open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
גזה לקטוש

**גזה לקטוש** (בהונגרית: **Lakatos Géza**) היה גנרל הונגרי בזמן מלחמת העולם השנייה ששירת זמן קצר כראש ממשלת הונגריה, תחת שלטונו של האדמירל מיקלוש הורטי, מ-29 באוגוסט 1944 ועד 15 באוקטובר 1944.

עם נפילת משטרו של הורטי אולץ לקטוש להתפטר, ולאחר המלחמה היגר לאוסטרליה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:קצרמר פוליטיקאים
קטגוריה:ממלכת הונגריה (1920–1946): פוליטיקאים
קטגוריה:אנשי צבא הונגרים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ראשי ממשלת הונגריה
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:גנרלים הונגרים
קטגוריה:נספחים צבאיים
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מהגרים מהונגריה לאוסטרליה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1890
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1967
בולגריה של הוולגה

**בולגריה של הוולגה** הייתה מדינה היסטורית בטריטוריות של מפגש הקאמה עם הוולגה בין המאה ה-7 ובין המאה ה-13, בשטח הנמצא היום בתחום רוסיה.

לא נמצאו מסמכים ממקור בולגרי ממדינת בולגריה שעל הוולגה וכל שידוע עליה מקורו במסמכים ערבים, פרסים, הודים ורוסים וממצאים ארכאולוגיים. האזכורים הראשונים כלולים בספרים של אחמד אבן רוסתה.

בסביבות שנת 660 יצאו הבולגרים, שהיו עם טורקי, בהנהגת קוטראג בנו של קובראט, מבולגריה הישנה, מסביבות אזוב והתיישבו בטריטוריות בהן קמה בולגריה של הוולגה. חלק משבטי הבולגרים המשיכו לנוע עד לאזור של בולגריה הבלקנית והתיישבו שם.

לדעת מרבית ההיסטוריונים, בולגריה שעל הוולגה הייתה כפופה תקופה ארוכה לממלכת הכוזרים, אך הייתה בעלת אוטונומיה והקימה את בירתה בעיר בולגר, כ־160 קילומטר מדרום לקאזאן. במאבקם נגד הכוזרים ביקש האלטבר אלמיש, שליט הבולגרים את עזרת בגדאד, בכסף ובעלי מקצוע, לבניית מבצר ותמורת התמיכה הזאת שבטי הבולגרים הכריזו ב־11 במאי 922 על הפיכת האסלאם לדת המדינה שלהם.

ב-1223 חדרו לראשונה צבאות ג'ינגיס חאן לבולגריה שעל הוולגה, אך נוצחו בקרב ליד סמרה. המונגולים שבו ב-1236, אך נזקקו לחמש שנים כדי לכבוש את כל הארץ. בסופו של דבר השטח נכלל באורדת הזהב.

תושבי שתי הרפובליקות הרוסיות, טטרסטן וצ'ובשיה, רואים את עצמם כממשיכי/צאצאי בולגריה שעל הוולגה, הן מבחינה טריטוריאלית והן מבחינה אתנית.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:הפלישה המונגולית לאירופה
קטגוריה:שושלות טורקיות
קטגוריה:רוסיה: ימי הביניים
קטגוריה:מדינות מוסלמיות לשעבר באירופה
סולטנות אוסה

**סולטנות אוסה** הייתה מדינה בצפון מזרחה של אתיופיה, מדינה זו הייתה מדינתם של העפרים וגבלה בצפונה באריתריאה, ובמערבה ודרומה בשאר אתיופיה.

## היסטוריה

הסולטנות הייתה היורשת של אימאת אוסה, שהתפרקה בשנת 1577 כאשר מוחמד ג'אסה העביר את בירתו מהעיר הרר לעיר אוסה, מוחמד ג'אסה מת בשנת 1672 והאימאם עומר דין בן אדם ירש אותו. בפועל הסולטנות הוקמה על ידי הסולטאן קאדהאפו בשנת 1734. הסמל הראשי של הסולטאן היה שרביט כסף, שהיה בעל תכונות קסומות.

הסולטאן מוחמד אבן האנפאדה הביס והרג את וורנר מונזינגאר ב-1875 כאשר הוביל את צבא מצרים לתוך אתיופיה. ב-1865 איטליה שאוחדה לא מזמן קנתה את העיר עסב מהסולטאן מוחמד (שנהפכה למושבת אריתריאה בשנת 1890), והוליכה את הסולטאן מוחמד לחתום על כמה אמנות עם איטליה. כתוצאה מכך, הקיסר האתיופי מנליק השני הציב חייל מצב ליד העיר אוסה "על מנת לוודא שסולטאן אוסה לא יכבד את הסכמיו עם איטליה" במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה.

במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, הסולטאן מוחמד יאייו הסכים לשתף פעולה עם הפולשים האיטלקיים. כתוצאה מכך ב-1943 הממשלה האתיופית החדשה שלחה את הצבא שלכד את הסולטאן מוחמד, והכריזה על סולטאן אחר מבני משפחתו. בעקבות שלטון הדרג באתיופיה בשנת 1975 הסולטאן עלי מיראה האנפאדה גורש לערב הסעודית אך חזר לאחר הפלת משטר זה בשנת 1991, והמשיך את שלטונו בין 1995 עד 1996. כיום סולטנות זו הפכה למחוז עפר המודרני שהוא דמוקרטי, שושלת הסולטאנים ששלטה באזור ירדה מהשלטון בשנת 1996, מושל עפר הנוכחי הוא ישמעאל עלי סירו.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים




קטגוריה:עפר
אוסה
יוהאן גוטליב גראון

**יוהאן גוטליב גראון** (בגרמנית: **Johann Gottlieb Graun**, 27 באוקטובר 1703 – 28 באוקטובר 1771) היה מלחין וכנר גרמני משלהי תקופת הבארוק והתקופה הקלאסית.

## ביוגרפיה

יוהאן גוטליב גראון נולד בווארנבריק. אחיו קרל היינריך גראון היה גם הוא מלחין וזמר. 

גראון למד אצל יוהאן גיאורג פיזנדל בדרזדן ואצל הכנר ג'וזפה טרטיני בפראג. בשנת 1726 התמנה לכנר ראשי במרסבורג והיה המורה לכינור של וילהלם פרידמן באך, בנו של יוהאן סבסטיאן באך ושל פרנץ בנדה, כנר ומלחין בוהמי ואחיו של המלחין גאורג בנדה. 

בשנת 1732 הצטרף לחצרו של נסיך הכתר הפרוסי פרידריך השני, שהיה בהמשך למלך פרידריך הגדול. בשנת 1740 היה לכנר הראשי בתזמורת האופרה של ברלין.

**מיצירותיו:**
טריו סונטות לשני כנורות (או כנור וחליל, או שני חלילים) ובסו קונטינואו וכן סונטות לכנור ולבסו קונטינואו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים מן התקופה הקלאסית
גראון
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1703
קטגוריה:נפטרים ב-1771
ניל קרוסבי

**ניל קרוסבי** (באנגלית: **Neil Crosby**) הוא חוקר חשוב בתחום השמאות, פרופסור ללימודי נדל"ן באוניברסיטת רדינג באנגליה. 

פרופ' קרוסבי השפיע רבות על מקצוע השמאות באנגליה, באמצעות שורה של מאמרים אקדמיים שפרסם בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 בנושאי מתודולוגיה של שומת נכסים מניבים, וכן באמצעות ספר משפיע - *Property Investment Appraisal* - שחיבר במשותף עם דייוויד באום (David Baum).

ב-2002 זכה בפרס האגודה הבין-לאומית לנדל"ן (IRES) (International Real Estate Society) על תרומתו הייחודית בתחום המחקר, החינוך והפרקטיקה השמאית.

## ראו גם
*ויליאם הורסט ריס
*שמאות מקרקעין

## לקריאה נוספת

*Baum, A. and Crosby, N. (1988) *Property Investment Appraisal* (Second Edition), Routledge, London


## קישורים חיצוניים
* פרופ' ניל קרוסבי, הדף הרשמי באתר אוניברסיטת רַדינג.
* שומת נכסים מניבים - שיטות הנהוגות באנגליה

קטגוריה:שמאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בממלכה המאוחדת
המפטון רודס

**המפטון רודס** (באנגלית: **Hampton Roads**) הוא אזור בדרום-מזרח מדינת וירג'יניה שבארצות הברית. לעיתים האזור מכונה גם **טיידווטאר** (Tidewater). לאזור חשיבות היסטורית מכיוון שבו נחתו ראשוני המתיישבים הבריטיים בעולם החדש ובו ייסדו את קולוניית וירג'יניה שהייתה גרעין ההתיישבות האנגלי בצפון אמריקה. כאן החל למעשה תהליך התיישבות שהוביל בסופו של דבר לכינונה של ארצות הברית. לאזור גם חשיבות אסטרטגית מכיוון שהוא שולט על מוצאו של מפרץ צ'ספיק לאוקיינוס האטלנטי ועד היום מהווה משכן למספר רב של בסיסי צבא וצי אמריקאיים בנוסף לנמלי ים ומספנות. בהקשר זה, השם המפטון רודס הוא גם כינוי למפרץ סמוך לשפך הצ'ספיק בו מתחברים יחדיו מספר נהרות.
## גאוגרפיה
גאוגרפית האזור מחולק לשני חלקים: "צפון המפטון רודס", או ה"פּנינסוּלה" (חצי אי) הנמצא מצפון למפרץ המפטון רודס ו"דרום המפטון רודס" הנמצא על שפתו הדרומית של המפרץ. בין שני החלקים מחברות מספר מנהרות לכלי רכב. באזור המטרופוליטני גרים כיום כ-1.8 מיליון נפש, רובם ב"שבע הערים" המרכזיות של המפטון רודס, שהן:
*נורפוק
*וירג'יניה ביץ'
*פורטסמות'
*צ'ספיק
*המפטון
*סאפוק
*ניופורט ניוז

בנוסף ישנן גם מספר ערים קטנות יותר בסביבה.

