open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
דוקלה

**דוּקְלָה** (בפולנית: **Dukla**; ביידיש: **דיקלע**) היא עיירה בגליציה המזרחית, בדרום מזרח פולין. אוכלוסייתה מונה כ-2,200 נפש. העיירה נמצאת בהרי הקרפטים המזרחיים. מספר קילומטרים מדרום לה, נמצא מעבר ההרים של דוקלה, אשר נמצא על הגבול הסלובקי ואשר היווה מעבר חשוב במאות השנים האחרונות. בין היתר, ניטשו על השליטה בו, קרבות במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.

## היסטוריה
העדות הראשונה לקיום דוקלה היא מ-1366 במסמך שהוציא קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. 
ב-1474 נהרסה העיירה על ידי צבאו של השליט ההונגרי מתיאש הוניאדי.
ב-1772, עם חלוקת פולין עברה דוקלה לשלטון האימפריה האוסטרית. 
ב-1849 נכבשה על ידי רוסיה. בשנים 1884 ו-1891 כילו שריפות חלקים גדולים מהעיירה. 

החל מייסודה ועד לאחר מלחמת העולם השנייה, עברה השליטה המקומית בדוקלה בין משפחות אצילים מקומיות. 
אחת מהעברות הבעלות על העיירה התרחשה בסוף המאה ה-18, אחרי שיוזף השני, קיסר אוסטריה כפה על הבעלים, שזסני פוטוצקי, לשחרר יהודי מהכלא בעיר קריסטינופול, בטענה "כיוון שאל לאדם להיות בעל שררה על השווה לו, על היהודי להשתחרר מהכלא". בעקבות הפגיעה במעמדו, מכר פוטוצקי את אחוזותיו בגליציה, כולל את דוקלה.

לאורך כל השנים הייתה דוקלה על נתיב סחר בין הונגריה ופולין וחלק גדול מתושביה עסקו במסחר.

## אזכורים בתרבות
בשנת 2009 הופיע בעברית בהוצאת מודן הספר "דוקלה" מאת אנדז´י סטאשיוק (תרגמה מפולנית: מירי פז) ובו תיאור פיוטי של ביקור בעיירה.

## הקהילה היהודית
ראשית ההתיישבות היהודית בדוקלה הייתה ב-1380. הגידול באוכלוסייה היהודית חל במאה ה-18. ב-1895 נבנתה גימנסיה על ידי קרן של הברון הירש. חלק גדול מהיהודים עסקו במסחר ובמיוחד במסחר ביין. 

נתונים על יהדות דוקלה:
*1674 – 23 יהודים
*1765 – 347 יהודים
*1881 – 2,553 יהודים (84.2% מכלל האוכלוסייה)
*1900 – 2,539 יהודים (79% מכלל האוכלוסייה)
*1921 – 1,509 יהודים (72.5% מכלל האוכלוסייה)

### בשואה
דוקלה שכנה סמוך לקו חלוקת פולין בין גרמניה לברית המועצות ונכללה בשטח גנרלגוברנמן הגרמני. לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, גרשו הגרמנית את מרבית יהודי דוקלה מזרחה לשטח ברית המועצות. לאחר מכן החלו במעשי התעללות ביהודי המקום שנותרו בו, ובהטלת גזירות על האוכלוסייה היהודית, תוך ציווי בעבודות כפייה. כמו כן, הוקם בעיירה יודנרט, ובאביב 1942 רוכזו יהודיה בגטו סגור.

בתחילת אוגוסט 1942 הוקף הגטו בעיירה בידי המשטרה האוקראינית. מתוך 3,500 יהודי דוקלה ויהודי רימנוב הסמוכה שהיו במקום, נלקחו הזקנים והתשושים אל היער הסמוך ונרצחו, וכ-300 גברים הועברו לשני מחנות עבודה שהוקמו בעיירה, אשר חוסלו בדצמבר 1942. כל יתר יהודי המקום שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.

יוסף גוזיק שהתגורר בדוקלה התחבא לאורך המלחמה יחד עם אחיו בביתו של איש מחתרת פולני שהתגורר בכפר הסמוך. גוזיק כתב יומן מפורט בעברית, ובו תיאר את חייו ותחושותיו במחבוא.

## קישורים חיצוניים

* 
[ממוזער|שמאל|250px|שרידי [בית כנסת|בית הכנסת בדוקלה]]
* דוקלה באנציקלופדיה של הגטאות
* הקהילה היהודית בדוקלה, אתר מורשת יהדות פולין
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פודקרפצקיה: יישובים
קטגוריה:פולין: היסטוריה
קטגוריה:פודקרפצקיה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:גליציה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
קטגוריה:מעברי הקרפטים
אדוארד סטטיניוס

**אדוארד ריילי סטטיניוס** (באנגלית: **Edward Reilly Stettinius**;
22 באוקטובר 1900 – 31 באוקטובר 1949) היה מזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיאים פרנקלין רוזוולט והארי טרומן בשנים 1944–1945 והשגריר הראשון של ארצות הברית באו"ם.

## חייו
סטטיניוס יליד שיקגו, למד בין השנים 1920 ו-1924 באוניברסיטת וירג'יניה. ב-1926 הפך לעוזרו של ג'ון לי פראט, סגן הנשיא של חברת ג'נרל מוטורס, וב-1931 ירש את פראט בתפקיד. בג'נרל מוטורס עבד על תוכנית עזרה למובטלים וכך הכיר את פרנקלין רוזוולט. ב-1934 התקבל למשרת מנהל בכיר בחברת "יו אס סטיל", אך לאחר היבחרו של רוזוולט לנשיא ארצות הברית, סטטיניוס התבקש על ידיו לעבור למשרה מנהלית בממשל האמריקאי. כעבור שנתיים הופקד על תוכנית השאל-החכר כעזרה ללוחמים במלחמת העולם השנייה. ב-1943 היה לסגן מזכיר המדינה ובנובמבר שנה לאחר מכן החליף את קורדל הול בתפקיד בגלל מצבו הבריאותי של הול.

לסטטיניוס היה חלק בייסוד האומות המאוחדות, והוא נכח בטקס הייסוד הרשמי ב-26 ביוני 1945. כמזכיר המדינה, הוא קיבל החלטה להחזיר לברית המועצות ספר קודים רוסי שנמצא בפינלנד. החלטה זו עצרה את ניסיונות ארצות הברית לפענח קודים רוסיים, שרבים מהם הכילו מידע על פריסה רחבה של סוכנים סובייטים במשרות ממשלתיות בכירות בארצות הברית. זמן קצר לאחר מכן התפטר סטטיניוס מתפקיד מזכיר המדינה והפך לשגריר ארצות הברית באו"ם. מתפקיד זה התפטר ביוני 1946 לאחר שמתח ביקורת על סירובו של טרומן להיעזר באו"ם כדי להפיג את המתח עם ברית המועצות.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:מזכירי המדינה של ארצות הברית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית באו"ם
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל פרנקלין דלאנו רוזוולט
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל הארי טרומן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וירג'יניה
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1949
משה שור

**משה שוֹר** (בפולנית: **Mojżesz Schorr**; 10 במאי 1874, פשמישל, גליציה – 8 ביולי 1941, אוזבקיסטן) היה מורה ומנהיג רוחני, חוקר היהדות והמזרח הקדום וסנאטור יהודי בפולין.

## חייו
משה שור נולד בשנת 1874 בפשמישל שבגליציה (אז בתחומי אוסטריה, לימים בתחומי הרפובליקה הפולנית השנייה). קיבל חינוך מסורתי וכללי נרחב. למד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת וינה ומדעי היהדות בבית המדרש לרבנים בעיר. עבודתו הראשונה נתפרסמה בשנת 1896 על הנושא "לתולדות דון יוסף נשיא" על יסוד תעודות שבארכיון לבוב. הדיסרטציה שלו מטפלת בנושא היסטורי: "על המשטר הארגוני של יהודי פולין למן התקופה הקדומה ועד שנת 1772" (כלומר, עד חלוקת פולין; העבודה נשלמה בשנת 1899). כמלומד צעיר ומבטיח, המשיך שור לפרסם עבודות על תולדות יהודי פולין, ועורר תשומת לב בעולם המחקר. למרות זאת, הוא פנה לשטח מחקרי חדש - המזרח הקדום. לאחר ששימש שש שנים כמורה בבית ספר תיכון וכמורה לדת בסמינר הממשלתי למורים בלבוב, יצא בשנת 1902 לברלין ואחר כך לווינה להשתלם במדעי המזרח. זו הייתה תקופת מפנה בחקר המזרח, ושור החליט להקדיש לו את חייו.

