open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
בווה

**בּוֹוֵה** (בצרפתית: **Beauvais**) היא עיר בחבל או-דה-פראנס במחוז אואז. בעיר נמצאת קתדרלת בווה, מקום מושבו של הבישוף של בווה.

## היסטוריה
העיר נודעה לרומאים על ידי הגאלו-רומאיים בשם *Caesaromagus* (מילולית: שדה הקיסר). מאוחר נקרא העיר *Bellovacum*, על-שם שבט הבלובאקים, שהעיר שימשה כבירתו, ומופיעה כבר במפת פויטינגר.

העיר נפגעה הן במהלך מלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה במהלך כיבוש פריז על ידי כוחות גרמניה הנאצית. העיר העתיקה והקתדרלה ספגו פגיעות קשות, עד לשחרורן ב-30 באוגוסט 1944.

בשנים 1977–2001 ולטר אמסלם כיהן כראש העיר.

## ערים תאומות
לבווה ברית ערים תאומות עם:
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

קטגוריה:פיקרדי: ערים
קטגוריה:או-דה-פראנס: ערים
עמיר פלג

**עמיר פלג** (נולד ב-22 במאי 1959) הוא עיתונאי ספורט ישראלי.
## ביוגרפיה
פלג נולד בנצרת עילית, אביו היה ממייסדי היישוב. בהמשך עבר עם משפחתו לחיפה ושם גדל.

פלג, בוגר תיכון עירוני ד' בתל אביב, הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב וכן קורס תקשורת משותף לאגודת העיתונאים ובית הספר למאמנים ומדריכים במכון וינגייט.

פלג החל את הקריירה העיתונאית ב-1984 ככתב במדור הספורט של עיתון "חדשות" ונמנה עם דור המייסדים שלו. ב-1989 עזב את מערכת העיתון ועבר לעבוד בעיתון "עולם הספורט" עד מעברו למדור הספורט של "ידיעות אחרונות" ב-1990 שם שימש כעורך עמודים ובעל טור שבועי בשם "ציונים זה הכל". במהלך השנים, שימש פלג כתב, תחקירן ופרשן וב-2003 מונה לעורך מדור הספורט. ב-2008 סיקר את אולימפיאדת בייג'ינג ובתומה הודיע על עזיבת תפקידו כעורך על מנת להתרכז בכתיבה, ומאז שב לשמש כתחקירן ופרשן. בנוסף, הוא בעל המדור השבועי "פלג בחמישי" בו הוא מבקר בלשונו החדה את תרבות הספורט בישראל ובכלל זה את תקשורת הספורט בישראל ותופעת "כתבי החצר" והפרשנים בעלי האינטרס. טוריו וחשיפותיו מגובים באסמכתאות, בקטעי ארכיון ובציטוטים, בין היתר של מושאי הביקורת עצמם.

במהלך שנות התשעים הגיש פינת ביקורת סאטירית בתוכנית ספורT.V בטלוויזיה החינוכית ובמשך כשלוש שנים שימש כתסריטאי התוכנית.

במסגרת עבודתו ב"ידיעות אחרונות" סיקר ארבעה טורנירי מונדיאל (מונדיאל 1998 בצרפת, מונדיאל 2002 ביפן וקוריאה הדרומית, מונדיאל 2010 בדרום אפריקה ומונדיאל 2014 בברזיל) וארבעה טורנירי יורו (יורו 2000 בהולנד ובלגיה, יורו 2008 בשווייץ ואוסטריה, יורו 2012 באוקראינה ופולין ויורו 2016 בצרפת).

כתחקירן חשף בין היתר אי סדרים חמורים, ניגודי עניינים ומינוי מקורבים באיגודי השחייה וההתעמלות, טניס השולחן וסקי השלג והיה אחראי לחשיפות מעשים בלתי כשרים ושחיתויות בהתאחדות לכדורגל בישראל ובאיגוד הכדורסל בישראל.

בשנת 2013 נקרא להעיד בפני הוועדה לבדיקת המבנה הניהולי של הכדורגל בראשות ירון זליכה. עוד באותה שנה היה לעיתונאי הספורט הראשון שמוענק לו אות אומ"ץ. בנימוקי הוועדה נכתב כי פלג בלשונו המושחזת, יוצא לאורך השנים ללא חת נגד שחיתות בספורט הישראלי בכל תחום, כשכל גוף או גורם חשוף לשבט ביקורתו כולל עמיתיו למקצוע, וכן נגד חוסר שקיפות, אלימות וגזענות. עוד נכתב כי ביקורתו ארוכת השנים הניבה פירות והביאה לשיפור במנהל התקין ולהרתעת הגופים המסוקרים וכי עבודתו והיותו נדבך חשוב בעיתונות הספורט החוקרת שמה אותו כמורה דרך וכמודל לחיקוי עבור עיתונאים אחרים.

פלג חבר בצוות התוכנית "המנהלת" המשודרת בערוץ ONE.

מנכ"ל מכבי חיפה אסף בן דב תבע את פלג ו"ידיעות אחרונות", בטענה כי בשתי כתבות של פלג ייחסו לו כישלונות מקצועיים במגרש, אף שבפועל אחריותו היא בתחום הניהולי והפיננסי בלבד. בסופו של דבר משך בן דב את התביעה אחרי שקיבל ייעוץ משפטי לפיו סיכוייו לזכות קלושים ביותר.

באוקטובר 2023 פרש בהסכם פרישה מוקדמת מעבודתו ב"ידיעות אחרונות".

בתחילת 2025 יצא לאור ספרו "המרוץ לתחתית - מותה של תקשורת הספורט בישראל".

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עיתונאי ספורט ישראלים
קטגוריה:פרשני ספורט ישראלים
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - אישים
קטגוריה:מבקרי תקשורת הספורט בישראל
קטגוריה:זוכי אות אומ"ץ
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל ONE
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
תוכנית דג הפוגו

**"תוכנית דג הפוגו"** הייתה יוזמה של הממשל היפני, בתחילת המאה ה-20, לפיתוח הכלכלה היפנית באמצעות ישוב יהודים בזמן מלחמת יפן-סין השנייה בשטחים שנכבשו מידי הסינים; התכנית לא יושמה מעולם. מקור השם בדג הפוגו, הנחשב דג יוקרתי ביפן, אך במקרה שאינו מטופל כהלכה עלול לגרום להרעלה קטלנית.

## רקע
ב-1920 שלחו היפנים כוחות סיוע למזרח סיביר במטרה לסייע לצבא הלבן. לידי היפנים נפלו מספר עותקי  הספר "הפרוטוקולים של זקני ציון" וזה הפך מייד לספר נפוץ בצבא היפני. הפצת הספר הביאה לגל של אנטישמיות ביפן. עקרונות הספר הופצו בקרב בכירים בממשל ובצבא היפנים, בראשם סגני האלופים נוריהירו יאסואה וקורשיא אינוזוקא; שניהם, גם יאסואה וגם אינזוקא נבחרו להיות "מומחים לענייני יהודים", וייעצו לממשל היפני כיצד לנהוג באלפי הגולים היהודים. ב-1924, נוריהירו יאסואה תרגם ליפנית את הפרוטוקולים, ואלו זכו לתפוצה עצומה. יאסואה ואינזוקא יחסו כוח כמעט מיתי ליהודים, ואינזוקא אף פרסם מאמר בו כתב: "ליפן נשקפת סכנה גדולה מפני היהודים, אלא שהסכנה הזו מקדמת דנא – מימיהם של מרקו פולו וכריסטופר קולומבוס", שלדעתו היו אף הם יהודים. ואולם, הוא סייג עצמו באומרו שאם יפן תדע לנהוג בתבונה, היא תפיק מהיהודים תועלת רבה. באביב 1926 נשלח יאסואה לארץ ישראל מטעם משרד החוץ היפני במטרה לבחון את התרבות היהודית. יאסואה הגיע ארצה בדצמבר של אותה שנה ונפגש, בין היתר, עם מנהיגי היישוב העברי דוד בן-גוריון וחיים ויצמן. נוריהירו התעניין במיוחד בקיבוץ (כיוון שלדעתו הייתה זו שיטה יעילה ליסוד קולוניות) וטען שרצוי שזו תאומץ על ידי הממשל היפני. חברי המשלחת חזרו ללא עדות לקונספירציה יהודית.

## התוכנית
ב-1934, בעקבות רדיפת היהודים מצד המשטר הנאצי, הוצע על ידי מטסואוקה יוסוקה ואיוקאווה יושיסוקה (נשיא חברת מסילת הברזל הדרום-מנצ'ורית ויו"ר איגוד התעשיות הכבדות במנצ'וריה) ליישב יהודים גרמנים נרדפים בשטחים הסינים הכבושים (בעיקר מנצ'וריה ושאנגחאי). נטען שהדבר ישפר את הכלכלה היפנית, ימשוך משקיעים יהודים וישפר את מעמדה של יפן מול ארצות הברית. תחילה תוכנן ליישב חמישים אלף יהודים ומאוחר יותר המספר גדל למאות אלפים עד מיליון יהודים, ולצרפם לקהילות היהודיות הקיימות והמשגשגות ממילא באזורים הללו. בדצמבר 1938 התוכנית גובשה סופית וכללה פירוט רב. התוכנית אושרה על ידי הדרג הבכיר ביפן: שר האוצר, ראש הממשלה, מפקד הכוחות הימיים, מפקד הכוחות היבשתיים ושר החוץ). בנוסף לכך, התוכנית כללה הענקת חופש דתי ותרבותי מלא ליהודים באזור. ב-1939 התוכנית בוטלה עקב הרושם שנוצר בממשל היפני מקשר עם גולים יהודים, ובשל התחזקות הברית עם גרמניה הנאצית ונשלל יישום התוכנית.

