open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
אייר גרינלנד

[שמאל|ממוזער|250px|מסוק [בל 212 של החברה]]
**אייר גרינלנד** (באנגלית: **Air Greenland**) היא חברת התעופה הלאומית של גרינלנד שבסיסה בנמל תעופה בעיר הבירה נוק.
החברה מפעילה טיסות סדירות לקופנהגן, שירותי אוויר לכל העיירות בגרינלנד (בעלות נמל תעופה) בעזרת מטוסים ומסוקים, טיסות שכר, מונית אוויר, טיסות מיוחדות, אמבולנס אווירי, חיפוש וחילוץ. צי המטוסים של החברה צבוע כולו באדום כדי שיהיה בולט לעין במזג האוויר השורר באזור, וכדי שאם מטוס/מסוק יתרסק יהיה יותר קל למצוא אותו.

## תולדות החברה
החברה נוסדה על ידי חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס וחברת כרייה מקומית והחלה לפעול בנובמבר 1960 תחת השם Greenlandair.
בשנת 1962 הפכה לחברה ממשלתית כאשר הבעלות עברה לממשלה המחוזית של גרינלנד ושל דנמרק. בשנת 2000 שונה שמה ל'אייר גרינלנד'.
החברה שייכת לממשלת גרינלנד (37.5%), סקנדינביין איירליינס (37.5%) וממשלת דנמרק (25%). נכון להיום מועסקים בחברה כ-570 בני אדם.
בשנת 2003 זכתה החברה במכרז להפעלת טיסות לנמל תעופה טול הנמצא דרומית לקאנק. לפני כן חברת SAS (סקנדינביין איירליינס) הפעילו את הטיסות.

## צי המטוסים
צי המטוסים של החברות במותג נכון לאוקטובר 2024:

## קישורים חיצוניים

* 

*  מדיה וקבצים בנושא אייר גרילנד, באתר Airliners.net

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:חברות תעופה גרינלנדיות
דז'וואן

**דז'וואן קייטאנו ויאנה** (בפורטוגזית: **Djavan Caetano Viana**, נולד ב-27 בינואר 1949 באלגואס שבברזיל), הידוע כ**דז'וואן**, הוא זמר ומלחין ברזילאי. דז'וואן משלב מקצבים דרום אמריקאיים מסורתיים עם מוזיקה פופולרית מארצות הברית, אירופה ואפריקה.

דז'וואן נולד במסייאו (Maceió, בירת מדינת אלגואס, צפון-מזרח ברזיל), למשפחה ענייה, בן לאם אפרו-ברזילאית ולאב הולנדי-ברזילאי. בנעוריו למד בעצמו לנגן בגיטרה והרבה לשחק כדורגל. בגיל 18, הקים את ההרכב "אור, קול, ממד" (בפורטוגזית: "Luz, Som, Dimensão" או "LSD"), אשר ניגן, בין היתר, סינגלים של הביטלס, בנשפים, במועדונים, בחופים ובכנסיות במסאיו. שנה לאחר מכן, נטש דז'וואן את הכדורגל והחל להקדיש את זמנו בעיקר למוזיקה. בשנת 1973, עבר דז'וואן לריו דה ז'ניירו והחל לשיר במועדוני לילה מקומיים. לאחר שהשתתף בפסטיבלים רבים, זכה לתשומת לב והקליט ב-1976 את האלבום "הקול, הגיטרה והאמנות של דז'וואן" (*A Voz, o Violão e a Arte de Djavan*). האלבום כלל את השיר "Flor de Lis" ("פרח חבצלת") שהפך לאחד מלהיטיו הזכורים ביותר. באלבומיו הבאים, בהם ניכרת השפעה של מוזיקה אפריקאית, להיטים כגון "Açaí", "Sina" ו-"Samurai". בין שיריו הנודעים, נמנים "Meu Bem Querer", "Faltando um Pedaço", "Pétala", "Lilás", "Esquinas", "Seduzir", "A Ilha", "Fato Consumado", "Álibi", "Azul", "Cigano" ו-"Serrado".

לחניו של דז'וואן הולקטו בידי מגוון אמנים בעולם, כגון אל ז'רה, כרמן מקריי, מנהטן טרנספר, לורדנה ברטה, אליאנה אליאס; בברזיל זכו יצירותיו של דז'וואן לביצועים של מוזיקאים כגון גל קוסטה, דורי קאימי ונאנה קאימי (בנו ובתו של דוריבאל קאיימי), לניני, ז'ואו בוסקו, שיקו בוארקי, דניאלה מרקורי, נאי מטוגרוסו, דומינגיניוס, קייטנו ולוזו, מריה בתאניה, ג'וני אלף, רוזה פאסוס ואחרים.

בשנת 1999 נמכרו 1.2 מיליון עותקים של אלבומו הכפול במופע חי, "Ao Vivo", ושירו "Acelerou" נבחר לשיר הברזילאי הטוב ביותר לשנת 2000 במסגרת פרסי גראמי הלטיני.

## דיסקוגרפיה
* 1976 *A Voz, O Violão, A Música de Djavan*, Som Livre LP, CD
* 1978 *Djavan*, EMI/Odeon LP, CD
* 1980 *Alumbramento*, EMI/Odeon LP, CD
* 1981 *Seduzir*, EMI/Odeon LP, CD
* 1982 *Luz*, Sony Music LP, CD
* 1983 *Para Viver Um Grande Amor*, (film soundtrack), CBS, LP
* 1984 *Lilás*, CBS, LP, CD
* 1986 *Meu Lado*, CBS LP, CD
* 1987 *Não é Azul Mas é Mar*', CBS, LP, CD
* 1987 *Bird of Paradise*, Columbia, CD
* 1988 *Brazilian Knights and a Lady* (with Ivan Lins and Patti Austin), CD
* 1989 *Djavan*, CBS CD
* 1992 *Coisa de Acender*, Sony Music, CD
* 1994 *Novena*, Sony Music, CD
* 1996 *Malásia*, Sony Music, CD
* 1997 *Songbook Djavan* (3 volume set), Lumiar Discos, CD
* 1998 *Bicho Solto O XIII*, Sony Music, CD
* 1999 *Ao Vivo* (2-volume live concert set), Epic/Sony Music, CD, DVD
* 2001 *Milagreiro*, Epic/Sony Music, CD
* 2004 *Vaidade*, Luanda Records, CD
* 2005 *Na Pista, Etc.*, Luanda Records, CD
* 2007 *Matizes*, Luanda Records, CD

## פרסים ומועמדויות

## קישורים חיצוניים

* 

* סקירת אלבום של דז'וואן בעיתון הגוורדיאן הבריטי
* דז'וואן באתר MPBnet (בפורטוגזית)
* מאמר על דז'וואן באתר brazilianartists.net

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:מלחינים ברזילאים
קטגוריה:זמרים ברזילאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:גיטריסטים ברזילאים
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1949
שלושה כדורים 2

**שלושה כדורים 2** הוא הדפס אבן (ליתוגרפיה) מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר, שהודפס לראשונה באפריל 1946.

## תיאור היצירה
היצירה היא אחת העבודות של האמן בה הוא בוחן אספקטים של פרספקטיבה באמצעות השתקפות, בדומה לשתי יצירות קודמות שלו: "דומם וכדור שיקוף" ו"יד וכדור שיקוף". ביצירה מופיעים שלושה כדורים - בכדור האמצעי ניתן לראות השתקפות של האמן ושל חדר עבודתו (בדומה לשתי היצירות האמורות), ואף השתקפות של הכדורים מימינו ומשמאלו, ושל היצירה עצמה המצוייה בשלבי עבודה על השולחן. הכדור השמאלי משקף את תקרת חדר העבודה, את חלונות חדר העבודה והנוף הנשקף מהם, אך לא את תוכו של חדר העבודה, ואילו הכדור הימני אטום לחלוטין.

היצירה אינה יצירה ריאליסטית מאחר שנקודת מבטו של הצופה משתנה מכדור לכדור - בעוד שבכדור האמצעי מבטו של הצופה הוא במישור החדר (ולו הייתה התמונה ריאליסטית, היה הצופה יכול לראות את החדר סביבו), בכדור השמאלי מבטו של הצופה הוא מלמעלה, ובציור ריאליסטי היה צריך לראות את ההשתקפות שלו עצמו. הסבר, לכאורה, לכך שלא רואים את ההשתקפות ניתן על ידי האמן:

## לקריאה נוספת
* מ.ק. אשר, **עבודות גרפיות**, סטימצקי טאשן, 1994, בתרגום עדנה קלגסברון ובעריכת שלומית אריאל.

קטגוריה:מאוריץ קורנליס אשר: הדפסים
קטגוריה:הדפסי אבן
קטגוריה:יצירות משנת 1946
פיסת סיליקון

[שמאל|ממוזער|250px|פיסת סילקון שעליה מומש [מעגל חשמלי בטכנולוגית VLSI]]
[שמאל|ממוזער|250px|[פרוסת סיליקון שיוצרה באינטל, ניתן להבחין במעגלים רבים לפני שהם מופרדים בחיתוך הלייזר]]
**פיסת סיליקון** (באנגלית: **Die**) היא מעגל משולב המורכב על פרוסות של סיליקון גבישי (wafers).

רוב הייצור הסדרתי במיקרואלקטרוניקה מתבסס על שימוש בפרוסות של סיליקון גבישי. בתום תהליך הייצור, מכילה כל פרוסה כזו מאות או אף אלפים של רכיבים זהים, שצורתם בדרך כלל מרובעת. רכיבים אלה מופרדים בתום התהליך על ידי חיתוך הפרוסה לאורך ולרוחב. כל מרובע כזה, המכיל רכיב אחד, הוא **פיסת סיליקון**.