ב-1910 שימש כדוצנט והחל מ-1916 כפרופסור באוניברסיטה בלבוב. הרצה על פילולוגיה שמית והיסטוריה שמית עתיקה. בשנים 1907–1910 פורסמו שלושה כרכים של חיבורו: "התעודות הבבליות מימי השושלת הבבלית הראשונה". עבודה זו הקנתה לו פרסום בינלאומי. עבודתו הגדולה השנייה מטפלת בתעודות החלק האזרחי והפרוצדורה המשפטית הבבלית הקדומה.

בשנת 1922 ירש את מקומו של הרב ד"ר שמואל אברהם פוזננסקי בבית הכנסת טלומצקה בוורשה וכרב ראשי. שור השמיע מעל במה זו דרשות אמיצות על בניין הארץ ועל בעיות לאומיות אחרות. בשנת 1928 נבחר לאקדמיה הפולנית למדעים ובה בשנה ניגש יחד עם חבריו להקמת המכון לחכמת ישראל. במכון הורה תנ"ך, ובלשנות שמית. בשנים 1927–1930 שימש רקטור במכון, ששינה את שמו ל"מכון למדעי היהדות" בוורשה. באותן שנים עסק בניסיון להוציא לאור מהדורה שנייה מעודכנת של הספר אוצר הספרים, אשר חותנו, יעקב בן-יעקב (בנו של עורך המהדורה הראשונה, יצחק אייזיק בן יעקב), עדכן במשך 40 שנה לאחר צאת המהדורה הראשונה. מאמציו לא נשאו פרי וכתב היד אבד בשואה. בשנותיו האחרונות שימש נציג היהודים בסנאט הפולני, והצטיין במלחמתו נגד עלילות אנטישמיות.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה יצא לווהלין, הוא נתפס באוסטרוה על הגבול המזרחי של פולין, ונכלא על ידי הרוסים. שור הועבר לכלא בלוצק ומשם לכלא בלבוב ואז למוסקבה. הוא מת בבית כלא באוזבקיסטן ב-8 ביולי 1941. רעייתו תמר מתה גם היא בשטחי הכיבוש הגרמני.

[ממוזער|[שלט רחוב ברחוב משה שור בשכונת רמות אלון בירושלים.]]
על שמו נקראו מספר רחובות בישראל, חלקם תחת השם "פרופסור שור", בין השאר בערים ירושלים, פתח תקווה וחולון.

## כתביו

## קישורים חיצוניים

* 
* המכון למדעי היהדות בוורשה באתר "דעת"
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים פולנים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים פולנים
קטגוריה:חוקרי יהדות
קטגוריה:חוקרי יהדות מזרח אירופה
קטגוריה:מזרחנים יהודים אוסטרים
קטגוריה:אשורולוגים
קטגוריה:יהודים חברי הסנאט של פולין
קטגוריה:רבנים חברי פרלמנטים
קטגוריה:ורשה: רבנים
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:יהודים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:קורבנות של אנטישמיות
קטגוריה:אישים שמקום קבורתם לא נודע
קטגוריה:ילידי 1874
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1941
קטגוריה:נספים בגולאג
קטגוריה:אישים שנפטרו במעצר
הגם אתה, ברוטוס?

ממוזער|320x320 פיקסלים|דיוקן ברוטוס על מטבע המנציח את רציחתו של קיסר
על פי מחזהו של ויליאם שייקספיר, "**הגם אתה, ברוטוס?**" (בלטינית: **Et tu, Brute?&lrm;**), היו מילותיו של יוליוס קיסר, דיקטטור הרפובליקה הרומית, מיד אחרי שהתנקשו בו קסיוס וברוטוס. לאחר מכן אמר את המילים "מוּת, אֵפוֹא, קֵיסָר!", ומת.

מקורות עתיקים מייחסים לקיסר "מילים אחרונות" אחרות, או שמציינים כי מת בלי לומר דבר. אחת הגרסאות הנפוצות יותר מספרת כי אמר "הגם אתה, בני?" ביוונית (καὶ σὺ τέκνον) בהתייחסו לאחד מרוצחיו, מרקוס יוניוס ברוטוס, אשר לפי שמועות היה בנו מפרשת אהבים שניהל עם אמו סרוויליה קפיאוניס. הפירוש המקובל הוא שהדברים מבטאים את התדהמה ותחושת הבגידה העמוקה שקיסר חש לנוכח העובדה שברוטוס היה בין רוצחיו, אולם ייתכנו פירושים אחרים למילים אלו; ייתכן שהן באו לבטא את הזלזול של קיסר בברוטוס בכך שהוא קורא לו בפטרונות "בני". לפי פירוש אחר, הייתה זו אמרה נפוצה שתוכנה המלא הוא "גם אתה, בני, תדע יום אחד את טעם השלטון", כלומר שגם ברוטוס ימות מוות אלים לאחר שיגיע לפסגת הכוח.

הגרסה הלטינית שלעיל פורסמה על ידי ויליאם שייקספיר, שהשתמש בה במחזהו "יוליוס קיסר".

מילים אלה הפכו לביטוי פופולרי המשמש לרוב את מי שחש נבגד על ידי אדם קרוב.

## ראו גם
* רצח יוליוס קיסר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ביטויים שייקספיריים
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:יוליוס קיסר
אור (סרט)

[שמאל|ממוזער|180px|[דאנה איבגי (מימין) ורונית אלקבץ (משמאל)]]
**"אור"** (**"האוצר שלי"**) הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של קרן ידעיה משנת 2004, עם רונית אלקבץ ודאנה איבגי בתפקידים הראשיים.

הסרט זכה במענק לפיתוח התסריט בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה, וזכה בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר (דאנה איבגי). לאחר מכן השתתף בפסטיבל ירושלים ובפסטיבלים בקולומביה ובאירופה. הסרט זכה בפרסים מיוחדים על משחק ובימוי בפסטיבל סלובקיה, בפסטיבל קאן שבצרפת (פרס מצלמת הזהב), פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים, פרס בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בוולנסיה, פסטיבל ניו יורק ופסטיבל מקסיקו.

## פרטי עלילה
העלילה עוקבת אחר אור (דאנה איבגי), נערה בת 17, תלמידת תיכון בתל אביב, בת לאם זונה בדימוס הנמצאת במצב חלש וקשה (רונית אלקבץ). אור נאבקת לקיים את עצמה ואת אמה, רותי, ברמת חיים מינימלית; היא עובדת כשוטפת כלים במסעדה זולה, ועוסקת במחזור בקבוקי פלסטיק ופחיות עבור שקלים בודדים, תוך כדי ניסיון למנוע מאמה לחזור לעבוד ברחובות. אור, אשר מתפקדת כסוג של הורה עבור אמה, מוצאת לאמה עבודה כמנקת בית, אך אמה שבה באופן קבוע לרחוב, בניסיון לפרנס את הבית ולהחזיר את כבודה כמפרנסת.

חייה של אור הופכים קשים יותר כאשר נאסר עליה להיפגש עם עידו (מישר כהן) בו היא מאוהבת עקב היותה "השפעה רעה".

לבסוף תופסת אור את מקום אמה בניסיון להרחיקה מהרחוב, והופכת לזונה בעצמה.