## אתרים מרכזיים
בנורפוק נמצא בסיס חיל הים הגדול ביותר בעולם (בו ניתן לסייר בסירה), מוזיאון ימי המכיל אוניית מלחמה מסוג איווה ומעגן לספינות שיט תענוגות גדולות. בניופורט ניוז ישנו מוזיאון ימי גדול. את חוף הים של וירג'יניה ביץ' ואת מאות בתי המלון שבסביבתו פוקדים מדי שנה מיליוני תיירים. בווירג'יניה ביץ' גם נמצא מוזיאון וירג'יניה למדעי הימים שבו אקווריומים בנפח כולל של מעל ל–3.1 מיליון ליטר.

בנוסף, באזור מספר אתרים היסטוריים חשובים, ביניהם:
*ג'יימסטאון - ההתיישבות האנגלית הקבועה הראשונה ביבשת אמריקה שחגגה בשנת 2007 400 שנה להיווסדה. מקום מגוריה של פוקהונטס (אינדיאנית מהמאה ה-17, מהבולטות ביותר בהיסטוריה ובפולקלור האמריקניים).
*ויליאמסבורג - עיר שהייתה לזמן מה עיר הבירה של מושבת וירג'יניה (ראו גם: קפיטול וירג'יניה). במקום עיירה משוחזרת גדולה (Colonial Williamsburg) ובה מאות מדריכים ואנשי מקצוע הלבושים בבגדי התקופה המתארים ומדגימים למבקרים כיצד חיו ועבדו אנשי האזור בתקופה הקולוניאלית שלפני קום ארצות הברית. בסמוך נמצא גם פארק שעשועים גדול. בעיירה נמצאת מכללת ויליאם ומרי, האוניברסיטה השנייה מבחינת ותק בארצות הברית.
*יורקטאון - מקום הקרב הגדול האחרון במלחמת העצמאות האמריקנית שלאחריו נכנע הלורד קורנווליס לג'ורג' וושינגטון, מה שסימל למעשה את סוף המלחמה והניצחון האמריקאי. במקום נערכו גם מספר קרבות במלחמת האזרחים האמריקנית.

## ראו גם
* קרב המפטון רודס

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:וירג'יניה: גאוגרפיה
קטגוריה:וירג'יניה: היסטוריה
ישראל סדן (ראש עירייה)

**ישראל סדן** (נולד ב-4 באפריל 1947) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל ששימש כמפקד משמר הגבול, וראש עיריית חדרה לשעבר (1998–2005). סדן הורשע במתן שוחד וריצה עונש מאסר בפועל.

## ביוגרפיה
סדן, יליד חדרה, התגייס לצה"ל במסגרת פלוגת בני המשקים של הנח"ל. הוא פיקד על פלוגה בגדוד 12 של חטיבת גולני, הדריך בבה"ד 1, ובמלחמת יום הכיפורים לחם כסגן מפקד גדוד בחזית המצרית. השתחרר מצה"ל ב-1975 בדרגת רב-סרן.

עם תום שירותו הצבאי נקרא על ידי צבי בר להתגייס למשטרת ישראל ושמש קצין ההדרכה של משמר הגבול. שירת כמפקד בית הספר החיילי של משמר הגבול, קצין אג"ם מחוז צפון, סגן מפקד מרחב חיפה. ב-1987 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה לקצינים בכירים של המשטרה. ב-1991 מונה למפקד מרחב חיפה, ב-1993 לסגן מפקד מחוז מרכז. ב-1994 הועלה לדרגת ניצב ושימש בתפקיד ראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים, משה שחל ובשנת 1995 החליף את ניצב יצחק אהרונוביץ בתפקיד מפקד מג"ב השמיני.

בתקופת פיקודו, נפתח קורס הלוחמות הראשון במג"ב וכן קורס מפקדי כיתות ראשון. בתקופת פיקודו, אירעו המהומות בעקבות פתיחת מנהרות הכותל. בתקופה זו התאלמן סדן מאשתו.

מיד לאחר שחרורו ממשמר הגבול פנה סדן לקריירה פוליטית, והתמודד בראש רשימה עצמאית לראשות עיריית חדרה. סדן נתמך על ידי מפלגת העבודה, על ידי המפד"ל, על ידי פורשי הליכוד בראשות חיים אביטן ועל ידי פורשי מרצ בראשות מורן שגב. בהמשך, חברו לקואליציה גם סיעות ישראל בעלייה וישראל ביתנו. סדן הביס בבחירות 1998 את ראש העירייה המכהן נחמיה להב מהליכוד ברוב של למעלה מ-60 אחוזים.

סדן הפריט את מערך התרבות העירוני לעמותה פרטית, שיקם את התשתיות בעיר, החל בתנופת בנייה על חוף הים, ופעל רבות בנושא שימור אתרים. בתקופת כהונתו הוקמה מועצת הנשים העירונית בראשות שרה גובס, הוועדה לקידום מעמד הילד בראשות מורן שגב וכן התמנה לראשונה יועץ ראש עיר לענייני נוער, שלומי לאופר.

בתום קדנציה ראשונה כראש עיר, התמודד סדן בשנית על התפקיד. סגנו ומספר 2 ברשימתו, חיים אביטן, החליט להתמודד מולו, ושב לעמוד בראשות הליכוד. מערכת הבחירות הייתה צמודה, ובשיאה הודיעו במדגם הטלוויזיה כי אביטן ניצח, אך בתום ספירת הקולות התברר כי סדן זכה ב-43 אחוזים מן הקולות לעומת 40 אחוזים בלבד של אביטן.

עם זאת, התקשה סדן לייצב קואליציה, ובמהלך הכהונה השנייה עמד מול מועצה לעומתית. על מנת לייצב את מצבו הפוליטי פנה לשלושה חברי מועצה, וניסה לשחד אותם. זמן קצר לאחר מכן נפתחה נגדו חקירה בחשד לשוחד ולמרמה, בסיומה הוגש נגדו כתב אישום חמור הכולל שלושה סעיפי שוחד בחירות. מיד לאחר הגשת כתב האישום התפטר סדן מתפקידו כראש העירייה. חיים אביטן מהליכוד ירש את תפקידו.

בנובמבר 2005 הורשע סדן בבית המשפט המחוזי בחיפה במתן שוחד ונידון לשמונה חודשי מאסר בפועל, שבעה חודשי מאסר על תנאי וקנס בגובה 60 אלף ש"ח. בדצמבר 2006 החל לרצות את מאסרו ולאחר ארבעה חודשים וחצי, במאי 2007, השתחרר מכלא מעשיהו. זמן קצר לאחר שחרורו, הוזמן סדן לשאת דברים בטקס חילופי מפקד מג"ב.

## קישורים חיצוניים
* ישראל סדן באתר משטרת ישראל

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית חדרה
קטגוריה:מפקדי משמר הגבול
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:אישי ציבור ישראלים שהוטל עליהם מאסר
קטגוריה:מורשעים בעבירות שוחד בישראל
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל בכירים בפוליטיקה הישראלית
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
חיים אביטן

**חיים אביטן** (נולד ב-1953) הוא איש ציבור וניהול ישראלי. שכיהן כמנהל הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית וכראש עיריית חדרה בין השנים 2005–2013.

## קורות חיים
אביטן נולד בחדרה, בשכונת בית אליעזר, בן למשפחה מרובת ילדים. בילדותו התבלט כשחקן כדורגל בקבוצת הפועל בית אליעזר. שימש בתפקידים בכירים בבזק, התקדם בתפקידיו ואף נבחר כיו"ר ועד העובדים הארצי בחברה. במקביל המשיך בפעילות פוליטית ובשנת 1988 נבחר כחבר מועצת עיריית חדרה מטעם סיעת הליכוד.

אביטן נבחר למקום השישי ברשימת הליכוד בשנת 1993, תחת ראש העירייה המכהן נחמיה להב. לאחר הבחירות בשנת 1998 התמנה אביטן כסגנו של ישראל סדן, תפקיד בו החזיק ארבע שנים. לקראת הבחירות החליט אביטן להתמודד מול סדן על ראשות העיר, התפטר מתפקידו ושב לליכוד שם נבחר לעמוד בראש הרשימה למועצת העיר.

בבחירות 2003 התמודד אביטן לראשות עיריית חדרה מול ישראל סדן, אך סדן ניצח. אביטן החליט להישאר כאופוזיציה לסדן. שנה וחצי לאחר הבחירות נפתחה חקירת משטרה נגד סדן בחשד לשוחד בחירות ובעקבות ההחלטה להגיש נגדו כתב אישום התפטר סדן מראשות העיר. אביטן נבחר תחתיו ברוב של 84 אחוזים והקים קואליציה יציבה.

בשנת 2008 נבחר לכהונה נוספת כראש עיריית חדרה ברוב של 65% מהקולות והוביל שורה ארוכה של פרויקטים אשר הזניקו את העיר ברוב המדדים.

בשנת 2009 המליצה המשטרה להעמידו לדין עקב מינוי מקורב לא כדין. ב-9 ביוני 2013 נעצר על ידי המשטרה בחשד לקבלת שוחד, ושוחרר למעצר בית שלאחריו שב ללשכתו ולעבודתו כראש עיריית חדרה. בבחירות לראשות העירייה באוקטובר 2013, הפסיד לצבי גנדלמן בפער של יותר מ-4%. ביולי 2015 הודיעה פרקליטות מחוז חיפה על סגירת התיק נגד אביטן.

