דרך א-רשיד

**דרך א-רשיד** (בערבית: **طريق الرشيد**, בתעתיק מדויק: **טריק אלרשיד**), המסומן במפת סימון הכבישים של ישראל כ**כביש 230**, הוא כביש העובר לחופי רצועת עזה. הדרך מהווה את אחד משני צירי התנועה הראשיים של רצועת עזה מצפון לדרום, יחד עם דרך סלאח א-דין. היא משתרעת לאורך רוב חוף הים התיכון של הרצועה. נמל עזה, הנמל של הרצועה, ממוקם לחוף הדרך, בחלק הצפוני של הרצועה. לאורך הדרך מספר אתרים ארכאולוגיים ועתיקים, בהם בית הכנסת העתיק בעזה ותל אום-עאמר. קטע הרחוב שעובר בתוך העיר עזה הוא **רחוב א-רשיד**, והוא משמש כמרכז העיר שלה.

במהלך מלחמת חרבות ברזל שימש הציר מספר פעמים למעבר אוכלוסייה אזרחית כאשר נאסר עליה לנוע בדרכים אחרות. בעת הפסקת האש השנייה במהלך המלחמה שימש הציר כמעבר רגלי לחזרת אזרחים לצפון הרצועה לאחר שנעקרו לדרומה בזמן הקרבות בצפונה.

הדרך נקראת על שם הארון א-רשיד.

## תוואי
הכביש מתחיל באזור אל-עטאטרה שבצפון מערב רצועת עזה, ממשיך במגמת דרום מערב לעבר העיר עזה. קטעו של הרחוב שעבר בתוך העיר הוא למעשה רחוב, המכונה "רחוב א-רשיד". מהעיר ממשיכה הדרך להדריך לאורך החוף ופוגשת את קצה ציר נצרים אל מחנות המרכז ודיר אל-בלח, משם ממשיך אל אל-מוואסי ומסתיים באל-קריה א-סווידיה שבדרום מערבה של הרצועה.

## היסטוריה
### שלטון ישראל
מאז כיבוש רצועת עזה יחד עם חצי האי סיני במלחמת ששת הימים ב-1967 מידי מצרים, עבר הרחוב לידי ישראל, וסומן במפות הכבישים שלה במספר 230, קרי – כביש החוף של מערב הנגב.

### שלטון חמאס
[ממוזער|רחוב א-רשיד בתקופת שלטון [חמאס, 2022]]
ארגון הטרור חמאס השתלט על רצועת עזה ב-2007, ומאז אספקת החשמל ברצועה כולם וברחוב בפרט לא הייתה סדירה, והתרחשו הפסקות חשמל יומיות שנמשכו עד 20 שעות ביום. דוכנים לאורך הרחוב משתמשים בגנרטורים כדי לספק אור. בתקופות לחימה בין ישראל לחמאס, היו מתאספים לאורך הרחוב עזתים רבים במטרה להימלט מהאזור הבנויים של העיר אשר הם צפופים יותר. חלקם אף ישנו על החוף לאורך הרחוב. על פי לשכת העיתונות של העיר עזה, מדי יום מבקרים ברחוב העובר בעיר כ-10,000 איש.

במבצע צוק איתן בשנת 2014 נפגע הרחוב מהליכי הלחימה. בשנה שלאחר מכן שוקם הרחוב ונבנה מחדש באמצעות תמיכה כספית של ראש ממשלת קטר לשעבר חמד בן ח'ליפה אל-ת'אני, פאנלים סולאריים הותקנו לאורכו והבטיחו אספקת חשמל קבועה. פרויקט השיקום כלל מגוון רחב של שיפורי תשתית, כולל עבודות מים, ביוב, סלילת כבישים, עבודות חשמל, עבודות תקשורת, עבודות תנועה, צביעת כבישים, עבודות בטיחות ועבודות חקלאיות.

### מלחמת חרבות ברזל

[ממוזער|250x250 פיקסלים|עזתים בורחים מ[עזה דרך הציר, מלחמת חרבות ברזל]]
[ממוזער|הדרך במבט מהאוויר על ידי [חיל האוויר של ארצות הברית, במלחמה]]
עם תחילת מלחמת חרבות ברזל ב-2023, לאחר שחמאס ביצע טבח נרחב ביישובי הישראליים של מערב הנגב, הורה צה"ל לתושבי צפון רצועת עזה להתפנות לחלק הדרומי שלה. בתחילה יועדה דרך סלאח א-דין המזרחית יותר לתפקד כנתיב הפינוי, אך עם התקדמות המלחמה זכתה דרך זו לבכורה בנושא זה.

במהלך המלחמה נחרבו חלקים נרחבים ברחוב, עקב פעילות טרור נרחבת בו. בין היתר הושמדו, נמל עזה, אנדרטת המרמרה, מסגד אל-חסינה ומסגד אל-ח'לידי. הושמדו מבני מגורים ומסחר ואף כביש הרחוב עצמו. אספלט הכביש נעלם ובמקומו נחשפה אדמת חול. השמדת הרחוב יצרה אפקט פסיכולוגי משמעותי על תושבי הרצועה והחלישה את רוחם, שכן הרחוב היה עבורם אזור מסחר משמעותי. בקצהו הצפוני של הציר הקימה ישראל את מעבר זיקים, ודרכו ודרך הציר כולו הזרימה לתוך הרצועה כמויות גדולות של סיוע הומניטרי

צה"ל בנה מהגבול הישראלי עד לציר, באזור מסדרון נצרים, את ציר נצרים, ובמקום המפגש בין הצירים הקימה נקודת בידוק לעזתים ואת בסיס נצרים, שהיה בסיס צבאי ראשון שלה לחופי הרצועה במלחמה זה.

במהלך המלחמה ניסו תושבים מהרצועה לעבור דרך הציר חזרה לעיר עזה למרות האיסור שהטילה ישראל על ביצוע מעשה כזה. בעת הפסקת האש השנייה במלחמה שימש הציר כדרך לחזרת עזתים לצפון הרצועה.

## ראו גם
* דרך סלאח א-דין
* כביש 232
* אל-מוואסי

## קישורים חיצוניים

* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:דרכים וכבישים
קטגוריה:דרכים בארץ ישראל
קטגוריה:רצועת עזה: תחבורה
קטגוריה:רצועת עזה
קטגוריה:תרבות פלסטינית
קטגוריה:מלחמת חרבות ברזל