ומרכזי בתאוריה.

### מטריצות

חוג מטריצות \text{M}_n(R) מורכב מן המטריצות מסדר n שרכיביהן שייכים ל-R, יחד עם פעולות החיבור רכיב-רכיב וכפל המטריצות, המושרות מפעולות החוג. גם כאן, אפשר לזהות את R עם התת-חוג הכולל את המטריצות הסקלריות. החוג הזה לעולם איננו חילופי (אלא אם n=1), איננו חוג עם חילוק ואף בעל נילפוטנטים. ישנה התאמה מלאה בין האידיאלים של R לאידיאלים של חוג המטריצות מעליו, ולכן, כאשר R חוג פשוט, גם החוג \text{M}_n(R) פשוט. אם D הוא חוג עם חילוק, אז חוג מטריצות מעליו הוא ארטיני ופשוט. ההפך נכון לפי משפט ודרברן-ארטין.

## דוגמאות
*כל שדה הוא חוג קומוטטיבי עם יחידה.
*חוג המספרים השלמים \Z הוא חוג קומוטטיבי. זהו תחום שלמות אוקלידי. חוג השלמים הוא חוג קומוטטיבי בסיסי ביותר, המהווה דוגמה ומוטיבציה להגדרות רבות בתורת החוגים, כמו בתורת המספרים האלגברית.
*חוג השלמים של גאוס מהווה אף הוא חוג קומוטטיבי עם יחידה.
*אוסף הפונקציות הממשיות, עם חיבור וכפל של פונקציות, מהווה חוג חילופי. איבר בו הוא הפיך אם ורק אם איננו מתאפס (כפונקציה). אוסף הפונקציות הממשיות הרציפות גם הוא חוג, המהווה תת-חוג של אוסף הפונקציות.
*אלגברת הקווטרניונים של המילטון היא הדוגמה הבסיסית ביותר לחוג עם חילוק (שאיננו קומוטטיבי). באופן כללי, כל אלגברה עם חילוק מממד 4 מעל שדה כלשהו היא אלגברת קווטרניונים.

## תורת המבנה
תורת המבנה של החוגים האסוציאטיביים התפתחה באינטנסיביות במהלך המאה ה-20, עם קפיצות מדרגה בשנות ה-30 (פיתוח תורת הרדיקלים) ושנות ה-60 (משפטי גולדי). כיום מזוהים בספרות המקצועית מאות משפחות של חוגים, שביניהן אפשר למנות: חוגים ארטיניים, נתריים, ראשוניים, פרימיטיביים ופשוטים, תחומי שלמות, ועוד רבים אחרים.

## ראו גם
*מודול
*הרחבת חוג

## קישורים חיצוניים
*
*Leo Corry, "The Origins of the Definition of Abstract Rings", Gazette des Mathématiciens, 83 (Janvier 2000), 28-47. (Reprint: Modern Logic, 8 (1-2), 1998-2000: 5-27.)
*
*

## הערות שוליים

קטגוריה:מבנים אלגבריים
קטגוריה:תורת החוגים