הרכיבים שהופרדו מהפרוסה עוברים תהליך זיווד, שבסופו כל רכיב ארוז בתוך אריזה מחומר פלסטי או קרמי, הרכיב הארוז נקרא שבב (Chip) והוא משמש להרכבת מעגלים מודפסים.

קטגוריה:מוליכים למחצה
קטגוריה:מיקרואלקטרוניקה
גדי רבינוביץ'

**גדי רבינוביץ**' (נולד ב-20 באוגוסט 1965) הוא שחקן ישראלי.

## ביוגרפיה
בילדותו עסק הרבה בכדורגל וכדורסל.

ב-1991 סיים שלוש שנות לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי.

רבינוביץ' התפרסם כשהחל לגלם את דמותו של עורך הדין ישעיהו טנצר המכונה "טנצר המניאק" בקומדיית המצבים הטלוויזיונית "שמש".

### תיאטרון
ב-1992 החל לשחק בתיאטרון הקאמרי במשך 12 שנה: ב-1992 השתתף בהצגה "בית העלים הכחולים" שכתב ג'ון גואר וביים גדליה בסר. ב-1993 השתתף בהצגה "ענבי זעם" שכתבו ג'ון סטיינבק ופרנק גלאטי וביים אילן רונן; ובהצגה "חלום ליל קיץ" שכתב שייקספיר וביים ליביו צ'וליי. ב-1993 השתתף בהצגה "מבקר המדינה" שכתב אילן חצור על פי ניקולאי גוגול וביים אילן רונן. ב-1994 השתתף בהצגה "הסוחר מוונציה" שכתב שייקספיר וביים עמרי ניצן. ב-1995 השתתף בהצגה "בויטרה הגזלן" שכתב (על פי משה קולבק) וביים הלל מיטלפונקט. ב-1996 השתתף בהצגה לילדים "מסע הניסים והנפלאות" שכתבו יורם טהרלב ויוסף כרמון שגם ביים. ב-1997 השתתף בהצגה "אדון וולף" שכתב הלל מיטלפונקט (על פי "וולפונה" מאת בן ג'ונסון) וביים אילן רונן. ב-2001 השתתף בהצגה "כטוב בעיניכם" שכתב שייקספיר וביים עמרי ניצן. ב-2002 השתתף בהצגה "רווקים ורווקות" שכתב חנוך לוין וביים אלדד זיו.

#### הצגות ילדים
ב-1999 גילם את אבא של בילבי, קפטן לונגסטוקינג, בהצגת הילדים "בילבי" בהשתתפותם של דנה דבורין, דורי טפר, מיכל צפיר, ירון לוי סבג, חיים זנאתי ויעל עמית. ב-2009 גילם את אדון חמדנוב לצד אמיר פרישר גוטמן, יעל דואני ושרון צור בהצגה "מכולת קטנה ומדליקה" שביים אבי דור. ב-2010 גילם את הענק לצד גלית גיאת ומיכל מוכתר בהצגת הילדים "הענק וגנו הקסום" שכתב וביים ליאור כלפון על פי אוסקר ויילד. במחזמר "הנסיך הקטן" גילם את המלך, הטייס והשיכור.

### קולנוע וטלוויזיה
[ממוזער|רבינוביץ' [2008]]
ב-1994 גילם לצד יגאל עדיקא את בנו של בעל המסעדה (גבי עמרני) בסרטו של רמי נעמן "הגמל המעופף". באותה שנה השתתף לצד אלי יצפאן, יוסף שילוח ואביתר לזר בסרט האמריקאי "שרשרת פיקוד" שביים דוד וורט.

ב-1997 החל לגלם את עו"ד ישעיהו טנצר המניאק בסיטקום המצליח "שמש" לצד צביקה הדר, גלית גיאת, אליעד נחום, זבולון מושיאשווילי ואורלי ויינרמן. באותה שנה גילם את כח בסדרת הטלוויזיה "כחול עמוק".

ב-1998 גילם את טנצר בסדרת הטלוויזיה המופע של גורו וגוגול ששודרה בערוץ הילדים.

בין השנים 2004–2006 גילם את ישעיהו טנצר המניאק ואת עצמו בסדרת הטלוויזיה "השיר שלנו". גילם את אפי רינת בתור פרודיה לעיתונאי ומנכ"ל ערוץ 10 לשעבר רפי גינת בפרק 28 של העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "הפיג'מות".

ב-2010 גילם שומר ראש בסרטו של חיים בוזגלו "כבוד" ובסדרת הטלוויזיה המהווה הרחבה של סרט זה "הכבוד של מרציאנו".

ב-2011 גילם את אמנון בסדרת הטלוויזיה "יוני והמחוננים".

בשנת 2019 הצטרף לקאסט הסדרה "פוראבר", שוב בדמותו של עו"ד ישעיהו טנצר המניאק.

### עיסוקים נוספים
רבינוביץ' הוא סמנכ"ל תקשורת ושיווק של הפועל חולון בכדורסל ומפעיל קבוצות תיאטרון לנוער בנחלת יהודה.

## חיים אישיים
בשנת 2011, לאחר שהגיע למשקל שיא של 171 קילו, עבר ניתוח שרוול קיבה שלאחריו הסיר 65 קילוגרמים.

רבינוביץ' נשוי ואב לבן ובת. מתגורר באזור.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:אזור: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
נס ניו זילנד האדום

**נס ניו זילנד האדום** (אנגלית: **New Zealand Red Ensign**) הוא דגלה הימי האזרחי של ניו זילנד, ולמעשה, דגל הצי הסוחר הניו זילנדי. זהו דגל המעוצב על בסיס עיצוב הנס האדום – דגל הממלכה המאוחדת בקנטון ושדה אדום המושחת במערכת הכוכבים הצלב הדרומי. יחסי הדגל, מיקומי הכוכבים וסכמת הצבעים של הדגל זהים לתכונות הדגל הלאומי.

על פי "חוק ספינות הסוחר (צבעים)" של שנת 1889 הותר לספינות הצי הסוחר של מושבות האימפריה הבריטית להניף את הנס האדום המושחת בסמל המושבה על דסקה לבנה כאמצעי לזיהוי ואיתות. לניו זילנד תוקנן דגל המבוסס על הנס האדום, ובדף ההינף הוטבעה דיסקה לבנה עם ארבעה כוכבים אדומים. דגל זה שימש את ספינות הצי הסוחר הניו זילנדי עד קבלתו של "חוק הספנות והספנים" בשנת 1903, אשר תקנן את הדגל הנוכחי כדגל הנכון להנפה על ספינות אזרחיות הרשומות בניו זילנד.

## קישורים חיצוניים

* נס ניו זילנד האדום באתר דגלי העולם 
* דגלים ניו זילנדיים נוספים באתר משרד התרבות והמסורת 
* הנסים הניו זילנדיים באתר האנציקלופדיה של ניו זילנד 1966 

אדום

ניו זילנד
ניו זילנד
קטגוריה:דגלים בצבע אדום-כחול-לבן
Fool's Mate

**Fool's Mate** הוא אלבומו הראשון של פיטר האמיל המופיע תחת שמו בלבד (ולא יחד עם להקת ואן דר גראף ג'נרייטור). האלבום מכיל שירים קצרים יחסית שאינם קשורים זה לזה.

## רשימת שירים
כל השירים נכתבו על ידי האמיל, אלא אם צוין אחרת:

שירי בונוס מהוצאה מחודשת ב-2005:

# "Re-Awakening"
# "Summer Song (In The Autumn)"
# "The Birds"
# "Sunshine"
# "Happy"


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת כריזמה רקורדס
קטגוריה:אלבומי פיטר האמיל
כריסטיאן דיור

[250px|ממוזער|שמאל|שמלה של כריסטיאן דיור בתצוגה במוזיאון האמנות של [אינדיאנפוליס]]
**כריסטיאן דיור** (בצרפתית: **Christian Dior**; 21 בינואר 1905 – 23 באוקטובר 1957) היה מעצב אופנה צרפתי רב השפעה, אשר נודע כמייסדו של בית האופנה "דיור", אחד מבתי האופנה המובילים בעולם.

## ביוגרפיה
דיור נולד בעיירה גרנוויל, בחבל נורמנדי תחתית בצרפת. הוא היה בן למשפחה מבוססת, שמקור הונה היה בייצור דשנים לחקלאות. מתוך ציות לרצון הוריו, שקיוו כי יהיה לדיפלומט, למד דיור במכון למדע המדינה בפריז בין השנים 1920–1925. אולם, משיכתו של דיור הייתה דווקא לתחום האמנויות, בעיקר לאופנה ולציור. לאחר סיום לימודיו, פתח בשנת 1928 גלריה קטנה לאמנות בתמיכתו הכספית של אביו, שם מכר מעבודותיהם של פבלו פיקאסו, מקס ז'אקוב ואחרים. דיור סגר את הגלריה בשנת 1931, לאחר שמשפחתו סבלה התמוטטות כלכלית שהובילה לסגירת עסקו של אביו. בתחילת שנות ה-30 הרוויח דיור את לחמו במכירת ציורי אופנה לבתי אופנה עילית בפריז. החל משנת 1938, עבד עם רוברט פיג'ו ומאוחר יותר הצטרף לבית האופנה של לוסיאן ללון, והיה למעצב ראשי יחד עם מרסל בוסה.