## לקריאה נוספת
*מירון מדזיני, **בצל השמש העולה: יפן והיהודים בתקופת השואה**, אוניברסיטה משודרת, 2012, עמ' 58–71.ות

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:פרויקטים של התיישבות יהודים מחוץ לארץ ישראל
דג הפוגו
קטגוריה:האימפריה היפנית: היסטוריה
אבי רוטשטיין

**אבי רוטשטיין** הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים.

## ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים שב לחטיבה כמפקד מחלקה ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה ובתפקידו הבא שימש כמפקד סיירת צנחנים, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 202. עם סיום תפקידו נשלח ללימודים באוניברסיטה, אולם במאי 1988, השתתף במבצע חוק וסדר כמפקד כוח עצמאי. במבצע הרגו הצנחנים עשרות אנשי חזבאללה בעוד שלצה"ל היו שלושה הרוגים. בשנים 1990-1989 שימש כמפקד גדוד 890 של הצנחנים. בשנים 1992–1993 כיהן כמפקד חטיבת בנימין.

במאי 1993 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים, ושירת בתפקיד עד אפריל 1995, לאחר מכן מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח בשנים 1996–1998. בשירות המילואים שימש כראש מטה חטיבת הצנחנים ולחם במלחמת לבנון השנייה.

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי חטיבה 646
קטגוריה:מפקדי סיירת צנחנים
קטגוריה:מפקדי גדוד 890
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:מפקדי מחלקות במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
בן ישראל

**בן ישראל** או **בן-ישראל**, הוא שם משפחה יהודי, נגזר לעיתים משמו של אבי המשפחה "ישראל", ולעיתים מעצם השתייכות המשפחה לעם היהודי "בני ישראל".

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
יורם אגמון

**יורם אגמון** (נולד ב-1940) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כטייס קרב בחיל האוויר והוא אלוף הפלות. אגמון פיקד על בסיס חצור וכיהן כנספח חיל האוויר בארצות הברית.

## ביוגרפיה
אגמון התגייס לצה"ל ושירת תחילה כחייל בחיל הרגלים, אך לאחר כשנתיים התנדב לקורס טיס (מס' 36) אותו סיים במגמת קרב במרץ 1962. לאחר קורס האימון המתקדם המבצעי שובץ כטייס בטייסת סופר מיסטר. לאחר מכן עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 ("שחק"), שירת בטייסת 101 וכמדריך בבית הספר לטיסה. ב-14 ביולי 1966 רשם את הפלת הבכורה העולמית במטוס המיראז' 3 כשהפיל באש תותחים במהלך קרב אוויר מטוס מיג 21 של חיל האוויר הסורי. מטוס המירז' אותו הטיס אגמון ובו הפיל את מטוס המיג 21 הסורי היה מירז' 59 (מאוחר יותר שונה מספרו ל-159), שהיה אחד משני מטוסי מירז' שבהם הושג מספר ההפלות הגדול ביותר למטוס כלשהו בחיל האוויר: בסך הכל הפילו טייסי חיל האוויר שטסו במטוס זה 13 מטוסי אויב. במהלך מלחמת ששת הימים לחם אגמון כטייס "שחק" והשתתף במבצע מוקד בגיחת הפצצת שדה התעופה אל מינייה במצרים. ב-15 ביולי 1967 הפיל מטוס סוחוי 7 של חיל האוויר המצרי במהלך קרב אוויר בסמוך לתעלת סואץ. באותו חודש מונה למ"מ סמ"ט בטייסת 101 ("הקרב הראשונה").

בראשית 1969 נבחר למשלחת הראשונה שיצאה לקליטת מטוסי ה-F-4 פנטום ("קורנס") מארצות הברית. 

בשובו לישראל שירת כסמ"ט א' בטייסת 201 ("האחת"), טייסת ה"קורנס" הראשונה. במסגרת זו לקח חלק בגיחות רבות במהלך מלחמת ההתשה, בהן "גביר 30" - גיחת ההפצצה הראשונה של מערך הקורנס במהלכה הופצצה סוללת טילי נ"מ SA-2 מצרית באבו סואר, אגמון היה שותף בקרב האוויר בו הופל מטוס מיג 21 מצרי, הפלה ראשונה למטוסי ה"קורנס" שנזקפה לזכות הטייסת. הוא השתתף בגיחות רבות במבצעי פריחה וכן השתתף במלחמת שלושת הימים בגבול סוריה.

ב-1972 מונה למפקד טייסת 109 ("העמק"), טייסת סקייהוק. בספטמבר 1973 מונה למפקד טייסת 69 ("הפטישים"), טייסת מטוסי "קורנס". חודש לאחר מכן פרצה מלחמת יום הכיפורים והטייסת תחת פיקודו ביצעה כ-850 גיחות מבצעיות ורשמה 11 הפלות של מטוסי אויב. 4 מלוחמי הטייסת נהרגו במלחמה ו-8 נוספים נפלו בשבי.

בהמשך שירותו בחיל האוויר שירת במטה החיל. ב-1979 מונה למפקד בסיס חצור, תפקיד אותו מילא עד 1982. תפקידו הבא היה נספח חיל האוויר בארצות הברית, תפקיד אותו מילא עד 1985.

## הפלות
במהלך שירותו הפיל אגמון שישה מטוסי אויב: אחד ב-1966, כמתואר לעיל; אחד במלחמת ששת הימים; אחד במלחמת ההתשה; שניים במלחמת יום הכיפורים; ואחד בשנת 1974.

## לקריאה נוספת
* דני שלום, **כרעם ביום בהיר - מבצע מוקד: כך הושמדו חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים**, באוויר - פרסומי תעופה, ראשון לציון, 2002.
* דני שלום, **רוח רפאים מעל קהיר - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967 - 1970)**, באוויר - פרסומי תעופה, ראשון לציון, תשס"ז, 2007.

## קישורים חיצוניים

* מאמר דעה של אגמון: 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:אלופי הפלות ישראלים
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי בסיס חצור
קטגוריה:נספחי חיל האוויר בארצות הברית
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
יהודה קורן

**יהודה קורן** (נולד ב-1941) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, ששירת כטייס קרב בחיל האוויר. במהלך שירותו רשם 10.5 הפלות של מטוסי אויב והוא אלוף הפלות. פיקד על טייסת 117 במלחמת יום הכיפורים והיה מפקד בסיס רמון במלחמת לבנון.

## קורות חיים
יהודה קורן נולד במגדיאל ב-1941. אביו עלה לארץ לבדו מגליציה. לקראת גיוסו תכנן להתגייס לחטיבת הצנחנים אך התקבל לקורס טיס וסיים אותו בהצלחה במגמת קרב ב-1962. הוא שירת כטייס מיראז' 3 ("שחק") בטייסת 117 ("הסילון הראשונה"). ב-15 באוגוסט 1966 היה לטייס השני אי פעם שהפיל באמצעות מטוס ה"שחק" מטוס אויב, כשהפיל מטוס מיג-21 סורי בקרב אוויר מעל רמת הגולן, במהלך תקרית חילוץ ספינת המשמר בכנרת.

במלחמת ששת הימים לחם כמוביל בכיר בטייסת 117. הוא השתתף בפטרולי הגנה בצפון ישראל ובגיחות הפצצה במהלך מבצע מוקד של שדה התעופה פאיד במצרים ושדה התעופה רבת עמון בירדן. כמו כן הוביל את מבנה הליווי למטוסי הווטור שהפציצו את שדה התעופה H-3 בעיראק. במהלך גיחה זו הפיל מטוס מיג 21 ומטוס הוקר הנטר של חיל האוויר העיראקי.

במלחמת ההתשה שירת בתחילה כסמ"ט ב' בטייסת 109 ("העמק") כטייס מקדונל דאגלס A-4 סקייהוק ("עיט") והשתתף בתקיפת מטרות צבאיות ויעדי מחבלים במצרים, ירדן ולבנון. בהמשך שירת כסמ"ט א' בטייסת 117 והשתתף בקרבות אוויר רבים, בהם קרב רימון 20 נגד הטייסים הרוסים במצרים. במהלך קרבות אלו הפיל עוד 4 מטוסים.

ביוני 1972 מונה למפקד טייסת 117 והיה מפקדה במהלך מלחמת יום הכיפורים. בקרבות אוויר במלחמה הפיל מטוס מיג 21 סורי, מטוס סוחוי-7 סורי ושני מטוסי מיג-17 סורים. סך הכל צבר 10.5 הפלות של מטוסי אויב, אחת מהן משותפת עם קובי ריכטר.