## שחקנים
* **אור** (דאנה איבגי)
* **רותי** (רונית אלקבץ) – אמה של אור. זונה לשעבר.
* **עידו** (מישר כהן)
* **רחל** (קטיה זימבריס)
* **שמואל** (שמואל אדלמן)

## לקריאה נוספת
* פבלו אוטין, **[[קרחונים בארץ החמסינים]]: הקולנוע הישראלי החדש - שיחות עם במאים**, רסלינג, 2008, הפרק "'אור' - שיחה עם קרן ידעיה", עמ' 117-97
* שולמית אלמוג, **משפט וקולנוע**, הפרק "אור", עמ' 138-128, הוצאת נבו, 2012.

## קישורים חיצוניים

* "אור" באתר חברת "טרנספקס"
* 
* בני בן דוד, על דמותן של גיבורות הסרט אור, **[[מעין (כתב עת)|מערבון]]** 1
* שלומית ליר, אור גנוז: הזנות כתוצר חברתי בסרט "אור", **[[נגה (כתב עת)|נגה]]** 43, 2005
## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:זנות בקולנוע
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:זנות בישראל בתרבות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2004
קטגוריה:סרטי קרן ידעיה
קטגוריה:זוכי פרס וולג'ין
קטגוריה:זוכי פסטיבל הקולנוע ירושלים
לאנגר

**לאנגר** (**Langres**) היא עיר במחוז אוט-מארן שבחבל גראנד אסט בצפון-מזרח צרפת. בשנת 1999 חיו בעיר 9,586 תושבים.

## גאוגרפיה

העיר ממוקמת על צוק אבן גיר המתנשא לגובה של 475 מטר מעל פני הים. היא נמצאת על פרשת המים שבין אגן הנהר סן לבין אגן הנהר רון.

## היסטוריה

העיר נקראת על שם הלינגונים, אחד השבטים הקלטים שהתיישבו בגאליה. הרומאים כבשו את המקום מידי הלינגונים ובנו בו 12 מגדלים, 7 שערים וסוללה לאורך 3.5 ק"מ סביב. יישוב זה היה מקום הצטלבותן של 12 דרכים רומיות. שער ניצחון מן המאה הראשונה לספירה וחפצים שונים במוזיאון לאמנות ולהיסטוריה שבעיר מעידים על קיומה של עיר גאלו-רומית בשם אנדמאנטונום. 

אחרי פלישות השבטים הגרמאנים, העיר שגשגה בימי הביניים, בעיקר בזכות היותה מקום מושבם של בישופים שסמכותם השתרעה על שלוש פרובינציות (היום חבל שמפאן-ארדן וחבל בורגון-פראנש-קונטה). אחדים מבישופים אלה התמנו על ידי הקיסר קרל הגדול כשליחים אימפריאליים. אורבנוס מלאנגר שהיה בישופ במאה ה-4 הגיע למעמד קדוש. במאה התשיעית קיבלו הבישופים את הזכות לטבוע מטבעות, וב- 927, את הזכות למנות את מושלה הצבאי של העיר. לעיתים היו הבישופים דוכסים, שהשתייכו למעמד האצולה הצרפתי. 

במאות הארבע עשרה והחמש עשרה חוזקו הביצורים, והעיר עברה לחסותו של מלך צרפת. בתקופת הרנסאנס חל בעיר שגשוג כלכלי ניכר, והוקמו בניינים רבים שנשארו עומדים על תילם עד ימינו אלה.

## אתרי תיירות

* ניתן לסייר לאורך הסוללה המקיפה את העיר, ולהשקיף על עמק הנהר מארן.
* מגדל נאווארה שהוקם ב- 1521  על ידי פרנסואה הראשון, מלך צרפת.
* השער הגלו-רומי שהוא העתיק שבשבעת שערי חומת העיר.
* קתדרלת מאמס, שנבנתה בין 1150  ו- 1196.
* המוזיאון להיסטוריה ולאמנות המכיל חפצי עתיקות מצריים ומוזאיקה רומאית.

אחד מבניה של העיר היה הפילוסוף דני דידרו, עורכה הראשי של האנציקלופדיה הגדולה, שפסלו מוצב ברחובה הראשי של העיר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:שמפאן-ארדן: ערים
קטגוריה:גראנד אסט: ערים
פלוטוקרטיה

**פְּלוּטוֹקְרַטְיָה** (מיוונית: Ploutos - הון, Kratos - שלטון) או **שלטון בעלי הון** היא שיטת ממשל בלתי דמוקרטית שבה הכוח השלטוני מצוי בידי בעלי ההון. סוג זה של משטר כולל ריכוזיות גבוהה והימצאות השליטה ברוב מוסדות המדינה בידי קבוצה קטנה של האוכלוסייה המשמרת בכך את כוחה הפוליטי והכלכלי. שלטון זה מתאפיין באי שוויון כלכלי גבוה ובאפשרות נמוכה למוביליות חברתית. רעיון זה של שיטת ממשל מופיע לראשונה אצל פילוסופים ביוון העתיקה. כל הרעיון של שלטון ההון עלול להיתמך על ידי המעמדות העשירים בחברה בצורה עקיפה או בחשאיות, אם כי המונח עצמו משמש כמעט תמיד בהקשר שלילי וכגנאי.

## שימוש
המונח משמש בדרך כלל בצורת גנאי וזלזול כדי לתאר או להזהיר מפני מצב פוליטי לא רצוי. לאורך ההיסטוריה, הוגי דעות פוליטיים ומדינאים כמו וינסטון צ'רצ'יל, ההיסטוריון הצרפתי אלקסיס דה טוקוויל, המונרכיסט הספרדי מהמאה ה-19 חואן דונוסו קורטס והבלשן נועם חומסקי גינו את הפלוטוקרטים על ההתעלמות מחובותיהם החברתיים, תוך שימוש ציני בכוחם כדי לשרת את האינטרסים האישיים שלהם שהובילו להגדלת העוני וטיפוח סכסוכים מעמדיים, ולהשחתת החברה בגלל חמדנותם ונהנתנותם.

## דוגמאות היסטוריות
ישנם מספר דוגמאות למדינות פלוטוקרטיות לאורך ההיסטוריה: האימפריה הרומית, כמה ערי-מדינה ביוון העתיקה, קרתגו, רפובליקות הסוחרים של ונציה, פירנצה וג'נובה, וכן האימפריה היפנית טרום מלחמת העולם השנייה (תקופה שכונתה "זאיבצו"). לדעת ההוגה נועם חומסקי והנשיא לשעבר ג'ימי קרטר, ממשל ארצות הברית בתחילת המאה ה-21 דומה לממשל פלוטוקרטי אך בעל הסתייגויות דמוקרטיות.

דוגמה מודרנית אחת לפלוטוקרטיה היא הסיטי של לונדון. לסיטי יש מערכת אלקטורלית ייחודית עבור הממשל המקומי שלה. יותר משני שלישים מהבוחרים אינם תושבים, אלא נציגים של עסקים וגופים אחרים אשר תופסים מקום בעיר, כאשר קולותיהם מופצים על פי מספר העובדים ברשותם. ההצדקה העיקרית להסדר זה היא כי רוב השירותים הניתנים על ידי תאגיד העיר משמשים כעסקים בעיר. למעשה, כ-450 אלף תושבים שאינם תושבים הם אוכלוסיית העיר, שמספרם עולה על 7,000 תושבי העיר.

### ארצות הברית

### לאחר מלחמת העולם השנייה

### רוסיה

דו"ח של הקרדיט סוויס משנת 2013 קבע כי "לרוסיה יש את הרמה הגבוהה ביותר של אי-שוויון בעולם, מלבד מדינות קטנות בקאריביים עם תושבים מיליארדרים".

ברחבי העולם, מיליארדרים "אחראים" קולקטיבית בעבור 1%–2% מכלל עושר משקי הבית, ו-20 המיליארדרים הגדולים בארצות הברית הם הבעלים של 50% מכלל כל העושר ברחבי ארצות הברית. ברוסיה של תחילת המאה ה-21, החזיקו המיליארדרים ב-35% מכלל העושר הארצי, והאוכלוסייה ברוסיה קטנה פי שלושה מזו של ארצות הברית. נכון ל-2018, 26 המיליארדרים העשירים ביותר בעולם החזיקו בהון השווה לזה של 3.5 מיליארד האנשים העניים בעולם, שהם 50% מהאוכלוסייה הכלל עולמית.