בשנת 2015 נחשף בעיתון גלובס כי מעצרו של אביטן תואם עם יריביו הפוליטיים לקראת בחירות 2013 וככל הנראה היה חלק מקשר השחיתות בין רונאל פישר לבין גורמים בעירייה. בתחקיר עולה כי בת-זוגו של ראש העירייה המכהן צבי גנדלמן תיאמה עם חוקר משטרה תפירת תיק לאביטן.

בשנת 2017 מונה אביטן לתפקיד מנהל הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2021. ב-4 באפריל 2022 הצטרף לקבוצת הרציג נדל"ן ומונה לכהן כיו"ר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית חדרה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער הדסה נעורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
ז'אן דה ז'ואנוויל

**ז'אן דה ז'ואנוויל** (בצרפתית: **Jean de Joinville**; בערך 1224 - 24 בדצמבר 1317) היה היסטוריון צרפתי.

## חייו
ז'אן דה ז'ואנוייל, שהיה בנם של סימון דה ז'ואנוויל ושל ביאטריס מאוסון, השתייך למשפחת אצולה רמת מעלה מחבל שמפאן בצרפת. הוא קיבל את חינוכו, שכלל קריאה, כתיבה ויסודות הלשון הלטינית, בחצרו של תיבו הרביעי, רוזן שמפאן. עם מות אביו מונה לראש לשכתו של הרוזן, וב-1241 התלווה אליו במסעו לחצר המלכות של לואי התשיעי, מלך צרפת. ב-1244, כאשר המלך התכונן למסע הצלב השביעי למצרים, החליט ז'ואנוויל לעזוב את משפחתו ולהפוך לאביר. הוא העמיד את עצמו לרשות המלך ונעשה ליועצו ולאיש סודו.

אחרי שהמלך וצבאו נפלו בשבי הממלוכים באל-מנצורה במצרים (13 באפריל 1250) השתתף ז'ואנוויל, שהיה בין השבויים, במשא ומתן שהביא לשחרור המלך וצבאו תמורת כופר נפש. הוא שכנע את המלך שלא לשוב לצרפת אלא לפנות צפונה אל עבר יפו, קיסריה, עכו וצידון, שם סייע המלך לצלבנים לבצר את חומות הגנתם נגד תקיפה מוסלמית, וניהל משא ומתן עם שליטי סוריה ומצרים. לפני שובו לצרפת ב-1254, השאיר המלך חיל מצב בעכו. בכל אלה היה ז'ואנוויל יועצו המסור והנאמן.

ב-1270 יצא לואי התשיעי למסע הצלב השמיני בחברת שלושת בניו. ז'ואנוויל התנגד למסע צלב זה, ומשום שחזה מראש את תוצאותיו סירב לקחת בו חלק. ואמנם מסע זה הסתיים באסון: בהיותו לחופי תוניסיה חלה המלך בדיזנטריה ומת שם ב-25 באוגוסט 1270.

האפיפיור בוניפקיוס השמיני הכריז על לואי התשיעי כקדוש ב-1297. ב-1309 השלים ז'ואנוויל את כתיבת ספרו "תולדות לואי הקדוש", שרובו הוקדש לתיעוד מסע הצלב השביעי של המלך לואי התשיעי.

## קישורים חיצוניים

* 
* ז'אן ז'ואנוויל, **[https://www.carmelph.co.il/product/chayey_lui_hakadosh/ חיי לואי הקדוש]** (תרגום, הקדמה, אחרית דבר והערות: שולמית שחר), הוצאת כרמל, 2011

קטגוריה:היסטוריונים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1224
קטגוריה:נפטרים ב-1317
יצחק וידרקר

**יצחק וידרקר** (1909 – 18 באוקטובר 1974) היה ראש העיר השני של חדרה בשנים 1954–1965.

## חייו
וידרקר, נולד בפולין והיה פעיל החלוץ בפולין. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בחדרה.

הוא שימש כמנהל לשכת המס, מזכיר מועצת הפועלים וחבר מועצת העיר החל מכהונתה הראשונה לאחר שהוכרזה חדרה כעיר. בשנת 1954 נבחר לראשות העיר והחליף בתפקיד את ראש העירייה הראשון דוד ברמן.

בשלוש הקדנציות בהן כיהן וידרקר (עד 1965) התפתחה העיר משמעותית. בבחירות בשנת 1965 זכה המערך בארבעה מושבים בלבד במועצת העיר אל מול שישה של גח"ל, והניסיונות של וידרקר להקים קואליציה בראשותו לא צלחו. דב ברזילי החליף את וידרקר כראש עיר ב-1 בדצמבר 1965. וידרקר המשיך לכהן במועצה ועמד בראש האופוזיציה, עד 1969.

בתקופת כהונתו הוקמו בעיר בית יד לבנים, הספרייה העירונית, תחנת הרכבת, בנק לאומי, סניף מגן דוד אדום, המרכז הרפואי הלל יפה במשכנו הנוכחי, בניין העירייה ותחנת אגד. כמו כן נוסד קו החשמל הראשון לשכונת העולים "גבעת אולגה" והוקמו כעשר שכונות חדשות.

מנגד הואשם וידרקר בכרסום הדרגתי באופייה הישן של חדרה המושבה ובהריסת מבנים ישנים.

לאחר פרישתו מהתפקיד עבר וידרקר בגזברות הוועד הפועל במחלקת תקציבי מועצות הפועלים והיה חבר מרכז מפלגת העבודה.

וידרקר נפטר בשנת 1974 ונקבר בבית העלמין הישן בעיר. בעירייה הנציחו את זכרו וקראו על שמו רחוב. אלמנתו, בלומה, האריכה ימים ונפטרה באפריל 2006.

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי עיריית חדרה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפא"י
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:מזכירי מועצות פועלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בחדרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974
סקולה דרלייביץ'

**סקולה דרלייביץ**' (מונטנגרית: **Секулa Дрљевић**; 1884–1945) היה פוליטיקאי מונטנגרי, עורך דין, וסופר, ששיתף פעולה עם האוסטשים במהלך מלחמת העולם השנייה.
## חייו
בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה שימש דרלייביץ' כפקיד במשרד האוצר של ממלכת מונטנגרו ובשנת 1909 כשר המשפטים וכנציג של שר החינוך בממשלת מונטנגרו.
בין השנים 1912–1913 שימש כשר האוצר ושר הבינוי.

עם כיבושה של ממלכת יוגוסלביה, נפלה מונטנגרו לידי שליטה של איטליה הפשיסטית.

ביולי 1941 סקולה דרלייביץ' בראש הבדלנים המונטנגרים הקים את "המועצה הזמנית האדמיניסטרטיבית של מונטנגרו" בבירתה הישנה של מונטנגרו, צטינייה (Cetinje). למעשה זו הייתה ממשלה ששתפה פעולה עם האיטלקים. ב-12 ביולי 1941 הכריז דרלייביץ' על הקמת המדינה העצמאית של מונטנגרו.

אנשי דרלייביץ' היו מעורבים במלחמת האזרחים שהשתוללה באזור אל מול הפרטיזנים היוגוסלבים והצטניקים. לעומת זאת רוב אוכלוסיית מונטנגרו תמכה בפרטיזנים שהתנגדו לכיבוש האיטלקי.

באוקטובר 1941, כעבור שלושה חודשים בלבד, כשהבינו האיטלקים כי אין לדרלייביץ' כל תמיכה באוכלוסייה וכי אינו מביא להם תועלת, הם פירקו את ממשלתו. עד להגלייתו של דרלייביץ', לאחר שהאיטלקים רצו לכלוא אותו, הגיע לקרואטיה, לאחר שנמלט מהאיטלקים. לאחר נפילת איטליה הפשיסטית, בשנת 1944, הכריז בקרואטיה על הקמת מדינה עצמאית מונטנגרית, ועל הקמת ממשלה מונטנגרית גולה.

פקודיו של דרלייביץ' באו ברובם מקרב צ'טניקים שחברו לאנטה פאבליץ' במהלך הלחימה בבלקן. הוא נסוג עם כוחותיו לצד כוחות האוסטאשה בכאוס הכללי שהתחולל בבלקנים לקראת סוף המלחמה, והוכרז על ידי אנשיו של טיטו כפושע מלחמה. בסוף 1945 נמצא עם אשתו ביודנבורג, אוסטריה כשגרונו משוסף. בני הזוג כנראה נרצחו בידי שבויים צטניקים.

דרלייביץ' הוא מחבר השיר Oj, svijetla majska zoro, לימים המנון מונטנגרו.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שרי ממשלת מונטנגרו
קטגוריה:המדינה העצמאית של קרואטיה: אישים
קטגוריה:ילידי 1884
קטגוריה:נפטרים ב-1945
יוהאן יואכים קוונץ

**יוהאן יואכים קוונץ** (בגרמנית: **Johann Joachim Quantz**; 30 בינואר 1697 – 12 ביולי 1773) היה חלילן, בונה חלילים ומלחין גרמני. הוא נולד באוברשדן, סמוך לגטינגן, גרמניה, ומת בפוטסדם.

## ביוגרפיה
קוונץ החל את לימודי המוזיקה כילד אצל דודו (אביו, שהיה נפח, מת בילדותו של קוונץ), ואחר יצא לדרזדן ולווינה. בתקופה זו, כששירת כמוזיקאי בחצר אוגוסט השני, מלך פולין, החל להתמקד בחליל והופיע בנגינה בו יותר ויותר. בהדרגה נודע כחלילן המעולה ביותר באירופה ויצא למסעות קונצרטים בצרפת ובאנגליה. קוונץ התמנה למורה לחליל, בונה חלילים ומלחין בחצר פרידריך השני, מלך פרוסיה (פרידריך הגדול) בשנת 1740. קוונץ הכניס חידושים במבנה חליל הבארוק, לדוגמה, בהוספת מפתח לשיפור האינטונציה (שמירה על ניקיון הצליל) אשר מבדיל בין מי במול לרה דיאז.