בהמשך שירותו פיקד על יחידת בקרה אווירית. הוא למד שנה במכללת המלחמה של חיל האוויר של ארצות הברית ושירת כראש מחלקת הדרכה במטה חיל האוויר. ב-1979 מונה כמפקד בסיס איתם בסיני, שהיה לקראת פירוק על פי הסכם השלום עם מצרים. לאחר פינוי סיני היה המפקד הראשון של בסיס רמון, ועליו פיקד במהלך מלחמת לבנון הראשונה שפרצה זמן קצר לאחר הכשרת הבסיס כמבצעי, כשעדיין היה בתהליך בנייה.

### במילואים
בשירות המילואים המשיך לשרת כטייס קרב על מיראז' וסקייהוק וכמדריך בקורס האימון המבצעי עד 1999.

### הפלותיו

## תפקידים אזרחיים

## משפחה

## מקורות וקריאה נוספת

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:מגדיאל: אישים
קטגוריה:מפקדי בסיס רמון
קטגוריה:מפקדי בסיס איתם
קטגוריה:אלופי הפלות ישראלים
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:ראשי להק ומחלקת ההדרכה בחיל האוויר
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:אלופי-משנה בחיל האוויר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
ענן קוונטי

**ענן קוונטי** או **ענן קוונטום** (באנגלית: **Quantum Cloud**) הוא פסל מעשה ידי הפסל הבריטי אנטוני גורמלי. הפסל הוצב בסמוך למבנה כיפת המילניום (לימים O2 ארנה) בגריניץ' שבלונדון בירת הממלכה המאוחדת.

## תיאור היצירה
גובהו של הפסל 30 מטרים, והוא הגבוה בפסלים שיציר גורמלי. רוחבה של היצירה 16 מטרים ועובייה 10 מטרים.

המבנה עשוי מאוסף של יחידות טטרהרליות העשויות מיחידות פלדה שאורכן 1.5 מטרים כל אחת, המסודרים באקראיות ליצור צורה אליפסואידית. היצירות הוצבו בצורה שתיצור מראה צפוף יותר במרכז היצירה, המדמה את דמותו גופו של הפסל, שגובהה 20 מטרים.

בעת בניית הפסל, היה זה הפסל הגבוה ביותר בממלכה המאוחדת.

## קישורים חיצוניים

* תיאור היצירה.
* ריאיון עם הפסל אנטוני גורמלי

קטגוריה:לונדון: יצירות אמנות
קטגוריה:אנטוני גורמלי
קטגוריה:גריניץ'
וייארמוסה

**וִייַאֶרְמוֹסַה** (בספרדית: **Villahermosa**) היא בירת מדינת טבסקו במקסיקו. העיר נמצאת במרחק של 863 קילומטרים ממקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.

## היסטוריה
העיר נוסדה ב-24 ביוני 1564 על ידי דייגו דה קיחדה הספרדי תחת השם "סן חואן באוטיסטה". משמעות השם היא "יוחנן המטביל הקדוש", והיישוב נקרא כך בגלל שיום היווסדו היה יום חגו של יוחנן המטביל. ב-1598 פליפה השני, מלך ספרד, העניק לסן חואן באוטיסטה את התואר "וייה ארמוסה" (מילולית: "כפר יפה"). ברבות השנים המילים התלכדו לכדי מילה אחת, "וייארמוסה", ששימשה ככינוי וכשם ליישוב בזמנים שונים בהיסטוריה לצד סן חואן באוטיסטה ושמות נוספים. כעבור כמה עשרות שנים היישוב הפך למרכז אזור מדינת טבסקו של היום ובוצר נגד התקפות של שודדי ים.

בעשורים שלאחר מכן העיר עדיין הותקפה פעמים רבות על ידי שודדי ים, עד שב-1677 מרכז אזור טבסקו הועבר לעיר טקוטלפה. בשנים שלאחר המעבר המשיכו לבצר את העיר, אך היא הותקפה בכל זאת ב-1711 על ידי שודדי הים שהשמידו מבנים חיוניים בעיר, וכן מספר פעמים נוספות בהמשך המאה ה-18.

ב-1785 שודדי הים הובסו סופית וכעבור עשר שנים סן חואן באוטיסטה חזרה להיות מרכז אזור טבסקו.

ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה מדינת טבסקו כשסן חואן באוטיסטה שימשה כבירתה. ב-1826 סן חואן באוטיסטה קיבלה תואר רשמי של עיר והיא נקראה באופן רשמי "סן חואן באוטיסטה דה טבסקו". בין 1833 ו-1842 היו מספר ניסיונות של טבסקו להפוך למדינה עצמאית, אשר גרמו לנזקים לעיר.

במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו התרחשו בעיר שני קרבות. בקרב הראשון, שהתרחש ב-1846, המקסיקנים הצליחו לנצח, והוא היה אחד הקרבות הבודדים במהלך כל המלחמה בהם המקסיקנים הצליחו לנצח. עם זאת, העיר ניזוקה במהלך הקרב. כעבור שנה התרחש קרב נוסף בעיר, אך הפעם האמריקאים ניצחו והחריבו את העיר. חלק הניצולים המקסיקנים ברחו לטקוטלפה והעבירו את בירת טבסקו אליה, אך לאחר המלחמה הבירה חזרה לסן חואן באוטיסטה.

במהלך ניסיונה של צרפת לכבוש את מקסיקו בשנות ה-60 של המאה ה-19 התקיימו בעיר מספר קרבות שגרמו לה לנזקים משמעותיים.

העיר התחילה לגדול באופן משמעותי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, אך גדילה זו הואטה עקב אירועי המהפכה המקסיקנית. ב-1916 שם העיר שונה באופן רשמי לווייארמוסה.

במחצית השנייה של המאה ה-20 התגלו באזור טבסקו מצבורי נפט שהאיצו את כלכלת טבסקו. בעקבות הגילויים וייארמוסה הפכה לעיר גדולה ומודרנית, כמו גם לאחד המרכזים הגדולים בדרום-מזרח מקסיקו.

## כלכלה
וייארמוסה היא המרכז הכלכלי של מדינת טבסקו וכן של האזור הסובב את המדינה. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשיית הנפט והיא אחד המרכזים של כלל תעשיית הנפט המקסיקנית. בנוסף הכלכלה מסתמכת על תעשיות אחרות וכן על תיירות.

## חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת חוארס האוטונומית של טבסקו והאוניברסיטה הטכנולוגית של טבסקו.

## תחבורה
את וייארמוסה משרת נמל התעופה הבינלאומי קרלוס רובירוסה פרס, שנמצא במרחק של 15 קילומטרים מזרחית לעיר ומציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית.

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:מקסיקו: ערים
קטגוריה:מדינות מקסיקו: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
מפעל קסת לספרות ביכורים

150px|שמאל|סמליל המפעל
**מפעל קסת לספרות ביכורים** היה מיזם שפעל בשנים 2005–2016, כחממה ספרותית המלווה ספרי ביכורים מבטיחים בתחום הפרוזה והשירה.
## היסטוריה
"מפעל קסת" נוסד בשנת 2005 על ידי המרכז לספריות וספרות בישראל ובסיוע משרד התרבות והספורט. מערכת המפעל קיבלה אליה כתבי-יד נבחרים של יצירות ביכורים ממולי"ם ישראלים (כל הוצאה רשאית להגיש שני כתבי יד בשנה), והעניקה לכותבים הנבחרים, כארבעה-חמישה בשנה, ליווי על ידי עורך ספרות מנוסה. בתחילה כלל "מפעל קסת" את תחום הפרוזה בלבד, ומשנת 2008 הוא כלל גם את תחום השירה, וגם השתתפות בספר שני של מחבר.

את מדור "קסת - פרוזה" ערכו בעבר הסופר והעורך יובל שמעוני (2005–2011), והעורכת יערה שחורי (2011–2014). מאז שנת 2014 ערך את המדור הסופר חיים באר. את מדור "קסת - שירה" ערך מאז הווסדו העורך והמתרגם ד"ר דוד וינפלד.

הספר הראשון שראה אור במסגרת "מפעל קסת" הוא "שום גמדים לא יבואו" מאת שרה שילה (הוצאת עם עובד), שזכה בהמשך גם בפרס ספיר לשנת 2007. בין הספרים הבולטים הנוספים נמנים: "מקימי" מאת נועה ירון-דיין (עם עובד, 2007), וספרי השירה הראשונים של המשוררים אלמוג בהר, יודית שחר, עמיחי חסון, יורם ניסינוביץ, ואלכס בן-ארי.

ב-2016 החליטה שרת התרבות מירי רגב להפסיק את התקצוב הממשלתי למיזם.
לאחר סגירת המיזם מחלקת מפעלי ספרות של המרכז לספריות וספרות בישראל ממשיכה לפעול לטיפוח תרבות הספר וקידום הקריאה והיצירה בישראל, באמצעות: המפעל לתרגום ספרות מופת, מפעל ספרי ביכורים, ספרי שירה, ספרי אמנויות, פרויקט "הארכיון" ספרות עברית בקול וארכיון הווידאו "סופרים קוראים". במסגרת המחלקה מקיימים מגוון תוכניות שונות לעידוד היוצרים/ות והיצירה הכתובה. הפעילות מתבצעת באמצעות השתתפות בהוצאה לאור של ספרים ובאופנים שונים נוספים.

