open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גן דודזון

250px|ממוזער|שמאל|מסכה מתולתלת בגלריית הבית
**גן דודזון** הוא גן וגלריה של פסלי פסיפס של האמן מאיר דודזון. הגן שוכן בקיבוץ אילון שבגליל המערבי. בגלריה ובגן כ-300 יצירות של פסלי פסיפס בגדלים שונים המשתרעים על פני שטח של שלושה דונם.
## הקמה
דודזון, שהיה מפקד בהגנה ובפלמ"ח, השתחרר משירות צבאי בשנת 1950. הוא החל לעבוד בבניין, ובמקביל הקים יחד עם אשתו גן קקטוסים ליד ביתו. עיסוקו בבניין ובאבן הביא אותו לעסוק גם בניסיונות בפסול. בתחילה השתמש בכלים שונים ובגרוטאות שמצא בחצר, אותם כיסה בבטון ולתוכם שילב שברי אבנים מאבן מקומית. בהמשך עבר ליצירת פסלים שצופו באבני פסיפס. הקקטוסים שתנאי הגידול לא התאימו להם לא שרדו, הצמחייה במקום הוחלפה, בצמחייה המתאימה יותר לתנאי המקום הכוללת עצי אלון מצוי, קטלב מצוי ועצים נוספים. בגן שולבו פסלים רבים פרי יצירתו הכוללים דמויות אדם דמוי טוטם המייצגים את משפחת האדם. פסלים גדולים של חיות שונות כגון: קוף, טווס, צב ועוד. דמויות אדם וחוה, גוליית ועוד.

במקביל לפיתוח הגן, יצר דודזון יצירות המתאימות לתלייה על קירות הבית, כגון מסכות שונות, דמויות אנושיות, חיות, ופסלים קטנים.

במקביל לפיתוח הגן, עבד דודזון במפעל המוזאיקה של הקיבוץ, והפך לאמן המוביל של המפעל. בין יצירותיו: רצפת הפסיפס בבית הנשיא ועיטור קירותיו של בית הכנסת התוניסאי בעכו.

לאחר פטירתם של דודזון ואשתו, הפך הבית שבו הם גרו לגלריה שבו ניתן לראות את הבית הקיבוצי של פעם, ואת יצירותיו הרבות של דודזון. את הגלריה והגן, מנהלת כלתו של דודזון, דליה, המדריכה במקום ומספרת את סיפורו של האמן, הבית והגן.

## גלריית תמונות

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אילון
קטגוריה:הגליל המערבי
דודזון
קטגוריה:ישראל: פסיפסים
קטגוריה:פיסול ישראלי
מטביי ויינרוב

**מַטְבֶיי גְרִיגוֹריֶיבִיץ' וַיינְרוּבּ** (ברוסית: **Матве́й Григо́рьевич Вайнруб**; 2 במאי 1910 - 14 בפברואר 1998) היה קצין יהודי סובייטי, אשר פיקד על פּוֹלק הטנקים ורכבים ממונעים בארמייה ה-8 של הצבא האדום בחזית הביילורוסית הראשונה כנגד הורמאכט במלחמת העולם השנייה ועל פעולותיו הוענק לו אות גיבור ברית המועצות.

## שנותיו הראשונות
נולד במשפחה יהודית בעיר בוריסוב (אז בתחומי פלך מינסק של האימפריה הרוסית) והיה השני בין ארבעה ילדים: אחיו הבכור ייבסיי (יהושע) וכמו כן היו לו אח ואחות צעירים ממנו.

בין השנים 1924–1929 בגלל פציעתו של אביו בעבודה הוא התחיל לעבוד כנפח זכוכית במפעל זכוכית של בוריסוב. במהלך העבודה ב-1927 מטביי סיים שנתיים בראבפאק - קורסי הכנה להשכלה גבוהה.

## השירות הצבאי
לאחר שגויס לצבא ב-1929, אחרי שנתיים הוא מסיים בית הספר הצבאי המשותף של ביילורוס ופיקד על גדוד פרשים במקום וב-1931 הצטרף למפלגה הקומוניסטית. עד 1938 הוא למד וסיים את בית הספר לשריון באורלוב וב-1941 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית על שם פרונזה בעיר אוריול ובמאי מתמנה לפקד על יחידת סיור בקובאן.

## במהלך [[מלחמת העולם השנייה]]
מטביי ויינרוב השתתף במלחמה מתחילתה. לחם בחזית המערבית, בחזית דרום-מערבית, בחזית סטלינגרד ובחזית ביילורוסית הראשונה.
לאחר שנפצע באחד הקרבות נודע לו כי אחיו הצעיר נהרג בהגנה על אודסה ואחותו התגייסה כרופאה בחזית לנינגרד.

התחיל את הפיקוד כראש רגימנט טנקים, התבלט כמפקד הארמייה ה-62 וסגנו של מפקד הארמייה וסילי צ'ויקוב בהגנה על סטלינגרד. כוחותיו מנעו כיבוש תחנת הרכבת המרכזית בעיר והוא אישית השתתף בהתקפה על "בית המקצוענים".

בהיותו בדרגת גנרל-מאיור הוא הצטיין במהלך מבצע ויסלה-אודר וחדר גרמנים בגדה השמאלית של ויסלה ליד העיירה מאגנושב. בפקודה מטעם נשיאות הסובייט העליון הוענק לו ב-6 באפריל 1945 עיטור גיבור ברית המועצות, עיטור לנין וכוכב הזהב מס' 5175.

## לאחר סיום המלחמה
לאחר המלחמה התמנה סגן מפקד המחוז הצבאי של קייב גם כן בפיקודו של צ'ויקוב. ב-1951 הוא סיים את האקדמיה הצבאית הגבוהה על שמו של וורושילוב וב-1956 קיבל בלמידה מרחוק תואר ממכון התעשייתי של נובוסיבירסק.

יצא לגמלאות ב-1970 בדרגת גנרל-לייטננט והמשיך להתגורר בקייב. באזרחות היה עובד מחקר בכיר במכון המידע הטכני האוקראיני.

נפטר ב-14 בפברואר 1998 ונקבר בבית הקברות "סוֹבְסְקוֹיֵה" בעיר.

## ספרי זכרונות
* **בחורי הפלדה הללו. נובלה על מה שעברתי** (*Эти стальные парни. Повесть о пережитом*), קייב, 1972 (רוסית)
* **אלה שהיו איתי באותה היחידה** (*Однополчане*), קייב, 1982 (רוסית)
* **גורלות שבחזית** (*Фронтовые судьбы.*), קייב, 1985 (רוסית)

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה ותמונות, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים יהודים סובייטים
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור בוגדן חמלניצקי
קטגוריה:מעוטרי עיטור סובורוב
קטגוריה:מעוטרי עיטור קוטוזוב
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:מעוטרי צלב גרונוולד
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שריונאים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב סטלינגרד
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של המטה הכללי
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1910
קטגוריה:נפטרים ב-1998
אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי

**אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי** (ברוסית: **Алексе́й Никола́евич Толсто́й**; 10 בינואר 1883 – 23 בפברואר 1945) היה משורר וסופר רוסי סובייטי, שכתב בתחומים רבים אך התמקד בעיקר ברומנים היסטוריים ומדע בדיוני.

במהלך מלחמת העולם הראשונה היה כתב צבאי. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה חי טולסטוי בקונסטנטינופול, אבל חזר לברית המועצות בשנת 1923. במלחמת העולם השנייה היה אחד האישים הראשונים שדיברו על הרג ההמונים שעשו הנאצים באמצעות משאיות גזים. הוא זכה שלוש פעמים בפרס סטלין על פעילותו בתחום הספרות, אחד מהם על ספרו "פטר הראשון" משנת 1941. ב-1936 מונה ליושב ראש איגוד הסופרים הסובייטי וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1938. היה חבר באקדמיה הסובייטית למדעים.

מבין ספריו הנודעים היה גם הספר "בנתיב הייסורים" שמגולל קורותיהן של שתי אחיות על רקע אירועי מהפכת אוקטובר. הספר זכה למספר עיבודים, לרבות שתי סדרות טלוויזיה סובייטיות וסדרת טלוויזיה רוסית.

## אזכורים ליצירתו

ברומן לב של כלב למיכאיל בולגאקוב מוזכר שירו "סרנדת דון חואן" כשיר ששרה אחת הדמויות.

כמה מספריו תורגמו לעברית:
*האחיות: תרגום מרוסית לאה גולדברג
* שנת 1918
* סיפורי פרטיזנים סיפורי איבן סודריוב
* פטר הראשון שלושה כרכים
* בנתיב הייסורים - בתרגום לאה גולדברג
*מפתח הזהב או הרפתקאות בורטינו- תרגום מחודש 2015-**לוי צירולניקוב .**

שיריו "מכורתי" בלחן אלכסנדר גרצ'אנינוב ו"אסירים-אסירי סיביר" תורגמו ובוצעו על ידי זמרים ישראלים .



## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* ספרי אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי שתורגמו לעברית באתר :"סימניה "
* השיר מכורתי בעברית  ביו טיוב
* אלי אשד כוכב הלכת האדום -100 שנה לספר והסרט "אליטה" מגזין "יקום תרבות "
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני סובייטים
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מעוטרי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רוזנים רוסים
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לצרפת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1883
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1883
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1945
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1945
שיוב נפט מוגבר

[שמאל|ממוזער|350px|שיוב נפט באמצעות הזרקת [פחמן דו-חמצני אל תוך המאגר ]]
**שִיוּב נפט מוגבר** (גם: **מיצוי מוגבר של תפוקת הנפט**; על פי האקדמיה ללשון העברית: **הֲשָׁבַת נפט מוגברת**; באנגלית: **Enhanced Oil Recovery** , בר"ת **EOR**; או **Tertiary Recovery –** **תפוקה שלישונית**) הוא הפקה בשיטות מתקדמות שבאה לאחר  ו של נפט, אך יכולה להתחיל בכל שלב במהלך החיים היצרניים של מאגר נפט. הפקה זאת נועדה לשחזר את הלחצים בשדה ולשפר את קצב הזרימה של הנפט, על ידי הקטנת החיכוך של הנפט בסלע או הנמכת הצמיגות של הנפט. השיוּב מבוצע באמצעות הזרקת  (פולימרים או חומרים פעילי שטח), גזים (פחמן דו-חמצני, פחמימנים או חנקן), או קיטור אל תוך המאגר.

בשיטות ההפקה הראשונית והמשנית מצליחים להפיק בדרך כלל 30%-35% מכלל הנפט המצוי במאגר. יישום טכנולוגיות משופרות עשוי לסייע להפיק 5%-20% נוספים. שיטות מתקדמות כוללות גם מיצוי משופר (Improved Oil Recovery, בר"ת IOR) במובן הרחב, ובכלל זה קידוח השלמה (infill drilling), שבירה הידראולית (hydraulic fracturing), קידוח בארות אופקיים (drilling horizontal wells) ועוד.

Thermal Recovery.png|הפקה תרמית של ביטומן מחולות הזפת של אלברטה
Oil & gas injection well.jpg|באר הזרקה בתהליך של הגדלת שיעור המיצוי של הנפט

## קישורים חיצוניים

*Shell, Enhanced Oil Recovery, February 2012
*"enhanced oil recovery", " improved oil recovery", Schlumberger Oilfield Glossary
*"What Is EOR, and How Does It Work?", Rigzone website
*English-Hebrew Energy Dictionary (Gina Cohen), various entries
*International Energy Agency, "Glossary of Terms: enhanced oil recovery (EOR)"
*USGS, The Significance of Field Growth and the Role of Enhanced Oil Recovery

*"מילון מונחים: שלבי פיתוח מאגר נפט ותהליך הפקה", באתר הזדמנות ישראלית – מקורות אנרגיה, שותפות מוגבלת
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תפוקת נפט
גלוטולוגיה

ממוזער|שמאל|שתי ילדות צוחקות
**גלוטולוגיה** (באנגלית: **Gelotology**, מילה שנגזרה מהמילה היוונית לצחוק) הוא המדע העוסק בחקר הצחוק ובהשפעתו על בני אדם מבחינה פיזיולוגית ופסיכולוגית.

מחקרים שנעשו על ידי רמון מורה-ריפול, מנהל מדע רפואי ב-Organizacién Mundial de la Risa, ברצלונה ספרד, הראו כי הומור וצחוק קשורים לבריאות ויכולים לשחרר מתח פיזי ורגשי, לשפר את תפקוד המערכת החיסונית, לעורר את זרימת הדם, להגביר את מצב הרוח, לשפר את התפקוד הקוגניטיבי ולהגביר את הידידות.

על פי הפסיכולוג סטיב וילסון, "מדי יום יש חדשות נוספות על כוח ההומור והצחוק לרפא אותנו פיזית, נפשית, רגשית ורוחנית". "כל מערכת בגוף מגיבה לצחוק בצורה חשובה, חיובית ומרפאת."

William F. Fry מאוניברסיטת סטנפורד הוא אחד החלוצים בשדה מחקר זה ועשה ניסויים על עצמו כבר בשנות ה-60

## קישורים חיצוניים

* Humour therapy at the American Cancer Society 

## הערות שוליים

קטגוריה:הומור
קטגוריה:פיזיולוגיה
קטגוריה:רגשות
העבודה הצעירה

[250px|שמאל|ממוזער|[סמליל "המשמרת הצעירה" - שמה הקודם של התנועה]]
**העבודה הצעירה** (שעד 2021 נקראה "**המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה**" וקודם לכן, "**צעירי וצעירות העבודה**") היא תנועת הצעירים והצעירות של מפלגת העבודה והגוף הרשמי אליו שייכים חברי וחברות מפלגת העבודה עד גיל 36. בעבודה הצעירה חברים כ-10,000 חברים מתוכם כ-500 פעילים במוסדות ופעילויות הארגון. לעבודה הצעירה קבוצות מקומיות ביישובים המרכזיים, תאי סטודנטים באוניברסיטאות ומכללות וצוותי תוכן ארציים.

יושבת ראש "העבודה הצעירה" מאז 2020 היא נועה חסידוב - פעילה חברתית שהובילה את מאבק הסטודנטים להעסקה ישירה של עובדות הניקיון באוניברסיטת בן-גוריון.

מבחינה אידאולוגית, העבודה הצעירה מובילה קו כלכלי חברתי סוציאל-דמוקרטי, פועלת כאגף יותר שמאלי של מפלגת העבודה ובין השאר בשל כך, היוותה מוקד כוח עבור יו"ר המפלגה הקודמת שלי יחימוביץ'. עם היו"ר לשעבר של המפלגה אהוד ברק ניהלה המשמרת יחסים מתוחים ועזיבתו את המפלגה לוותה בביטוי "ברוך שפטרנו" ושבירת תמונותיו.

כבר בשנת 1926 הוקמה המשמרת הצעירה של מפלגת אחדות העבודה כמסגרת לפעילות פוליטית של בוגרי תנועת הנוער העובד והלומד, ויועדה לפעילים בגילאים 17 עד 23. משנת 1930 שימשה מסגרת זו המשמרת הצעירה של מפא"י.

## תאי "אופק"
לצד הפעילות המקומית של העבודה הצעירה, פועלים בחלק מהאוניברסיטאות והמכללות תאים סטודנטיאליים של מפלגת העבודה. התאים מארגנים פעילות פוליטית בקמפוסים ופועלים להכשיר את הסטודנטים לקראת חיים של מעורבות חברתית.

תאי "אופק" הבולטים פועלים באוניברסיטת בן-גוריון והאוניברסיטה העברית, שם הם פועלים שנים באופן עקבי ומשמעותי.

המאבק הבולט ביותר של תאי אופק הוא המאבק ארוך-השנים להעסקה ישירה של עובדות הניקיון באוניברסיטאות.

## מאבקים בולטים
העבודה הצעירה לקחה חלק במספר מאבקים חברתיים בשנים האחרונות. ביניהם:
* מאבק נגד ביטול פינוי המשפחות מגבעת עמל.
*חיסול תופעת מורי הקבלן.
* נגד הקיצוצים התקציביים במערך הכבאות.
* נגד הפרטת רכבת ישראל.
* נגד התפשטות תופעת הגזענות בישראל.

## יושבי ראש בולטים
* 1968–1970 - עוזי ברעם, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה, שר התיירות ושר הפנים.
* 1978–1984 - חיים רמון, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה וממייסדי מפלגת קדימה, שר הפנים, שר הבריאות, שר המשפטים, משנה לראש הממשלה ויו"ר ההסתדרות החדשה.
* 1984–1988 - אפרים (זיגי) זינגר - בהמשך מנכ"ל הוועד האולימפי בישראל, חבר הנהלת הוועד האולימפי האירופאי, יו"ר המרכז ללימודים אולימפיים וסגן יו״ר הוועד הפראלימפי בישראל.
* אברהם יחזקאל, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה.
* אופיר פינס-פז, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה, שר הפנים ושר המדע, התרבות והספורט.
* רונן צור, בהמשך ח"כ ממפלגת העבודה ויועץ תקשורת בכיר.
* 2004–2006 - ערן חרמוני, בהמשך כיהן כמנהל המרכז הרעיוני בקרן ברל כצנלסון ומזכ"ל מפלגת העבודה.
* 2006–2010 - מעין אמודאי, שימש גם כיועץ לחברי הכנסת אברהם (בייגה) שוחט ,שלי יחימוביץ ושרת החינוך יולי תמיר בהמשך שימש כסגן יושב ראש לשכת עורכי הדין בישראל.
* 2010–2014 - מיכל בירן, בהמשך ח"כית ממפלגת העבודה.
* 2014–2016 - יעל סיני, בהמשך אחראית על קשרי ממשל של שדולת הנשים והיועצת הראשונה לענייני מגדר במשרד לביטחון הפנים.
* 2016–2018 - אורי קידר, בהמשך מנכ"ל "ישראל חופשית".