בשנת 1945 מימן מרסל בוסה לדיור את הקמת בית האופנה כריסטיאן דיור. בית האופנה של דיור נפתח בדצמבר 1946. בפברואר 1947 הציג דיור את תצוגת האופנה הראשונה בשם Corolle, תצוגה אשר נודעה בכינוי שהעניקה לה העורכת הראשית של המגזין הארפר'ס בזאר: New Look. עיצוביו של דיור התאפיינו בעיצובים עשירים יותר מאשר העיצובים החסכניים בבד שהופיעו עם תום מלחמת העולם השנייה, בהשפעת הקיצוב בבדים. דיור נחשב בעולם האופנה לאמן ביצירת צורות וצלליות בבד ובעיצוב בגדים המחמיאים מאוד לצורת הגוף. מנגד, בגדיו זכו בתחילה לביקורת על כמויות הבד שהושקעו ביצירת כל בגד, זאת על רקע המחסור בבדים שאפיין את התקופה. קו ה-New Look של דיור היה להצלחה מיידית, והוא זכה לשפע של הזמנות לבגדיו מידוענים דוגמת השחקנית ריטה הייוורת' ורקדנית הבלט מרגוט פונטיין. כמו כן הוזמן לערוך תצוגת אופנה פרטית לבית המלוכה הבריטי.

יש המייחסים לדיור את שיקומה של פריז כבירת עולם האופנה. דיור המשיך וחידש בעולם האופנה כאשר שיווק את בגדיו ברחבי תבל וגיוון את מוצרי המותג כך שכללו אף אביזרי אופנה אחרים, דוגמת בשמים. דיור אף מכר רישיונות לייצור אביזרי אופנה תחת המותג שייצר.

לרעיונות העיצוביים של דיור הייתה השפעה גם על פיתוחן של חליפות החלל ששימשו את האסטרונאוטים שהלכו על אדמת הירח. 'המראה החדש' שהדגיש את עיצוב צללית הגוף הביא לשימוש מוגבר בבדים מחטבים (כגון Latex), ומפתחי חליפות החלל נעזרו בבדים אלה כדי לאפשר לאסטרונאוטים טווח תנועה מרבי תוך מניעה של התנפחות החליפה עקב לחץ האוויר הפנימי.

דיור מת ב-1957 בעיירת המרפא מונטקטיני טרמה באיטליה מהתקף לב. לאחר מותו המשיכו מעצבי אופנה אחרים להוביל את בית האופנה שהקים, זאת עד לשנת 1990, אז נרכש בית האופנה בידי לואי ויטון (Möet Hennessey Luis Viutton).

## קישורים חיצוניים

* ארכיון האופנה והטקסטיל ע"ש רוז, שנקר, אוסף כריסטיאן דיור, באתר ארכיון האופנה והטקסטיל ע"ש רוז בשנקר

* כריסטיאן דיור, באתר biography.com
* כריסטיאן דיור, באתר מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מעצבי אופנה צרפתים
קטגוריה:להט"בים צרפתים
קטגוריה:בוגרי המכון למדע המדינה פריז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1905
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1957
דגל המושל הכללי של ניו זילנד

**דגל המושל הכללי של ניו זילנד** הוא דגל ניו זילנדי רשמי אשר מונף בנוכחותו של המושל הכללי של ניו זילנד. הדגל בצורתו הנוכחית אומץ בשנת 2008 ועיצובו דגל כחול ובמרכז שלט האצולה של ניו זילנד מוכתר בכתר אדוארד הקדוש. 

הדגל מונף במקומות כגון מעונו הרשמי של המושל ועל כלי רכב רשמיים אשר בשימושו, כמו כן, הדגל נחשב מכובד יותר מהדגל הלאומי אך שני בחשיבותו לנס המלכותי.

## היסטוריה
### ניו זילנד כמושבה אוטונומית
[שמאל|ממוזער|200px|דגל מושל ניו זילנד [1869–1874]]
בשנת 1869 משרד הימייה הכריז כי "למושלים... המנהלים את ממשלות המושבות הבריטיות ואת המשרדים, ניתן אישור להניף את היוניון ג'ק כאשר הוא מושחת בסמל או תג המושבה" בזמן זה למושבת ניו זילנד לא היה סמל משלה.

בהתאם להחלטה זו, באוקטובר 1869, הוחלט כי ביוניון ג'ק ישולב "הצלב הדרומי כפי שהוא מוצג בנס הכחול של המושבה: ארבעה כוכבים מחומשים אדומים בעלי גבולות לבנים על השדה: על הג'ק יוצגו ארבעה כוכבים מחומשים לבנים על רקעו האדום של צלב ג'ורג' הקדוש".

באוקטובר 1874, סר ג'יימס פרגוסון (מושל ניו זילנד) הכריז "...כי החותם או הסמל אשר ישולב ביוניון ג'ק אשר יהיה בשימושו של מושל ניו זילנד במסעותיו על כל ספינה או כלי אחר יהיה צלב הדרום אשר יוצג על ידי ארבעה כוכבים מחומשים אדומים על מגן לבן והאותיות **NZ** באדום במרכזו של צלב הדרום".

המושלים הבאים גילו כי הדגל היה נוח לשימוש והוא הפך עד מהרה לדגל סגן-המלך הרשמי.

### ניו זילנד כדומיניון ולאחר מכן כממלכה
[שמאל|ממוזער|200px|דגל המושל הכללי של ניו זילנד [1953–2008]]
בשנת 1907 מעמדה של ניו זילנד השתנה ממושבה אוטונומית לדומיניון. על מנת לציין את העצמאות אשר ניתנה לה, ממשלת ניו זילנד ביקשה כי זר עלי הדפנה אשר על דגל המושל יוחלף בעלי השרך הכסוף אשר הוכר כבר כאחד מסמליה הלאומיים של ניו זילנד. במכתב מה-5 בינואר 1908 המושל ביקש כי זר הדפנה יוחלף הזר עלי שרך ובמכתבו התייחס ללזר עלי עץ האדר (המייפל) בדגל המושל הכללי של קנדה כתקדים. בקשה זו אושרה ללא כל שהיות כיוון ועל פי התקנות הנודעות לדגל ההתקן אשר משובץ על היוניון ג'ק יוקף ב"זר ירוק". סוג העלים לא צוין.

עיצוב חדש לדגל אושר בינואר 1931 על מנת לשקף את הצהרת בלפור (1926) אשר קבעה כי המושל הכללי הפך מנציג הממשלה הבריטית לנציגו של המונרך בדומיניון של ניו זילנד. התג הניו זילנדי הוחלף בציצה המלכותית והמילים "הדומיניון של ניו זילנד" הוצגו על מגילה מוזהבת מתחתיו.

כיוון השינוי לא היה לרוחם של המושל הכללי הלורד בלדיסלו וחברי הקבינט שלו, דגל המושל הישן היה בשימוש עד להגעתו של הלורד גאלוואי.

תיקוני עיצוב מזעריים אשר כללו את שינוי הכיתוב על המגילה ל"ניו זילנד" הוכנסו לדגל בשנת 1953.

ב-2 ביוני 2008 דגל בעל עיצוב חדש אומץ בתיזמון על יום הולדתה הרשמי של המלכה.

## ראו גם

* הנס המלכותי של ניו זילנד
* סמל ניו זילנד
* דגל המושל הכללי של קנדה
* דגל המושל הכללי של אוסטרליה
* גלריית דגלי ניו זילנד

## קישורים חיצוניים
* דגל המושל הכללי של ניו זילנד באתר דגלי העולם 
* אתר משרד התרבות והמסורת של ניו זילנד - דגלים ניו זילנדיים אחרים
* האנציקלופדיה של ניו זילנד 1966 - דגלים, נס ניו זילנד ודגלי הממשל

## הערות שוליים

מושל כללי
ניו זילנד
ניו זילנד
רמבי"ש

**רשימת מאמרים של בני הישיבות** (**רמבי"ש**) היא אינדקס מאמרים ממוין ומקוטלג (או ביבליוגרפיה) של אלפי מאמרים תורניים בקשת רחבה של מקצועות התורה, כגון: תנ"ך, הלכה, עיון, מחשבה, הגות, תפילה, פיוט ושירה, חסידות, חינוך ועוד. המידע הכלול ברמבי"ש נאסף מתוך מאות כתבי עת תורניים וקובצי מאמרים חד-פעמיים בשפה העברית. 

הקריטריונים להכללה ברמבי"ש הם שהפרסום יהיה בבמה תורנית מכובדת ברוח היהדות האורתודוקסית, וכן שיהיה בעל ערך עבור ציבור לומדי התורה. 

רשומה ביבליוגרפית טיפוסית במאגר רמבי"ש מכילה את כותרת המאמר, את שם המחבר/ים, את כתב העת או קובץ המאמרים שבו ראה אור, את פרטי הגיליון, מספרי העמודים וכיוצא בזה, מקום הפרסום, ושנת הפרסום. מאמרים הזמינים ברשת האינטרנט בחינם - מכילים גם קישור אל המאמר. את תוצאות החיפוש ניתן למיין לפי כל אחד מן השדות המוצגים בדף התוצאות.

מערכת רמבי"ש נבנתה באופן פרטי על ידי יעקב נוימן, איש מחשבים מרמת-גן, ואינה קשורה לשום גורם אוניברסיטאי או כלכלי, זאת כדי להימנע מתכתיבים הנוגדים את מטרת המאגר.

למשתמשים ברמבי"ש יש אפשרות להוסיף תגיות (Tagging), ובכך להרחיב את אפשרויות החיפוש למשתמשים אחרים.

## ראו גם
*רמב"י

## לקריאה נוספת
* הרב יואל קטן, אתר רמבי"ש: רשימת מאמרים של בני הישיבות (מאמר ביקורת), **[[המעין]]** נא,ג (ניסן תשע"א), עמ' 108–109

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:מאגרי מידע ביבליוגרפיים עבריים
קטגוריה:אתרי אינטרנט דתיים
קטגוריה:ספריות דיגיטליות
קטגוריה:ספריות יהודיות
קטגוריה:אתרי אינטרנט תורניים
דגל התעופה האזרחית הניו זילנדית

**דגל האוויר האזרחי של ניו זילנד** הוא דגל המייצג את התעופה האזרחית של ניו זילנד, ניתן להניפו על שדות תעופה בניו זילנד, על מטוסים בבעלות ניו זילנדית ועל המשרדים הראשיים של חברות תעופה אשר בבעלותם מטוסים ניו זילנדיים.