## כתעמולה
בתקופת הפשיזם האיטלקי והגרמני, נקראו מדינות מערביות-דמוקרטיות "פלוטוקרטיות" כחלק ממערך התעמולה והז'רגון הפוליטי שמשטרים אלו ייסדו. קריאות אלו רמזו כי מספר מצומצם של אנשים עשירים במיוחד שולט במדינות ומחזיק בהן ככופר.

"פלוטוקרטיה" החליפה את המושגים "דמוקרטיה" ו"קפיטליזם" כקונספט פשיסטי עיקרי להתנגחות פוליטית בארצות הברית ובבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה. עבור הנאצים, המונח היה לעיתים קרובות מילת קוד עבור "היהודים".

## ראו גם
* אוליגרכיה
* אריסטוקרטיה
* אליטיזם
* ריכוזיות
* מריטוקרטיה

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* פלוטוקרטיה, העין השביעית, 17 בפברואר 2013

## הערות שוליים

קטגוריה:שיטות ממשל
קטגוריה:אוליגרכיה
קאדריה

**אל-קאדריה** (בערבית: **القادِريّة**) היא "טריקה"  (בערבית: طريقة - דרך, אורח חיים), כלומר מסדר השייך לזרם הסופי באסלאם. הקאדריה היא אחת ה"טריקות" הוותיקות ביותר. היא נקראת על שמו של עבד אל-קאדר אל-ג'ילאני (1077 - 1166) יליד פרס. 

מסדר זה הוא אחד הנפוצים במסדרים הסופיים בעולם האסלאם, וניתן למצוא אותו בהודו, בנגלדש, פקיסטן, סין, אפגניסטן, טורקיה ,עיראק, סוריה,  תימן, ארץ ישראל,  אינדונזיה ,מדינות הבלקן (בוסניה והרצגובינה, מקדוניה הצפונית, קוסובו), ברוסיה  (צפון קווקז) ובחלקים נרחבים בצפון ,מזרח ובמערב אפריקה.

כמה מהשייח'ים הקאדריים הנודעים הם: שייח' עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, שהוביל את ההתנגדות האלג'יראית לקולינאיליזם הצרפתי, שייח' עוסמאן דאן פודיו, שמאמיניו הפיצו את האסלאם במערב אפריקה והקימו את הח'ליפות של סוקוטו בצפון ניגריה.

הקאדריה לא פיתחה דוקטרינות מחוץ לזרם המרכזי של האסלאם, וחבריה מאמינים בעקרונות היסוד של האסלאם, אך מפרשים אותם באופן מיסטי. כתוצאה מכך, אפילו מתנגדים לסופיות כמו שייח' אבן תיימיה, תלמידו אבן קיים אלג'וזיה ואבן רג'ב אלחנבלי, היו חברים במסדר הקאדרי ושיבחו רבות את שייח' עבד אלקאדר אלג'ילאני.

## קישורים חיצוניים

* “The Qādiriyya Ṭarīqa”, in: Arabic Literature of Africa Online, General Editor John O. Hunwick, R.S. O’Fahey. 
* Trimingham, J. Spencer. **The Sufi Orders in Islam**. Oxford: Clarendon, 1971.
* 
* 

קטגוריה:סופיות
איגוד לשכות המסחר

250px|ממוזער|שמאל|בית לשכת המסחר ברחוב החשמונאים בתל אביב
**איגוד לשכות המסחר** הוא ארגון עסקים ומעסיקים ישראלי הפועל למען קידום האינטרסים העסקיים של חבריו במגזר המסחר והשירותים. הארגון נוסד בשנת 1919. מטרות האיגוד הן קידום המגזר העסקי בישראל, קידום כלכלת שוק ותחרות חופשית, ליברליזציה וגלובליזציה וצמצום מעורבות השלטון בעולם העסקים.
## ארגון
בראש האיגוד עמד מאז 2002 חבר הכנסת לשעבר אוריאל לין בתפקיד נשיא, ולצידו הנהלה מצומצמת הנבחרת מתוך נשיאות בת 22 חברים, על ידי האספה הכללית.

מספר העסקים והארגונים החברים באופן ישיר באיגוד בכל רחבי הארץ הוא כ-5,000, ובאופן עקיף עוד כ-10,000 חברות עסקיות המאוגדות בלשכות המסחר באמצעות הארגונים החברים בו. האיגוד מייצג את חבריו, המשלמים דמי חבר - חברות גדולות, בינוניות וקטנות. במסגרת האיגוד פועלים כיום כ-80 חטיבות ענפיות, המייצגות את כל קשת העסקים בענפי המסחר והשירותים. בכלל זה: מסחר סיטונאי, מסחר קמעונאי, יצוא, יבוא, נדל"ן, שוק ההון, שירותים פיננסיים, תיירות, רפואה פרטית, שירותים עסקיים ועוד.

לאיגוד שיתופי פעולה עם לשכות מסחר מכל רחבי העולם והוא חבר בשורה של ארגונים בינלאומיים, בהם לשכת המסחר הבינלאומית (ICC), ארגון הגג של לשכות המסחר באירופה (EuroChambers), ארגון בינלאומי למנהיגים צעירים וליזמים (JCI) והארגון הבינלאומי לעסקים קטנים (ISBC).

האיגוד פועל לקידום קשרים עסקיים של חבריו בתחומי הייצוא והייבוא עם גורמים מקבילים בחו"ל, ומסייע להם באיתור שווקים חדשים, הזדמנויות עסקיות, מכרזים מקומיים ובינלאומיים וייצוג בתערוכות וכנסים. האיגוד מארח מדי שנה משלחות סחר ואורחים רשמיים מחו"ל ומארגן משלחות סחר מישראל לחו"ל. הוא גם מפעיל את פורום הנציגים הזרים הרשמיים בישראל, בו חברים שגרירים זרים ונספחים כלכליים ומסחריים המוצבים בישראל. במקביל, עוסק הארגון גם בסלילת נתיבים עסקיים למדינות אשר לישראל אין עמן יחסים דיפלומטיים.

האיגוד נאבק נגד רגולציית יתר, כגון חובת סימון מחירים והחוק המאפשר ביטול עסקה בתוך 48 שעות.

מרכז איגוד לשכות המסחר ברחוב החשמונאים בתל אביב, ובמקביל ישנן לשכות מסחר נפרדות בירושלים, בחיפה, בבאר שבע ועוד. החל משנת 2010 במסגרת האיגוד פועל איגוד הפנסיה הישראלי.

בינואר 2013 פורסם כי האיגוד מגבש הצעת חוק שתגביל את סמכות בית הדין לעבודה. על פי ההצעה לא יוכל בית הדין לקבוע הלכות כגון זו הקובעת שאין למעסיק זכות להביע דעה על התאגדות עובדיו.

## נשיאי האיגוד

## ראו גם
*לשכת המסחר הבינלאומית
*התאחדות התעשיינים בישראל

## קישורים חיצוניים
* איגוד לשכות המסחר - אתר רשמי
* דף הפייסבוק - **לשכת המסחר תל אביב והמרכז**
* אתר - '''המכללה העסקית''' של **איגוד לשכת המסחר**
* אתר - '''המוסד הישראלי לבוררות עסקית''', מיסודו של **איגוד לשכות המסחר**
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארגוני מעסיקים בישראל
נדנדה תלויה

[ממוזער|שמאל|250px|"הנדנדה" - ציור של [יוהאן ארדמן הומל  (1823)]]
ממוזער|250px|ילדי קיבוץ נוה אילן על נדנדה תלויה ארוכה
[ממוזער|250px|ילדי [גבעת ברנר הראשונים בחצר גן הילדים]]
**נדנדה תלויה** היא נדנדה שמורכבת ממושב התלוי על מוט אופקי באמצעות חבלים, שלשלאות או מוטות, המחוברים לצידיו.

עקרון הפעולה הפיזיקלי של נדנדה תלויה הוא כשל מטוטלת.
אולם נדנדה תלויה אינה מטוטלת פשוטה, מהירות ומסלול תנועתה מושפעים גם מכך שהמפעילים אינם נייחים ואינם מפעילים כוח קבוע בכיוון קבוע.