## קישורים חיצוניים
* מפעל קסת באתר המרכז לספריות וספרות בישראל
* הפרויקטים השונים הקיימים כיום במסגרת מפעלי ספרות של המרכז לספריות וספרות בישראל בתמיכת משרד התרבות והספורט:
המפעל לתרגום ספרות מופת
~ המפעל לספרי ביכורים
~ המפעל לספרי אמנויות
~ המפעל לספרי שירה
~ אתר הארכיון
~ סדרת מפרשים
~ פרויקט סופרים קוראים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: ארגוני תרבות
קטגוריה:ספרות ישראלית
שמחה אהרוני

[ממוזער|אהרוני בטקס בו הוענק לו אות המערכה השביעי על ידי תת-אלוף [רמי בן אפרים]]
**שמחה אהרוני** (8 באוגוסט 1931 – 15 בנובמבר 2010) היה עורך ועיתונאי ישראלי, בעיתונים "הצופה" ו"ידיעות אחרונות", קצין בדרגת אל"ם בחיל האוויר ואיש "המוסד".

## ביוגרפיה
שמחה אהרוני נולד בשם שמחה קרֶמֶר ב-8 באוגוסט 1931 בפולין, לדבורה ומשה קרמר. בהיותו כבן 3, עלה לארץ ישראל עם הוריו והמשפחה התיישבה תחילה במושבה רחובות. לאחר 3 שנים עברו לרעננה. שמחה למד בבית הספר המקומי ואת לימודיו התיכוניים עשה במדרשיית נועם בפרדס חנה. בתחילת שנות ה-50 התגייס לצה"ל והתקבל לקורס טיס. במהלך הקורס נפצע ועבר לתפקידים אחרים בחיל האוויר.

בתחילת שנות ה-50 נישא לשרה זייף, מורה.

בשנות ה-60 היה אהרוני במשך מספר שנים איש "המוסד" הישראלי ועסק בין השאר בסיוע לעליית יהודי צפון אפריקה. הוא אף כתב ספר על כך בשם "מבצע יכין – 1961-1963".

אהרוני עבד שנים רבות בעיתון "הצופה" והיה כתב ועורך מדורי פנים בעיתון זה. בשנות ה-70 מונה לכתב צבאי של העיתון. בוגר תואר שני במדעי המדינה ותרבות צרפת באוניברסיטת בר-אילן.

בשנת 1978 עבר אהרוני לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות", ושם שימש בתפקידי עריכה וכתיבה וכן ריכז והוביל את פרויקט הכשרת עיתונאים צעירים שליד העיתון, שבמסגרתו רוכשים בני נוער ועורכי עיתוני בית הספר את רזי מקצוע העיתונות.

בשירות המילואים שלו הגיע אהרוני לדרגת אלוף-משנה. הוא ניהל וריכז את "פרויקט חילופי הקדטים", שבמסגרתו מגיעים לביקור בישראל משלחות של טייסים צעירים ופרחי טיס מרחבי העולם, נפגשים עם טייסים ישראלים ואנשי תעופה מטיילים ומסיירים בארץ. בהמשך שירת במדור ההפקות של החיל. אהרוני שירת במשך שנים רבות במילואים. על פי אתר חיל האוויר, אהרוני הוא האדם היחיד בחיל-האוויר והאדם השני בצה"ל שזכה לענוד את שבעת אותות מלחמות ישראל יחד.

לאחר סיום עבודתו ב"ידיעות אחרונות" שימש אהרוני חבר בדירקטוריון חברת התעופה "סאן דור". באוקטובר 1996 מונה אהרוני ליו"ר הדירקטוריון, אך ביוני 1997, החליטה הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות להפסיק את כהונתו מאחר שאינו מחזיק תואר שני בכלכלה או משפטים. בנוסף היה חבר כבוד בארגון הבינלאומי לחילופי פרחי טיס בין חילות האוויר בעולם.

אהרוני נפטר ב-15 בנובמבר 2010, בגיל 79, ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. הותיר אחריו את רעייתו שרה וילדיו דורון ואמיר.

## קישורים חיצוניים

* 
## הערות שוליים

קטגוריה:סגל הצופה
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אלופי-משנה בחיל האוויר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
קומיק-קון, סן דייגו

שמאל|ממוזער|250px|הלוגו של קומיק-קון, סן דייגו, שמופיע בכניסה למתחם.
**קומיק-קון הבין-לאומי, סן דייגו** (באנגלית: **San Diego Comic-Con International** או בראשי תיבות **SDCC**) הוא כנס החובבים הגדול בעולם לקומיקס בפרט ולבידור בכלל, הנערך מדי שנה במרכז הכנסים בסן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית.

הכנס מציג תרבות פופולרית מז'אנרים רבים, ביניהם קומיקס, ובקומיקס, מדע בדיוני, פנטזיה, אנימציה, אנימה, מאנגה, ספרות אימה, משחקי וידאו, משחקי קלפים ורומנים גרפיים. כנס זה מארח אמנים רבים מתעשיית הבידור, לרבות קולנוע וטלוויזיה לצורכי קידום מכירות, ומחלקים בו פרסי תעשייה כגון פרס אייזנר. במקום מתקיימות סדנאות וסמינרים עם אנשי מקצוע מתחום הקומיקס, הקרנות בכורה של קדימונים לסרטים עתידיים, תחרויות תחפושות קוספליי ופסטיבל סרטים עצמאיים.

הכנס נוסד ב-21 במרץ 1970 בשם Golden State Comic Book Convention על ידי קבוצת תושבים מקומיים, ולפי המגזין הכלכלי פורבס הוא הגדול ביותר מבין כל כנסי קומיק-קון שנערכים ברחבי העולם.

## היסטוריה וארגון
הכנס נוסד ב-1970 על ידי של דורף, ריצ'רד אלף, קן קרוגר, מייק טווארי, בארי אלפונסו, בוב סורק וגרג ביר. של דורף, יליד מישיגן, דטרויט, מעריץ קומיקס, עלה, באמצע שנות ה-60, על "דטרויט טריפל-פאן פיירס", אחד מכנסי אוהדי הקומיקס המסחריים. כשהוא עבר לסן דייגו, קליפורניה, ב-1970, הוא ארגן כנס של יום אחד (גולדן סטייט קומיק-מיניקון) ב-21 במרץ 1970, בתור "הרצה יבשה" לכנס היותר גדול שהוא קיווה לערוך. דורף המשיך להיות קשור לכנס כנשיא או כמנהל, במשך שנים רבות, עד שיצא מהארגון. אלף שימש ביחד עם קרוגר כיו"ר הכנס הראשון והפך ליו"ר היחיד ב-1971.

לאחר ההתכנסות הראשונית, כנס הקומיקס של סן דייגו בן השלושה ימים, הגולדן סטייט קומיק-קון, משך 300 אנשים ונערך במלון יו.אס. גרנט מה-1 עד 3 באוגוסט 1970. מיקומים אחרים בשנים המוקדמות של הכנס כוללים את מלון אל קורטז, אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, וגולדן הול לפני שעבר הכנס למרכז הכנסים של סן דייגו ב-1991.

סמל הכנס עוצב על ידי ריצ'רד בראנינג וג'וש ביטמן ב-1995.

הכנס מאורגן על ידי פאנל של 13 חברים, 16 עד 20 עובדים במשרות מלאות וחלקיות ו-80 מתנדבים.

קומיק קון אינטרנשיונל הוא ארגון ללא מטרות רווח, והכנסות האירוע משמשות למימונו.

## מקורות
* The "Secret Origin" of San Diego's Comic-Con International 
* San Diego Comic-Con – Frequently Asked Questions 

## ראו גם
* פאנדום

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:כנסים
קטגוריה:קומיקס
קטגוריה:סן דייגו
ולנטין גאפט

שמאל|ממוזער|200px|ולנטין גאפט
**ולנטין יוסיפוביץ' גאפט** (ברוסית: **Валенти́н Ио́сифович Гафт**; 2 בספטמבר 1935 – 12 בדצמבר 2020) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-רוסי, אך היה מוכר בעיקר כשחקן תיאטרון והוענק לו תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית.

## ביוגרפיה
ולנטין גאפט נולד ב-2 בספטמבר 1935 במוסקבה. אביו, יוסיף רובימוביץ' גאפט, היה עורך דין מצליח ואמו גיטה הייתה עקרת בית. אחותו, רימה יוסיפובנה גאפט-שטרום המשפחה הגיעה למוסקבה מהעיר פרילוקי שבאוקראינה. כאשר היה גאפט בן 7 פלשו הנאצים לברית המועצות ואביו של גאפט, שהיה מיור בצבא האדום, נאלץ לחזור ולשרת בצבא.

כאשר הסתיימה המלחמה החל לימודיו באקדמיית הסטודיו של התיאטרון האמנותי של מוסקבה, שם למד בשנים 1953–1957. בקורסים למד ביחד עם שחקנים מפורסמים אחרים כמו אולג טבקוב ואנדריי מייגקוב. את תפקידו הראשון שיחק דווקא בקולנוע בשנת 1956, בסרטו של מיכאיל רום Убийство на улице Данте (רצח ברחוב דנטה). לאחר סיום לימודיו החל גאפט לעבוד במספר בתי תיאטרון ברחבי מוסקבה כגון תיאטרון מוסובייט, תיאטרון לנקום ותיאטרון הסאטירה. בשנת 1969 החל גאפט לעבוד באופן קבוע בתיאטרון סוברמניק, שם הופיע על הבמה עד מותו.