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מפלגת העבודה: קבוצות וארגונים
פרס הפדרציה הרוסית

[שמאל|ממוזער|[נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב בטקס הענקת הפרס, יוני 2009]]
**פרס הפדרציה הרוסית** (ברוסית: **Государственная премия Российской Федерации**) הוא פרס כבוד ברוסיה. הפרס נוסד בשנת 1992 אחרי פירוק ברית המועצות והחליף את פרס ברית המועצות. הוא מוענק לאזרחי רוסיה בלבד למעט פרס עבור פעילות הומניטרית שהתווסף בשנת 2005. הפרס מוענק בטקס בארמון הקרמלין הגדול השוכן בקרמלין של מוסקבה ב-12 ביוני, יום רוסיה.

הפרס מוענק על בסיס שנתי, בתחומים שונים – מדע, טכנולוגיה, ספרות, אדריכלות ואומנויות. בהתאם לתקנות משנת 2006 הפרס מוענק בתחומים הבאים:
* 4 פרסים בתחום מדע וטכנולוגיה
* 3 פרסים בתחום ספרות ואומנות
* פרס בתחום פעילות הומניטרית (מוענק גם לאזרחי מדינות אחרות)

היקף הפרס הכספי הוא 5 מיליון רובל. ככלל הפרס מוענק לזוכה בודד. במקרים מיוחדים ניתן להעניק את הפרס לקבוצה של לא יותר מ-3 זוכים. במקרים יוצאי דופן ניתן להעניק את הפרס לאחר פטירת הזוכה. במקרה זה דיפלומה, אות וסכום כספי מועברים ליורשים.

## קישורים חיצוניים

* פרס הפדרציה הרוסית, באתר הקרמלין
* צו נשיאותי ותקנות הפרס

הפדרציה הרוסית
החברה העליזים

**החברה העליזים** (ברוסית: **Весёлые ребята**) הוא סרט קולנוע בבימויו של גריגורי אלכסנדרוב משנת 1934. הוא היה הראשון בסדרה של קומדיות מוזיקליות של הבמאי בשיתוף פעולה עם איסאק דונייבסקי. בשנת 1934 הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים בוונציה וזכה לשבחים. הסרט נחשב לקלסיקה של הקולנוע הסובייטי ורוסי.

## עלילת הסרט
הסרט מתאר הרפתקאות של רועה צאן ומוזיקאי בשם קוסטיה פוטכין. בתחילת הסרט הוא מכיר זמרת מתלמדת שחושבת שהוא מנצח איטלקי. היא מזמינה אותו לנשף שנערך בביתה המפואר אך הוא נאלץ להביא לאזור המסיבה את כל החיות שלו. במהלך המסיבה הוא פוגש את אניוטה - עוזרת בית שהיא גם זמרת מוכשרת והם מתאהבים. החיות פורצות לבית ובסופו של דבר היא מגלה שקוסטיה אינו המנצח האיטלקי. בהמשך להקה ג'אז בניצוחו מופיעה במוסקבה ביחד עם אניוטה והם זוכים להצלחה רבה. במסגרת ההכנות לתחרות הלהקה מנגנת בלוויה ברחובות מוסקבה.

תסריטאי הסרט נעצרו במהלך הטיהורים הגדולים ושמותיהם לא הוזכרו בכתוביות הסרט עד לתחילת שנות ה-60.

בשנת 1978 גריגורי אלכסנדרוב החליט על הכנת גרסה חדשה של הסרט ושחקנים חדשים שרו את שירי הסרט מחדש. בסוף שנות ה-60 בלחץ הציבור הגרסה הוצאה משימוש.

בשנת 1978 גריגורי אלכסנדרוב שוב הוציא גרסה חדשה עם תיקונים נוספים בפסקול. זו הייתה הגרסה שהוקרנה עד לשנת 2010.

בשנת 2010 בערוץ הראשון של הטלוויזיה הרוסית הוקרנה גרסה צבעונית של הסרט שהתבססה על הגרסה המקורית של שנת 1934. במרץ 2010 הופק DVD צבעוני ושחור לבן של הסרט המשוחזר בהתאם לגרסה המקורית של שנת 1934.

השיר הידוע ביותר של הסרט "הלב" ("רינה" בגרסה עברית) נכתב עבור לאוניד אוטיוסוב עוד לפני הסרט ושולב בו.

בשנת 1991 צולם סרט באורך מלא המתאר צילומי הסרט המקורי. הסרט צולם באתרי הצילום המקוריים והנופים היו בסיס להכנת הגרסה הצבעונית של הסרט המקורי בשנת 2010.

## קישורים חיצוניים

* שיר "הלב" (רינה)

קטגוריה:סרטים סובייטיים משנת 1934
תיאטרון הדרמה הגדול

**תיאטרון הדרמה הגדול** (ברוסית: **Большой драматический театр**) הוא תיאטרון שנוסד בשנת 1919 בסנקט פטרבורג ביוזמת מקסים גורקי. החל משנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר מנהלו היה גאורגי טובסטונוגוב  הוא היה אחד התיאטראות הפופולריים בברית המועצות. בשנת 1992 הוא נקרא על שם טובסטונוגוב שנפטר בשנת 1989. מקובל לקרוא את התיאטרון "ב.ד.ט" על פי קיצור הרוסי של השם. 

## היסטוריה
התיאטרון נוסד ביוזמת מקסים גורקי ואשתו מריה אנדרייבה שהייתה שחקנית של התיאטרון האמנותי של מוסקבה. לאחר מהפכת אוקטובר היא הייתה אחראית על התרבות באזור הצפון ובאוגוסט 1918 חתמה על הצו להקמת התיאטרון. בין מייסדי התיאטרון היה אלכסנדר בנואה שפעל כמעצב במה וכבמאי של חלק מההצגות. צוות התיאטרון החדש כלל שחקנים שבאו מתיאטראות אחרות בעיר. ב-15 בפברואר 1919 התקיימה ההצגה הראשונה באולם הקונסרבטוריון של פטרוגרד. זה היה מחזה של פרידריך שילר. בשנת 1920 התיאטרון קיבל לרשותו את הבניין שבו הוא ממוקם עד היום.

באפריל 1919 ליושב ראש המועצה של התיאטרון מונה אלכסנדר בלוק שפעל תוך שיתוף פעולה עם גורקי. בשנת 1921 התיאטרון עבר משבר - גורקי עם אשתו עזבו את המדינה, בלוק נפטר וחלק מהשחקנים חזרו לתיאטראות מהם באו. למרות המשבר התיאטרון שרד, קלט שחקנים צעירים מוכשרים והמשיך לצבור פופולריות. 

בשנת 1929 לבמאי ראשי של התיאטרון מונה קונסטנטין טברסקוי, תלמיד של וסבולוד מיירהולד. הוא ניהל את התיאטרון תוך העדפה להצגות שנכתבו על ידי מחזאים סובייטים חדשים. בשנת 1932 התיאטרון נקרא על שם גורקי וברפרטואר שלו התווספו מחזות של הסופר. בשנת 1935 טברסקוי הוגלה מלנינגרד ובשנת 1937 הוצא להורג. אלכסיי דיקי , שהחליף אותו, נעצר בשנת 1937 ולמרות ששוחרר בשנת 1941 לא חזר לתיאטרון זה. במהלך שנות ה-30 התיאטרון איבד את הפופולריות שלו. במשך 20 שנים מנהליו התחלפו בתדירות גבוהה. המשבר החריף לאחר מלחמת העולם השנייה. במהלך השנים 1949-1955 התחלפו ארבעה במאים ראשיים. לקראת מחצית שנות ה-50 היו הצגות שמספר השחקנים על במה היה גבוה יותר ממספר הצופים.

לאור המצב הקשה והסכנה לסגירת התיאטרון, הממסד העירוני החליט להזמין את גאורגי טובסטונוגוב לנהל את התיאטרון ונתן לו סמכויות נרחבות. הוא הגיע לתיאטרון ב-13 בפברואר 1956, לקראת יום הולדת של התיאטרון. טובסטונוגוב מינה את אנשיו לתפקידי מפתח בהנהלת התיאטרון ופיטר כ-30 שחקנים (שליש מהרכב שחקני התיאטרון) והביא שחקנים חדשים. בעונת 1957 האולם כבר היה מלא בצופים. באותה שנה הועלתה על הבמה גם הצגה מפורסמת "אידיאוט" על פי פיודור דוסטויבסקי עם אינוקנטי סמוקטונובסקי בתפקיד הראשי.

התיאטרון זכה לעיתונות אוהדת במיוחד לאחר שחזר מסבב הופעות במערב אירופה וזכה להצלחה גדולה. למרות זאת, היו הצגות שהממסד לא הרשה לעלות על הבמה או דרש לכלול בהן שינויים משמעותיים. בין שחקני התיאטרון באותה תקופה נמנים טטיאנה דורונינה, אליסה פריינדליך, יפים קופליאן, יבגני לבדב, קיריל לברוב, אולג בוריסוב, אולג בסילשווילי, סרגיי יורסקי ועוד.

טובסטונוגוב עמד בראש התיאטרון במשך 23 שנים ונפטר בשנת 1989 ללא הכנת יורש. אחריו בראש התיאטרון הועמד קיריל לברוב. הוא לא היה במאי אך ידע לשמור על התיאטרון ולפתור את הבעיות הכלכליות שלו. רק בשנת 2004 מונה לתיאטרון במאי ראשי קבוע. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת פברואר 2013. במרץ 2013 מונה למנהל אמנותי של התיאטרון אלכסנדר מוגוצ'י.