## שימושים
### נדנדה תלויה כרהיט
בנדנדות תלויות המשמשות כרהיט גינה המושב לרוב מרופד, דמוי ספה. לנדנדות כאלו שלד מתכת, פלסטיק או עץ, עליו תלוי המושב באמצעות מוטות. רהיט זה קיים בגדלים שונים, לרוב מאפשר ישיבה של שנים או שלושה מתנדנדים זה לצד זה. לעיתים הנדנדה מחופה בגגון בד התואם את דוגמת ריפוד המושב.

### נדנדה תלויה בקרקס

טרפז בקרקס, המשמש אקרובטים.

### נדנדה תלויה כמתקן שעשועים
[ממוזער|ציור של נדנדה תלויה כמתקן שעשועים על [מיגונית באור יהודה במהלך מלחמת חרבות ברזל]]

ישנן תצורות רבות של נדנדות תלויות המשמשות כמתקן שעשועים. עבור מתנדנד יחיד, התצורה המינימליסטית כוללת כמושב לוח עץ, פלסטיק, מתכת או אף צמיג מכונית. בתצורה מאובזרת יותר, המושב הוא דמוי כסא, כולל גם משענת גב, ולעיתים ידיות.

נדנדות תלויות לשני משתמשים או יותר בנויות כשני כיסאות הפונים זה לזה. הקטנות שבהן מאפשרות ישיבה של שני מתנדנדים זה מול זה. בגדולות יותר המושבים הם ספסלים וכך עשויה הנדנדה להכיל ארבעה או שישה מתנדנדים.

בגני שעשועים נדנדה תלויה מקובעת למתקן, שעשוי להכיל מספר נדנדות תלויות, לעיתים מסוגים שונים (ליחיד, למספר משתמשים, לפעוטות), וכן עשוי להיות משולב במתקני משחק אחרים (כגון מתקני טיפוס ומגלשות).

לשימוש ביתי קיימות נדנדות המקובעות למסגרת ניידת, וכן נדנדות שיש לתלות אותן, למשל מענף של עץ.

#### הפעלת נדנדת משחק תלויה
* המתנדנד יכול להפעיל את הנדנדה על ידי תנועות גוף מתואמות. כשהנדנדה עולה החלק העליון של הגוף מוטה לאחור והרגליים מורמות מעלה, וכשהנדנדה יורדת, החלק הקדמי של הגוף נוטה קדימה והרגליים מקופלות בברכיים, כך שכפות הרגלים נמצאות תחת מושב הנדנדה.
* ניתן להפעיל את הנדנדה בעמידה על המושב באופן דומה - הגוף מוטה אחורה כשהנדנדה עולה, וקדימה כשהיא יורדת.
* הפעלה מבחוץ, על ידי אדם הניצב מאחורי הנדנדה ודוחף אותה קדימה ומעלה. ניתן גם לעמוד לפני הנדנדה ולדחוף אותה אחורה. כך נוהגים לעיתים הורים לפעוטות המעוניינים בקשר עין עם הפעוט כשהוא מתנדנד.
* לחלק מהנדנדות הביתיות הפעלה חשמלית.

#### בטיחות
נפילה מנדנדה עלולה לגרום לפציעות חמורות ואף מוות. נפילות עלולות להיגרם כאשר המתנדנד אינו אוחז בחבלי בנדנדה בהיותה בתנועה או מנסה לרדת ממנה לפני שעצרה.

ממוזער|שמאל|200px|נדנדה תלויה לפעוטות
כדי להקטין את הפגיעה במקרה של נפילה, מוצבות לרוב נדנדות על משטח בולם זעזועים כגון חול, חצץ, טוף, דשא וגומי. גומי הוא המשטח האידיאלי, שכן דשא אינו מומלץ כבולם זעזועים, חצץ וטוף מהווים סכנת חנק לפעוטות וחול מתאים למטרה זו רק אם עומקו 30 סנטימטרים לפחות.

בנדנדות תלויות המיועדות לפעוטות המושב מוקף מעקה, והחיבור ביניהם מותיר פתחים לרגליים. מבנה זה מיועד למנוע החלקת הילד מהנדנדה. לעיתים מצויד המושב בחגורת בטיחות, במקום המעקה או בנוסף לו.

## נדנדה תלויה באמנות
### בספרות
המשוררת פניה ברגשטיין כתבה את השיר "נדנדה" המתאר את רגשותיה של ילדה המתנדנדת בה "עלֹה עולה" ו"ירוד יורדת".

## ראו גם
* נדנדה מאוזנת

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתקני שעשועים
קטגוריה:ריהוט
תלויה
צאפריים

ה**צאפריים** (ערבית: **صفريين**, תעתיק: צפריין) הייתה כת אסלאמית במאות ה-7 וה-8, וחלק מהח'וארג'. הם הקימו את "מדינת מידְראר" בסיג'ילמסה (דרום מערבית לפאס במרוקו של היום).

בתלמסאן, תוניסיה, הבאנו איפרן היו ברברים צאפריים שהתנגדו לשלטון הח'ליפויות אומייה, העבאסית והפאטמית, בעיקר בתנועות התנגדות שהובלו על ידי אבו קוררה (המאה ה-8) ואבו יזיד.

מקור השושלת הוא בזיאד בן אצפר, אך מקורות שונים מציעים אבות מייסדים אחרים.

הצאפריים האמינו כי הסורה ה-12 בקוראן לא נאמרה מפי מוחמד, כיוון שהיא עוסקת במעשי אהבים.

הח'וראג' התפרק לקבוצות נפרדות כמו הצאפריים, אזארקה, באחאסייה, אג'ארדי, א-נג'דאת ואיבאדיה. רק האיבאדיה ממשיך להתקיים בימינו.

## הערות שוליים

קטגוריה:ח'וארג'
קטניה (עיר)

**קטניה** (באיטלקית: , בצרפתית: **Catane**) היא עיר נמל בסיציליה, איטליה.

קטניה היא בירת נפת קטניה, מתגוררים בה כ-290,000 תושבים והיא השנייה בגודלה בסיציליה לאחר פלרמו. קטניה שוכנת לחופי מפרץ קטניה ולרגלי הר הגעש אטנה ובעבר נפגעה על ידיו מספר פעמים, למשל בשנת 1669. בשנת 1693 נהרסה העיר ברעידת אדמה ונבנתה כמעט מחדש.

## היסטוריה

שמה של העיר נגזר משם שבט היוונים "קאטאנה" (Κατάνη) (Katánē)
שמשמעה "(Αἴτνη (Aítnē".
קטניה נוסדה בשנת 729 לפני הספירה על ידי היוונים מאֶוּבּוֹיָה.

ב-11 בינואר 1693 נהרסה קטניה ברעידת אדמה בה נהרגו 18,000 נפשות ונהרסו מעל 85% מהעיר (ראו: רעידת האדמה בסיציליה 1693 ). לאחר רעידת האדמה נבנתה העיר מחדש בסגנון הבארוק לפי תוכניותיו של אנטוניו אמטו (Antonio Amato) שהיה אדריכל של מסינה, מגדולי אמני המנייריזם. אנטוניו אמטו תכנן כנסיות רבות, למשל מנזר בנדטינים (Monastero Benedettini), כמו גם וילות וארמונות, למשל ארמון ביסקרי (Palazzo Biscari).