קוונץ כתב יצירות רבות, בעיקר לחליל (ביניהן כ-300 קונצ'רטי לחליל), אך הוא נודע בעיקר כמחבר   
Versuch einer Anweisung die Flöte traversiere zu spielen, טרקטאט על הנגינה בחליל, בשנת 1752. המחקר מעורר עניין רב כיום כמקור מידע על אופני ביצוע וטכניקה של הטרוורסו במאה ה-18.

## קישורים חיצוניים

* 

* אתר אגודת קוונץ
* 
* 

קטגוריה:חלילנים גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה
חליל
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1697
קטגוריה:נפטרים ב-1773
גליקוזיד

שמאל|ממוזער|250px|ארבוטין הוא גליקוזיד עם שייר קינון

**גליקוזיד** הוא חומר כימי המורכב ממולקולת חד סוכר או רב סוכר המחוברת לשייר כימי אחר שאינו סוכר. 
מולקולת הסוכר מחוברת דרך הפחמן האנומרי למולקולה אחרת דרך קשר O-גליקוזידי (קישור לאטום חמצן), S-גליקוזידי (קישור לאטום גפרית) או N-גליקוזידי (קישור לאטום חנקן). החלק הסוכרי במולקולת הגליקוזיד נקרא גליקון והשייר נקרא אגליקון או ג'נין.
לגליקוזידים תפקידים שונים ומגוונים בצמחים ובחיות. צמחים רבים מאחסנים חומרים כימיים חשובים בתאים בצורת הגליקוזיד שאינה פעילה מבחינה כימית. כאשר הצמח נזקק לחומר הוא מגיב את הגליקוזיד עם מים בנוכחות אנזים ספציפי, הגליקון מוסר מהמולקולה ונותר האגליקון הפעיל כימית. בחיות מתרחש תהליך הפוך: הגוף מצמיד שייר סוכרי (במקרים רבים חומצה גלוקורונית, נגזרת של גלוקוז) לחומר רעיל כלשהו וכך יוצר גליקוזיד אשר אינו רעיל ושיכול להיות מופרש בקלות מן הגוף.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:כימיה אורגנית
פירמידת אל קסטיליו

שמאל|250px|ממוזער|מפת צ'יצ'ן איצה
**פירמידת אל קסטיליו** (בספרדית: El Castillo - "המצודה") היא פירמידה מסו-אמריקנית ומרכז האתר הארכאולוגי צ'יצ'ן איצה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו. היא נבנתה בידי בני המאיה בין המאה ה-11 למאה ה-13, כמקדש לאל קוקולקן. זוהי פירמידת שלבים הבנויה טרסות מרובעות עם גרמי מדרגות בארבעת צדדיה. בנקודות השוויון של האביב והסתיו, בזמן הזריחה והשקיעה של השמש, מטילה פינת הפירמידה צל בצורת נחש מכוסה בנוצות - קוקולן. בשני התאריכים הללו הצלליות מהפינות גולשות בשורות למטה לצד הצפוני של הפירמידה כשהשמש עולה.

כמו פירמידות אחרות ביבשת אמריקה, גם אל קסטיליו בנויה שכבות שכבות. באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 התיר הממשל המקסיקני לחפור בתוך הפירמידה, ולאחר מספר התחלות כוזבות התגלה גרם מדרגות מתחת לצד הצפוני של הפירמידה. בחפירה מקצה הפירמידה נמצא מקדש נוסף, שהיה קבור מתחת לפירמידה העכשווית. בתוך חדר המקדש היה פסל של צ'אק מול וכס בצורת יגואר, בצבע אדום עם נקודות.

הממשל המקסיקני חפר מנהרה מתחתית גרם המדרגות הצפוני אל המדרגות הישנות של הפירמידה למקדש החבוי, אשר נפתחה לציבור. בשנת 2007 נבחרה הפירמידה כאחד משבעת פלאי תבל החדשים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מקסיקו: מבנים
קטגוריה:מקסיקו: היסטוריה
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים של מאיה
קטגוריה:מקסיקו: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:שבעת פלאי תבל החדשים
קטגוריה:יוקטן (מדינה)
לארי קלארק

**לארי קלארק** (באנגלית: **Larry Clark**; נולד ב-19 בינואר 1943 בטולסה שבאוקלהומה) הוא במאי קולנוע, צלם, תסריטאי ומפיק. סרטיו עוסקים בנוער בשולי החברה.

## ביוגרפיה
קלארק למד צילום מאמו, שהייתה צלמת תינוקות. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לאמנות לייטון שבמילווקי, גויס לצבא ארצות הברית, ונשלח לווייטנאם. לאחר שובו, פרסם ב-1971 את ספר הצילומים "טולסה", שבו תיעד בתמונות שחור-לבן את חבריו הצעירים משתמשים בסמים. ב-1983 שב לעסוק בנושא זה, כאשר פרסם את ספר הצילומים "Teenage Lust", שהיה מעין אוטוביוגרפיה, שהובעה באמצעות צילום אחרים. הספר כלל תמונות משפחתיות, לצד צילומים של נוער משתמש בסמים ומקיים יחסי מין וכן צילומים של זונות ממין זכר בכיכר טיימס. 

בראשית שנות ה-90 פגש את הסופר הרמוני קורין, עמו כתב את התסריט לסרטו הראשון, Kids, שיצא לאקרנים בשנת 1995. מאז ממשיך קלארק לעסוק בקולנוע, ובין היתר ביים את הסרטים "ילד רע" (Bully) ב-2001 ו"קן פארק" ב-2002.

## סרטיו והביקורת עליהם
בסרטיו של קלארק סצנות מפורשות של שימוש בסמים ויחסי מין בין בני נוער. ב-Kids הוצגו (באמצעות שחקנים מבוגרים יותר) ילדים בני 12 שותים משקאות אלכוהוליים וצורכים סמים. הצנזורה האמריקנית אסרה על הצפייה בו לילדים מתחת לגיל 17 בשל "מין מופקר, שפה גרפית, שימוש בסמים ואלימות". ב"קן פארק" הוצגו סצנות מפורשות של יחסי מין ושל חניקה עצמית לשם סיפוק מיני, ובשל כך הוא מעולם לא הופץ באופן מסחרי בארצות הברית.

באוסטרליה, ההחלטה שלא לאשר את הקרנת "קן פארק" גררה מחאה ציבורית, לרבות מספר ניסיונות להקרנות מחאה. המאבק בהחלטה תרם ליחסי הציבור שלו, ויש הסבורים כי יותר אנשים צפו בו באמצעות שיתוף קבצים באינטרנט, מאשר היו צופים בו בבתי הקולנוע. 

כמה ממבקרי הקולנוע טוענים שאין בסצנות הפרובוקטיביות שבסרטיו של קלארק ערך אומנותי, וכי סרטים אלה הם פורנוגרפיית ילדים. לעומתם, בספרו של העיתונאי פיטר ביסקינד, "Down and Dirty Pictures", מצוטטים הבמאים מרטין סקורסזה וגאס ואן סנט כטוענים שקלארק מהווה מקור השראה עבורם.

רשימת סרטים

## פילמוגרפיה
*קידס (1995)
**[[Another Day in Paradise (סרט)|Another Day in Paradise]]* (1998)
**[[Bully (סרט)|Bully]]* (2001)
**[[Teenage Caveman]]* (2002, סרט טלוויזיה)
*קן פארק (2002)
**[[Wassup Rockers]]* (2005)
**[[Destricted]]* (2006, עם אמנים נוספים)
**[[Marfa Girl]]* (2012)
**[[The Smell of Us]]* (2014, צרפתית)

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
יאיצה

**יָאיְצֶה** (בבוסנית: **Jajce**) היא עיירה השוכנת בקנטון מרכז בוסניה, הפדרציה של בוסניה והרצגובינה אשר בבוסניה והרצגובינה.

## היסטוריה
העיר הוקמה ב-1396 בשלהי ימיה של ממלכת בוסניה ושימשה כבירת הממלכה שהייתה נתונה בעיצומה של מלחמה מול האימפריה העות'מאנית אשר לבסוף ב-1463 הכניעה אותה. העיר נכבשה והשליט הבוסני האחרון הוצא להורג על ידי העות'מאנים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו דה פקטו. ב-1908 סיפחו האוסטרו-הונגרים את האזור דה יורה.

לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה יאיצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'. ב-1943 הצליחו כוחות הפרטיזנים של טיטו לשחרר את העיר. בנובמבר 1943 נערך ביאיצה הכינוס השני של הנהגת הפרטיזנים והוקמה "המועצה האנטי-פשיסטית לשחרור יוגוסלביה". יוסיף ברוז טיטו הוכרז בכינוס זה כמנהיג יוגוסלביה והוא הודיע על פיטורי הממשלה הגולה אשר שכנה בלונדון. לאחר המלחמה נכללה העיירה בשטחי יוגוסלביה.

בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה התחוללו בעיירה קרבות בין כוחות שונים. כאשר הסרבים עזבו את העיר וכוחותיהם תקפו את יושביה הקרואטים והמוסלמים ולאחר חצי שנה של לחימה כבשו את העיר.
בסיום המלחמה העיר חזרה לשליטת הקרואטים וכיום חיים בה רוב קרואטיי ומיעוט מוסלמי כמעט ללא סרבים כלל.