ולנטין גאפט נחשב לאחד משחקני התיאטרון הטובים ביותר ברוסיה וגם לשחקן קולנוע מוצלח. גאפט היה ידוע בתור כותב אפיגרמות עם ביקורות קשות כלפי דמויות תיאטרון וקולנוע.

מ־1996 עד מותו גאפט היה נשוי לאולגה אוסטרואומובה, בעבר שחקנית קולנוע פופולרית. בהשפעתה התנצר. לזוג לא היו ילדים, אולם אוסטרואומובה היא אם לשניים מנישואים קודמים. 

גאפט היה חתן פרס הידידות של רוסיה לשנת 1995, וחתן פרס שירות המולדת מדרגה שלישית לשנת 2005 ומדרגה שלישית לשנת 2010.

גאפט כתב מספר שירי שירה וספר אוטוביוגרפי. ספרו משנת 1996 אויירה על ידי ניקאס ספרונוב.

ב-12 בדצמבר 2020 הלך לעולמו.

## קישורים חיצוניים

* אתר על גאפט
* 

קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים סובייטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1935
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2020
סלאבישה ויינר

**סלאבישה ויינר** (בסרבו-קרואטית: **Slaviša Vajner**, בסרבית קירילית: **Славиша Вајнер**; 27 ביוני 1903, נובי וינודולסקי, דלמטיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 21 בינואר 1942, סמוך לפיינובאץ, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

## קורות חייו
סלאבישה ויינר נולד בכפר נובי וינודולסקי ורכש השכלה תיכונית בעיירה קופריבניצה. הוא למד הנדסה באוניברסיטת זאגרב והיה פעיל בקרב חוגי המפלגה הקומוניסטית. במהלך שנות ה-30 עבד בסרייבו וכיהן כיושב ראש אגודת המהנדסים בעיר. ב-1940, הפך לחבר מן המניין במפלגה הקומוניסטית. במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף ויינר לכוחות הפרטיזנים היוגוסלבים ונשלח לאזור רומאנייה כדי לארגן כוח פרטיזנים במקום.

הוא פיקד על יח' הפרטיזנים בקרבות באזור בוסניה ובהמשך שרת במטה הכללי של כוחות הפרטיזנים באזור בוסניה. תעוזתו בקרבות הוציאה את שמעו למרחוק והוא נודע בכינויו "הזקן מרומאנייה". ב-21 בינואר 1942, בסמוך לכפר פיינובאץ הותקפו כוחות הפרטיזנים ובכללם חברי המטה הכללי בבוסניה על ידי כוחות גרמניים עדיפים. 59 פרטיזנים נהרגו, סלאבישה ויינר נפצע קשה ושם קץ חייו כדי לא ליפול בשבי הגרמנים. בהמשך, אותרו שרידי גופתו והוא נקבר בסרייבו. סלאבישה ויינר הפך לגיבור עממי והונצח בשירים ובקטעי עיתונות שונים.

ב-25 בנובמבר 1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרטיזנים יהודים מיוגוסלביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מבוסניה
קטגוריה:סרייבו: אישים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים בוסנים
קטגוריה:מעוטרי גיבור יוגוסלביה
קטגוריה:ילידי 1903
קטגוריה:נפטרים ב-1942
כף ג'רמי

**כֵּף ג'רמי** (באנגלית: **Cape Jeremy**) היא כף הנמצאת בצדה המזרחי של הכניסה הצפונית אל מצר ג'ורג' החמישי והקצה המערבי של הקו המפריד בין ארץ גרהאם לארץ פאלמר שבאנטארקטיקה. את הכף גילתה המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, 1937-1934, בהנהגת ג'ון ריימיל, שכינה אותו על שם ג'רמי סקוט, בנו של ג'יימס מוריס סקוט, שהיה סוכן המשלחת בבית וקודם לכן חבר במשלחת נתיב האוויר הארקטי הבריטי.

ג'רמי
קטגוריה:ארץ גרהאם
פאבלה פאפ

[שמאל|ממוזער|240px|ה[אנדרטה לזכרו של פאבלה פאפ בזאגרב]]
**פאבלה פאפ** (בסרבו-קרואטית: **Pavle Pap**, בסרבית קירילית: **Павле Пап**; 9 בינואר 1914, פרלז, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 15 באוגוסט 1941, סקראדין, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1951 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

## קורות חייו
פאבלה פאפ נולד ב-1914 בכפר פרלז הסמוך לזרניאנין. הוא רכש השכלה תיכונית בנובי סאד ובהמשך למד רפואה באוניברסיטת בלגרד. ב-1933 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה והיה פעיל בקרב חוגי סטודנטים ואיגודים מקצועיים. ב-1934, נעצר על ידי שלטונות יוגוסלביה, נשפט בעוון פעילות מחתרתית ונדון ל-3 שנות מאסר. לאחר שחרורו מהכלא המשיך בפעילותו והיה מבוקש על ידי המשטרה היוגוסלבית. בשל המצוד אחריו ירד פאפ למחתרת.

ב-1940 נבחר לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ופעל בזאגרב. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הצטרף פאבלה פאפ לכוחות הפרטיזנים היוגוסלבים והיה פעיל מרכזי בארגון יחידות הפרטיזנים באזור קרואטיה ודלמטיה. במקביל, היה חבר מנגנוני הביטחון של כוחות הפרטיזנים אשר פגעו במשתפי הפעולה עם משטר האוסטאשה. ב-15 באוגוסט 1941, נלכד פאפ על ידי כוחות צבא איטלקיים והוצא להורג.

ב-5 ביולי 1951 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.

## הערות שוליים

קטגוריה:פרטיזנים יהודים מיוגוסלביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מסרביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מקרואטיה
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים קרואטים
קטגוריה:מעוטרי גיבור יוגוסלביה
קטגוריה:ילידי 1914
קטגוריה:נפטרים ב-1941
ז'ורז' טיל

**ז'ורז' טיל** (בצרפתית: **Georges Thill**; 14 בדצמבר 1897 - 17 באוקטובר 1984) היה זמר אופרה צרפתי, שרבים ראו בו את הטנור הלירי-דרמטי הגדול ביותר של ארצו. הקריירה של טיל, יליד פריז, נמשכה מ-1924 עד 1953, והגיעה לשיאה בשנות ה-30'.

## קריירה
טיל היה תלמידו של הטנור הנאפוליטני פרננדו דה לוצ'ה (1925-1860). הופעת הבכורה שלו באופרה הייתה באופרה של פריז בשנת 1924, והוא המשיך לשיר שם ובאופרה-קומיק במשך עשורים אחדים, שהתאפיינו בלוח הופעות עמוס.

נוסף לכך, הופיע טיל בכל רחבי אירופה ובדרום אמריקה וקצר הצלחות הן מצד הקהל והן מצד הביקורת בלה סקאלה, מילאנו, באופרה של רומא, בארנה של ורונה, באופרה של וינה, בתאטרו קולון בבואנוס איירס
ובבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. כמו כן נתן 14 הופעות בשבעה תפקידים במהלך שתי עונות (1932-1931) במטרופוליטן אופרה בניו יורק, אך הסביבה התרבותית האמריקאית הייתה זרה לו. הוא התקשה להסתגל אליה ואף סבל מבעיות בריאות, וכתוצאה מכך הייתה קבלת הפנים שזכה לה מצד קהל המטרופוליטן טובה פחות מכפי שהיה רגיל לקבל.

קולו החל לגלות סימני שחיקה במהלך שנות ה-40' והוא פרש מן הבמה בשנת 1953. ז'ורז' טיל מת ב-1984 בדראגיניאן.

מבחינה כרונולוגית, הרפרטואר של טיל הקיף יצירות מגלוק עד פוצ'יני וכלל אופרות משל שארל גונו, ז'יל מאסנה, הקטור ברליוז, ג'אקומו מאיירבר, ריכרד וגנר, ג'וזפה ורדי, רוג'רו לאונקוואלו ואחרים. הוא הופיע גם ברסיטלי שירה והיה מבקר תדיר באולפן ההקלטות. הוא הקליט תקליטי 78 רבים של אריות ודואטים מתוך אופרות צרפתיות, איטלקיות וגרמניות והשתתף בהקלטת ביצוע מלא של "ורתר" מאת מאסנה בחברת קולומביה הצרפתית. המעולים ביותר בתקליטי ה-78 שלו, מן השנים 1927 עד סביבות 1940, מציגים את האיכות המזהירה של קולו במיטבה, בד בבד עם הטעם המשובח, הפיסוק המסוגנן והדיקציה הברורה שלו.

טיל הופיע גם בכמה סרטונים וסרטי קולנוע בצרפתית, בהם "לואיז" (1939), שהתבסס על האופרה של גוסטב שרפנטייה. ביים את הסרט אָבֵּל גאנס ומול טיל שיחקה גרייס מור. על אף מסירותו למוזיקה, חגג טיל, מחוץ לבמה, את החיים בבילויי לילה ובסעודות מאחרות בנשף, ובשלב מאוחר יותר בחייו האשים את נטייתו לשרוף את הנר בשני קצותיו בקיצור תקופת הצלחתו הווקאלית.