## אתרים בעלי חשיבות
#### מבנים וארמונות בקטניה
* ארמון הישועים (*Collegio dei gesuiti*)
* פאלאצו דיי אלפאנטי, מילולית: "ארמון הפילים" (*Palazzo degli Elefanti*)
* בית המשפט (*Palazzo di Giustizia*)
* ארמון בית הספר לכמרים (*Palazzo del Seminario dei Chierici*)
* פאלאצו מצונה – ארמון שהוקם בשנים 1902–1904.
* פאלאצו מרנו ג'ופרידה – ארמון שהוקם בשנים 1906–1907.
* ארמון ביסקארי (*Palazzo Biscari*)
* ארמון טוסקנה (*Palazzo del Toscano*)
* ארמון רבורדונה (*Palazzo Reburdone*)
* האוניברסיטה (*Palazzo dell'Università di Catania*)
* ארמון סן ג'וליאנו (*Palazzo San Giuliano*)
* מנזר בנדטינים (*Monastero Benedettini*)

#### כנסיות בקטניה
* קתדרלת קטניה סנט אגטה (*Cattedrale Sant'Agata*)
* סן דומניקו (*San Domenico*)
* סן בנדטו (*San Benedetto*)
* קולג'טה (*Collegiata*)
* סנט אגטה פורנצ'י (*Sant'Agata alla Fornace*)
* סן פרנצ'יסקו אימקולטה (*San Francesco all' Immacolata*)
* סן פרנצ'יסקו בורג'יו (*San Francesco Borgia*)
* סן ניקולו (*San Nicolo*)

#### תיאטראות
* תיאטרו מאסימו בליני – בית אופרה ותיאטרון שהוקם בשנים 1888–1890.
* תיאטרון סנג'ורג'י – בית אופרה ותיאטרון בקטניה.

## אקלים
האקלים בקטניה הוא אקלים ים תיכוני. הקיץ חם ויבש וטמפרטורת השיא בו מגיעה ל-C° 40 ויותר מספר פעמים בשנה. מרבית המשקעים (כ-500 מ"מ בשנה בממוצע) יורדים בחורף, בין החודשים אוקטובר למרץ. הר אתנה חוסם את הרוחות הצפוניות הקרות ולכן שלג הוא אירוע נדיר בקטניה, על אף שהטמפרטורה בחורף יכולה לרדת אל מתחת ל-C° 0.

## יהודי קטניה

בקטניה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית.

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 
ימין|200px|ממוזער|ארמון ביסקרי
200px|שמאל|ממוזער|קתדרלת קטניה סנט אגטה
* 

*
קטגוריה:איטליה: ערי נמל
קטגוריה:סיציליה: ערים
קטגוריה:איטליה: ערי חוף
קטגוריה:איטליה: אתרים ארכאולוגיים מתקופת יוון העתיקה
קטגוריה:ערים שנהרסו על ידי רעידת אדמה
קטגוריה:יישובים שהוקמו באלף ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:הים היוני: ערי נמל
תומאס שיפרס

**תומאס שיפרס** (באנגלית: **Thomas Schippers**; 9 במרץ 1930 – 16 בדצמבר 1977) היה מנצח תזמורת אמריקאי חשוב ונגן עוגב. הוא נהנה מהערכה גבוהה על עבודתו האופראית.

## קורות חייו
שיפרס נולד בקאלאמאזו, מישיגן. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל 4. בגיל 14 ניגן בעוגב בכנסייה. הוא למד במכון קרטיס למוזיקה ובג'וליארד. הופעת הבכורה שלו כמנצח הייתה בגיל 21 באופרה של ניו יורק ובמטרופוליטן אופרה בגיל 23. הוא ניצח על הופעות בכורה עולמית של מוזיקה מאת ג'אן קרלו מנוטי וסמואל בארבר, שהיום היא נודעת ברבים. הוא ניצח בכל בתי האופרה הגדולים בארצות הברית ובאירופה, ביניהם המטרופוליטן ולה סקאלה, וייסד את פסטיבל ספולטו האיטלקי יחד עם מנוטי.

שיפרס ניצח בקביעות על הפילהרמונית של ניו יורק ועל התזמורת הסימפונית של שיקגו, וגם הקליט אתן, אבל בשנת 1970 קיבל עליו משרה תזמורתית מלאה עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי, שם החליף את קודמו במטרופוליטן אופרה, מקס רודולף. אחרי שערך כמה הקלטות עם התזמורת ובנה את שמה כתזמורת בינלאומית, נקטעה הקריירה שלו באופן טראגי במוות פתאומי מסרטן ריאות, בשנת 1977, כשהיה בן 47. הוא הקליט אופרות רבות בתקופת חייו, והקלטות חיות מהופעותיו יוצאות בהדרגה למכירה על גבי תקליטורים.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מישיגן
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:נגני עוגב אמריקאים
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרי מכון קרטיס למוזיקה
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: מוזיקאים
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1977
מדליית אלברט איינשטיין

[שמאל|ממוזער|200px|[אלברט איינשטיין, האדם שעל שמו נקרא הפרס]]**מדליית אלברט איינשטיין** מהווה פרס הניתן על ידי קהילת אלברט איינשטיין בברן. החל מ-1979, הפרס ניתן לאנשים אשר "הציעו שירותים נרחבים" ביחס לאלברט איינשטיין – פיזיקאי יהודי יליד גרמניה שהוא מגדולי הפיזיקאים בכל הזמנים, בכל שנה.

סביב הענקת הפרס בשנת 1993 הייתה תרעומת גדולה מצד הקהילה המדעית שכן מקס פליקיגר הוא מייסד קהילת אלברט איינשטיין בברן.

## מקבלי הפרס
* 1979 - סטיבן הוקינג
* 1982 - פרידריך ואהלן
* 1983 - הרמן בונדי
* 1984 - ויקטור וייסקופף
* 1985 - אדוארד ויטן
* 1986 - רודולף מוזבאוור
* 1987 - ג'ין הרש
* 1988 - ג'ון ארצ'יבלד וילר
* 1989 - מרקוס פיירץ
* 1990 - רוג'ר פנרוז
* 1991 - ג'וזף הוטון טיילור
* 1992 - פיטר ברגמן
* 1993 - מקס פליקיגר, אדולף מישל
* 1994 - איווין שפירו
* 1995 - צ'ן-נינג יאנג
* 1996 - ת'ינבאולט דאמור
* 1998 - קלוד ניקולייה
* 1999 - פרידריך הירצברוך
* 2000 - גוסטב טאמאן
* 2001 - יוהנס גייס, יוברט ריבס
* 2003 - ג'ורג' סמוט
* 2004 - מישל מאיור
* 2005 - מארי גל-מאן
* 2006 - גבריאל ונציאנו
* 2007 - ריינהרד גנצל
* 2008 - בנו אקמן
* 2009 - קיפ תורן
* 2010 - הרמן ניקולאי
* 2011 - סול פרלמוטר, אדם ריס
* 2012 - אלן אספה
* 2013 - רוי קר
* 2014 - טום קיבל
* 2015 - סטנלי דזר, צ'ארלס מיסנר
* 2016 - אלכסיי סמירנוב
* 2017 - ארגון LIGO וארגון VIRGO  המשתפים פעולה בתצפיות גלי כבידה
* 2018 - חואן מרטין מלדסנה
* 2019 - קליפורד מרטין ויל
* 2020 - פרויקט טלסקופ אופק האירועים (EHT)
* 2023 - לוק בלאנשט
* 2024 - גאורגי אפסטתיו
* 2025 - רוברט וולד

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר הבית של קהילת אלברט איינשטיין בברן.

קטגוריה:הנצחת אלברט איינשטיין
קטגוריה:פרסים שווייצריים
אלברט איינשטיין
*
מצודות אוסישקין

שמאל|ממוזער|350px|סיור מאובטח היטב לפני העלייה למצודות אוסישקין, 1939, ארכיון ההגנה

**מצודות אוסישקין** הן גוש התיישבות שהוקם באצבע הגליל בזמן מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט.

## שם
מנחם אוסישקין, יו"ר הקרן הקיימת לישראל שעוד בחייו פעל להנצחת שמו, דרש שכל היישובים ייקראו מצודות אוסישקין. אולם אנשי היישובים ורבים אחרים בציבור העדיפו שמות אחרים, כמו דן ודפנה ההיסטוריים.

זכר לשמות המקוריים של היישובים נשמר בשם 'צומת המצודות' בפאתי קריית שמונה.

## הקמה
קבוצת היישובים הוקמה על פי חזונו של מנחם אוסישקין שביקש ליישב את השטח שנרכש באצבע הגליל בפסיפס של יישובים שייצגו את כלל הזרמים של התנועה הציונית. התוכנית הייתה להקים במקום שישה יישובים. אוסישקין ביקש שהיישובים ייקראו על שמו, מצודות אוסישקין.

