גביש מפעל לזכוכית בראשון לציון

**גביש** היה מפעל ישראלי לייצור כלי זכוכית שפעל בראשון־לציון במשך כ-37 שנים, משנת 1934 ועד 1970.

המפעל נחשב לחלוץ בענף הזכוכית המקומי, ונתפס כמעסיק משמעותי באותה תקופה. בשנת 1945 הועבר המפעל לבעלות **[[קואופרטיב]] עובדי גביש בע"מ**.

בשיאו העסיק המפעל שלוש מאות עובדים, שייצרו מגוון מוצרי זכוכית חלולה לבית: כוסות, בקבוקים, אגרטלים, צינצנות קריסטל, אהילים, נברשות, עששיות ועוד.
[שמאל|ממוזער|280px|[מאפרה|מאפרת זכוכית תוצרת מפעל גביש, במלאת 75 שנה לראשון לציון]]

## היסטוריה
### הקמה וראשית פעילות (1933–1939)
מפעל "גביש" הוקם בראשון־לציון בשנת 1933 ונחנך בשנת 1934 על ידי היזמים יוסף יזרסקי וטוביה לפידות, יוצאי גרודנו–פולין. אלה ייבאו ציוד, ידע ומומחים פולניים לייצור זכוכית. ח.נ. ביאליק, שנענה לפניית יוסף יזרסקי, העניק את השם "גביש" למפעל הזכוכית.

המפעל החל לייצר זכוכית חלולה בשיטת ניפוח פה ובשיטה חצי אוטומטית וכן כלי בית (אגרטלים, כוסות ועוד) בשיטת כבישה. החול שהוא חומר הגלם לייצור הזכוכית הובא מבלגיה לאחר שהניסיון להפיק זכוכית מחול מקומי כשל. בשנים מאוחרות יותר החלו להשתמש גם בחול מאזור ירוחם שבנגב. המפעל סבל מקשיי הסתגלות רבים וכאשר הצליח לעלות על דרך המלך, שנתיים לאחר הפעלתו פרצו מאורעות 1936–1939 והחרם הערבי גרמו לסגירתו.

הוא שב ונפתח מחדש בשנת 1940 לאחר שנמכר ועבר לבעלותם של שלושה שותפים לייב מינצר, ס. גולד וד"ר מנדל.

### שנות המלחמה והרחבת הייצור (1940–1944)
בתחילת שנות ה־40 גבר הביקוש למוצרי המפעל עקב מלחמת העולם השנייה. הייצור התרחב. למפעל הובאו שישה עובדים מקצועיים מיוון שסייעו בהכשרת פועלים מקומיים במקצועות הניפוח והחריטה. הללו גם שבתו על מנת לשפר את תנאי העסקתם ובתיווך הקונסול היווני נפתר סכסוך העבודה.

בשנים 1941, 1943 ו־1944 דווח על שביתות וסכסוכי עבודה עקב עומס, ציוד מיושן ותנאי שכר.

### הפיכה לקואופרטיב עובדים (1945)
עם תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 נסגר המפעל שוב (עד לפתרון הבעיה שנוצרה בעקבות ההתמודדות עם היבוא שהחל להגיע מאירופה). 80 מעובדי המפעל התארגנו לקואופרטיב ורכשו 50% מן המפעל. בשל ההתמודדות הקשה מול היבוא נאלצו חברי הקואופרטיב לוותר לעיתים על מחצית משכרם. בהמשך, רכש הקואופרטיב את כל המפעל והקימו את "קואופרטיב עובדי גביש".

### התרחבות ושיפור טכנולוגי (1946–1957)
עם הקמת המדינה הגיעה אל המפעל דרישה מאת בן-גוריון ואשכול, לייצר במהירות בקבוקי מולוטוב עבור המאמץ המלחמתי. "גביש" לקח על עצמו את המשימה, ובסיוע בית החרושת "היוצק" (באזור מחלף חולון של היום) שהכין את התבנית, החלו בייצור המבוקש. לאחר קום המדינה התפתח המפעל והחל לייצר זכוכית מקושטת ואף קריסטל. היקף הייצור גדל, נוספו כבשנים חדשים והמפעל ייצר כלי זכוכית רבים ומגוונים לתעשייה ולבית. בשנים אלו העסיק המפעל בין 150 ל־200 עובדים, הללו עבדו ב-3 משמרות. תנאי העבודה והשכר גרמו לסכסוך עבודה ולהשבתה של המפעל למספר ימים עד שיושבו הפערים הגדולים. לצד המבנה המרכזי, ששימש את הכבשנים לייצור כלי הזכוכית, קרור התוצרת ב"תנור קרור" ובית אריזה, פעלה מסגריה ששרתה את המפעל בייצור תבניות ברזל לעיצוב כלי בית, צינורות ניפוח, ולתחזוקה שוטפת של הכבשנים ו"תנור קרור" של התוצרת שאך קיבלה את צורתה.