## הקהילה היהודית
קהילה יהודית ספרדית נוסדה ביאיצה בראשית המאה ה-20. ב-1900 נוסד בית עלמין יהודי. ב-1911 הוקם בית כנסת לקהילה. בתקופה היוגוסלבית הייתה קהילת יאיצה מסונפת לקהילת טראווניק. הקהילה חרבה בשואה. את מבנה בית הכנסת לא ניתן עוד לאתר. בית העלמין קיים בשטח פרטי בבעלות משפחה מוסלמית ומתוחזק. ב-2009 אותרו במקום 20 מצבות שהכיתוב עליהן היה בעברית ובלאדינו.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

יאיצה
יאיצה
קובראט

**קובראט** (בבולגרית: **Кубрат**, ביוונית: **Χουβρατις**) היה אביהם של בטבאיאן, קוטראג, קובר, אלצק ואספרוך, מנהיג השבטים הבולגרים שיצרו את בולגריה הישנה וייסדו, בהנהגת הבנים, את בולגריה של הוולגה ואת בולגריה הבלקנית.
## ביוגרפיה
קובראט היה מנהיג בולגרי משושלת **דולו**, ונטען כי הוא מצאצאיו של אטילה ההוני. בילדותו היה קובראט בן ערובה בחצר הביזנטית, שם התחנך באוניברסיטת קונסטנטינופול והוטבל לנצרות. בתקופה זו הוא חבר למי שהיה עתיד להיות הקיסר הרקליוס, וקיבל את התואר פטריקיוס.

ב-628 שב קובראט מביזנטיון לבולגריה הישנה, הביס את האווארים בשנת 632 ואיחד את כל שבטי הבולגרים תחת שלטון אחד. בסביבות שנת 660 הוביל, עם בניו, את שבטי הבולגרים להתיישבות בבולגריה שעל הוולגה.

לאחר מותו התפצלו הבולגרים לחמש חטיבות בהנהגת חמשת בניו. הבן הבכור, בטבאיאן, המשיך להנהיג את בולגריה הישנה, קוטראג, את בולגריה של הוולגה, קובר הוביל את אנשיו להתיישבות במקדוניה ובמזרח אלבניה, אלטזק נדד על פני מרכז אירופה עד ששארית אנשיו בפיקודו של אמנצור התיישבו באיטליה, מצפון מזרח לנאפולי והצעיר בבניו, אספרוך, הוביל את הבולגרים שהתיישבו מעבר לדנובה, בבולגריה הבלקנית.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שליטי הבולגרים (עם טורקי)
קטגוריה:בולגריה של הוולגה
קטגוריה:ילידי 605
קטגוריה:נפטרים ב-665
שיף

**שיף** (Schiff) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו ספינה.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
האקס המיתולוגי

**האקס המיתולוגי** היא סדרת טלוויזיה ישראלית דרמטית-קומית, אשר הופקה על ידי קשת, ושודרה בערוץ 2 בקיץ 2007. הסדרה נוצרה ובוימה על ידי סיגל אבין. הסדרה כללה 11 פרקים וזכתה למדרוג ממוצע של כ-20%.

## עלילה
הסדרה, עוקבת אחרי מיכל גולן (טלי שרון), רווקה בת 30, אשר יצאה בחייה עם גברים רבים מאוד.
בעת ביקור אצל מגדת עתידות, כדי לנסות ולגלות אם ומתי תתחתן, אומרת לה מגדת העתידות שכבר פגשה ונפרדה מאהבת חייה, ושאם לא תמצאנו השנה היא לא תתחתן לעולם ותישאר בודדה כל חייה.

מיכל מכינה רשימה של הגברים אותם זרקה, ומתחילה במסע חיפוש אחריהם. היא מוצאת אותם אחד אחד, וכאשר היא מגלה שהם אינם מתאימים לה, היא מסמנת קו על שמם במחברתה.

אל המסע הארוך והמפרך מצטרפים שלושת חבריה הטובים, שחושבים שהמסע חסר סיכוי, אך מיכל ממשיכה בחיפוש אחר האחד ולא מאבדת תקווה.

## שחקנים ודמויות
* **מיכל גולן** (טלי שרון) – רווקה, המנסה לאתר את אהבת חייה.
* **יואל (פישי) פישמן** (איתי טיראן) – שכן של מיכל. בתחילת העונה נמצא בזוגיות עם סקאי והם נפרדים לאחר שהיא בוגדת בו.
* **ניר ששון** (עומר ברנע) – בן 26, ידיד של מיכל. סטודנט למשחק שנה שנייה.
* **סקאי** (ורד פלדמן) – בת זוגו לשעבר של פישי.
* **רגב** (יפתח קליין) – אחד האקסים של מיכל. נכה בכיסא גלגלים.

* **ראובן** (מוטי גלעדי) – אביה של מיכל. שמרן ובעל דעות גזעניות.

בתפקידי האקסים בסדרה: זהר שטראוס, עפר שכטר, גיא לואל, רודי סעדה, וילי סימס, הנרי דוד, מיה דגן ושמיל בן ארי.

## גרסה אמריקאית
הסדרה שודרה במקור במאי - יולי 2007 ולאחר שידורה, בספטמבר 2007, רכשה רשת פוקס האמריקאית את פורמט הסדרה על מנת להפיק סדרה דומה. תחילה הופקה תוכנית פיילוט, במאי 2008 החלו הצילומים בארצות הברית.

הגרסה האמריקאית בהפקת פוקס, שנקראת "The Ex-List" , שודרה ברשת CBS החל מ-3 באוקטובר 2008, והורדה לאחר שידור של ארבעה פרקים בלבד, עקב רייטינג נמוך וביקורות גרועות.

למרות שבוטלה, 13 הפרקים שהוזמנו על ידי CBS הופקו וזמינים במארז ה-DVD של הסדרה שיצא בארצות הברית.

בישראל, הגרסה האמריקאית שודרה בערוץ YES Stars Drama.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות קומדיה ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2007
מוריס והיונים

**מוריס והיונים** הוא מערכון מאת מתי כספי ובביצועו. המערכון מבוסס על קטע בהצגה "קריזה" העוסקת באפליית בני עדות המזרח בישראל. 

כספי השמיע את המערכון לראשונה כאלתור בעת שהתארח בתוכנית ציפורי לילה של דורי בן זאב בגלי צה"ל ב-1977. המערכון זכה לתפוצה נרחבת והושמע תדירות ברדיו, בעיקר בגלי צה"ל (שדר הרדיו אלי ישראלי נהג להשמיע את המערכון כל יום בתקופה מסוימת, עד שנגנבה ההקלטה המקורית), אך לאחר שיצא בתקליט שדרים הושמע גם בשעת המערכונים של קול ישראל ברשת ב'. ב-1990 הוציא כספי את המערכון באופן רשמי באלבום שירים במיץ עגבניות, שהוקדש כולו למערכונים ולשירים הומוריסטיים. בהקלטה החדשה הותיר כספי את קול הצחוק של דורי בן זאב, שהוקלט באופן ספונטני בזמן ההקלטה המקורית. 

המערכון הוא מונולוג של כספי, המספר במבטא מרוקאי כבד ובעברית משובשת על סכסוך שפרץ בין מכרה שלו, שרה, והשכן שלה, מוריס, על רקע תחביבו של הלה לגדל יונים והעובדה כי אלו "עומדים על הכביסה של שרה ומ-ח-ר-ב-נ-י-ם על הכביסה". הסכסוך מתדרדר ולאחריו תוהה הדובר, בשורה מפורסמת שזכתה לחיים משלה, "אז אני לא מבין למה אומרים שהיונה מביאה את השלום!". שורות אחרות מן המונולוג הפכו אף הן למצוטטות תדיר, כמו למשל תיאור העבודה של שרה: "מכבסת - תולה".

## קישורים חיצוניים
* מתי כספי, מילות המערכון, באתר הרשמי של מתי כספי
* מתי כספי מספר על הקלטת המערכון באתר הרשמי של מתי כספי
* טל שפירא ועידו מדיקס, סרט אנימציה למערכון, באתר יוטיוב
* סרטון נוסף למערכון, באתר יוטיוב

קטגוריה:מערכונים
קטגוריה:השסע העדתי בישראל בתרבות
קטגוריה:יצירות משנת 1977
קטגוריה:מתי כספי
טי. וי. בודהה

** טי. וי. בודהה** (באנגלית: TV Buddha) הוא שמו של מיצב וידאו משנת 1974 של האמן אמריקאי יליד קוריאה הדרומית נאם ג'וּן פייק. 

העבודה מורכבת מכן לבן עליו מונח פסל בודהה עשוי ברונזה. אל מול הפסל מותקנת מצלמת וידאו אשר מעבירה את דמותו אל מוניטור קטן הניצב מול הדמות. למעשה, השיקוף של הדמות במוניטור יוצר "מעגל סגור" ובו הפסל מתבונן בעצמו. בתיאור סיטואציה כזו מובעת ביקורת על האופן התפיסה של הווידאו ושל התרבות הוויזואלית הפוסט מודרנית, ביקורת אשר הובעה גם ביצירות אחרות של פייק. 

סוג ביקורת זה, המצביע על הייצוג העצמי המוגבר של המדיום הטלוויזיוני, הופיע החל מאמצע שנות השישים של המאה ה-20 בארצות הברית, אצל חוקרים כגון מרשל מקלוהן אשר טבע את האימרה "המדיום הוא המסר". 