עיצובו של הדגל מבוסס על עיצובו של דגל האוויר האזרחי של הממלכה המאוחדת, צלב לטיני כחול כהה ממוסגר בלבן על שדה כחול בהיר והיוניון ג'ק משובץ בקנטון ומושחת בצלב הדרומי בצבע אדום כפי שהוא מיוצג בדגל ניו זילנד ברביע השמאלי התחתון.

עיצובו המקורי של הדגל הוצע למלך ג'ורג' השישי בידי המושל הכללי של ניו זילנד, הלורד גאלוואי. ב-16 בנובמבר 1938, הונף הדגל לראשונה ולאחר מכן "זוהה כצבעים הלאומיים המתאימים למטוסים אזרחיים הרשומים בניו זילנד"

## קישורים חיצוניים
* דגל האוויר האזרחי של ניו זילנד באתר דגלי העולם 
* אתר משרד התרבות והמסורת של ניו זילנד - דגלים ניו זילנדיים אחרים
* האנציקלופדיה של ניו זילנד 1966 - דגלים, נס ניו זילנד ודגלי הממשל

## הערות שוליים

ניו זילנד אזרחי
קטגוריה:ניו זילנד: דגלים
ניו זילנד
ניו זילנד
Chameleon in the Shadow of the Night

**זיקית בצללי הליל** הוא אלבום הסולו השני של היוצר הבריטי פיטר האמיל, שיצא בשנת 1973.

## הפקה
האלבום שונה מאוד משאר יצירתו של האמיל בשנות ה-70. רוב השירים כוללים נגינה בפסנתר או גיטרה אקוסטית בלבד, ורק בשניים ישנו שימוש בתיזמור עשיר יותר.

האלבום עוסק בתחושות של בדידות, החמצה וניכור. האלבום נפתח בשורה **[[מנהיים]], שבת סגריר, בלי פרוטה, בלי חברים**. המגמה מקצינה ב"בסוף" שם האמיל הוגה באפשרות להתאבד כמזור לבדידותו וכפרה לכישלונותיו, **"אני מניח שאעלה על סיפון ה[[טיטניק]] להפלגה".**

השיר האחרון, "בחדר השחור", שונה משאר האלבום. זוהי יצירה מורכבת, מרובת פרקים בתזמור עשיר, כמיטב המסורת של ואן דר גראף ג'נרייטור.

## רשימת שירים


# "German Overalls" - 7:03
# "Slender Threads" - 4:57
# "Rock and Rôle" - 6:41
# "In the End" - 7:21
# "What's It Worth" - 3:56
# "Easy to Slip Away" - 5:18
# "Dropping the Torch" - 4:11
# "(In The) Black Room/The Tower" - 10:53

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת כריזמה רקורדס
קטגוריה:אלבומי פיטר האמיל
הטבעה (דגל)

בהרלדיקה ובווקסילולוגיה, **הטבעה** (באנגלית: **Defacement**) היא תוספת של סמל או מטען לדגל כלשהו. לדוגמה, הדגל האוסטרלי הוא נס בריטי כחול שעליו מוטבע הצלב הדרומי וכוכב חבר העמים מתחת ליוניון ג'ק.

על אף שהמונח באנגלית (Defacement) נושא משמעות נלווית שלילית (למשל Website defacement פירושו התקפה על אתר אינטרנט), הרי שבהקשר הווקסילולוגי אין בו כל רמז שלילי; הכוונה היא פשוט לכך שהדגל שונה מהדגל הרגיל שבו נעשה שימוש תכוף. לדוגמה, דגלי מדינות רבות הם דגלי לאום שעליהם מוטבעים סמל המדינה או שלט האצולה שלה.

קטגוריה:הרלדיקה
קטגוריה:וקסילולוגיה
The Silent Corner and the Empty Stage

**הפינה השקטה והבמה הריקה** הוא אלבום משנת 1974 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.

לאלבום צליל אקלקטי - מבלדה בליווי אקוסטי (Forsaken Garden, Rubicon) דרך יצירות רוק מתקדם מורכבות (A louse is not a Home, Modern) וכלה בשיר אישי לבתו (הדמיונית עדיין, באותה תקופה) של היוצר (Wilhelmina).

בדומה לצליל, גם נושאי השירים שונים מאוד זה מזה, והם אינם מתחברים לרצף.

## רשימת שירים

# "Modern" – 7:28
# "Wilhelmina" – 5:17
# "The Lie (Bernini's Saint Theresa)" – 5:40
# "Forsaken Gardens" – 6:15
# "Red Shift" – 8.11
# "Rubicon" – 4:11
# "A Louse Is Not a Home" – 12:13


## קישורים חיצוניים

* ביקורת עברית על האלבום באתר "רוק מתקדם - מדריך עברי"

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת כריזמה רקורדס
קטגוריה:אלבומי פיטר האמיל
In Camera

**In Camera** (בעברית: **בעין המצלמה**) הוא אלבום משנת 1974 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.

האלבום, שמתחיל בצליל מלודי, הופך לגועש יותר ויותר בהמשך. לאחר שיר אנטי-מלחמתי (כוכב השביט, זנבו ושמים) הוא מסתיים בצמד יצירות פרועות, עגומות ובעלות צליל תעשייתי בולט הנקראות גוג ומגוג. השיר מגוג כולו מורכב מצלילי הקלטות מעוותים היוצרים תחושה קלאוסטרופובית ומאיימת. יש המייחסים צמד זה להיות אחיו של האמיל מאושפז בחוסר הכרה בתקופת היצירה.

למרות חשיבותו של האלבום, בהיותו מראשוני המשתמשים באופן בלעדי בסימפולים וממבשרי המוזיקה התעשייתית, אין זה אחד מאלבומיו הפופולריים של האמיל.

## רשימת שירים


# "Ferret and Featherbird" – 3:43
# "(No More) the Sub-mariner" – 5:47
# "Tapeworm" – 4:20
# "Again" – 3:44
# "Faint-Heart and the Sermon" – 6:42
# "The Comet, the Course, the Tail" – 6:00
# "Gog"
# "Magog (in Bromine Chambers)"

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת כריזמה רקורדס
קטגוריה:אלבומי פיטר האמיל
מגדל בבל (אשר)

**מגדל בבל** הוא תחריט עץ מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר. היצירה הודפסה לראשונה בשנת 1928.

## תיאור היצירה
יצירה זו היא אחת היצירות המוקדמות של הצייר אֶשֶר, ואחד מניסיונותיו הראשונים בעבודה עם פרספקטיבה. ביצירה ניתן לראות את מגדל בבל, בהתאם לסיפור המתואר ב. הצופה מביט במגדל ובבוניו מלמעלה על מנת שיוכל להתמקד ברגע בו הפסיקו הבונים, בני העמים השונים (דבר הבא לידי ביטוי בכך שחלק מהבונים הם לבנים ואחרים הם שחורים), להבין אחד את השני ונראו אובדי עצות. אֶשֶר לא התייחס ליצירה זו כאל יצירה מוגמרת, אלא כאימון בפרספקטיבה, ולא היה מרוצה מהאופן בו צייר את חומרי הבניין המונחים בסמוך למגדל. בניגוד למבנה המעגלי המתואר בציורים "מגדל בבל" של פיטר ברויגל האב וב"מגדל בבל" של גוסטב דורה, המגדל המתואר על ידי אשר הוא מבנה גאומטרי ריבועי, הדומה יותר לגורדי השחקים של ראשית המאה ה-20 ולכן מדובר במגדל ריאליסטי (בניגוד למבנים הדמיוניים של דורה וברויגל שהם דמויי הקולוסיאום שברומא).

וכך מתאר אֶשֶר את היצירה:

## לקריאה נוספת
* מ.ק. אשר, **עבודות גרפיות**, סטימצקי טאשן, 1994, בתרגום עדנה קלגסברון ובעריכת שלומית אריאל.

קטגוריה:מאוריץ קורנליס אשר: הדפסים
קטגוריה:תחריטי עץ
קטגוריה:יצירות משנת 1928
קטגוריה:ציורי התנ"ך
Nadir's Big Chance

**Nadir's Big Chance** הוא אלבום משנת 1975 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.

אלבום זה היה המבשר הראשון של מוזיקת הפאנק, בשיר Nobody's buisness. בעוד שהאמיל נטש את הצליל החדש שפיתח, כהרגלו, המשיכו הסקס פיסטולז אחריו, ג'וני ליידון ביצע רבות את Nobody's buisness ו-The institute of Mental Health, burning.

באלבום יש גם מספר שירים מלודיים: פומפיי הוא שיר קינה על חורבן העיר הרומית שהייתה מקום של חיים ותשוקה. Shingle song הוא שיר איטי, שקט ומלא עצב על נטישת אישה אהובה. כמו כן ישנם באלבום שירים פרועים וחדורי שימחת חיים - מעין רוק-של-מסיבות: Open your eyes ו-Birthday special. מהאלבום נעדר העיסוק האובססיבי של האמיל בבעיות קיומיות.

באלבום זה מציג האמיל אישיות אלטרנטיבית לשלו - ריקי נאדיר, פרחח רוק בשנות העשרה לחייו, שכביכול הוא שכתב את האלבום.