### חדשנות טכנולוגית ופרסי קפלן (1958- 1960)
בסוף שנות ה־50 פיתח המפעל שיטות ייצור חדשות שהובילו לייעול נרחב והגברת התפוקה. בשנת 1958 זכה המפעל בהכרה ציבורית עם הענקת "פרס קפלן" לרחמים ברוך על חדשנות תעשייתית שחסכה 12 פועלים ביממה, ובשנת 1960 לצבי יזרסקי על המצאת מפוח יד לצינור שהחליף את "ניפוח הפה".

### שנות ה־60: שיא וצניחה (1960–1967)
בתחילת שנות ה־60 בתאום עם ההסתדרות ומשרד הבריאות קלט המפעל והכשיר קבוצת נערים צעירים לשם ריענון השורות וחיסכון בשכר עבודה. בכך העסיק המפעל מעל 200 פועלים והיה ספק מרכזי של כלי זכוכית בישראל. ארבעת מנהליו: צבי יזרסקי, רחמים ברוך, משולם לם ואריה קומר הובילו אותו לשגשוג ולצמיחה. לקראת סוף העשור גברה התחרות מול יבוא זול ונרשמו שביתות עקב תנאי שכר ועומסים.

### ירידה, חובות וסגירה (1968–1970)
לאחר מלחמת ששת הימים הציף היבוא את השוק הישראלי. חובות המפעל הגיעו לכ־1.1 מיליון ל"י. בשנת 1970 מונה כונס נכסים, והמפעל נסגר.

## תוצרת
המפעל ייצר מגוון רחב של מוצרי זכוכית:
* כוסות וכלי מטבח
* בקבוקים וצנצנות למזון, תרופות ותמרוקים
* כלי קריסטל, אהילים ונברשות
* עששיות לנפט
* כלים טכניים לתעשיות ולמעבדות

## מבנה ארגוני
בשנים 1934–1945 היה בבעלות פרטית.

לאחר 1945 פעל המפעל כקואופרטיב עובדים: 80 חברים היו בעלי מניות וזכות בחירה. אחת לשנה נתקיימו בחירות לארבעת מנהלי החברה. עשרות עובדים נוספים הועסקו כשכירים. מודל זה העניק עצמאות ניהולית, אך הקשה על גיוס הון לחידוש ציוד.

## מורשת
מפעל "גביש" נחשב לאחד ממפעלי הזכוכית הראשונים בישראל וכמעסיק משמעותי לתקופתו. המפעל הכשיר דורות של מנפחים וחרטים, תרם להתפתחות התעשייה המקומית, וזכה להכרה ציבורית בזכות שיפור תהליכי ייצור הזכוכית.

## גלריית תמונות
באדיבות מוזיאון ראשון לציון.

קובץ:ביניין המפעל.jpg|בניין מפעל גביש.
קובץ:שר האוצר מבקר בגביש (cropped).jpg|בקור שר האוצר פנחס ספיר במפעל.
קובץ:חברי קואופרטיב גביש (cropped).tif|חברי קואופרטיב גביש.
קובץ:מנפח בפעולה (cropped).tif|מנפח עם צינור בפעולה.
קובץ:צינור קפלן עם הפעמון ומפוח יד (cropped).jpg|"צינור קפלן" עם מפוח יד ופעמון בקציהו.
קובץ:"פועל עם צינור ומפוח יד "קפלן(cropped).jpg|פועל עובד עם "-צינור קפלן". מפוח יד ופעמון בקציהו.
קובץ:PRESSעובדים בשיטת הכבישה (cropped).jpg|עובדים בשיטת הכבישה PRESS
קובץ:קבוצת עובדים במשמרת (cropped).jpg|קבוצת עובדים במשמרת.
קובץ:כלי זכוכוכית לוהט נכנס ל"לר"- תנור הצינון (cropped).jpg|כלי זכוכית מוכנס ל"לר" תנור צינון
קובץ:אורזות (cropped).jpg|אורזות ביציאה מתנור הצינון
קובץ:מעמיסים תוצרת (cropped).jpg|מעמיסים תוצרת על המשאית.


## ראו גם
* ניפוח זכוכית
* פניציה

## קישורים חיצוניים
* סרטון ניפוח זכוכית בגביש (בארכיון המדינה)
* שיטת כבישה
* תמונות של מספר עובדים במפעל מתוך אלבום משפחות מוזיאון ראשון לציון.
* גביש מתוך אתר נוסטלגיה
* רשומה המתארת סט שש כוסות זכוכית עליהן מפות מלחמת ששת הימים, מתוצרת בית החרושת. בקטלוג הספרייה הלאומית

## לקריאה נוספת
* ארכיון מוזיאון ראשון לציון: הופכי חול לזכוכית, סיור מחקר בבית החרושת העברי לכלי זכוכית "גביש" מאת ש. שוורץ
* ירחון הטכנאי הצעיר חוברת ט כרך ב', יולי 1947

## הערות שוליים

קטגוריה:זכוכית
קטגוריה:ישראל: תעשייה
קטגוריה:תעשייה כימית בישראל
קטגוריה:ראשון לציון: חברות