## מבחר הקלטות על גבי תקליטורים
רבים מתקליטי ה-78 של טיל הועברו לתקליטורים על ידי חברות EMI ופרייזר. תקליטי נאקסוס הוציאו סט של שני תקליטורים, המכילים שש אריות של מאסנה בביצועו יחד עם הקלטה שלו לתפקיד המלא של ורתר, באופרה של מאסנה הנושאת שם זה, הקלטה שעשה בינואר 1931 ובה הוא שר מול נינון ואלין וז'רמיין פראלדי, עם המקהלה והתזמורת של האופרה של פריז, בניצוח אלי כהן. (נאקסוס היסטוריקל 8.110061-62).

## לקריאה נוספת

*Bel Canto Society Store, Reviews and biographies for ''Louise''.


## קישורים חיצוניים

* History of the Tenor - Sound Clips and Narration תולדות הטנור - קטעי שירה וקריינות
* 

קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:זמרי אופרה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1897
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1984
אבי מאור

**אבי מאור** (נולד ב-1956) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס רמון.

## ביוגרפיה
מאור נולד במושב עין ורד, בן להורים ניצולי השואה שהצליחו להמלט מפולין לסיביר ולטשקנט ועלו לארץ בסוף המלחמה. שירת כטייס קרב בחיל האוויר, במהלך מלחמת לבנון הראשונה שירת כטייס F-15 והפיל שני מטוסי מיג 21 של חיל האוויר הסורי.

בהמשך שירותו פיקד על טייסת 119 ("העטלף"), אז טייסת מטוסי F-4 פנטום ("קורנס"). בתקופת פיקודו השתתפה הטייסת בצילומי אוויר לצורכי מודיעין, ומאור רשם את שיא הגובה בטיסות של חיל האוויר כשחצה גובה של 75,000 רגל. לאחר מכן פיקד על טייסת 133 ("אבירי הזנב הכפול"), טייסת מטוסי F-15, בתקופת מלחמת המפרץ. פיקד על בסיס רמון וכיהן כנספח חיל האוויר בארצות הברית. ב-2003 השתתף במטס חיל האוויר מעל אושוויץ, שם ב-1942 נרצחו סבא שלו, אברהם אורמכר, שאבי קרוי על שמו, סבתו בתיה, דודים ובני דודים.

לאחר שחרורו מילא תפקידי ניהול בתעשייה האווירית.

מאור נשוי לאורית, בתו של רן פקר. השניים הורים לשלושה. בנם הצעיר משרת כטייס קרב בחיל האוויר.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עין ורד: אישים
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי בסיס רמון
קטגוריה:נספחי חיל האוויר בארצות הברית
קטגוריה:סגל התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
סברה (עזה)

שמאל|ממוזער|300px|שכונות העיר עזה
**א-סברה** (בערבית: **الصبرة**, בתעתיק מדויק: **אלצברה**), היא שכונה במרכז העיר עזה. היא הוקמה בתקופת המנדט הבריטי. היא נמצאת מדרום־מערב לרחוב המרכזי של עזה, רחוב עומר אל-מוח'תאר. שכונת סברה, הנחשבת כענייה יחסית, גובלת בצפון־מערב בשכונה המבוססת רימאל. ממערב לה נמצאת שכונת תל אל-הווא. מדרום נמצאת שכונת זייתון וממזרח נמצאות שכונותיה העתיקות של עזה: א-דרג' והעיר העתיקה של עזה.

רחוב מרכזי בשכונה הוא רחוב גמאל עבד אל נאצר (מכונה גם "רחוב ת'לאת'יני") המקביל לרחוב עומר אל-מוח'תאר.

## שם השכונה
שם השכונה נובע מצמח הסברס שצמח בשטחים הפתוחים שהיו בה בשנותיה הראשונות, בניגוד לצמחיית השכונה הדרומית לה, זייתון – שבה צמחו עצי זית. עם ריבוי האוכלוסין בשתי השכונות נעקרה הצמחייה.

## אופי השכונה
שכונת סברה הייתה משכנו של השיח' אחמד יאסין, מייסד תנועת חמאס, והמסגד שבו נהג להתפלל, מסגד "אל-מוג'מע אל-איסלאמי", נמצא גם הוא בשכונה. בעקבות זאת, נחשבה השכונה כאחד ממעוזי חמאס בעזה. השכונה היא מקומה של חמולת דע'מש, והארגון הסלפי צבא האסלאם שמזוהה עם בני החמולה מחזיק בה נוכחות.

## היסטוריה
השכונה הוקמה בתקופת המנדט הבריטי.

לאחר עזיבת המנדט, הייתה השכונה בשלטון מצרי. לאחר מלחמת ששת הימים הייתה תחת שלטון צבאי ישראלי.

במהלך האינתיפאדה הראשונה נערכו בשכונה הפגנות שדוכאו באמצעות כדורי גומי והותקפו חיילים ישראלים. בעקבות הסכמי אוסלו עברה השכונה לשלטון של הרשות הפלסטינית.

במהלך האינתיפאדה השנייה נחשבה השכונה למעוז הגדול ביותר של חמאס, ובה גרו בין היתר מנהיג הארגון אחמד יאסין ודוברו מחמוד א-זהאר.

ב-2006 אירעו עימותים בשכונה בין פתח לחמאס. בתחילת 2008 אירעו בשכונה עימותים בין משטרת חמאס לחמולת דורמוש וצבא האסלאם. ב-2011 נפתח בשכונה מוזיאון אחמד יאסין.

בשנים 2019–2020 הוקם בשכונה מרכז בריאות של אונר"א. ב-2021 חוברו כ־500 בתים לתשתית מים.

במהלך מלחמת חרבות ברזל פשט צה"ל על השכונה מספר פעמים.

## הערות שוליים

קטגוריה:עזה: שכונות
פרוקופליה

**פרוקופליה** (בסרבית קירילית: **Прокупље**) היא עיר ורשות מקומית בדרום סרביה, בירת מחוז טופליצה. אוכלוסיית העיר מונה כ-27 אלף תושבים, מתוך כ-44 אלף ברשות המקומית.

## היסטוריה
ההתיישבות האנושית באזור החלה עוד בתקופה הנאוליתית, ממצאים מתקופה זו נמצאו בקרבת העיר. עדויות מוקדמות לעיבוד מתכת נמצאו באתר ארכאולוגי בכפר פלוצ'ניק (Pločnik) שבתחומי הרשות. גרזן נחושת שהתגלה באתר מתוארך לשנת 5,500 לפנה"ס, חוקרים מסוימים טוענים כי ממצא זה מעיד שהתקופה הכלקוליתית באירופה החלה מאות שנים לפני הכרונולוגיה המקובלת במחקר המודרני.

האזור ייושב מאוחר יותר על ידי שבטים תראקים ואחר כן על ידי הסקורדיסקים (שבט קלטי, Scordisci) בשנת 279 לפנה"ס. לאחר שהרומאים שעבדו את השבטים באזור, העיר השתייכה לפרובינקת מואסיה ונקראה "האמאום" (Hammeum). לפי מפת פויטינגר, העיר הייתה תחנה בדרך הרומית לז'ה-ניש. ספא רומי גדול-ממדים התגלה במרכז העיר בשנת 2008. בסוף המאה הרביעית לספירה, עם חלוקת האימפריה הרומית כל מחוז טופליצה המודרני השתייך לאימפריה הביזנטית. בתקופה הביזנטית העיר נקראה "קומפלוס".

במאה ה-6 שבטים סלאביים החלו להתיישב באזור, קומפלוס שינתה את שמה ל"פרוקופליה" על שם פרוקופיוס מסקיתופוליס.

העיר הוזכרה לראשונה במסמכים נוצריים בימי הביניים המאוחרים, חשיבותה גדלה בתקופת שלטונו של לאזאר, נסיך סרביה לפני הכיבוש העות'מאני בשנת 1454. במשך 423 שנות השלטון העות'מאני העיר נקראה אורגופ והיא הייתה חלק מסנג'ק ניש. במאות ה-16 וה-17 העיר ביססה את חשיבותה, היא שגשגה כלכלית בזכות קשרי המסחר שלה עם דוברובניק. בנובמבר 1915 נכבשה העיר בידי האוסטרים.

בין השנים 1929 ל-1941, פרוקופליה הייתה חלק מבאנובינת מוראביה בממלכת יוגוסלביה. העיר ניזוקה במלחמת העולם הראשונה והשנייה, והפכה לעיר תעשייתית בעידן הפוסט-מלחמתי.

## דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין ב-2011, אוכלוסיית הרשות המקומית פרוקופליה מונה 44,419 תושבים. רובם המוחלט סרבים (92.16%). 60% מאוכלוסיית הרשות מתגוררת באזורים עירוניים.