## רשימת שירים

# "Nadir's Big Chance"
# "The Institute Of Mental Health, Burning" (Hammill, Chris Judge Smith)
# "Open Your Eyes"
# "Nobody's Business"
# "Been Alone So Long" (Chris Judge Smith)
# "Pompeii"
# "Shingle Song"
# "Airport"
# "People You Were Going To"
# "Birthday Special"
# "Two Or Three Spectres"

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת כריזמה רקורדס
קטגוריה:אלבומי פיטר האמיל
צ'ילגה

**צ'ילגה** (באמהרית: ጭልጋ) היא נפה בצפון-מערב אתיופיה ונכללת בתוך מדינת אמהרה. הנפה גובלת בנפת טקוסה בדרומה, בנפת מתמה במערבה, בנפת ארמצ'הו תחתית בצפונה, בנפת ארמצ'הו עלית בצפון-מזרחה ובנפת דמביה במזרחה. הנפה נקראת על שם העיירה הראשית צ'ילגה (המוכרת גם בשם אייקל), נקודת עצירה חשובה בדרך המסחר ההיסטורית בין גונדר לסודאן.היא מוזכרת בכרוניקת הקיסר סוסניוס  בתחילת המאה ה-17.

הגובה בנפת צ'ילגה נע בין אלף לאלף וחמש מאות מטרים מעל פני הים. נהר העטברה נמנה עם הנהרות הזורמים בנפה. כחמישית מפני השטח של צ'ילגה מיוערים וחמישית נוספת ראויה לעיבוד חקלאי.

## סטטיסטיקה
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מנתה 221,462 נפשות שרק 9.37% מהם חיים בערים. שטחה של הנפה היא 3,071.65 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 72.10 נפש לקמ"ר.

בנתונים הסטטיסטים משנת 1994 האוכלוסייה מנתה 166,086 נפש כאשר הרוב המכריע (68.65%) הוא אמהרי ולצידו מיעוט כמנתי (30.77%).

## הערות שוליים

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:אתיופיה: תת-מחוזות
Over

**Over** הוא אלבום משנת 1977 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
## הפקה
Over הוא אחד מאלבומיו הפופולריים ביותר של האמיל. האלבום עוסק כמעט כולו בלב שבור בשל נטישת אהובה אחרי קשר ארוך טווח שנרקב לאיטו. גם צליל האלבום - בלדות מלודיות לרוב, להבדיל מהניסיונות המוזיקליים של האמיל באלבומים אחרים - מסייע להיותו אלבום קליט.

בשיר Time Heals (הזמן מרפא), הראשון באלבום שעוסק בסיפור, מוצגת המסגרת: כבר בפעם הראשונה שפגש אותה, חשב שהיא האחת והיחידה - אך אמר זאת לעצמו בלבד. בהמשך מסופר שאהובתו נטשה אותו לטובת חברו הטוב.

Alice (leting go) הוא מונולוג מאת הגבר הנטוש למי שהייתה בת זוגו לשבע שנים, בו הוא מכריז שאינו יכול להסתגל לכך שהיא נעדרת מחייו.

This Side of the Looking-Glass הוא שיר בסגנון אופראי קמעה, בו הגבר הנטוש מתאר כיצד הוא שבור, נטול תקווה ובית.

Betrayed הוא שיר מלא מרירות ושנאה. בסיום השיר האמיל צורח בייסורים שלא נותר דבר פרט לשנאה ותשוקה בעולם.

רק בשיר הבא Yoga (On Tuesdays she used to do) מוזכר, לראשונה, שיש צד נוסף למטבע, ומתואר כיצד היחסים התדרדרו לשעמום ושגרה, שבה כמעט והתעלם מבת זוגו וראה אותה כמובן מאליו.

בשיר הסיום Lost and found מעיד השר שמצא שלווה מסוימת, ומצא את עצמו שוב. למרות זאת, השיר - והאלבום כולו - מסתיים בשאלה **הכל... יהיה בסדר?**.

רק שני שירים מהאלבום אינם עוסקים בסיפור זה של אהבה, בגידה ונטישה. Crying Wolf הוא שיר של לעג, עצמי ככל הנראה, למי שמנפנף במכאוביו ומתגאה בהם. הוא מסתיים באזהרה שהזאב הבודד ימצא עצמו בסופו של דבר נטוש באמת, ואז יגלה שהוא בעצם כבשה. Autumn הוא קינה של זוג זקנים על ילדיהם שנטשו את הבית ואינם מתייחסים להוריהם. הוא מסתיים בשאלה **תמהני מתי יוּשר שיר זה ממש/ על ידי בנינו ובנותינו?**

## רשימת שירים

# "Crying Wolf"
# "Autumn"
# "Time Heals"
# "Alice (Letting Go)"
# "This Side Of The Looking Glass"
# "Betrayed"
# "(On Tuesdays She Used To Do) Yoga"
# "Lost And Found"


שירי בונוס שנוספו בהוצאה מחודשת ב-2005:


# "Betrayed" (BBC session)
# "Autumn" (BBC session)
# "This Side of the Looking Glass" (solo version)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת כריזמה רקורדס
קטגוריה:אלבומי פיטר האמיל
מגדל בבל (ברויגל)

**מגדל בבל** הוא שמם של שני ציורי שמן מעשה ידי האמן הפלמי פיטר ברויגל האב המתארים את סיפור מגדל בבל כפי שזה מופיע בספר בראשית.

## תיאור היצירות
ברויגל תיאר את המבנה בסגנון אדריכלות רומאי - המבנה מהווה למעשה שחזור של הקולוסיאום כפי שברויגל חשב שנראה בעת שהיה המבנה בשלמותו (ברויגל ביקר ברומא בשנת 1563 וראה את שרידי המבנה). המבנה נבחר בשל העובדה ששיקף בעיני אומני התקופה סמל של היבריס.
בציורים של ברויגל, ניתן לראות את תחילת קריסת המבנה אולם לא ניתן לראות את בלבול הבונים בשל אי הבנת שפתם. מהציור עולה כי ייתכן שבשל הבנייה המהירה נבנו קומות עליונות בטרם נשלמה העבודה על הקומות התחתונות בהן מתחילה הקריסה.
ישנה סברה כי היצירות הן ביקורת פוליטית נגד אופיו של בית הבסבורג אשר שלט בפלנדריה בעת שצוירו התמונות, והציורים ניסו לנבא את נפילת השושלת ואת שאיפת פלנדריה לעצמאות.

ממוזער|מנוף גלגלת, פרט מתוך הציור "מגדל בבל" מעשה ידי האמן הפלמי פיטר ברויגל האב (סביבות 1563). המנוף בנוי על קווי המתאר של הקולוסיאום. בתוך הגלגלת נראים אנשי בבל מפעילים בכוחם את המנוף, ששימש להעלאת חומרי הבנייה לגובה המגדל.

היצירה **מגדל בבל** מוצגת במוזיאון להיסטוריה של האמנות שבכיכר מריה תרזה בווינה, ואילו היצירה הקטנה המכונה "**[[מגדל בבל הקטן (פיטר ברויגל האב)|מגדל בבל הקטן]]**" מוצגת במוזיאון בוימאנס-ון בונינגן ברוטרדם.

## ראו גם
* מגדל בבל מאת אֶשֶר. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיטר ברויגל האב
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורי התנ"ך
קטגוריה:המוזיאון לתולדות האמנות בווינה: ציורים
בולאן

דמותו של המלך **בולאן**  מופיעה במכתבו של המלך הכוזרי יוסף לחסדאי אבן שפרוט כחלק מסיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים. בין החוקרים אין הסכמה על האותנטיות של התכתובת הכוזרית וגם על עצם סיפור ההתגיירות.  מלך כוזרי בשם בולאן אינו נזכר באף מקור אחר, יהודי, מוסלמי או ביזנטי. לא בהקשר להתגיירות הכוזרים ולא בהקשר אחר. בספר הכוזרי של יהודה הלוי לא מצוין שמו של המלך שזכה בהתגלות מלאך ה' והחליט להתגייר. במכתב שכטר, המספר אף הוא על ההתגיירות המלך נקרא סבריאל. 

על פי מכתבו של המלך הכוזרי יוסף, הרי שבולאן היה אחד משליטי ממלכת הכוזרים (ישות מדינית שהתקיימה בין המאה ה-7 לתחילת המאה ה-11). בולאן היה המלך הראשון שהחליט להתגייר, והשליט הראשון שהביא להפיכה דתית של ממש בממלכה כולה. גיורו הביא להתיהדות חצר המלוכה, חלק ניכר מתושבי עיר הבירה איטיל ומיעוט מאוכלוסיית ערי הממלכה האחרות.

פירוש שמו הוא דישון, בטורקית עתיקה. זמן מלכותו אינו ידוע ומועד התגיירותו מצוי במחלוקת עזה. חוקרים הסוברים שהוא דמות היסטורית משערים  שבולאן מלך זמן מה בין אמצע המאה השישית ומחצית המאה השביעית. אין תמימות דעים אם בולאן היה הבק או הכגן של הכוזרים. דאגלס מורטון דנלופ היה בטוח שבולאן היה כגן. אמנם מחקרים חדשים יותר, כמו "The Jews of Khazaria" מאת קווין ברוק, מניחים שהוא היה בק, בשל ההתייחסות אליו כמנהיג צבאי בקרבות, אך דנלופ סבור שהכגן היה מלך צללים אצל הכוזרים בתקופה מאוחרת יותר ולכן אין מניעה להתייחס אליו כאל כגן.

לפי הסיפור, טרם התגיירותו לא שִיֵיך עצמו בולאן לאף דת. במסעו לגילוי איזו מבין שלוש הדתות המונותאיסטיות עתידה לעצב את אמונותיו הדתיות, הוא הזמין נציגים מכל אחת מהן, כדי שיסבירו לו את עיקרי אמונתם.