## קישורים חיצוניים

* 

הדרמה הגדול
קטגוריה:סנקט פטרבורג: תרבות
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
פרי הפלא

**סינסֶפּאלוּם דוּלסיפיקוּם** (שם מדעי: *Synsepalum dulcificum*), הידוע גם בשם **פרי הפלא** ו**הפרי המכושף**, הוא מין של צמח ממשפחת הספוטיים הנמנית בסדרת האברשאים, שמקורו במערב אפריקה ואשר מניב פירות בתצורת ענבה אדומה.

תרכובת כימית בשם מירקולין, סוג של גליקופרוטאין, המצויה בציפת הפרי, היא בעלת השפעה יוצאת דופן על חוש הטעם. לאחר אכילת ציפת הפרי, מולקולות המירקולין נקשרות לפקעיות הטעם הנמצאות על הלשון וגורמות להן לחוש מאכלים חמוצים כבעלי טעם מתוק. תופעה זו נמשכת עד שהמירקולין נשטף על ידי הרוק המופרש בחלל הפה, תוך כ-15 עד 30 דקות. תכונה זו הובילה לשימוש בפרי כתחליף סוכר, אף ששיווק החומר בצורה מסחרית לא צלח בעולם המערבי.

## מאפיינים
צמח הסינספאלום דולסיפיקום הוא שיח שגובהו המרבי מגיע עד ל-6.1 מטרים, בעל עלים באורך שבין חמישה לעשרה ס"מ וברוחב שבין 2 ל-3.7 ס"מ, המקובצים בקצוות הענפים. פרחיו חומים ופירותיו אדומים בעלי צורת ספרואיד מוארך (פרובלי). בכל פרי ישנו גרעין בודד.

## מוצא הפרי ותפוצתו
השימוש בפרי במערב אפריקה ידוע לפחות מתחילת המאה ה-18, כשמגלה הארצות והקרטוגרף הצרפתי שבלייה דה-מארשיי (Chevalier des Marchais) חקר מגוון פירות במהלך סיורו במערב אפריקה בשנת 1725 ותיאר את השימוש בפרי על ידי האוכלוסייה המקומית. על פי דיווחו של מארשיי, הילידים קטפו את פירות השיח ולעסו אותם לפני ארוחות.

המדען היפני, פרופ' קנזו קוריהארה, שהיה הראשון שהצליח לבודד את המרכיב הפעיל, מירקולין, מפרי הסינספאלום דולסיפיקום, העניק לחומר את שמו הנגזר מן המילה Miracle שמשמעותה "פלא" באנגלית, ופרסם את תגליותיו בכתב העת Science בשנת 1968. למרות ניסיון מסחרי לעשות שימוש ביכולתו של הפרי להקנות טעם מתוק למאכלים שאינם מתוקים, זאת ללא הערך הקלורי שבסוכר, קביעת ה-FDA לפיה הפרי הוא תוסף מזון הובילה לכישלון המהלך. טענות הושמעו לפיהן הניסיון סוכל על ידי חברות המפיקות סוכר אשר חששו מפגיעה ברווחיהן במקרה שהמירקולין יגרום לירידה בביקוש לסוכר והפעילו לחצים על מנהל המזון והתרופות האמריקאי למנוע את אישור השימוש במירקולין. טענות אלה הוכחשו על ידי ה-FDA, אך המסמכים העוסקים בפרשה מעולם לא שוחררו לבחינת הציבור.

כיום, הצמח נפוץ כגידול מתורבת בגאנה, פוארטו ריקו, טאיוואן ובדרום פלורידה, והשימוש בו פופולרי בקרב חולי סוכרת ותזונאים.

## היבטים חקלאיים
אדמה בעלת ערכי הגבה נמוכים, בתחום שבין 4.5 ל-5.8, היא מיטבית לגידול צמח הסינספאלום דולסיפיקום. הצמח עמיד בפני תקופות בצורת, שמש ישירה וגידול על אדמה משופעת, אך אינו עמיד בפני כפור ומוטב לשתול אותו באזור מוצל ובאקלים לח.

דרושים בין 14 ל-21 ימים לנביטת זרעי הסינספאלום דולסיפיקום, ומומלץ לשמור על מרחק של 4 מטרים בין שיח לשיח. השיחים ירוקי העד נושאים פירות לאחר שלוש עד ארבע שנים, ומניבים פירות פעמיים בשנה לאחר תקופת הגשם. באפריקה, שיחי הסינספאלום דולסיפיקום סובלים מזחלי פרפרים המכרסמים את עליהם ומזבובי פירות המטילים את ביציהם בפירותיהם.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספוטיים
קטגוריה:צמחים ביערות הגשם של אפריקה
כף מדידה

שמאל|ממוזער|250px|כפות מדידה בגדלים שונים.
**כף מדידה** היא כף המשמשת להעברת מזון בכמות מדידה, בהתאם לגודל הכף, מכלי אחד לכלי אחר.

סוגים מסוימים של כף המדידה משמשים לנטילת מזון בתפזורת, לדוגמה אורז, קמח ותבלינים. סוגים אחרים משמשים למדידה של כמויות מזון בעת בישול. סוג אחר של כף מדידה היא כף הגלידה הקעורה, המשמשת ליצירת "כדורי" גלידה. קיימים גדלים רבים של כפות מדידה, החל ממשקל של 20 גרם ועד לגודל של כוס. צורות כף המדידה הן שונות, החל בצורה של את חפירה וכלה בצורת כף אכילה.

## גלריית תמונות

קובץ: Small transfer scoop.JPG|כף מדידה בצורת את חפירה.
קובץ: CaramelCorn.jpg|כף מדידה בתוך תפזורת פיצוחים.
קובץ: Cup Measure 1-8.jpg|כף מדידה בגודל של שמינית כוס.


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלי עבודה במטבח
מדידה
פפירוס לונדון הרפואי

250px|ממוזער|שמאל|קטע מהפפירוס הרפואי של לונדון, דף 8
250px|ממוזער|שמאל|דף מס 16 - הפפירוס הרפואי מלונדון
**הפפירוס הרפואי מלונדון** הוא פפירוס רפואי מצרי עתיק הכתוב בכתב היראטי. הפפירוס נשמר במוזיאון הבריטי בלונדון. הפפירוס הוא שילוב של מתכונים ועצות רפואיות מעשיות ולחשים מאגים. על פי סגנון הכתיבה מתוארך הפפירוס לסוף השושלת ה-18 במחצית המאה ה-14 לפנה"ס, כנראה תקופתו של תות ענח' אמון, והוא מתעד כנראה טקסטים קדומים. הפפירוס ידוע גם בשם BM EA 10059.

הפפירוס, שמקורו לא ידוע, נמסר כתרומה לידי המכון המלכותי של בריטניה הגדולה, ולאחר מכן בשנת 1860 הגיע לידי המוזיאון הבריטי. הפפירוס פורסם לראשונה בשנת 1912 בלייפציג, גרמניה על ידי ולטר ורסינסקי (Walter Wreszinski). הפפירוס הוא אחד מן הפפירוסים הרפואיים המצריים ששימשו לתיעוד שיטות ריפוי שהיו נקוטות במצרים העתיקה.

הפפירוס הוא באורך 2.10 מטר, ו-17 ס"מ רוחב. מצבו הפיזי גרוע. הפפירוס מקוטע, תחילתו וסופו חסרים. הוא כולל 19 עמודים ונכתב משני צידיו. הפפירוס כולל 61 מתכונים, מתוכם 25 מתכונים המתמקדים במרשמים רפואיים. יתרת המתכונים מוגדרים כלחשים. עיקרם של המרשמים עוסק בתלונות הקשורות בבעיות עור, גירויי עיניים ועיוורון, דימומים בעיקר בדרכים למניעת הפלה באמצעות כישוף ולחשים, גידולים וטיפול בכוויות. חלק מהלחשים משמשים בעת מתן תרופה מסוימת, אחרים צריכים להיאמר כדי להרחיק רוחות רעות היכולות להשפיע על המטופל והמטפל. חלק מהלחשים נכתבו בשפות שמיות צפון-מערביות וחלק בשפות מינואיות.

חלק מהחוקרים מעריכים כי שישה מרשמים העוסקים בטיפול בכוויות, מאשרות את המצאות נשורת געשית במצרים הקשורה להתפרצות הר הגעש בסנטוריני בתקופת הברונזה במאות ה-17–16 לפנה"ס לערך, ארבעה מרשמים מתארים את הטיפול בהשפעת האפר על העור, מרשם אחד מתאר את הטיפול במים שזוהמו על ידי אפר, ומרשם אחד מתאר את ההשפעה של גשם חומצי בעקבות הפיזור של אפר באטמוספירה.