## ערים תאומות
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרביה: ערים
אנטון בלאז'יץ'

**אנטון בלאז'יץ**' (בסרבו-קרואטית: **Antun Blažić**, בסרבית קירילית: **Антун Блажић**; 28 במאי 1916, גלובוצ'ץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית – ספטמבר 1943, מארושבץ, סמוך לוואראז'דין, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1951 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

## קורות חייו
אנטון בלאזיץ' נולד בכפר גלובוצ'ץ למשפחת חקלאים. הוא נמנה עם חוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית וב-1941 הפך לחבר המפלגה מן המניין. עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה הצטרף בלאז'יץ' לכוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא השתתף בקרבות נגד כוחות האוסטאשה ועסק בארגון יחידות פרטיזנים באזור ואראז'דין. בלאז'יץ' נמנה עם חברי המועצה האנטי-פשיסטית העליונה של הפרטיזנים בקרואטיה. בספטמבר 1943 נקלעה יחידת הפרטיזנים שלו לקרב מול כוחות האוסטאשה. בלאז'יץ נפצע וכדי לא ליפול בשבי האוסטאשה, שם קץ לחייו ביריית אקדח עם הכדור האחרון שנותר לו.

ב-5 במאי 1951 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.

## הערות שוליים

קטגוריה:פרטיזנים יוגוסלבים
קטגוריה:מעוטרי גיבור יוגוסלביה
קטגוריה:חללי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:ילידי 1916
קטגוריה:נפטרים ב-1943
טאורנגה

**טאורנגה** (באנגלית ומאורית: **Tauranga**) היא העיר הגדולה בחבל ביי אוף פלנטי שבאי הצפוני של ניו זילנד.

## היסטוריה
האזור יושב על ידי המאורים לראשונה בסוף המאה ה-13, ועל ידי מתיישבים אירופאים במהלך המאה ה-19. טאורנגה הוכרזה כעיר בשנת 1963.

בשנת 2013 גרו בעיר ובפרבריה כ-123,500 תושבים והיא האזור העירוני השישי בגודלו בניו זילנד.
טאורנגה היא בין מרכזי העסקים, הסחר הבינלאומי, התרבות והאופנה החשובים בניו זילנד. הנמל הימי של העיר הוא הגדול במדינה במונחים של היקף היצוא והיעילות.

נקודת ציון משמעותית בעיר היא הר הגעש הכבוי מאנגנוי, אשר נמצא בפרבר בעל אותו שם, ומשקיף על העיר והמפרץ שלה.

החופים של טאורנגה והאקלים הנוח שלה הפכו את העיר ופרבריה לאזור נופש מפורסם ולמקום אטרקטיבי לגולשים, צוללנים ועוסקים בענפי ספורט ימי אחרים.

בסמוך לעיר קיים נמל תעופה פנים-ארצי. אייר ניו זילנד מפעילה ממנו טיסות יומיות לאוקלנד, ולינגטון וקרייסטצ'רץ'.

## גלריה

Mt_Maunganui_Beach_2006.jpg|הר מאנגנוי והחוף
Mount_Maunganui_main_beach_in_Tauranga,_New_Zealand.jpg|החוף בפרבר מאונט מאנגנוי ו"אי הפנאי" ברקע
Abaconda_ocean-2.jpg|זריחה
Tauranga_train_bridge.jpg|גשר רכבת בעיר


## כבישים
* כביש 2 (ניו זילנד)

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ניו זילנד: ערים
קטגוריה:האי הצפוני
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1882
קטגוריה:ניו זילנד: ערי נמל
ציקדה 3301

**ציקדה 3301** הוא כינוי שניתן לארגון אשר בשלושה מקרים פרסם סדרה של אתגרים, חידות ומשחקי מציאות חלופית על מנת לאתר בציבור מועמדים לגיוס עבור תפקידי ניתוח צפנים.
## היסטוריה
האתגר האינטרנטי הראשון החל ב-5 בינואר 2012 ונמשך כחודש. הסיבוב השני החל בדיוק לאחר שנה, ב-5 בינואר 2013, והשלישי החל ב-5 בינואר 2014. המטרה המוצהרת הייתה לאתר "אנשים אינטליגנטיים" על ידי הצגת חידות הצריכות להיפתר כל אחת בתורה על מנת למצוא את החידה הבאה. החידות מתמקדות בעיקר באבטחת מידע, קריפטוגרפיה וסטגנוגרפיה.

הארגון מפיץ הודעות באינטרנט, ולעיתים משאיר רמזים במקומות ברחבי העולם. ניתן למנות מדינות כארצות הברית, קוריאה, פולין, רוסיה, יפן, צרפת וספרד. כמו כן, רמזים אחרים נמצאים במדיומים תקשורתיים שונים: אינטרנט, טלפון, מוזיקה, תקליטורי לינוקס שונים, נייר פיזי ועוד.

לאחר שרשויות צ'ילה טענו כי ציקדה 3301 הוא ארגון האקרים ועוסק בפעילויות בלתי חוקיות, הארגון הגיב בהודעה, חתומת PGP, כי הם מכחישים כל עיסוק בפעילות לא חוקית. כמו כן, צי ארצות הברית פרסם בשנת 2014 אתגר הצפנה המבוסס על חידות הארגון.

## קישורים חיצוניים
* 

* 

*

## הערות שוליים

קטגוריה:בעיות פתוחות
קטגוריה:אגודות סתרים
קטגוריה:מכוני מחקר רב תחומי
קטגוריה:אתגרים ומשחקים: תופעות אינטרנט
מפעיל קשר מוטס

[שמאל|ממוזער|200px|סמל  [גדוד קשר 533]]
שמאל|ממוזער|200px|חיילי פלגת הקשר המוטסת של גדוד 383 בסרבלי טיסה

**מפעיל קשר מוטס** הוא איש צוות עזר אווירי בחיל האוויר האחראי על ביצוע ותפעול ממסרים מוטסים. התפקיד מוגדר כשייך לצוות עזר אווירי מאז שנת 1989.

המפעילים משרתים במסגרת גף ששייך לטייסת תחזוקה.

הגעה לתפקיד מפעיל קשר מוטס מתבצע דרך גדוד קשר 533, שם עוברים החיילים קורס מקצועי ואחריו, המצטיינים עוברים קורס הכשרה כצוות עזר אווירי ובו לומדים תפעול מערכות תמסורת מוטסות וגם אוויוניקה. מלבד מערכת הקשר, נוספה בשנת 2009 מערכת מודיעין מתוחכמת שגם אותה מתפעלים המפעילים לאחר הכשרה עיונית ואווירית אינטנסיבית.

הכשרת מפעילי הקשר המוטס אורכת כשנה וכוללת הכשרה קרקעית ואווירית.

### סיכות כנפיים
הברק, המוטיב המרכזי בסיכת הכנפיים של מפעיל קשר מוטס, הוּרש מסיכת הכנפיים ההיסטורית של אלחוטן אוויר, שהייתה בשימוש עד שנת 1972.

## פלגת הקשר המוטסת
[שמאל|ממוזער|200px|סמל [גדוד צמרת 383]]
פלגת הקשר המוטסת היא פלוגה בגדוד צמרת ביחידת לוטם של אגף התקשוב, האחראית לסייע ליחידות העילית של צה"ל, בפעילות שמתבצעת באזורים מרוחקים.

חיילי היחידה מתגייסים לאגף התקשוב, לקורס מערכות קשר ותקשוב. המצטיינים בקורס נשלחים לפלגת הקשר המוטסת בגדוד "צמרת" ומשרתים בה בתפקיד מפעיל קשר מוטס.

## ראו גם
* אלחוטן אוויר

## קישורים חיצוניים
* .
* .
* .
* .
* היחידות של המלחמה: טייסי התקשוב.
* 
* .

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי צוות אוויר
קטגוריה:חיל האוויר הישראלי
.ru

**.ru** היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית של שמות המתחם (Domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים ברוסיה, אשר נרשמה באפריל 1994. הסיומות מנוהלות על ידי "מרכז התיאום הלאומי לסיומת אינטרנט" (Координационный центр национального домена сети Интернет). ב-1 בינואר 2005, 'המכון הרוסי לרשתות ציבוריות' (RIPN) חדל מלספק הרשמות אתרים תחת הסיומת .ru אך עדיין רושם אתרים אחרי הסיומות .com.ru, .net.ru, .org.ru ו-.pp.ru.

RU-CENTER הוא אחד מהספקים העיקריים של ru. שגם עוסק בהרשמות אתרים תחת הסיומת .su, סיומת האינטרנט של ברית המועצות, שלכאורה הייתה אמורה להתבטל בהדרגה בהתחשב במדינה הלא קיימת שהיא מייצגת, אך למרות זאת ממשיכה להתקיים. מעמדה החוקי וקיומה של סיומת זו שנויה במחלוקת מצד חברת ICANN ומספר גופים רוסיים.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

*
קטגוריה:רוסיה: אינטרנט
ארנה טיסליוס

**ארנה וילהלם קאורין טיסליוס** (בשוודית: **Arne Wilhelm Kaurin Tiselius**; 10 באוגוסט 1902 – 29 באוקטובר 1971) היה ביוכימאי שוודי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1948, "על מחקרו על אלקטרופורזה ואנליזת ספיחה, ובמיוחד על תגליותיו בנוגע לאופי המורכב של חלבוני סרום".