בתכתובת הכוזרית, עוקב המלך יוסף אחר שושלת היוחסין שלו עד בולאן. הוא מתייחס לשליט הכוזרי הרפורמיסט עובדיה כאחד "מבני בניו של בולאן". בעוד שברוק בוחר לפרש את המשפט כפשוטו, כך שעובדיה היה נכדו של בולאן, הרי שלפי כללי המשפט העברי יכול הדבר לרמוז אף לקרבה רחוקה יותר.

השם סבריאל נמצא במכתב שכטר הידוע גם כתעודת קיימברידג' (בת זמנה, בערך, של איגרת המלך יוסף לחסדאי אבן שפרוט). תעודת קיימברידג' נותנת לסבריאל ייחוס יהודי, לפחות חלקי. סבריאל מתואר בו כמי שניהל מבצעים מוצלחים בקווקז ובאזרבייג'ן האיראנית, אולי כחלק מהמלחמה הערבית-כוזרית.

רעייתו סרח מתוארת כיהודיה וכמי שעודדה אותו ללמוד ולאמץ את היהדות. מסמך קיימברידג' מחריש בשאלה האם סבריאל היה למעשה בולאן. למעשה, השם בולאן כלל אינו מופיע במסמך הזה.

בין חוקרי הכוזרים יש המתייחסים למלך שהוביל את הכוזרים להתגיירות כ"בולאן סבריאל", אף על פי שמתקבל על הדעת שהם היו אנשים שונים. ב**היסטוריה של הכוזרים היהודים**, למשל, בחן דנלופ את התאוריה של החוקרים הסוברים שסבריאל היה למעשה עובדיה, אך דחה אותה.

## ראו גם
סיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים

## לקריאה נוספת

***Kevin Alan Brook**. *The Jews of Khazaria.* 2nd ed. Rowman & Littlefield Publishers, Inc, 2006.
***Douglas Morton Dunlop**, *The History of the Jewish Khazars,* Princeton, N.J.: Princeton University Press, 1954.
***Norman Golb** and **Omeljan Pritsak**, *Khazarian Hebrew Documents of the Tenth Century.* Ithaca: Cornell Univ. Press, 1982.
** Shaul Stampfer **Did the Khazars Convert to Judaism?** Jewish Social Studies, Vol. 19, No. 3 2013,Indiana University Press


## הערות שוליים

קטגוריה:ממלכת הכוזרים
קטגוריה:גרים
The Future Now

**העתיד כעת** הוא אלבום משנת 1978 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. החלק המרכזי של האלבום עוסק בשאלות מרכזיות של הפוסט מודרניזם.

הצליל באלבום זה רגוע למדי בהשוואה לעבודות קודמות של האמיל, והוא קליט יותר. האלבום פותח בשיר מלא עליצות בשם Pushing Thirty (לקראת גיל 30) בו האמיל מתגאה בכך שלמרות שתעשיית המוזיקה מלאה בצעירים כוחו עדיין במותניו והוא "עדיין יכול להיות נאדיר".

בשיר נוסף The Second Hand (מחוג הדקות) האמיל עוסק בבריחת השווא מקללת הזקנה ומסיים בהכרזה הפסימית *"כולנו תחת מרותו של מחוג הדקות"*. למרות זאת צליל השיר רחוק מלהיות מלאנכולי כמו התוכן שלו.

ישנו גם ייצוג לשירי החרטה והאהבה שאכזבה - שני שירים מלודיים, The Mousetrap (Caught In) ו-If I Could.

שיר נוסף, Trappings, עוסק באדם שהתמכר להצלחה בעולם השואו-ביזנס, ובין הקוקאין, הסלבריטיז ותוכניות האירוח איבד את עצמו לגמרי. על פי שמועה מדובר בדייוויד בואי, אולם האמיל עצמו נמנע מלענות לשאלה זו.

ב Energy Vempires האמיל מתלונן על האנרגיה שגוזלים ממנו מעריצים מוטרפים:

שיר הנושא של האלבום עוסק בהבטחות שנכזבו לעולם חדש ואמיץ

בהמשך ישיר לשיר הנושא עוסק Still In The Dark באכזבה מכך שהקדמה לא הגיעה למה שחשוב באמת, והמדע אינו יכול לענות לשאלה "מדוע": 

כעת האלבום עושה תפנית, באותו נושא עצמו, ומאשים את המצב הפוליטי בשיר Mediaevil - שיר שכולו שירה מקהלתית מחוספסת, ללא כלי ליווי. בשיר משווה האמיל את המצב כיום לימי הביניים, ומסיק שבעצם לא חל כל שיפור: 

השיר הבא מתנתק מהעיסוק בפוסט-מודרניזם, אך לא מפוליטיקה. על רקע צליל תעשייתי של מנוע אופנוע מסונתז עוסק האמיל במשטר האפרטהייד בדרום אפריקה.

בשני שירי הסיום, המחוברים זה לזה, חוזר האמיל לצליל אישי ורך יותר.

## רשימת שירים

# "Pushing Thirty"
# "The Second Hand"
# "Trappings"
# "The Mousetrap"
# "Energy Vampires"
# "If I Could"
# "The Future Now"
# "Still In The Dark"
# "Mediaevil"
# "A Motor-bike in Afrika"
# "The Cut"
# "Palinurus (Castaway)"


**שירי בונוס בהוצאה המחודשת**

Recorded live at The All Souls Unitarian Church, Kansas City, USA on 16th February 1978
# "If I Could"
# "The Mousetrap (Caught In)"

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת כריזמה רקורדס
קטגוריה:אלבומי פיטר האמיל
ז'ול ברבה ד'אורביי

שמאל|ממוזער|200px|ז'ול ברבה ד'אורביי
[שמאל|ממוזער|200px|ז'ול ברבה ד'אורביי מאת [אוגוסט רודן במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה]]
**ז'ול -אָמֵדֵה בַּרְבֶּה ד'אוׂרְבִי(אִ)י**  (בצרפתית: **Jules-Amédée Barbey d'Aurevilly**; 2 בנובמבר 1808 - 23 באפריל 1889) היה סופר צרפתי.

## ביוגרפיה
ברבה ד'אורביי נולד בעיירה סן-סובה-לה-ויקון במחוז מאנש (כיום בחבל נורמנדי תחתית בצרפת) למשפחה נורמנית עתיקה. מילדותו התחנך ברוח הקתוליות והמונרכיזם, מאוחר יותר עבר להתגורר עם דודו שהיה רופא ושהפיח בו רעיונות ליברליים. ב-1827 עבר לפריז כדי ללמוד ופגש במשורר והסופר הצרפתי מוריס דה גרן שהפך לידידו. לאחר שעבר את בחינות הבגרות החל ללמוד משפטים באוניברסיטה של קאן שבחבל מולדתו ושם ניסה לפרסם כתב עת לספרות (1832.

בהשפעת הסופר והפילוסוף ז'וזף דה מסטר הפך ברבה ד'אורביי מדמוקרט רפובליקני למלוכני חסר מעצורים הבז לקדמה ולערכים הבורגניים של המאה התשע עשרה. הוא קיים אורח חיים ראוותני, נשבע אמונים לכנסייה הקתולית (1846) והפך לאחד מדובריו של האבסולוטיזם.

הרומן הראשון שלו "אהבה לא אפשרית" (1841) לא זכה להצלחה בציבור. הצלחתו הספרותית החלה ב-1852 כאשר כתב מאמרים בכתבי עת שונים שבהם שיבח את יצירותיהם של אונורה דה בלזק, של סטנדל, של גוסטב פלובר ושל שארל בודלר.

ברבה ד'אורביי נחשב לנציג של הרומנטיזם הקיצוני. הוא החזיק בדעות קתוליות ובכל זאת כתב רומנים ונובלות שלא עלו בקנה אחד עם עמדותיה של הכנסייה הקתולית. אנשים לא הבינו כיצד אדם שדגל בקתוליות יכול היה לכתוב סיפורי מסתורין שבהם גיבוריו מבצעים מעשים מנוגדים לחוקים.

בין ספרים אלה ניתן למנות את "המאהבת הזקנה" (1851), "המכשפה" (1854), "הפרש הממשש" (1864), "הכומר הנשוי" (1865), "השדות" (1874) ו- "סיפור ללא שם" (1882).

לברבה ד'אורביי נודעה השפעה על סופרים רבים ובהם הנרי ג'יימס ומרסל פרוסט.

ברבה דאורביי נפטר בפריז ונקבר בבית הקברות מונפרנאס שבעיר. ב-1926 הועברו עצמותיו לחצר הכנסייה של עיירת מולדתו, סן-סובה-לה-ויקון.

## קישורים חיצוניים

* [קורות חיים מאת [מתילדה בתאם-אדוורדס]]
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:נוצרים רומים-קתולים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1808
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1889
מוניציפל בנק

120px|ממוזער|שמאל|סמליל אוצר השלטון המקומי
350px|שמאל|סמליל דקסיה ישראל (מימון ציבורי) בע"מ
**מוניציפל בנק בע"מ** (לשעבר **בנק דקסיה ישראל,** נודע בעבר בשם **אוצר השלטון המקומי**) היה בנק במדינת ישראל שהתמקד במתן אשראי לסקטור הציבורי. החל ממרץ 2018 ועד לסגירתו פעל הבנק ללא גרעין שליטה, ולפני כן כחברת בת של קבוצת הבנקאות והפיננסים הבלגית-צרפתית דקסיה.

## היסטוריה
מאז הקמתו בשנת 1953 שימש אוצר השלטון המקומי כצינור של ממשלת ישראל להעברת כספים לרשויות המקומיות, במסגרת פעילות זו היה מקבל העברות ופיקדונות מהממשלה, מעניק אשראי לרשויות ונהנה מהעמלות ופער הריביות. לבנק ניתנה הזכות לקזז מהכספים שהמדינה העבירה לרשויות המקומיות, על החובות שהן חייבות לו, ועל כן היה מוסד בנקאי חריג, ללא חובות אבודים.