## ראו גם
*פפירוס הרסט
*פפירוס אברס
## קישורים חיצוניים

*הפפירוס באתר המוזיאון הבריטי.
## הערות שוליים




לונדון הרפואי
קטגוריה:ספרות מצרים העתיקה
קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
קטגוריה:אוספי המוזיאון הבריטי
ורוניקה מחליטה למות (סרט)

**ורוניקה מחליטה למות** (באנגלית: **Veronika Decides to Die**) הוא סרט מותחן פסיכולוגי אמריקאי שיצא בשנת 2009. הסרט בוים על ידי אמילי יאנג ומבוסס על רומן בעל אותו שם מאת פאולו קואלו. שרה מישל גלר מככבת בתפקיד שם הכותרת, כשלצידה ג'ונתן טאקר, פלורנסיה לוזאנו, מליסה לאו, דייוויד ת'יוליס ואריקה כריסטנסן מופיעים בתפקידי המשנה. בעוד עלילת הספר מתרחשת בליובליאנה שבסלובניה, העלילה בסרט מתרחשת בניו יורק.

## עלילה

ורוניקה מתעוררת בבית חולים פסיכיאטרי לאחר ניסיון התאבדות שנכשל. היא מגלה שכתוצאה מלקיחת מנת יתר של כדורים, הלב שלה נחלש ונותרו לה רק מספר שבועות לחיות. הסרט עוקב אחר מסעה, שבמסגרתו היא מוצאת אהבת אמת ומגלה הערכה חדשה לחיים. במהלך הסרט, ורוניקה משנה את דעתה על המוות ומוצאת הנאה מסוימת בחיים.

## השחקנים
* שרה מישל גלר - ורוניקה דקלאבה
* ג'ונתן טאקר - אדוארד
* אריקה כריסטנסן - קלייר
* פלורנסיה לוזאנו - ד"ר תומפסון
* מליסה לאו - מרי
* דייוויד ת'יוליס - ד"ר בלייק
* אדריאן מרטינז - אח במיון

## הפקה
הצילומים לסרט החלו ב-18 במאי 2008 בניו יורק, והסתיימו ב-21 ביוני. חברות ההפקה שמימנו את הפקתו היו "מיוס הפקות", "סרטי דאס" ועוד.

## מוזיקה
בסצנות מפתח לאורך הסרט התנגנו מנגינות פסנתר שנלקחו מ"רסיטל בלילה" שהולחן על ידי מוריי גולד ו"Comptine d'un autre ete - L'apres midi" שהולחן על ידי יאן טירסן.

## הקרנה
הסרט הוקרן לראשונה בהקרנה מיוחדת בברזיל ב-7 באוגוסט 2009, ולאחר מכן יצא רשמית לבתי הקולנוע ב-21 באוגוסט. בסוף השבוע הראשון להקרנתו צבר הסרט 90,455 דולר.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים על התאבדות
קטגוריה:סרטים המתרחשים בבתי חולים פסיכיאטריים
Come Taste the Band

**Come Taste the Band** (בעברית: **בואו לטעום את הלהקה**) הוא אלבומה העשירי של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור באוקטובר 1975.

## רקע
Come Taste the Band הוא אלבום האולפן הראשון של הלהקה בו לא השתתף ריצ'י בלקמור. בלקמור פרש עקב סכסוכים פנימיים בלהקה, ובעקבות זאת הקים את להקת ריינבו. רבים סברו כי פרישתו תגרום ללהקה לחדול מלהתקיים. חששותיהם לא היו עורבא פרח, מאחר שג'ון לורד התכוון לפרק את הלהקה, והיה זה דייוויד קוברדייל שהציע את טומי בולין כגיטריסט חלופי על מנת למנוע מהלהקה להתפרק.

זהו האלבום האחרון בו השתתף הבסיסט גלן יוז, והסולן דייוויד קוברדייל שלאחר פרישתו הקים את להקת וייטסנייק.

## הקלטות
ההקלטות תוכננו להתבצע בידי רוברט סימון, אך סכסוך ביניהם על מועד ההקלטות אילץ את הלהקה להעביר את הסמכות לידי המפיק הוותיק מרטין בירץ'.
האלבום נכתב ברובו בלוס אנג'לס, למעט הרצועה "Comin' Home", והוקלט כולו במינכן. הבסיסט גלן יוז נאלץ לעזוב את האולפן לפני השלמת האלבום בעקבות התמכרות חמורה לסמים, וניסיון להיגמל ממנה.

מבחינה מוזיקלית, האלבום בבסיסו הוא רוק כבד עם אלמנטים קלים של פאנק ומוזיקת נשמה.

## ביקורת
האלבום התקבל אצל רוב המבקרים באופן חיובי, כשהם משבחים בעיקר את תרומתו של טומי בולין לאלבום. אתר Allmusic העניק לאלבום 3.5 נקודות מתוך 5. מגזין הרולינג סטון הגדיר את האלבום כ"חיובי".

## רשימת השירים

צד ב'

## מבצעים
*דייוויד קוברדייל - שירה
*טומי בולין - גיטרה (קולות רקע ב-"Comin' Home" וב-"Dealer"), גיטרה בס ב-"Comin' Home"
*גלן יוז - גיטרה בס (שירה ב-"Gettin' Tighter", "This Time Around" וב- "You Keep On Moving")
*ג'ון לורד - קלידים, פסנתר, סינתיסייזר
*איאן פייס - תופים, כלי הקשה

## קישורים חיצוניים

[האלבום באתר [Allmusic]]

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי דיפ פרפל
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת וורנר רקורדס
יבסיי ויינרוב

**יֶבְסֶיי (יהושע) גְרִיגוֹריֶיבִיץ' וַיינְרוּבּ** (ברוסית **Евсе́й Григо́рьевич Вайнруб**; 15 במאי 1909 – 20 במרץ 2003) היה פולקובניק (אל"ם) יהודי סובייטי, מפקד חטיבת שריון בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, אשר קיבל את אות גיבור ברית המועצות בשל פעולותיו במלחמה. הוא והחטיבה בראשה עמד היו חלק מהכוח הסובייטי שכבש את ברלין וסיים בכך את המלחמה.

## שנותיו הראשונות
ויינרוב נולד ב-1909 למשפחה יהודית בעיר בוריסוב, שהשתייכה אז לגוברניית (מחוז) מינסק באימפריה הרוסית. הוא היה הבכור מבין ארבעת ילדי המשפחה: היו לו שני אחים ואחות, שאחד מהם, מטביי, זכה אף הוא באות גיבור ברית המועצות. אביו היה חוטב עצים שעבד במנסרה ואחר כך בתור שומר בתחנת רכבת.

ויינרוב עצמו עבד אף הוא במנסרה החל מגיל 11. אחר כך למד בבית ספר טכני ומונה למנהל עבודה במנסרה בגיל 16. בגיל 17 עבד בבית יציקה של זכוכית. כשהיה בן 19 נישא לפאניה ובגיל 21 היה כבר אב לתינוק. באותה שנה, 1931 התגייס לצבא האדום, למד במסגרתו במשך 7 שנים והפך למהנדס חימוש של כלי רכב צבאיים. ב-1938 נשלח לאקדמיה הצבאית על שם פרונזה בעיר אוריול. הוא סיים את לימודיו ב-1941, כאשר גרמניה הפרה את הברית בת השנתיים שכרתה עם ברית המועצות מאז תחילת מלחמת העולם השנייה (הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) ופלשה אליה (מבצע ברברוסה).

## היהודי שכבש את ברלין מהנאצים
ויינרוב השתתף במלחמת גרמניה - ברית המועצות מתחילתה. הוא השתייך לגיס הממונע השלישי שהגן על מוהילב. ב-1942 לחם כמפקד בריגדת טנקים בדרגת סגן-אלוף. ב-27 בדצמבר 1944 הועמד בראש חטיבת הטנקים הסובייטית מס' 219, שהייתה חלק מהקורפוס הממוכן הראשון של לוטננט גנרל סמיון קריבושיין, יהודי אף הוא, במסגרת החזית הבלארוסית הראשונה של המרשל גאורגי ז'וקוב. ויינרוב ופקודיו הצטיינו במהלך מבצע ויסלה-אודר באזור העיר קוטנו. לאחר קוטנו, הוא וחטיבתו שחררו את גנאזנו, קוסטין, לודז', ורשה, בידגושץ', קניגסברג, ופומרן. בפקודה מטעם נשיאות הסובייט העליון הוענקו לו ב-6 באפריל 1945 עיטור גיבור ברית המועצות, עיטור לנין וכוכב הזהב מס' 4569.

ב-22 באפריל 1945 פיקד ויינרוב על כוח שהשתלט על וייסנזי ומשם דהר לעבר ברלין. הכוח שלו היה זה שהבקיע את המערך הגרמני האחרון בברלין וב-2 במאי הניף את הדגל הסובייטי על בניין הרייכסטאג. בשל מעשיה זכתה חטיבת הטנקים של ויינרוב לשם "חטיבת ברלין".

## לאחר סיום המלחמה
יצא לגמלאות ב-1955 בדרגת קולונל והתגורר במינסק. עבד כמכונאי הראשי של משרד תעשיית היערות של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית ולאחר מכן כמהנדס ראשי במפעל מכוניות. לאחר שיצא לפנסיה עלה בינואר 1995 לישראל והתגורר באשדוד. באותה השנה השיא משואה בטקס הממלכתי בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם. נפטר ב-20 במרץ 2003 ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.