## קישורים חיצוניים
* TV Buddha, באתר מוזיאון סטדלק
* TV Buddha, באתר מרכז נאם ג'ון פייק לאמנות, Giheung-gu, דרום קוריאה
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:מיצבים
קטגוריה:וידאו ארט
קטגוריה:יצירות משנת 1974
חוליו גונזאלס

שמאל|ממוזער|150px
**חוליו גונזאלס** (בספרדית: **Julio González**; 21 בספטמבר 1876 – 27 במרץ 1942), פסל וצייר ספרדי, קשור אל הסגנון הקוביסטי באמנות. ביחד עם פבלו פיקאסו נחשב לאחד ממפתחי פיסול האסמבלאז' הקוביסטי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמנים קוביסטים
קטגוריה:פסלים ספרדים
קטגוריה:ציירים ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1876
קטגוריה:נפטרים ב-1942
ג'נרל אטומיקס MQ-9 ריפר

**ג'נרל אטומיקס MQ-9 ריפר** (Reaper; מאנגלית: קוֹצֵר, השם גם מרמז למלאך המוות, שכינויו הוא The Grim Reaper; כינויו המקורי היה **RQ-9 פרדטור B**) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) בעל יכולת תקיפה שפותח על ידי ג'נרל אטומיקס אירונאוטיקל סיסטמס.

## עיצוב
ה-MQ-9 ריפר גדול יותר מקודמו, ה-MQ-1 פרדטור, ובעל יכולת נשיאת חימוש במשקל הגדול פי 15 ומהירות שיוט גבוהה פי 3, בהשוואה ל-MQ-1. הוא יכול לשאת עד 4 טילי AGM-114 הלפייר.

## היסטוריה

כטב"ם מדגם MQ-9 ריפר **[[הריגת קאסם סולימאני|חיסל]]** את קאסם סולימאני ב-3 בינואר 2020.

בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פורסם כי כטב"מים אמריקאיים מדגם MQ-9 טסו בשמי רצועת עזה למטרות איסוף מודיעין. ב-8 בנובמבר 2023, במקביל לאותה מלחמה, כטב"ם אמריקאי מדגם זה יורט על ידי כוחות החות'ים בתימן בטענה שנועד לריגול לטובת ישראל. ב-26 באפריל 2024 יורט כטב"ם אמריקאי נוסף מדגם זה על ידי כוחות החות'ים בתימן. ב-04 אוגוסט 2024 יורט שוב כטב"ם נוסף מדגם זה על ידי כוחות החות'ים בתימן באזור סעדה. ב-28 בדצמבר 2024, הודיעו החות׳ים כי יירטו כטב״מ נוסף מסוג זה בשמי מחוז אלביצ׳אא׳.

## מפעילים
*  – חיל האוויר מפעיל מאות מל"טים מסוג זה, סוכנות המכס והגנת הגבולות
*  – חיל האוויר המלכותי מפעיל 12 מל"טים
*  – חיל האוויר האיטלקי קנה 6 מל"טים אך אחד הופל. הוא מפעיל 5 מל"טים
*  – חיל האוויר הספרדי מפעיל 3 מל"טים
*  – חיל האוויר הבלגי מפעיל 4 מל"טים
*  – חיל האוויר ההולנדי מפעיל 4 מל"טים
*  – חיל האוויר הצרפתי קנה 16 מל"טים אך אחד הופל. הוא מפעיל 15 מל"טים
*  – חיל האוויר ההלני מפעיל 3 מל"טים
*  – חיל האוויר ההודי מפעיל 2 מל"טים חכורים
*  – חיל האוויר הטאיוואני מפעיל 4 מל"טים
*  – לאחר הסכם הנורמליזציה עם ישראל ב-2020, ארצות הברית אישרה מכירת 4 מל"טים למרוקו

## קישורים חיצוניים

* 
* בטאון חיל האוויר לא מאוישים, לא מתעייפים גיליון 192, 1 באפריל 2010.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים אמריקאיים
חנתילי השני

**חַֿנְתִילִי** או **חַֿנְתִילִיש השני** היה ככל הנראה בנו של אלוומנה ומלך החתים בתקופת הממלכה החתית התיכונה באמצע המאה ה-15 לפנה"ס.

חנתילי השני היה המלך הראשון זה תקופה ארוכה, אשר המלכות עברה אליו בירושה. זאת אנו יודעים כיום מתוך מסמכי המלכות, שבהם יש התייחסות מפורשת להעברת השלטון מאלוומנה לבנו חנתילי יחד עם האדמות השייכות לממלכה.

חנתילי השני נודע בתור מלך חלש יחסית, שלא יכול היה לתרום הרבה במישור המדיני, ונאלץ לשמור על הסטטוס קוו המדיני עם ממלכת כִיזוּוַתְנָה (אנטוליה של היום), סטטוס קוו שנוצר עוד בתקופת מלכותו של תלפינו.

## לקריאה נוספת

*Michael Roaf, **Cultural Atlas Of Mesopotamia and the Ancient Near East**, 1991.


## קישורים חיצוניים

*חנתיליש השני, באתר על מלכי החתים
*מסמכי המלכות החתיים, באתר על מלכי החתים
*החתים, באתר היסטוריית העולם

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי החתים
ריסט (להקה)

**ריסט** (באנגלית: **Reset**) היא להקת פופ פאנק שהוקמה ב-1993, בעיר מונטריאול שבקנדה.

רבים מחבריה עזבו בהמשך את הלהקה על מנת להקים את הלהקה סימפל פלאן.

## היסטוריה
Reset הוקמה ב-1995. חברי הלהקה המקוריים היו: פייר בובייה, פיליפ ג'וליכור, צ'ארלס אנדרה קומאו וג'ין סבסטיאן בויל. השם הראשון לריסט היה Roach, אך הייתה להקה נוספת בקנדה שגם לה קראו Roach, כך שחברי הלהקה שינו את שמם ל Reset.

Reset הקליטה קלטת דמו ב-1995, הנקראה Concorned. אז בא האלבום הראשון המלא שלהם, No Worries, ב-1997, שהוקלט ב־Le Studio Morin-Heights. הלהקה צילמה קליפ לסינגל Why? ב-1998, לריסט נהיה הרכב שונה. בובייה כבר לא היה הזמר והבסיסט, וחבר חדש, אדריאן וויט מוונקובר, החליף את קומואו בתופים.
ב-2000, הלהקה הוציאה לאור את No Limits, אשר נכתב על ידי אדריאן וויט. אלבום זה הוקלט בוונקובר, קולומביה הבריטית, והופק על ידי גרג רלי.

שלושה קליפים צולמו בשביל האלבום No Limits, והם: Pollution, Pressure, and My Dream And I. דייוויד דרוזיה החליף את בובייה ב-2001, אך נשאר עם הלהקה רק 6 חודשים לפני עזיבתו להצטרף שוב לבובייה בלהקתו החדשה, סימפל פלאן.

ב-2004, ריסט הוציאה לאור את האלבום השלישי שלה, Redioactive. אלבום זה הופק, הוצג, עורבב ונערך מקצועית על ידי פיליפ ג'וליכור. כיום, לריסט יש הרכב חדש הכולל את: פיליפ ג'וליכור (גיטרה ושירה),מרטין גנדרו (תופים),וקלוד פלאמונדו (בס ושירה). Choke הוא הסינגל והווידאו החדש לאלבום זה.

במשך השנים, ריסט השתתפה בחמישה סיבובי הופעות קנדיים, וסיבוב הופעות אמריקאי אחד, The 2000 Vans Warped Tour in North America. ריסט ניגנה עם להקות כמו: גרין דיי, NOFX, Pennywise, Lagwagon, MxPx, Millencolin, Strung Out, face to face, פאפא רוץ' ו־Ten Foot Pole.

## חברים לשעבר בלהקה
*פייר בובייה - סולן\באס (1995–1999)
*צ'אק קומאו - תופים (1995–1999)
*ג'ין-סבסטיאן בויל - באס (1995–1999)
*דייוויד דרוזיה - סולן\באס (2001)
*אדריאן וויט - תופים, קולות רקע, גיטרה, קלידים (1999–2001)

## דיסקוגרפיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:להקות קנדיות
קטגוריה:להקות פופ פאנק
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1993
אל ורדוגו

**אֶל וֶרדוּגוֹ** (**El Verdugo**, "התליין") הוא סיפור מאת אונורה דה בלזק שהופיע בשנת 1831. לדברי הסופר, יסודו במקרה שאירע במציאות. 

## עלילה
בימי מלחמת נפוליאון בספרד הוטל על פלוגתו של מפקד צעיר, ויקטור מרשאן (Victor Marchand), להשגיח בכפר עוין בשם מנדה. ימים אחדים לאחר מכן התרחשה התקוממות קשה כנגד הכובשים, וחייו של מרשאן ניצלו בזכות עזרתה של קלרה דה לאגנז (Clara de Léganès), בתו של האציל המקומי. לאחר שסוכלה המרידה הוציא הגנרל השולט במחוז, פסק דין מוות כנגד כל בני אותה משפחת אצולה. מרשאן ניסה להשיג חנינה לקלרה בתנאי שתינשא לו, אך היא סירבה לו ובחרה למות בגאווה. 

הנידונים למוות ביקשו כי יושאר בחיים שריד יחיד ממשפחתם המיוחסת, לבל תיעקר זו כליל מן השורש ותיפסק השושלת. הוסכם כי כך יהיה. התנאי היה כולם לתלייה פרט לשאיר אחד. קרא המרקיז דה לאגנז לבנו בכורו, חואניטו, וציווה עליו להמית בזה אחר זה את הוריו, אחיו ואחיותיו. בלית ברירה נשמע הבן והרג בעל כורחו את כל האהובים עליו, פרט לאמו, שהפילה עצמה מעל צוק סלע כדי להקל מעט על ייסורי בנה. לאחר המעשה המחריד בחר לו הבן אישה ונישא לה, אך התאבד ביום שבו נולד לו צאצא.