## חייו
טיסליוס נולד בסטוקהולם. לאחר מות אביו עברה המשפחה לגטבורג, שם סיים את לימודיו בבית הספר העיוני (Realgymnasium) בשנת 1921. לאחר מכן החל בלימודי כימיה באוניברסיטת אופסלה, ממנה קיבל תואר דוקטור בשנת 1930.

## מחקר
במהלך לימודיו, בשנת 1925, התמנה טיסליוס לעוזר מחקר במעבדתו של הכימאי חתן פרס נובל תאודור סוודברג. כותרת הדיסרטציה שלו הייתה "שיטת הגבול-הנע לחקר האלקטרופורזה של חלבונים". לאחר קבלת תואר הדוקטור, בשנת 1930, התמנה לפרופסור משנה (Docent) בכימיה, באוניברסיטת אופסלה. בשנת 1931–1935 פרסם סדרת מחקרים על דיפוזיה וספיחה בזאוליטים, מינרלים נקבוביים. את מחקריו אלה המשיך במהלך ביקור בן שנה במעבדתו של הכימאי יו סטוט טיילור באוניברסיטת פרינסטון.

עם חזרתו לאופסלה חזר למחקר בתחום החלבונים, ובמיוחד ניסה ליישם שיטות פיזיקליות לחקר בעיות ביוכימיות. מחקרים אלה הובילו לפיתוח שיטה משופרת מאוד לביצוע אנליזה אלקטרופורטית, אותה המשיך לשפר בשנים הבאות. שיטת האלקטרופורזה המשופרת ושיטת אנליזת הספיחה, סייעו רבות לחקר חלבונים, ועל תרומות אלה זכה לפרס נובל לכימיה לשנת 1948. אלקטרופורזה של חלבוני סרום אפשרה לטיסליוס לסווג אותם לארבעה סוגים, אלבומין, ושלושת סוגי הגלובולין - אלפא, בטא וגאמא.

ב-1938 קיבל מינוי מיוחד לפרופסור מחקר, במכון לכימיה פיזיקלית. ב-1946 הוקמה מחלקת הביוכימיה וטיסליוס בראשה. טיסליוס היה סגן נשיא בקרן נובל משנת 1947, ונשיא הקרן בשנים 1960–1964. כמו כן היה נשיא הארגון הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (IUPAC) בשנים 1951–1955, ופעל רבות לארגון מחדש של המחקר בשוודיה בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. טיסליוס זכה במדליית פרנקלין ב-1955, והיה לעמית החברה המלכותית ב-1957.

טיסליוס נפטר מהתקף לב בשנת 1971 באופסלה, והותיר אחריו אישה ושני ילדים.

## קישורים חיצוניים

* פרטים אודותיו באתר NNDB
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:כימאים שוודים
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אופסלה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אופסלה
קטגוריה:זוכי פרס נובל שוודים
קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:שוודים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:שוודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1902
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1971
קטגוריה:זוכי מדליית פרנקלין
אפרת בן יעקב

**אפרת בן-יעקב פלג** (נולדה ב-27 בינואר 1983) היא עורכת ושחקנית ישראלית.

## ביוגרפיה
בן יעקב למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין תלמידת המסלול המלא. במסגרת הלימודים שיחקה במחזות: "כשיפסיק לרדת גשם", "האישה מן הים" ו"DNA". כמו כן, עברה קורס משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס.

תפקידה הראשון והמשמעותי של בן יעקב, היה בסדרת הנעורים "האי", ששודרה בערוץ הילדים של HOT, שם גילמה את דמותה של אנה למשך כשלוש עונות (2007–2010), וכן גילמה את אנה הציידת כפילתה של אנה עיני בעונתה השנייה של הסדרה. בנוסף לקחה חלק במופע "עיר ערוץ הילדים" עם חבריה מהסדרה.

בשנת 2008 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "אולי הפעם" ששודרה בYes, גילמה את תמרה. באותה השנה גם ערכה את סרט הסטודנטים "18 קילומטר".

בשנת 2010 גילמה את נחל סומך בסדרה "15 דקות" בתפקיד ראשי, אחת ממתמודדי ה"מגה-סטאר".

בשנת 2012 גילמה בתפקיד ראשי בסרט "אנחנו לא לבד" בבימויו של ליאור הר-לב את "מאי" לצד אוהד קנולר.

בנוסף בשנת 2012, שיחקה בסרט דרמה קצר בן 40 דקות הנקרא "שליטה מלאה" בתפקיד אליה, לצד גיל דסיאנו ביטון וגיא אדלר. באותה שנה גילמה בן יעקב את חברתה של הודיה בסדרה סרוגים.

משנת 2013 משחקת בתיאטרון תמונע במחזה "עד ראייה".

הייתה כתבת שטח ב"Y בעשר".

מ-2018 משמשת כמנכ"לית הסטודיו למשחק של גל אמיתי.

מ-2023 משחקת בסדרה הנוער "מה הבעיה?" בערוץ זום בתור איילת, אמה של עמליה (ירדן אריש) וגרושתו של דודי.

ב-2024 התארחה בתוכנית הרדיו ״קול האוניברסיטה״ שהנחה צח שמעון.

## חיים אישיים
נשואה לדר פלג ואם לשני ילדים. מתגוררת ברעננה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:עורכות קולנוע ישראליות
קטגוריה:עורכי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרות סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
חנות קטנה ומטריפה

השם **חנות קטנה ומטריפה** ניתן בעברית כתרגום חלקי לשם **Little Shop of Horrors** באנגלית (מילולית: "חנות קטנה של זוועות").

*
מסדר הכוכב של יוגוסלביה

**מסדר הכוכב של יוגוסלביה** (בסרבו-קרואטית: **Orden jugoslavenske zvijezde**, בסרבית קירילית: **Орден југословенске звезде**) היה תואר הכבוד הראשון בחשיבותו ביוגוסלביה והשני בחשיבותו בסרביה ומונטנגרו. 

העיטור היה בעל ארבע דרגות חשיבות: "הכוכב הגדול של יוגוסלביה" שהיה הראשון בחשיבותו ביוגוסלביה, ולאחריו "הכוכב של יוגוסלביה" דרגות 1 עד 3. העיטור הוענק לראשונה ב-1 בפברואר 1954 לשליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו. העיטור הוענק בדרך כלל לראשי המדינות אשר פעלו לחיזוק שיתוף הפעולה עם יוגוסלביה ובכללם היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, חוסיין, מלך ירדן ובתוך יוגוסלביה הוענק לאישים בולטים כגון אדווארד קרדל.

מקרב בני יהדות יוגוסלביה זכה לעיטור "מסדר הכוכב של יוגוסלביה" – דרגה ראשונה הגנרל פרופסור איזידור פאפו שהיה ראש מערך הרפואה בצבא יוגוסלביה ורופאו האישי של יוסיף ברוז טיטו.

ב-1998 החליטה ממשלת סרביה ומונטנגרו לחדש את מתן העיטור, הוא היה השני בחשיבותו במדינה והוענק עד 2006. בין מקבליו היה נשיא רומניה יון איליאסקו.

## קישורים חיצוניים

*
קטגוריה:יוגוסלביה: עיטורים
קלט (קוגניציה)

**קלט** הוא כלל המידע המגיע אל המוח. זהו השלב הראשון במסלול קידוד וחלק מתהליך התפיסה.

מקור המושג הוא גישות בפסיכולוגיה קוגניטיבית שההשראה לפיתוחן הגיעה ממדעי המחשב, אשר מגדירים קלט ככלל המידע המוזן במחשב דרך אמצעי הזנת הנתונים.

## השפעות הקשב על הקלט
יכולת הריכוז מתייחסת לכלל הפעילויות המוחיות, המצבים הרגשיים והמצבים הסביבתיים, אשר מאפשרים לאדם לקלוט גירויים מסביבתו. על כן פגיעה ביכולת זו יכולה להשפיע על הרגישות של האדם לגירויים בסביבתו.
הקשב מעורב גם ביכולת לברור חלקים ספציפיים מהקלט החושי מתוך גירויים מתחרים רבים.
בהתאם לכך, הפרעת קשב מאופיינת בקושי להתמקד בגירוי בודד.
קושי זה מוביל לנטייה למוסחות, אשר יכולה להיגרם מגירויים חיצוניים או מחשבות פנימיות של האדם עצמו.

## מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
בתחילה גירויים הנקלטים מהסביבה מציפים את החושים באופן בלתי מאורגן ואקראי. המידע שנאסף בקולטני החישה הללו מועבר למוח דרך מערכת העצבים.
תהליכי העיבוד המשפיעים על הכנסת מידע לתוך הזיכרון, כך שיוכל להישלף בעתיד מכונים קידוד.

שדה קלט של תא עצב חישתי הוא חלק של המרחב שתא העצב מגיב אליו. זהו האזור שנוכחותו של גירוי בו משנה את פעילות תא העצב, כלומר את קצב הירי (firing rate) שלו. על כן גירוי שלא נמצא בשדה הקלט של תא עצב מסוים לא יוכל להיקלט על ידו והמידע אודותיו לא יגיע אל המוח.

## הערות שוליים

קטגוריה:נוירולוגיה
קטגוריה:פסיכולוגיה קוגניטיבית
קטגוריה:קוגניציה