## ספרי זכרונות
* *טנק על מעמד* (*Танк на пьедестале*), מינסק, 1979 (רוסית)
* *תלים של גאווה קרבית* (*Курганы боевой славы*), מינסק, 1981 (רוסית)

## הערות שוליים

קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור קוטוזוב
קטגוריה:מעוטרי הכוכב האדום
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי צלב גרונוולד
קטגוריה:שריונאים סובייטים
קטגוריה:מדליקי משואה ביום השואה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:אשדוד: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
אנסמבל קוינטה וחצי

**אנסמבל קוינטה וחצי** הוא הרכב קולי ישראלי של שלוש זמרות ושלושה זמרים, השרים יחד א-קפלה (שירה ללא ליווי כלי).

ההרכב מבצע מגוון רחב של קלאסיקות ישראליות לצד קלאסיקות לועזיות ידועות, בעיבודים עצמאיים, באמצעות קולותיהם בלבד.

## היסטוריה
האנסמבל הוקם בשנת 2006 על ידי דורון בן-עמי, מי שאחראי על כתיבת רוב העיבודים בהרכב ועל ניהולו המוזיקלי.

כל חברי האנסמבל הם בוגרי מגמת המוזיקה של התיכון ע"ש ברל כצנלסון בכפר סבא, אשר במסגרתו פעל בשנותיו הראשונות.

האנסמבל הופיע עד היום בפסטיבלים ואירועים שונים בכל רחבי הארץ, בין היתר: "על המצדה" בפסטיבל ערד 2006, אירועי חג המוזיקה הישראלית 2007 בירושלים, כנסים של ארגון אקו"ם, מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב, מוזיאון ראלי בקיסריה, פסטיבל "מי מפחד מא'קאפלה?" בכפר האמנים עין הוד, קונצרטים בקריפטה במסגרת פסטיבל אבו גוש 2012 וכמו כן, בתוכניות טלוויזיה שונות כגון, "כוכב נולד 6", אולפן יום העצמאות, תוכניות הבוקר של ערוץ 2, "האולפן השקוף" בערוץ 24, טקסים ממלכתיים ועוד. האנסמבל אף לקח חלק בערבי הוקרה למשוררים ומלחינים כגון לאה גולדברג, לוין קיפניס, יוסף הדר, סשה ארגוב ועוד.

בשנת 2011 הקליט וצילם האנסמבל קליפ בכורה, אשר גרף מספר רב של צפיות ברשת האינטרנט.

החל משנת 2011 מרבים קוינטה וחצי להופיע גם בפני תלמידי בתי ספר ברחבי הארץ, במסגרת תוכנית "סל תרבות" של משרד החינוך. המופע נקרא "אקפלה נקודה" ומטרתו להעניק לתלמידים חוויה חינוכית מוזיקלית מעשירה שפותחת בפניהם חלון אל תוך העולם המופלא של האקפלה.

ההרכב קיים קונצרטים רבים במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב ובמאי 2012 אף קיים קונצרט מיוחד באורך מלא במסגרת פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה, שמתקיים מדי שנה במוזיאון תל אביב.

בשנת 2021 יצא הסינגל הראשון של ההרכב, "מכל אהבתי", לקראת אלבום הבכורה שלהם. השיר נכתב על ידי אחד מחברי ההרכב, רביב לייבזירר. האלבום המלא של קוינטה וחצי הנושא את אותו השם, "מכל אהבתי", יצא שנה לאחר מכן, בנובמבר 2022.

## חברי ההרכב
* אלט: איילה פוספלד
* טנור: דורון בן-עמי וארז טל
* מצו: ירדן כהן-ברוש
* סופרן: ניצן אופיר
* בס: רביב לייבזירר

עיבודים וניהול מוזיקלי: דורון בן-עמי וירדן כהן-ברוש

## פרסים והוקרה
* **פרס קרן "בוכמן-היימן"** - במרץ 2012 זכה ההרכב להימנות על מקבלי הפרס היוקרתי למוזיקאים צעירים. הפרס ניתן במסגרת הקונצרט השנתי שעורכת הקרן במרכז ענב לתרבות בתל אביב.

## קישורים חיצוניים
* 

* קוינטה וחצי, באתר הקאמרי
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זמר עברי
קטגוריה:להקות א-קפלה ישראליות
רבפק

**רבפּק** (ברוסית Рабфак, ראשי תיבות של Рабочий факультет) היו מכינות לפועלים ברוסיה הסובייטית.

בתי הספר האלו הוקמו בכל רוסיה הסובייטית במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, ונועדו הן להשלמת לימודי תיכון לאלה שלא הצליחו לסיים לימודי התיכון והן להקניית השכלה לכאלו שלא למדו בכלל במסגרות מסודרות.

ב-2 באוגוסט 1918, הוציאה הממשלה הבולשביקית צו שאפשר לאיכרים ופועלים לרכוש השכלה אוניברסיטאית ללא מבחני כניסה וללא רקע לימודי. התוצאה של צעד זה הייתה הצפה של האוניברסיטאות בסטודנטים חסרי רקע מתאים וחסרי יכולת לימודית.

ההיסטוריון מיכאיל פוקרובסקי שכיהן כסגן קומיסר החינוך וכמנהל המכון הקומוניסטי להשכלה גבוהה (ИКП) יזם הקמת בתי ספר ערב מיוחדים להשלמת השכלה והכנה ללימודים גבוהים. המכינה הראשונה הוקמה בבית הספר למסחר במוסקבה כהכנה לכניסה למכון המסחרי (כיום אוניברסיטה על שם פלחאנוב לכלכלה). 

ב-11 בספטמבר 1919 החליט משרד החינוך הסובייטי (Наркомпрос)  על הקמת מכינות לפועלים, בהן יוכל כל מי שרוצה ללמוד להשלים את לימודיו בשעות היום (במשך 3 שנים) או הערב (במשך 4 שנים) בהתאם ליכולתו. בתחילת 1920 נחקק החוק בקשר לרבפקים. תלמידים התקבלו מגיל 16 ואילך ומי שלמד בבית ספר יום היה זכאי למענק חודשי צנוע ולהכרה בוותק עבודה.

בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 היו למעלה מ-1,000 מכינות כאלו מפוזרות בכל רוסיה הסובייטית ובהן למעלה מ-350,000 תלמידים. עם השלמת החלת חוק חינוך חובה והיכולת לרכוש השכלה מסודרת בגיל הנעורים ירדה חשיבותם של הרבפאקים והם נסגרו, במהלך מלחמת העולם השנייה נסגרו האחרונים שבהם.

קטגוריה:רוסיה: חינוך
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:ברית המועצות: היסטוריה
איתן גפני (במאי)

**איתן גפני** (נולד ב-13 במאי 1981) הוא במאי סרטי אימה וזומבים ישראלי, תסריטאי ומפיק.

## קורות חיים
סרטיו של גפני הוקרנו בישראל וברחבי העולם, ואף זכו בפרסי קולנוע. הוא ממפעילי וכותבי בלוג ביקורת הקולנוע "רוזבאד" ובוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.

סרט הקולנוע באורך מלא הראשון שביים הוא "בשר תותחים", משנת 2012. הסרט הוקרן ב-35 פסטיבלים ברחבי העולם.

סרטו ילדי הסתיו היה הבחירה של 15 פסטיבלים שונים.

איתן גפני חבר באיגוד התסריטאים.

## פילמוגרפיה נבחרת

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בלוגרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון אילון/חדש (חולון)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
גלריית דגלי מדינות העולם

גלריית **[[דגל לאומי|דגלי]] [[מדינה|מדינות העולם]]**:
א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת  מדינות עצמאיות שאינן מוכרות או שנויות במחלוקת
__ללא_תוכן_עניינים__

## א

## ב

## ג

## ד

## ה

## ו

## ז

## ח

## ט

## י

## כ

## ל

## מ

## נ

## ס

## ע

## פ

## צ

## ק

## ר

## ש

## ת

## [[מדינות שההכרה בהן מוגבלת|מדינות עצמאיות שאינן מוכרות או שנויות במחלוקת]]

## ראו גם

* גלריית סמלי מדינות העולם
* גלריית דגלי מדינות עבר

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
עולם
OneDrive

**OneDrive** (או בשמו הקודם **Microsoft SkyDrive**, וקודמיו **Windows Live SkyDrive** ו-**Windows Live Folders**) הוא שירות אחסון קבצים המאפשר למשתמשיו להעלות ולסנכרן קבצים באחסון בענן ואז לגשת אליהם דרך הדפדפן או דרך התקן מקומי. זהו חלק משלל השירותים המקוונים שמציע האתר Windows Live מבית מיקרוסופט. בין היתר מאפשר OneDrive למשתמשיו לאחסן קבצים בצורה פרטית שנגישה רק למי שהעלה את הקובץ עצמו. כמו כן, ניתן לשתף את אנשי הקשר באותם קבצים שהועלו לענן של המשתמש או להפוך אותם זמינים לכולם.