## בתרגום עברי
* הונורה דה באלזאק, **אל ורדוגו; הגיוס**; מצרפתית: ח' אבראביה, מרחביה: ספרית פועלים ('דורון'), 1948.
* הופיע שוב בתוך: **סִפּוּרי [[אונורה דה בלזק|באלזאק]]**; תרגמו: יצחק שנהר, מ. א. ז'ק, חיים אברבאיה; רישומי-הצפורן ... מעשה-ידי נפתלי בזם, ירושלים: ספרי תרשיש, תש"ך 1960. (התוכן: "קולונל שָאבֶּר", "האכסניה האדומה", "אהבה במדבר", "פאצ'ינו קאני", "אל ורדוגו", "הגיוס")
* 

קטגוריה:ספרי אונורה דה בלזק
קטגוריה:ספרות צרפתית
קטגוריה:ספרי 1831
הרטמן פון אואה

**הרטמן פון אואה** (גרמנית: **Hartmann von Aue**; נולד בסביבות 1160) היה מגדולי המשוררים הגרמנים בימי הביניים.

## חייו
הרטמן נולד בשוואביה ואת חינוכו קיבל במנזר. לאחר שהוכר כמשכיל נעשה למשורר החצר בבית אצילים מקומי בשם אואה. כן השתתף במסע הצלב השלישי בשלהי המאה ה-12. מועד פטירתו אינו ידוע. בשנת 1210 מוזכר הוא עדיין חי בכתביו של גוטפריד פון שטרסבורג. כפי הנראה, הלך לעולמו מעט מאוחר יותר. 

יצירותיו של הרטמן מעמיקות, קפדניות וחינניות בלשונן, ומיוצג בהן האידיאל האבירי של זמנו. משתקפים מהן ניגודים בין חובה ותשוקה, ובין כבוד האביר ואהבת הבעל לרעייתו. פרט לשירי אהבה ולשירים על מסעי הצלב, חיבר הרטמן שתי פואמות על קורותיהם של אבירי המלך ארתור: ארק (Erec) ואיוון (Iwein), כפי שהן מסופרות ביצירותיו של כרטיאן מטרואה. חיבר גם פואמה מקורית אודות "היינריך המסכן" (Der arme Heinrich), על אביר שנרפא ממחלת הצרעת הודות לעלמה צעירה שביקשה להקריב את חייה למענו, כך שדמה ישמש לו כתרופה וימרח כולו על גופו. בגלל אהבתה הגדולה היא נותרת בחיים בדרך נס. האפוס הקצר פרי עטו, "גרגוריוס או החוטא הטוב" (Gregorius oder Der gute Sünder), מבוסס על מעשייה נוצרית קדומה בשם גרגוריוס על האבן.

## קישורים חיצוניים

* ערך באנציקלופדיה לספרות
* ערך באנציקלופדיה הקתולית
* ערך באנציקלופדיה בריטניקה 1911
* 

קטגוריה:משוררים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1160
קטגוריה:נפטרים ב-1210
גוטפריד פון שטרסבורג

**גוטפריד פון שטרסבורג** (גרמנית: Gottfried von Strassburg) מגדולי המשוררים הגרמניים בימי הביניים.

## חייו
על חייו ידוע מידע מועט. הוא נולד במאה ה-12. בפי בני דורו נודע בכינוי Meister G, ומכך מסיקים שהיה בן למשפחה עירונית מיוחסת. קרוב לוודאי כי היה בעל השכלה נרחבת. בשירתו מוזכרת אישה אותה אהב בלהט, אך היא לא נעתרה לו. 

יצירתו העיקרית היא האפוס "טריסטן ואיזולט", שחיבר בשנים 1200–1210, ולא הספיק להשלים. אפשר כי עבודתו נקטעה בגלל מותו. שירה זו, בת כעשרים אלף חרוזים, מבוססת על האגדה הקלטית, המצויה בעיבודו של תומה מבריטן (1170?), וכתובה אצלו אנגלו-נורמנית (כ-3,000 שורות) וטבועה כולה בחותמה של שירת הטרובדורים.

בעבודתו של גוטפריד גם מוצאים קווים דומים לעיבודו של אלהרט פון אוברג, אשר התבסס על יצירתו של ברול, הכתובה בניב נורמני (כ-4,500 שורות), והיא קדם-חצרנית במידה רבה, ומתובלת בביטויים נוצריים. האפוס של גוטפריד הושלם בידי אולריך פון טירהיים (1235?) והיינריך פון פרייברג (1300?).

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:משוררים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1180
קטגוריה:נפטרים ב-1215
תנועת היצירה

שמאל|ממוזער|250px|סמל תנועת היצירה
**תנועת היצירה** (אנגלית: Creativity Movement) ידועה גם כ"יצירה" או "כנסיית היוצר" היא תנועה גזענית נונתאיסטית אמריקאית.

המאמינים ב"יצירה" סוגדים לישות המכונה "היוצר" שמסמלת למעשה את חברי התנועה בעצמה. תנועת היצירה דוגלת בטוהר הגזע הלבן, בהכחשת השואה וביצירת מדינה ללא יהודים וללא "לא לבנים".
פרסומה של תנועת היצירה, בא לה בעיקר בגלל מעורבות חבריה בפעולות אלימות כולל מספר מעשי רצח. התנועה הוקמה בשנת 1973 תחת השם **כנסיית היוצר**. שם זה היה כינוי של ארגון נוצרי אמריקאי שכלל לא היה קשור לפעילות "היצירה" ולאחר שנתיים של דיונים משפטיים, נאלצה התנועה בשנת 2002 להחליף את שמה ל"תנועת היצירה".

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:דתות חדשות
קטגוריה:ארצות הברית: גזענות
קטגוריה:ארגונים נאו-נאצים בארצות הברית
אנטנת הרדיו של ורשה

שמאל|ממוזער|250px|שרידי האנטנה לאחר הקריסה
**אנטנת הרדיו של ורשה** הייתה מגדל תקשורת בגובה של 646.38 מטר, דבר שהקנה לה את תואר המבנה הגבוה בעולם (עד אז זה היה מגדל תורן KVLY-TV), עד שקרסה בשנת 1991.

האנטנה, שתוכננה על ידי יאן פולאק והוקמה בין השנים 1970–1974, החלה לשדר ב-22 ביולי 1974. היא שכנה בקונסטנטינוב (80 ק"מ צפון מערב מורשה), ושימשה את הרדיו והטלוויזיה של פולין (Polskie Radio i Telewizja) לשם שידור רשת "ורשה 1". אפשר היה לקלוט את המַשדר הזה בכל אירופה, בצפון אפריקה ואף באמריקה הצפונית.

למשדר היה הספק של 2,000 קילוואט, והשידור היה בתדר 227 קילוהרץ, אורך גל 1321 מטר, בתחום הגלים הארוכים (LW). גובה האנטנה הוא כמחצית אורך הגל המשודר (1321 מטר). הספק תחנת השידור היה כ-6,000 קילוואט. לצורך אספקת חשמל תקינה נבנתה תחנת משנה כדי לספק חשמל לאתר שידור זה.

## מבנה
בסיס האנטנה היה משולש שווה-צלעות שבו כל צלע באורך של 4.8 מטרים. צינורות המתכת מהם הייתה בנויה היו בקוטר של 245 מילימטר, ובעובי משתנה בין 34 מ"מ בתחתית לבין ל-8 מ"מ בקצה העליון. לצורך עלייה לראש האנטנה השתמשו במעלית שנעה במהירות של לכל היותר 0.35 מטר בשנייה, ועל מנת לעלות לראש האנטנה מתחתיתה במעלית זאת נדרשה כחצי שעה.

## הקריסה
ב-8 באוגוסט 1991 בשעה ארבע אחר הצהריים קרסה האנטנה עקב עבודות שיקום שבוצעו בה ברשלנות. לא היו נפגעים בנפש בעקבות הקריסה. תחנת המשנה שסיפקה חשמל לאנטנה לא נפגעה.

לאחר חקירת המשטרה הפולנית, הורשעו מנכ"ל חברת "מוסטוסטל" הפולנית ומנהל הבנייה של החברה, שהייתה אחראית לתחזוקת המגדל, בקריסתו ובאחריות לאסון. הם נשפטו לשנתיים וחצי מאסר בפועל, שקוצרו בהמשך לשנתיים.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ורשה
ורשה
קטגוריה:מגדלי תקשורת
קטגוריה:אירופה: מגדלים
קטגוריה:פולין: תקשורת
קטגוריה:מבנים שנהרסו
קטגוריה:מזוביה: מבנים
אילן פיבקו

**אילן פיבקו** (נולד ב-7 בספטמבר 1947) הוא אדריכל ישראלי.

## ביוגרפיה
פיבקו נולד בצרפת לאב אורתופד (לימים, מנהל המחלקה האורתופדית בבית החולים הדסה) ולאם עקרת בית. בהיותו בן שנתיים עלתה משפחתו לארץ, והתגוררה בתל אביב. פיבקו למד בבית הספר היסודי תל נורדאו ולאחר מכן בבית הספר גאולה. כאשר התקבל ללימודי אדריכלות בטכניון, עבר לחיפה ועם סיום לימודיו בשנת 1975 שב לתל אביב, שם התמחה במשרד יסקי.

לאחר תום התמחותו, פתח עסק לרהיטי במבוק וקש בשם "גזיבו", ובשנת 1981 פתח משרד עצמאי, בשם **אילן פיבקו אדריכלים** המעסיק כיום כ־40 אדריכלים. המשרד עוסק במגוון רחב של תחומים: תב"ע, תכנון מתחמים ומגדלים למגורים, תכנון בתי מלון ומבני ציבור, תכנון וילות ומשרדים. המשרד עוסק גם ביזמות נדל"ן, בעיצוב פנים ובעיצוב מוצר.