מניות הבנק כללו מניות יסוד שהעניקו 51% מזכויות ההצבעה באספה הכללית של החברה ומניות רגילות. מניות היסוד התחלקו באופן שווה בין מדינת ישראל, מרכז השלטון המקומי בישראל ושותפות של בנק לאומי, בנק הפועלים ובנק דיסקונט. קרוב ל-60% מהמניות הרגילות הוחזקו על ידי המדינה, רשויות מקומיות והבנקים ומעל 40% מהמניות הרגילות הוחזקו על ידי גורמים אחרים. באמצע שנות ה-90 החל איש העסקים אבי רואימי לרכוש מניות של הבנק ואף קיבל לצורך כך אישור של בנק ישראל. ב-26 ביולי 1998 החליטה ועדת השרים לענייני הפרטה על הפרטת החברה.

ב-1998 נחתם הסכם הסדרת יחסים בין המדינה לאוצר השלטון המקומי, לפיו ימשיך לשמש כסוכן החשב הכללי עד סוף 2008, כך שכל התשלומים של הממשלה לרשויות המקומיות יעברו דרכו והוא ייגבה את הכספים המגיעים מהן לממשלה.

### המאה ה-21
בתחילת שנת 2001 הופרט הבנק והחזקות המדינה ושלושת הבנקים המסחריים הגדולים בו נמכרו. ההפרטה התבצעה בהליך מכירה מחוץ לבורסה, לקבוצת דקסיה האירופאית, ששיתפה פעולה עם רואימי. בעד חבילת המניות של המדינה והבנקים, שכללה כ-11% מהון המניות 53% מזכות ההצבעה ושני שלישים מהזכות למנות דירקטורים, שילמה דקסיה כ-71.5 מיליון ש"ח (שווי השוק של הבנק נאמד באותה עת על כ-217 מיליון ש"ח).

לאחר הפרטתו זכה הבנק ב-2005, להארכת ההסכם, ללא מכרז, למתן אשראי לרשויות מקומיות, וב-2007 חתם משרד האוצר על הסכם דומה נוסף ללא מכרז. צעדים אלו לוו בביקורת ציבורית רבה.

ב-24 ביוני 2003, עת חגג הבנק 50 שנות פעילות, הוענק לו על ידי בנק ישראל רישיון כמוסד כספי, אשר איפשר לו לקבל פיקדונות מיחידים ומתאגידים בסכומים של מיליון שקל ומעלה, לנהל חשבונות עו"ש של רשויות מקומיות, ולתווך בעסקאות כספיות וכלכליות, בין היתר.

ב-20 במרץ 2007 שונה שם החברה מ"אוצר השלטון המקומי בע"מ" ל"דקסיה ישראל (מימון ציבורי) בע"מ". באוגוסט 2007 התקבל מבנק ישראל אישור לפעול כתאגיד בנקאי בתחום הרשויות המקומיות ותאגידים עירוניים, ובינואר 2008 הורחב הרישיון לפעול כתאגיד בנקאי מלא. בעקבות זאת שונה שם החברה ב-26 במרץ 2008 ל"בנק דקסיה ישראל בע"מ".

עד 2018 קבוצת דקסיה החזיקה בכ-65% מהון המניות וכ-66% מזכויות ההצבעה, מרכז השלטון המקומי היה בעל 17% מזכויות ההצבעה, והשאר בידי הציבור. במרץ 2018 מכרה קבוצת דקסיה את החזקותיה בחברה והבנק הפך לחברה ללא גרעין שליטה.

ב-26 בפברואר 2019 הוחלף שמו של הבנק ל"מוניציפל בנק בע"מ". בדצמבר 2019 מוזג הבנק לתוך בנק מרכנתיל דיסקונט, שרכש את מניותיו תמורת 692 מיליון ש"ח, ובכך סיים את תפקודו כבנק עצמאי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

דקסיה ישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1953
נתינות

**נתינוּת** היא מעמד משפטי המשתמעת ממנו השתייכות למדינה או לריבון, וכפיפות לחוקים אותם מחוקק הריבון, אך ללא הזכויות המוענקות לאזרח.

בעבר, במשטרים מונרכיים או דיקטטוריים, היחס אל תושבי הממלכה היה כאל נתינים, החייבים לעשות את רצון הריבון - המלך או הדיקטטור. במשטרים מודרניים יש מצבים המביאים לכך שאדם יהיה נתין אך לא אזרח, מצב ממנו משתמעת כפיפות לחוקי המדינה, ללא קבלת מלוא הזכויות. כך למשל, תושבי ארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי נקראו נתינים, שכן על אף שהיה עליהם לציית לחוקים שחוקק שלטון המנדט, לא הייתה להם זכות הבחירה לפרלמנט הבריטי, והמושל שהיה למעשה הריבון עבורם, הנציב העליון, מונה לתפקידו על ידי גופים ומוסדות שלא הייתה להם זכות בחירה אליהם או השתתפות בהם או כל השפעה דומה אחרת. מצב משפטי היוצר מעמד של נתינות התקיים גם לפי חוקי נירנברג, ששללו את אזרחותם של היהודים תחת שלטון גרמניה הנאצית בשלב הראשון של השואה, והפכו אותם לנתינים החייבים בציות לחוק, אך ללא זכויות כלשהן.

בימינו, המונח "**נתינות**" משמש בהשאלה לכל מעמד אזרחי של אדם במדינה מסוימת.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:חוק ומשפט
קטגוריה:אזרחות
בנק גרמין

**בנק גרמין** (באנגלית: **Grameen Bank**; בבנגלית: **গ্রামীণ বাংক**) הוא בנק חברתי המעניק מיקרו אשראי (מיקרו קרדיט). הבנק הוקם בבנגלדש ב-1983 על ידי דוקטור לכלכלה, מוחמד יונוס. ב-2006 הבנק ויונוס זכו יחד בפרס נובל לשלום וכמו כן ב-2001 בפרס גנדי לשלום.

רעיון המיקרו קרדיט הוא לתת הלוואות קטנות לאנשים שלא יוכלו לקבל הלוואות מבנקים גדולים. אנשים אלו הם יזמים שישקיעו את כספם ויוכלו להחזירו. יונוס ביקש לראות את המעלות של העניים: לאפשר להם באמצעות הלוואה להגיע לעצמאות כלכלית.

בשנת 1974, בזמן הרעב הגדול בבנגלדש, כאשר היה מרצה לכלכלה באוניברסיטת צ'יטגונג, ערך יונוס סיור עם קבוצת סטודנטים בכפר בבנגלדש במטרה לנסות להבין כיצד הם יכולים לסייע. בסיור הם הבינו שבעלי האדמה מצליחים לקיים את עצמם אבל חסרי האדמה גוועים ברעב.

בכפר הם פגשו בסופייה בגום, אישה צעירה אשר יצרה שרפרפי במבוק במטרה למכור אותם. בגום סיפרה להם כיצד לוותה מעט כסף על מנת לקנות את חומרי הגלם בריבית גבוהה של כ-10% לשבוע אולם אחרי החזר ההלואה כמעט ולא נשאר לה רווח. הסטודנטים הבינו כי לו יכלה בגום ללוות את הכסף בריבית סבירה יותר, הייתה יכולה להתפרנס מעבודת ידה. יונוס הלווה מכיסו סך של כ-17 פאונד שחולקו בין 42 עוסקים זעירים בתוכם סופייה בגום. הלוואה זו אפשרה לאותם העוסקים הזעירים להתנתק מהמלווים בריבית קצוצה, לפתח את עיסקיהם באופן שיוציא אותם ממעגל העוני ויאפשר להם להתפרנס מעבודתם. כל הלווים החזירו את ההלוואה שלקחו ויונוס הלך למנהלי בנקים וניסה לשכנעם להלוות כספים לאותם יזמים מחוסרי אדמה. הבנקים סירבו להלוות כספים ללא ביטחונות וערבויות, ולכן יונוס הלווה סכומים גדולים יותר מכספו הפרטי ולשם ניהול ההלוואות ייסד את הבנק.

ב-2006 העניק בנק גראמין הלוואות לכ-2.4 מיליון איש בכ-37,000 כפרים והעסיק לשם כך כ-12,500 עובדים ב-1,084 סניפים ברחבי בנגלדש, מתוכם קרוב ל-10,000 במטה הבנק בדאקה. 94% מההלוואות ניתנות לנשים ולמעלה מ-98% מההלוואות משולמות חזרה לבנק על ידי הלווים (שיעור גבוה אף מהשיעור הממוצע בבנקים מערביים "רגילים"). בשנת 2006 גובה ההלוואה הממוצע היה 160 דולר אמריקני.

שיטת המיקרו קרדיט הועתקה ב-58 מדינות נוספות לרבות ארצות הברית, קנדה, צרפת, הולנד ונורווגיה.

## עקרונות

בנוסף לכך, הבנק רואה עצמו כמוביל שינוי חברתי ולכן על כל לווה לקבל על עצמו שש-עשרה התחייבויות.
בין ההתחייבויות:
*סעיף 6 כולל התחייבות לפיקוח על הילודה ושמירה על משפחה קטנה
*בסעיף 11 מתחייבים לא לתת ולא לבקש מוהר או נדוניה
*בסעיף 4 מתחייבים לגדל ירקות במשך כל השנה, לאכול מהם כמה שיותר ולמכור את העודפים
*סעיף 9 - חפירת בתי שימוש
*סעיף 7 - מתן השכלה לילדים
*סעיף 8 - שמירה על סביבה נקיה לעצמם ולילדיהם

## ביקורת
*אפליה מינית - אחוז הנשים בין עובדי הבנק לא עולה על 10% מכוח העבודה ורובן בתפקידים זוטרים.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר הבנק Grameen
* 
* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לשלום
גרמין
קטגוריה:בנגלדש: כלכלה
קטגוריה:זוכי פרס גנדי לשלום
טרייפל

**טרייפל** (באנגלית: **Trifle**) הוא קינוח העשוי מרפרפת סמיכה (לעיתים קרובות אפילו ממוצקת), פירות, עוגת ספוג, מיץ פירות ולעיתים גם מקפא (ג'לי) וקצפת.