משתמש בעל חשבון OneDrive מקבל 5GB של אחסון חינם בענן (בעבר 15GB). יש גם 3GB למי שיש לו Windows 8 על מנת לסנכרן את התמונות עם ה-OneDrive. כמו כן יש אפשרות להגדיל את קיבולת האחסון בתשלום. דרך הגרסה המקוונת של OneDrive ניתן להעלות עד 300 מגה בייט לקובץ יחיד. ודרך הגרסה במחשב האישי ניתן להעלות עד 2 גיגה בייט לקובץ יחיד. גרסת המחשב האישי זמינה רק לבעלי מערכות הפעלה חלונות ומקינטוש בלבד. בהשקת השם OneDrive, הייתה אפשרות לשדרג לעוד 25GB, והיו עשרה שקיבלו 100GB מתוך מבצע הטוויטר. בנובמבר 2015 הודיעה החברה
על הורדת נפח האחסון ללא תשלום ל-5GB

בשנת 2014, בעקבות תביעה של חברת השידור הבריטית BSkyB על השימוש במילה Sky ("שמיים") בשם, החליט בית-המשפט שעל מיקרוסופט לשנות את שם השירות מ-SkyDrive ל-OneDrive. בעקבות כך, מיקרוסופט החלה לשנות באופן הדרגתי את שם השירות ל־**OneDrive**. כעת כניסה דרך הכתובת הישנה של האתר מעבירה משתמשים לאתר החדש בכתובת onedrive.com.

## תכונות
### אפליקציות Office Online
ב־OneDrive (גרסת ה־web בלבד) קיימות אפשרויות של יצירה, עריכה ושיתוף מסמכי Office היישר מהדפדפן. המשתמשים יכולים ליצור, לקרוא ולערוך מסמכי word, excel, powerpoint, OneNote מתוך הדפדפן ובחינם (ללא צורך ברכישת תוכנת Microsoft Office).

### הטמעת מסמכים
OneDrive מאפשרת למשתמשיה להטמיע את מסמכיהם באתרי אינטרנט.

### אינטגרציה עם Outlook.com
ל־OneDrive אינטגרציה עם Outlook.com מה שמאפשר למשתמשים לעשות את הפעולות הבאות:
* העלאה ישירה של מסמכי Office ותמונות בOutlook.com, לאחסן אותם ב־OneDrive, ולשתף אותם עם אנשים אחרים.
* לשמור ישירות מסמכי office שנשלחו והתקבלו ב־outlook.com אל תוך ה־OneDrive, ולצפות או לערוך אותם מתוך הדפדפן.
* עריכת מסמכי Office בדפדפן האינטרנט באמצעות Office Online, ולהשיב ישירות לשולח עם העריכות שנעשו.

### אינטגרציה עם Microsoft Office
* החל מגרסת Microsoft Office 2013

### שיתוף ברשתות חברתיות
OneDrive יכול להשתלב עם רשתות חברתיות כמו פייסבוק, טוויטר ו-LinkedIn כדי לאפשר למשתמשים לשתף את קובציהם עם אנשי הקשר שלהם במהירות. ב OneDrive אפשרות רשימת בקרת גישה שבה יכול המשתמש לבחור לאיזה אנשים להעניק הרשאות של קריאת או עריכת קבצים. וזה תקף גם לאנשים מהרשתות החברתיות השונות בהם OneDrive שולבה. המערכת מגובה במכשירי הIOS, Android וה- Microsoft.

## ראו גם
*msn
*כונן גוגל
*Dropbox
*iCloud

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירות אחסון קבצים בענן
קטגוריה:שירותי אינטרנט מבית מיקרוסופט
אייר פוגה

**פוגה** או בשמה המלא **אייר פוגה** (**Air Fouga**) הייתה חברה צרפתית בבעלות פרטית ליצור כלי טיס.

החברה הוקמה תחת השם **Les Etablissements Fouga & Cie** (חברת פוגה ושו"ת), על ידי גאסטון פוגה, בשנת 1920 בעיר בזייה. בתחילה עסקה החברה בתיקון קטרים, קרונות רכבת וייצור טרקטורים. לבסוף עברה החברה לייצר כלי טיס ונודעה בעיקר בזכות עובדה זו.

בשנת 1936, בהמשך לקבלת ייעוץ טכני ממהנדסי חברת ברגה תעופה , החלה "פוגה" לייצר כלי טיס, באמצעות עיצובים שנרכשו מפייר מאובוסין, טייס צרפתי ומעצב כלי טיס (בעל חברת יצור כלי הטיס קאסטל מאובוסין - Castel Mauboussin) שגויס גם הוא על ידי החברה. אליו הצטרף רוברט קסטלו , מהנדס אווירונאוטיקה שהשתייך בעבר ליצרנית התעופה Dewoitine . דגמי כלי טיס מוקדמים ורבים של חברת "פוגה", נושאים את השם "Castel Mauboussin". אפילו מאוחר יותר, נשאו דגמי החברה, בדרך כלל את ראשי התיבות "CM" כחלק מכינוי כלי הטיס.

הצלחתה הגדולה ביותר של חברת "פוגה" הייתה המטוס "CM.170 מגיסטר", מטוס אימון צבאי סילוני, שעיצובו נבע מעבודה על דאונים, שנעשתה לאחר מלחמת העולם השנייה. עבודה אשר שיקפה את מסורת עיצובי הדאונים של החברה, שאופיינו בכנפיים דקות גזרה, ההולכות ונהיות צרות וחדות בקצותיהן. עם הצלחתו של מטוס המגיסטר, הוקם מפעל חדש במיוחד עבור ייצורו, בטולוז בשנת 1953.

במאי 1958 נקנתה החברה ומוזגה לתוך חברת "פוֹטֵז"  כדי ליצור את החברה "פוטז אייר-פוגה" (Potez Air-Fouga). השם "פוגה" כחברה, נמחק לחלוטין בסוף שנת 1961. חברת "פוטז" כשלה מבחינה כלכלית ולבסוף נסגרה ונכסיה נקנו על ידי סוד אוויאסיון בשנת 1967. "סוד אוויאסיון" מוזגה בשנת 1970 לתוך SNIAS (ששמה שוּנה לאיירוספסיאל בשנת 1984) כך שבספרים ופרסומים שונים, מופיעים מטוסי חברת "פוגה" כשהם נושאים, לאו דווקא את קידומת השם "פוגה", אלא את שם אחת החברות שירשו אותה: "פוטז אייר-פוגה", "סוד אוויאסיון", "SNIAS" או "איירוספסיאל".

## כלי טיס של החברה בשירות חיל האוויר הישראלי
* המטוס CM.170 מגיסטר - בשנים 1957-2010.

## קישורים חיצוניים

* היסטוריה ותמונות טרקטורים של חב' פוגה 

קטגוריה:יצרני מטוסים
קטגוריה:יצרני מטוסים צרפתיים
אלכסנדר יגיילו

**אלכסנדר יגיילו** (בפולנית: **Aleksander Jagiellończyk** - אלכסנדר יגיילונצ'יק, בליטאית: **Aleksandras Jogailaitis**,  5 באוגוסט 1461 - 19 באוגוסט 1506) היה החל משנת 1492 דוכס גדול של ליטא ואחר כך, בשנים 1506-1501- מלך פולין. אלכסנדר היה בנם של המלך קז'ימייז' הרביעי יגיילו ושל אשתו, אליזבת מאוסטריה.

## ביוגרפיה
250px|ממוזער|שמאל|סמל המלך אלכסנדר יגיילו
250px|ממוזער|שמאל|חתימתו של אלכסנדר יגיילו
אלכסנדר יגיילו נולד ב-5 באוגוסט 1461 בקרקוב, כבנם הרביעי של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ושל אליזבת מאוסטריה, בתו של אלברכט השני, מלך גרמניה והונגריה מבית הבסבורג. אלכסנדר היה אחיהם של אולסלו השני, מלך הונגריה ויאן הראשון אולברכט, מלך פולין.

אחרי מות אביו ב-20 ביולי 1492 עלה אלכסנדר על כס הדוכסות הגדולה של ליטא, שהייתה באוניה פרסונלית עם הכתר הפולני. בשנת 1501 מת אחיו יאן הראשון אולברכט, מלך פולין, ואלכסנדר עלה לשלטון גם בממלכת פולין.

המחסור הכספי של הכתר גרמה לתלותו של אלכסנדר בחסדי הסנאט הפולני והאצולה, השלאכטה, שהשתלטו על מטבעות המדינה, שהיו עד אז אחד המקורות העיקריים לפרנסת המלכים הפולנים. בימי שלטונו גם סמכויותיו קוצצו ומעמדו היה לנחות.
מחוסר משאבים, לא היה מסוגל אלכסנדר לעמוד מול לחצי המגיסטר הגדול של האבירים הטבטונים ולא יכול היה למנוע מאיוואן השלישי, הנסיך הגדול של מוסקבה לפלוש יחד עם הטטרים לתחומי הדוכסות הגדולה של ליטא.

אלכסנדר הסתפק בלהציב חיל מצב ליטאי בעיר סמולנסק ובעוד כמה מבצרים ולהיעזר לשירותי התיווך של אשתו, הלנה, בתו של איוואן השלישי על מנת להגיע אחרי התבוסה הקשה בקרב ודרושה, לשביתת נשק עם חמיו. לפי תנאי אותו הסכם נאלצה ליטא לוותר על שליש משטחה לטובת המדינה הרוסית שעוצמתה עלתה והלכה.