## גלריית תמונות

BLUEILANPIVKO.JPG|שניים ממגדלי המגורים בפרויקט blue בסמוך למחלף גלילות
The Garden Tower, Ramat Gan.jpg|מגדל הגן
ILANPIVKOYAVNE01.JPG|פרט בבית הקהילה האתיופית בעיר יבנה
4FLORNTIN.jpg|פרויקט "רביעיית פלורנטין" בדרך סלמה (בבנייה)


## קישורים חיצוניים

* 
* גיא לרר, כתבה על פיבקו, באתר עיתון תל אביב, 7 במרץ 2003
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* יורם יובל, שיחת נפש עם אילן פיבקו, בטלוויזיה החינוכית, 24 ביולי 2016
* 
* 
**מכתביו**
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:בוגרי בית הספר תל נורדאו
קטגוריה:בוגרי גימנסיה גאולה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: אדריכלות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
השושלת הקרולינגית

**השושלת הקרולינגית** (ידועה גם בשם "הקרלובינגים" או "הקרלינגים") הייתה משפחת מלוכה פרנקית שמוצאה בשבטי '''פפין''' ו'''ארנולף'''. השם "קרולינגים" בא מהשם של קרל מרטל. המשפחה גיבשה את כוחה בסוף המאה ה-7 והפכה למחזיקת התפקיד מאיורדומוס, התפקיד החשוב ביותר בחצר המלך שתחת הנהגת המשפחה הפך מתפקיד ממונה לתפקיד העובר בירושה לבני המשפחה, ובכך לשליטים למעשה של הפרנקים. בשנת 751 השושלת המרובינגית, ששלטה עד אז בפרנקים מתוקף זכות, נושלה מזכות זו עם הסכמת האפיפיור והאצולה, ופפין הגוץ, המלך הראשון מהשושלת הקרולינגית, הוכתר למלך הפרנקים.

היסטוריוגרפיה מסורתית ראתה בתפיסת המלוכה הזו של הקרולינגים תוצר של צבירת כוח ארוכה שהודגשה עם הניסיון הנמהר לתפוס את הכתר דרך כילדברט המאומץ. אולם כיום תפיסה זו מקובלת פחות, וההכתרה בשנת 751 נתפסת כתוצר שאיפותיו של אדם אחד, פפין עצמו, ושל הכנסייה, שתמיד חיפשה אחר מגינים חילוניים חזקים ואחר חיזוק השפעתה בעולם החילוני.

השליט הקרולינגי החשוב ביותר היה קרל הגדול, שהוכתר בשנת 800 כקיסר הרומאים על ידי האפיפיור. באופן מסורתי הצעד נראה על ידי היסטוריונים כניסיון להחיות מחדש את האימפריה הרומית המערבית, אולם יש המפקפקים בכך ומצביעים על העובדה שהכתרתו של קרל לא שינתה דבר מהותי בסדרי ממלכתו והתארים הקיסריים שניתנו לו היו לשם הגדלת כבודו ויוקרתו והכרת תודה מצד האפיפיור לאו השלישי על שהחזיר אותו לכס האפיפיורות. בהיסטוריוגרפיה מתייחסים לאימפריה שלו כאימפריה הקרולינגית. המנהג הפרנקי (והמרובינגי) המסורתי של חלוקת הירושה בין היורשים נשאר גם בימי הקיסרים הקרולינגים, אולם הרעיון של אי-התחלקות האימפריה גם הוא היה מקובל. המסורת של הקרולינגים הייתה להפוך את בניהם למשנים למלך באזורי האימפריה השונים, אותם הם ירשו עם מות אביהם. לאחר מותו של לואי החסיד, בנו של קרל הגדול, נאבקו בניו על הירושה במלחמת אזרחים שנמשכה שלוש שנים והסתיימה בחוזה ורדן, שחילק את האימפריה לשלוש ממלכות קטנות יותר ובאותו זמן העניק סטטוס אימפריאלי ללותאר הראשון.

הקרולינגים היו שונים מהמרובינגים בכך שאסרו על העברה בירושה לילדים בלתי חוקיים, במטרה למנוע מריבות בין היורשים ולהבטיח גבול לחלוקת הממלכה. אולם בסוף המאה ה-9 המחסור ביורשים חוקיים מבין הקרולינגים הצריך את עלייתו לשלטון של ארנולף מקרינתיה, ילד בלתי חוקי של מלך קרולינגי.

הקרולינגים נושלו מרוב ממלכותיהם עד שנת 888. הם המשיכו לשלוט בפרנקיה המזרחית עד שנת 911 ובפרנקיה המערבית לסירוגין עד 987. ענפים זוטרים של השושלת המשיכו לשלוט בוורמנדואה ובדוכסות לורן התחתית אך לא ניסו להחזיר לעצמם את הממלכות והנסיכויות האחרות.

## לקריאה נוספת

* Pierre Riché, ''The Carolingians: A Family Who Forged Europe'', University of Pennsylvania Press, 1993


## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

* Carolingian Arms and Armor in the Ninth Century


*
קטגוריה:פרנקים
קטגוריה:בתי מלוכה
ביחאץ'

**ביחאץ**' (בבוסנית: **Bihać**) היא עיר ורשות מקומית השוכנת בצפון-מזרח בוסניה והרצגובינה, על גבול קרואטיה בשטח קנטון אונה-סאנה.

## היסטוריה
האזור היה מיושב עוד בתקופת האימפריה הרומית. אזכור בכתובים ליישוב במקום קיים החל מ-1260 עת נשלט המקום על ידי ממלכת הונגריה.

ב-1592 נכבש היישוב על ידי צבאותיו של מוראט השלישי, סולטאן האימפריה העות'מאנית. שמה המודרני של העיר נגזר מהמילה Haç בטורקית שמשמעו צלב (חאג'). העות'מאנים העניקו את הכינוי לעיר אשר בשעתו לא נותרו בה סממנים נוצריים (צלבים וכנסיות). לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סיפחה האימפריה האוסטרו-הונגרית את אזור בוסניה דה פקטו, ומ-1908 דה יורה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה ביחאץ' בשטחי ממלכת יוגוסלביה.

באפריל 1941 נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ואזור ביחאץ' סופח למדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. ב-1942 נערכה בעיר ביחאץ' הוועידה הראשונה של "המועצה האנטי-פשיסטית לשחרור יוגוסלביה" (ארגון גג של הפרטיזנים של טיטו), ועידה שבמהלכה נקבעו עקרונות המשטר העתידי ביוגוסלביה: דמוקרטיה, מתן זכויות לקבוצות האתניות השונות, כיבוד הרכוש הפרטי והזכות ליזמות כלכלית. לאחר המלחמה נכללה ביחאץ' בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.

ברשאית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמהלכו פרצו מלחמת בוסניה ומלחמת העצמאות של קרואטיה. במהלך המלחמות התחוללו קרבות כבדים באזור ביחאץ' והעיר הייתה נתונה במצור. במהלך שנות הלחימה נפגעו כ-5,000 חיילים ואזרחים. לאחר תום הלחימה נכללה העיר בשטחי בוסניה והרצגובינה ועברה תהליכי שיקום ופיתוח מדורגים.

## הקהילה היהודית
קהילה יהודית ספרדית קטנה נוסדה במקום ככל הנראה בשלהי המאה ה-18. במקום הוקם בית עלמין אשר המצבה הקדומה ביותר בו מתוארכת ל-1800. ב-1906 הוקם בית הכנסת. בני הקהילה עסקו במסחר וחלקם היו אומנים. בשלהי המאה ה-19, לאחר סיפוח בוסניה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית הגיעו לביחאץ' גם יהודים אשכנזים אשר חלקם בעלי איתנות כלכלית ועסקו במקצועות חופשיים.

לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמת ממלכת יוגוסלביה השתלבו היהודים גם בחיים הפוליטיים המקומיים לצד פעילות ציונית ענפה. ב-1928 נבחר בן הקהילה יעקב קביסון לחבר מועצת העיר ביחאץ'. ב-1931 התגוררו בביחאץ' 149 יהודים.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 156 נפשות. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. בהמשך, נמסר האזור לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון ממשלת הבובות של האוסטאשה. בשלהי יוני 1941 נערכה בעיר אקציה בה נעצרו מרבית בני הקהילה. בהמשך נספו רובם במחנה ההשמדה יאסנובאץ. 25 מבני הקהילה ניצלו ועברו להתגורר בבלגרד וסרייבו. בית הכנסת ובית העלמין חרבו במהלך המלחמה. בראשית המאה ה-21 נותרו עדיין בשטח העיר שרידים מבית העלמין היהודי.

## קישורים חיצוניים

* 
* רשימת נרצחים בשואה מהעיר ביחאץ', במאגר המידע של יד ושם
* הקהילה היהודית בביחאץ', באתר elmundosefarad 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: ערים
ביחאץ'
נאום (עיר)

**נאום** (**Neum**) היא עיר נמל בבוסניה והרצגובינה על חוף הים האדריאטי.

נאום היא עיר החוף היחידה על פני 21 קילומטרים של חוף שיש לבוסניה והרצגובינה. קטע החוף, שנלקח מהאזור הקרואטי, צורף לבוסניה והרצגובינה במסגרת הסכם דייטון כדי לאפשר לה יציאה לים.

בנאום יש פחות מחמשת אלפים תושבים, כמעט כולם קרואטים ועוד כחמשת אלפים מיטות לאירוח תיירים.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: ערים
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:הים האדריאטי: ערי נמל