נהוג להגיש את קינוח הטרייפל בתקופת חג המולד, לעיתים כחלופה קלילה יותר מאשר פודינג חג המולד הדחוס יותר. בנוסף לאכילה, הטרייפל משמש כקישוט המשלב בתוכו את הצבעים מלאי הברק של שכבות הפירות, המקפא והריבה מחד, ואת הניגוד שברפרפת הצהבהבה ובקצפת הלבנה מאידך.

ישנן חנויות המוכרות 'טרייפל שוקולד' אך בעצם לא מדובר בכלל בטרייפל. הקינוח לא יכול להיות מורכב משכבות שוקולד וחייב להכיל פירות.

## הכנת טרייפל
רכיבי הטרייפל בדרך כלל מסודרים בשכבות: בתחתית נמצאים הפירות והספוג ולמעלה הרפרפת והקצפת.
מספר סוגים של טרייפל מכילים מעט אלכוהול כגון יין פורט, או בדרך כלל יין שרי מתוק או יין מדיירה. בגרסאות ללא אלכוהול של הקינוח ניתן להשתמש במיץ פירות במקום היין כדי להעניק את הלחות הרצויה לעוגת הספוג.

בגרסה פופולרית נוספת של טרייפל ניתן להשרות את עוגת הספוג בנוזל המקפא כאשר מכינים את הקינוח ובעת הקירור הבסיס מתקשה. העוגה והמקפא נקשרים יחדיו ומפיקים מרקם נעים ומיוחד במינו. זאת בתנאי שנעשה שימוש בכמויות הנכונות (לא אמור להיות יותר מדי מקפא אחרת יתרחש תהליך של גירעון).

## גרסאות שונות
**קראולה טרייפל** (Creole Trifle) (הידוע גם כ-'עוגה רוסית') הוא פריט קינוח דומה. הוא מורכב מחתיכות שונות של מספר עוגות המעורבבות יחד ודחוסות
היטב, בתוספת אלכוהול (לרוב יין אדום או רום) וסירופ מתוק או מיץ פירות, כאשר לבסוף התערובת עוברת קירור. התוצאה היא עוגה המכילה מערבולת של צבעים וטעמים.

ידוע כי מאפיות בניו אורלינס (New Orleans) נהגו להכין עוגות דומות ל"קראולה טרייפל" מהשאריות או המאפים הפגומים שלהן. בצרפת, קיומו של קינוח דומה בשם 'דיפלומט' (Diplomate) מסביר את אופן הכנת הקינוח בניו אורלינס.

באיטליה, ישנו קינוח הדומה לטרייפל בשם 'זופה אינגלזה' (Zuppa Inglese - מרק אנגלי).

## קישורים חיצוניים

*מתכון לטרייפל 01
*מתכון לטרייפל 02
* 

קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:קינוחים
קטגוריה:מאכלי חג המולד
פרס הקיום הנכון

**פרס הקיום הנכון** (באנגלית: The **Right Livelihood Award**) הוא פרס המוענק מדי שנה, החל משנת 1980, לארגון או אדם אשר "עובדים על פתרונות מעשיים ומופתיים לבעיות הדחופות ביותר הניצבות בפני העולם היום". הפרסים מוענקים על ידי ועדה בין־לאומית, הנבחרת בידי חמישה חברי ועדה קבועים אליהם מצטרפים מומחים בין־לאומיים, על הישגים בתחומים הבאים; זכויות האדם, חינוך, תרבות, סביבתנות, פיתוח בר קיימא, בריאות ותזונה, שלום, חוק ודמוקרטיה, מדע וטכנולוגיה. בפרס זוכים בדרך כלל כארבעה אנשים או ארגונים, והם מתחלקים ביניהם בסכום כספי של 4 מיליון קרונות שוודיות. נכון לשנת 2024, הוענקו 200 פרסים לאנשים וארגונים מ־76 מדינות.

יוזם הפרס הוא הפילנתרופ הגרמני־שוודי, יעקב פון אקסל, פרופסור וחבר בפרלמנט האירופי לשעבר, לאחר שלא הצליח במאמציו לשכנע את קרן פרס נובל להעניק פרסי נובל בתחומים נוספים. הפרס נקרא גם "פרס נובל האלטרנטיבי", אולם אינו קשור אליו או לוועדה הבוחרת בזוכים בפרס נובל.
[ממוזער|שמאל|טקס הענקת הפרס ב[בניין הפרלמנט השוודי , לשנת 2009]]
[ממוזער|שמאל|זוכי פרס הקיום הנכון לשנת 2010 ובהם [רופאים לזכויות אדם]]
[ממוזער|שמאל|תעודת פרס הקיום הנכון שהוענקה בשנת 1994 ל[ד"ר האנומפה סודארשן]]
מאז 1985 טקס הענקת הפרס נערך בבניין הפרלמנט השוודי בסטוקהולם, בדרך כלל בשבוע הראשון של חודש דצמבר, בימים שלפני טקס פרסי נובל המסורתי, כאשר חברי הפרלמנט ממפלגות שונות משמשים כמנחיו.

## זוכי פרס הקיום הנכון
להלן רשימת זוכי הפרס בכל התחומים לפי סדר כרונולוגי:

## קישורים חיצוניים

*  

## הערות שוליים

*
קיום הנכון
קטגוריה:סביבה
קיום הנכון
קיום הנכון
1901 במוזיקה

## אירועים
*27 באוקטובר סרגיי רחמנינוב כותב סונאטה לירית לצ'לו ופסנתר.
*25 בנובמבר גוסטב מאהלר כותב את הסימפוניה הרביעית שלו במינכן

## אופרה

*אנטונין דבוז'אק - רוסלקה.

## מוזיקה קלאסית

## נולדו
* 2 בפברואר – יאשה חפץ, כנר יהודי (נפטר ב-1987).
* 17 במאי – ורנר אגק, מלחין גרמני (נפטר ב-10 ביולי 1983)
* 4 באוגוסט – לואי ארמסטרונג, מוזיקאי ג'אז (נפטר ב-6 ביולי 1971).
* 22 בנובמבר – חואקין רודריגו, מלחין ופסנתרן ספרדי (נפטר ב-6 ביולי 1999.

## נפטרו
* 27 בינואר – ג'וזפה ורדי, מלחין איטלקי (נולד ב-1862)
* 22 באוקטובר – פרדריק ארצ'ר, מנצח ומלחין בריטי (נולד ב-1838)
* 25 בנובמבר – יוזף ריינברגר, נגן עוגב ומלחין מליכטנשטיין (נולד ב-1839)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שנות ה-1900 במוזיקה
PH7

**pH7** הוא אלבום משנת 1979 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. האלבום משלב סגנונות רבים, מהם נסיוניים, ותכנים שונים בתכלית. בשל כך הוא אינו אלבום קל להאזנה.

שם האלבום הוא משחק מילים. מחד PH הם ראשי התיבות של שמו של האמיל, ומאידך pH7 היא מידת חומציות נייטרלית.

כמה משירי האלבום ממשיכים את הקו הרעיוני של האלבום הקודם, The Future Now, גם אם לא את הקו המוזיקלי. Handicap and Equality עוסק (שוב) בטיפול החברה בפרטים שונים וחריגים. Porton Down הוא שיר מחאה עז כנגד פיתוח כלי נשק ביולוגיים, ורלוונטי היום כמות שהיה בעת שיצא גם מבחינת התוכן וגם מבחינה מוזיקלית. The Old School Tie משתלח במערכת הפוליטית הבריטית, המנוצלת באופן ציני לחלוקת "ג'ובים לחבר'ה".

באלבום זה, לראשונה, מייצר האמיל גם שיר פופ מתקתק. My Favourite הוא "שיר קיטש קלאסי" בכל מובן. האמיל טוען בתוקף שהוא אינו מתחרט עליו לרגע.

עוד באלבום שיר קינה על מות מדריכו המוזיקלי של האמיל לאורך שנים, קית אליס (Not For Keith). אליס נפטר בגרמניה במהלך סיבוב הופעות עם להקת איירון באטרפליי.

בשלושת השירים האחרונים האמיל ממשיך לבחון גבולות מוזיקליים. ב-Imperial Walls הוא מצמיד טקסט אפוקליפטי שמקורו במאה ה-16 לצליל עכשווי ואפוקליפטי לא פחות. הקו האפוקליפטי ממשיך ב-Mr X (Gets Tense). הצליל הייחודי ממשיך לשיר הסיום, Faculty X, אך התוכן אופטימי יותר, ומצהיר שחייבת לבוא דוֹגמה חדשה כפתרון למצב הקיומי.

## רשימת שירים

# "My Favourite"
# "Careering"
# "Porton Down"
# "Mirror Images"
# "Handicap and Equality"
# "Not For Keith"
# "The Old School Tie"
# "Time For A Change" (Chris Judge Smith, Steve Robshaw)
# "Imperial Walls"
# "Mr X (Gets Tense)"
# "Faculty X"


מהדורת 2006 כוללת ביצועים שונים של (Mr X (Gets Tense ו-Faculty X. גרסת הוויניל של האלבום כללה שיר שטות בשם Polaroid שהושמט ממהדורות מאוחרות יותר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת כריזמה רקורדס
קטגוריה:אלבומי פיטר האמיל