ב-4 במאי 1939 הוקמו שני היישובים הראשונים, קיבוץ דפנה של הקיבוץ המאוחד, שנודע כ"מצודת אוסישקין א'", וקיבוץ דן של הקיבוץ הארצי, שנודע כ"מצודת אוסישקין ב'". איתם עלה על הקרקע גרעין "משק משותף" של תנועת המושבים, אשר בינואר 1940 עבר למקום סמוך ומאפריל 1941 נודע כמושב בית הלל. למרות מיקומו באזור של מצודות אוסישקין, לא תמיד הוא נחשב כאחת המצודות. בינואר-פברואר 1940 עלה על הקרקע המושב שאר ישוב של הנוער הציוני, שנודע כ"מצודת אוסישקין ג'". באוקטובר 1944 הקימו אנשי ארגון ירושלים של הפועל המזרחי את נחלים, שנודע כ"מצודת אוסישקין ד'". לאחר מלחמת ששת הימים הוקם קיבוץ שניר כהיאחזות נח"ל, במקום שיועד למצודת אוסישקין ו'.

## מחלוקות
סביב חלוקת האדמות בין היישובים נודעו מספר סכסוכים, בגלל מחסור בקרקע והתנגדות להטרוגניות שנכפתה בתוכנית אוסישקין.

עוד בטרם העלייה על הקרקע תנועת המושבים טענה שקופחה בהקצאת הקרקע ושהובטח לה אחד מן האתרים הסמוכים לגבול ועתירי המים שנמסרו לדן ודפנה. התנועה טענה שהיחס אל ארגוניה מקפח כיוון שאינם נחשבים "חלוציים" דיים. ערב העלייה לקרקע ארגנו מנהיגי התנועה ובמיוחד שמואל דיין עליה בכוח של ארגון משק משותף, לאחר שקברניטי העלייה לקרקע ניסו להעלים את המועד המדויק של העלייה. כדי לפתור את המחלוקת פוצלו חברי משק משותף בין דן ודפנה וכך חיו במשך חצי שנה, עד שהקצו עבורם אתר נפרד.

למרות שבפברואר 1942 דרשו אנשי קיבוץ דן להקים יישובים חדשים באזור, הם הביעו התנגדות באמצע שנת 1943 להתיישבות אנשי ארגון ירושלים הדתי במקום, בטענה שהקרקעות המיועדים ליישוב החדש, הם חלק בלתי נפרד מקיבוץ דפנה אשר אין לו מספיק קרקעות משלו. לטענת אנשי היישובים הקיימים, הושגה הסכמה בעל פה עם אנשי ארגון ירושלים שהם יוותרו על ההתיישבות במקום. היישובים הקיימים הזהירו את אנשי ארגון ירושלים שינקטו באמצעים בלתי נעימים אם יעזו לעלות למקום, ואכן במשך השנים הם החרימו את המקום במטרה להביא לנטישתם, כפי שאכן אירע במהלך מלחמת העצמאות.

ארגון טלמון להתיישבות של יהודי תימן טען ששטח הקרקע עליו עלה ארגון ירושלים הובטח לו במסגרת הרצון להעניק מקום במצודות לכל עדות ישראל, ותארו את עליית ארגון ירושלים על הקרקע במילים: "המוסדות המיישבים התמהמהו משום מה לתת לארגון לעלות על השטח הזה ובינתיים בא ארגון ירושלים של הפועל המזרחי וזכה במה שזכה ואיך שזכה".

## קישורים חיצוניים
*  יומני כרמל, "הקמת מצודת אוסישקין"
* בצלאל עמיקם, מצודתך מנחם מצודתנו!, באתר הארכיון הציוני, 22 בינואר 2025
*  אבשלום קור, באופן מילולי: שאר ישוב באצבע הגליל, גלי צה"ל, 30 במרץ 2025

## הערות שוליים

קטגוריה:ציונות: היסטוריה
קטגוריה:הגליל
קטגוריה:המרד הערבי הגדול
קטגוריה:המאורעות
קטגוריה:התיישבות בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:1939 בארץ ישראל
קטגוריה:הנצחת מנחם אוסישקין
גונדולה

[250px|שמאל|ממוזער|גונדולות ב[התעלה הגדולה (ונציה)|תעלה הגדולה בוונציה.]]
**גונדולה** (באיטלקית: **Gondola**) היא סירה מסורתית צרה וארוכה עשויה עץ, המאפיינת את ונציה ומשמשת כאחד מכלי התחבורה הנפוצים ביותר בתעלותיה המלאות מים שאינן מאפשרות תנועה בכלי רכב יבשתיים. הגונדולה מונעת על ידי חתירה במשוט יחיד וארוך המחובר אל אחורי הסירה. לעיתים נמתחת מעל הגונדולה יריעת בד או פלסטיק המגנה על הנוסעים מפני חום, קור או גשם. חוק מסורתי בוונציה קובע כי על הגונדולות להיות צבועות בגווני שחור, ולרוב הן אכן צבועות בצבע זה.

## היסטוריה

זה מאות שנים שהגונדולה מהווה את אמצעי התחבורה הנפוץ ביותר בוונציה, והיא עודנה משמשת כיום כעין מעבורת או מונית (המינוח המקובל באיטלקית למונית-גונדולה הוא "traghetto"), בעיקר ככלי מעבר בין תעלות ורחובות שונים. במהלך המאה ה-18 היו בוונציה כמה אלפי גונדולות. נכון ל ישנן רק כמה מאות, שרובן מושכרות לתיירים וחלק קטן מהן בשימוש פרטי או משמשות כמונית שירות עבור תושבי ונציה. עד סביבות סוף המאה ה-19 היו הגונדולות נפוצות מאוד בוונציה, אולם מאז החל מספרן לרדת עקב שימוש בסירות מנוע. כיום שטים בגונדולה לעיתים קרובות לאו דווקא תושבי ונציה החפצים להגיע מנקודה מסוימת לאחרת אלא תיירים הרוצים להתרשם בדרך זו מיופיין של תעלות ונציה.

## גונדולייר

את הגונדולה משיט אדם שזהו עיסוקו הבלעדי - הגונדולייר. הגונדולייר עומד באחורי הסירה, דוחף ומושך את המשוט היחיד. מקצוע זה הוא באופן מסורתי מקצוע גברי, ולראשונה הוסמכה אישה לתפקיד זה בשנת 2010. פעמים רבות מבדר הגונדולייר את הנוסעים ושר להם שירים או סיפורים עממיים לפי קצב החתירה. שירים כגון אלו מכונים ברקרולה. מקצוע הגונדולייר הוא מקצוע נחשב מאוד, וקיים איגוד גונדוליירים. בגלל חשיבות המקצוע וייחוד הפעילות בוונציה, מחיר השייט בגונדולה גבוה.

לגונדוליירים קוד לבוש המבליט את נוכחותם, הכולל חולצת פסים עם פסים אופקיים שחורים-לבנים או אדומים-לבנים, מכנסיים כהים, נעליים שחורות נוחות לעמידה ממושכת על הסירה, כובע קש שטוח עם סרט צבעוני, אדום או כחול, בהתאם לסגנון ולרובע שבו פועל הגונדולייר.

## בנייה

בעבר הייתה מלאכת בניית הגונדולות אומנות קשה שעברה מדור לדור בתוך המשפחה. הבנייה ארכה מספר שבועות וכללה מספר שלבים, ביניהם חיתוך חומר הגלם, שיופו, צביעתו וגילופו. פעמים רבות גולף חרטום הגונדולה בצורות מיוחדות. כיום, עם התפתחות הטכנולוגיה, רבות מן הגונדולות כבר אינן מיוצרות ביד אלא בבתי חרושת, אולם ישנם עדיין בתי מלאכה הבונים גונדולות בצורה המסורתית.

## שימושים נוספים במונח

המונח "גונדולה" משמש גם לתיאור תאי נוסעים במערכות היסע אחרות, הנפוצים שבהם:
* מעלית גונדולה - סוג של רכבלים הכוללים קרונות הסעה הנקראים "גונדולות".
* תא הנוסעים בכדור פורח.
* במפציצים ישָנים, תאים ששימשו לאיש צוות (כמקלען או כוון הפצצה) ונתלו מתחת לגחון המטוס.
* התקן ההסעה בגשרים תלויים.