בימי שלטונו, ספגה פולין השפלה מידי נסיכות מולדובה שבגבולה הדרומי. רק אחרי מות שטפן הגדול בשנת 1504, הנסיך הנערץ של המולדבים, הייתה מסוגלת פולין להחזיר את השפעתה על נסיכויות הדנובה. התערבות האפיפיור יוליוס השני על ידי לא פחות מ-29 בולות לטובת פולין ועל ידי סיוע כספי, כולל מדמי פטרוס, יכלו להגביל במשהו את שחצנות המסדר הטבטוני.

אלכסנדר יגיילו מעולם לא הרגיש בבית בפולין והסתמך קודם כל על נתיניו הליטאים.
ידו הימנית הייתה המגנט האמיד הליטאי מיכאל גלינסקי, שהצדיק את אמון מלכו בו על ידי ניצחונו הגדול על הטטרים בקרב קלצק ב-5 באוגוסט 1506. בשורת הניצחון הגיעה אל אלכסנדר ברגעיו האחרונים לפני מותו בווילנה.

לפי מקורות מסוימים היה לו לפחות בן אחד, שהמשיך את השושלת, אך הדבר לא וודאי.
אלכסנדר יגיילו היה השליט האחרון מבית גדמינים, שושלת ששמרה על השימוש בשפה הליטאית של אבותיה.
אחרי מותו בית יגלו היה דובר פולנית בלבד.

## תאריו

## אילן יוחסין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:הדוכסים הגדולים של ליטא
קטגוריה:מלכי פולין
קטגוריה:ילידי 1461
קטגוריה:נפטרים ב-1506
ידין מכנס

**ידין זאב מכנס** (1936 – 26 באפריל 2013) היה עורך דין, איש עסקים ועסקן ספורט ישראלי. היה מייסד ומנהל איגודי הספורט "עוצמה" ו"אייל", וכן הבעלים של קבוצת הכח מכבי רמת גן. בשנת 2005 נגזרו עליו שבע שנות מאסר באשמת גנבת מיליונים מכספי לקוחה.

## ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה בשנת 1936, בנם של שלמה מכנס (בנו של אהרן לייב מכנס) ושרה בת זאב ברא"ז, ונקרא על שמו. למד בבית הספר אחד העם בעיר. בין השנים 1954 – 1959 שירת בצה"ל, תחילה בסדיר ולאחר מכן בקבע, והשתחרר בדרגת סגן. לאחר שחרורו עבד בבית הדפוס המשפחתי בפתח תקווה.

בשנת 1961 החל לימודי משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב. בשנת 1962 פתח משרד פרסום בפתח תקווה שפעל שלוש שנים. בשנת 1963 הוציא את המקומון החינמי "ידיעון פתח תקווה", שהיה החינמון הראשון שיצא בישראל. בשנת 1965 סיים את לימודי המשפטים ועשה את ההתמחות במשרד עורכי הדין סלומון ליפשיץ בתל אביב. בסיום ההתמחות, בשנת 1967, החל לעבוד במשרד זה כעורך דין שכיר במשך שמונה שנים, כשבשנתיים האחרונות שימש מנהל המשרד. בשנת 1975 פתח משרד פרטי לעריכת דין ברחוב דיזנגוף בתל אביב, וכעבור זמן צירף אליו את אשתו נילי, לה נישא בשנת 1966. בשנת 1986 השתחרר משירות מילואים בצה"ל בדרגת סגן-אלוף.

באמצע שנות ה-80 החל את מעורבותו בתחום עסקנות הספורט בישראל. הוא הקים שלושה עשר מועדוני אופניים והתמנה ליו"ר איגוד האופניים בישראל. כעבור זמן הקים שני איגודי ספורט, "עוצמה" ו"אייל", שריכזו אגודות ספורט עצמאיות (שלא היו שייכות למרכזי הספורט הוותיקים מכבי, הפועל ובית"ר). במסגרת זו ניהל מאבקים ביורוקרטיים ומשפטיים כדי להקנות לאגודות הספורט החברות בארגונים החדשים מעמד שווה לזה של אגודות ספורט שהיו חברות באיגודי הספורט הוותיקים. הוא ניהל את הארגונים הללו עד שנת 2000. במשך שנתיים שימש נציג במועצה להסדר ההימורים בספורט. כמו כן היה דירקטור במועצת המנהלים של אולפני הרצליה.

בשנת 1993 רכש את קבוצת הכח מכבי רמת גן. באותה תקופה הקים שתי חברות עסקיות: "עסיס - עסקים יקדמו ספורט פרויקט הכוח רמת גן 1993 בע"מ" ו"מפקיד ייזום והשקעות בע"מ". קבוצת הכח רמת גן תחת ניהולו של מכנס שקעה בחובות כבדים ובשנת 2003 היא נמכרה.

בדצמבר 2002 נעצר מכנס בחשד שבמשך שנים גנב למעלה מ-11 מיליון ש"ח מכספי לקוחתו, צעירה יתומה יורשת-מיליונים (נכדתו של זלמן סוזאיב) שמכנס שימש נאמן של רכושה. בשנת 2005 גזר עליו בית המשפט המחוזי בתל אביב שבע שנות מאסר.

מכנס הצטרף לעותרים לבית המשפט העליון בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר בדרישה למנוע הקמת בית סוהר בניהול פרטי בישראל.

באפריל 2013 נפטר מכנס.

## משפחתו
מכנס היה נשוי לעו"ד נילי מכנס, אחותם של צבי ופרופ' יורם דינשטיין, ולהם שלושה ילדים. בנם הוא השחקן רם מכנס. בתם עלמה נשואה למוזיקאי יאיר קז מלהקת ג'ירפות (בנו של ישראל קז, מבעלי מאיר חברה למכוניות ומשאיות).

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* צבי הראל, שנות מאסר לעו"ד מכנס שגנב מיליונים מיתומה, וואלה, 23 בפברואר 2005
* 

קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:עסקני ספורט ישראלים
קטגוריה:מורשעים בעבירות רכוש בישראל
קטגוריה:משפחת מכנס
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:משפחת ברא"ז
קטגוריה:בוגרי גימנסיה אחד העם (פתח תקווה)
קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
בוררות וינה הראשונה

**בוררות וינה הראשונה** הייתה בוררות, שהתקיימה ב-2 בנובמבר 1938, בווינה וקבעה מחדש את הגבולות בין הונגריה ובין צ'כוסלובקיה: חלק גדול מדרום סלובקיה הועבר לריבונות הונגרית. התכתיב ניתן בנובמבר 1938 על ידי גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית.

## הרקע

מאז 1920 ועד לתום מלחמת העולם השנייה, הייתה מטרתה המרכזית של מדיניות החוץ ההונגרית להחזיר לידיה את השטחים שהפסידה במסגרת חוזה טריאנון. במחצית השנייה של שנות השלושים היו בהונגריה כאלה שראו בגרמניה הנאצית את הכלי באמצעותו יושבו להונגריה השטחים שאבדו לה. ואכן, כבר בנובמבר 1937 הבטיח היטלר להונגרים כי יקבלו חלק מצ'כוסלובקיה, זאת במסגרת התוכנית הנאצית להשתלט על צ'כוסלובקיה ולפרק אותה. 

בנספח שצורף להסכם מינכן, שנחתם ב-30 בספטמבר 1938, נקבע כי על צ'כוסלובקיה לשאת ולתת עם הונגריה על פתרון המחלוקות הטריטוריאליות שביניהן. באוקטובר אותה שנה הונגריה פתחה בדיונים עם צ'כוסלובקיה. לאחר מספר ימי דיונים הודיעו הצדדים על כישלון השיחות. ב-29 באוקטובר ביקשו הונגריה וצ'כוסלובקיה מאיטליה וגרמניה להיות בוררות בסכסוך ביניהן, והודיעו מראש כי יכבדו את תוצאות הבוררות.

## הבוררות
הבוררות התקיימה בארמון בלוודר בווינה, ב-2 בנובמבר 1938. הבוררים היו שר החוץ הגרמני ריבנטרופּ ושר החוץ האיטלקי גליאצו צ'אנו. במשלחת הגרמנית השתתף גם הרמן גרינג. בראש המשלחת ההונגרית עמד שר החוץ קלמן קניה והשתתף בה גם פאל טלקי שמונה זמן קצר לאחר מכן לראש הממשלה. בראש המשלחת הצ'כוסלובקית עמד שר החוץ פרנטישק כבאלטובסקי.

הבוררות הייתה קצרה ביותר: החלה בצהריים, ופסק הבוררות ניתן בשעה שבע באותו ערב.

## פסק הבוררות
שמאל|ממוזער|600px|פרוק צ'כוסלובקיה ב-1938. באדום: השטחים שהועברו להונגריה בנובמבר 1938, בעקבות הבוררות
בפסק הבוררות נקבע כי צ'כוסלובקיה תעביר להונגריה שלושה מחוזות בסלובקיה, וכן שטחים נרחבים בזקרפטיה, בסך הכל 12,000 קמ"ר. בשטחים שהועברו היו יותר ממיליון תושבים, מהם כ-60% הונגרים וכ-35% סלובקים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ממלכת הונגריה (1920–1946): אמנות והסכמים
קטגוריה:צ'כוסלובקיה: היסטוריה
קטגוריה:גרמניה הנאצית: יחסי חוץ
קטגוריה:יחסי גרמניה–הונגריה