## ראו גם

* מונית נהר

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סוגי כלי שיט
קטגוריה:סירות
קטגוריה:ונציה: תחבורה
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
קטגוריה:אמצעי הסעה לא ממונעים
חדש אסור מן התורה

**חדש אסור מן התורה** (במקור: "החדש אסור מן התורה בכל מקום") הוא משפט מה, שהפך בפי החת"ם סופר למטבע לשון מושאל שביטא את התנגדותו לשינוי במנהגים בכלל ואת מאבקו בכוחות הפרוגרסיביים (משכילים רדיקלים, רבנים פתוחים, רפורמים מוקדמים וכדומה) בימיו. בעקבות זאת הפך המושג לסמל של חוסר האמון במודרניות, בעיקר בקרב חוגים שמרנים ביהדות האורתודוקסית.

המשמעות המקורית של הביטוי קשורה ל"איסור חדש": דהיינו האיסור לאכול מן התבואה החדשה לפני הנפת העומר בפסח. על כך אומרת הגמרא שאיסור זה מן התורה - מדאורייתא, בכל מקום בעולם ואינו מוגבל לארץ ישראל כמצוות אחרות הנוגעות לצומח, "החדש אסור מן התורה בכל מקום".

החת"ם סופר וממשיכיו השתמשו במילים אלו של הגמרא כדי לבטא את התנגדותם לשינויים וחדשנות במנהגי היהדות המסורתית, או באורחות החיים בכלל, בין לכוונות להקל ובין לכוונות להחמיר. הבסיס לתפיסה זו היא הרעיון כי התורה נצחית; כלומר מתאימה באותה מידה לפני אלפי שנים והיום, ואין צורך לערוך בה חידושים. ההקשר שבו טבע החת"ם סופר את הביטוי הוא מלחמתו בתנועת ההשכלה ובראשוני הרפורמים שהתפשטו בזמנו במרכז אירופה.

במאות האחרונות, משתמשים שמרנים חרדים בביטוי במובן הרחב ביותר שלו, כדי להביע את מורת רוחם כנגד כל חידוש, התפתחות טכנולוגית או מודרניות במנהגי היהדות או באורח חייהם הישן.

האימרה מציגה התנגדות מוחלטת לאימרה אחרת "ישן מפני חדש תוציאו" (ספר ויקרא, פרק כו, פסוק י) ובכך מציגה סתירה פנימית המעוררת מחלוקת בין הצדדים השונים המפרשים את היהדות.

## לקריאה נוספת
* משה סמט, **החדש אסור מן התורה - פרקים בתולדות האורתודוקסיה**, הוצאת מרכז דינור והוצאת כרמל, 2005.

## קישורים חיצוניים
* משה סמט, תגובת ההלכה על המודרניזציה, באתר "דעת"
* מתוך האנציקלופדיה ההלכתית רפואית בעריכת פרופ אברהם שטינברג, היחס העקרוני האמוני/השקפתי, מוסרי/התנהגותי והלכתי/משפטי לחידושים מדעיים

## הערות שוליים

קטגוריה:יהדות חרדית
קטגוריה:אמרות כנף
קטגוריה:החתם סופר
התחלה נוראה

**התחלה נוראה** (באנגלית: **The Bad Beginning**) הוא הספר הראשון מתוך סדרת הספרים סדרה של צרות, מאת למוני סניקט (דניאל הנדלר). הספר יצא לאור ב-30 בספטמבר 1999. בשנת 2004 יצא הסרט סדרה של צרות, המבוסס על ספר זה ושני הבאים אחריו בסדרה.

## עלילה
בתחילת הספר, נמצאים האחים ויולט, קלאוס וסאני בודלר בחוף הים, כשהם פוגשים בחבר של הוריהם, מר פו, המספר להם שהוריהם מתו בשריפה שכילתה את ביתם וכל רכושם. בהיעדר קרוב משפחה לגור איתו, הילדים נשלחים לחיות עם הרוזן אולף, קרוב משפחה רחוק.

לאולף יש שכנה, שופטת במקצועה, שנקראת השופטת סטראוס. יש לה בית יפה עם ספרייה גדולה והיא מתנהגת בצורה יפה מאוד לילדי בודלר - עוזרת להם להכין ארוחה לעוזריו של אולף ומרשה להם לקחת ספרים מספרייתה ולהתארח אצלה.

אולף מתגלה כאיש חמדן ששואף להשיג את הירושה העצומה של משפחת בודלר. הוא מזניח את הילדים ומכריח אותם לבצע משימות רבות וקשות.
לאחר זמן מה הילדים הולכים לספר על זה למר פו. מר פו מסביר להם שעל פי החוק אולף יכול לגדל אותם בכל דרך שירצה.

בחלק אחד של הספר מתבקשים הילדים להכין ארוחה לאולף ולצוות שלו. הם מחליטים להכין ספגטי ברוטב, דבר שלא מרצה את אולף, אך כך הם יכולים להכיר את עוזריו האיומים : איש בעל קרסים במקום ידיים, איש שנראה לא גבר ולא אישה, גבר קירח עם אף ארוך ושתי נשים עם אבקה לבנה על פניהם.

לאחר מכן אולף מתנצל בפניהם. הוא מודיע לילדים שהוא מעלה מחזה חדש "הנישואים הנפלאים". הוא רוצה שוויולט תשחק את תפקיד הכלה בעוד הוא משחק בתפקיד החתן, ומספר להם שהשופטת סטראוס תגלם את השופטת שמחתנת את בני-הזוג.

באחד הימים לאחר מכן שהו האחים בביתה של השופטת סטראוס וקראו ספרים. כשהגיע האיש בעל ידי הקרסים, עוזרו של אולף, לקחתם, הספיק קלאוס להגניב עמו ספר העוסק בחוקי הנישואין. קלאוס קורא את הספר כל הלילה, ומגלה את תוכניתו של אולף. אולף מתכנן להתחתן עם ויולט דרך המחזה - מפני שעל פי חוק ויולט, בת ה 14, יכולה להתחתן באישור האפוטרופוס שלה. הוא גם מגלה שהכלה חייבת לחתום בכתב ידיה.
קלאוס סיפר לויולט על תוכניותיו של הרוזן, אך שהלכו אליו הוא הודיע כי חטף את סאני וכי יהרוג אותה במידה וויולט לא תשתף עמו פעולה. המחזה מתחיל, וברגע שאולף מודיע שוויולט והוא באמת נשואים, המחזה נעצר באמצע. 
ברגע שסאני חוזרת בבטחה משביו של אולף, ויולט חוזרת לבמה ומודיעה שהיא ימנית, אך חתמה עם ידה השמאלית - מה שאומר שהנישואים מבוטלים.
הרוזן אולף בורח, ולילדים שוב אין אפוטרופוס. השופטת סטראוס אומרת שהיא רוצה להיות האפוטרופוסית שלהם, אך מר פו מתערב ואומר שהאופוטרופוס חייב להיות קרוב-משפחה. הם עוזבים את השופטת ונוסעים עם מר פו לבנק כדי לחפש אפוטרופוס חדש.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:סדרה של צרות
קטגוריה:ספרי 1999
אלטא פייגא טייטלבוים

שמאל|ממוזער|250px|הרבנית טייטלבוים ב-1965
הרבנית **אלטא פייגא טייטלבוים** (ל' בניסן ה'תרע"ב, 17 באפריל 1912 – י"א בסיוון תשס"א, 2 ביוני 2001) הייתה אשתו השנייה של האדמו"ר יואל טייטלבוים מסאטמר. נולדה לרב אביגדור שפירא, האדמו"ר מצ'נסטוחוב שבפולין, נצר למשפחת המגיד מקוז'ניץ, ולגיטל, צאצאית של האדמו"ר קלונימוס קלמן הלוי מקרקא.

אלטא נישאה לאדמו"ר בי"ג אלול תרצ"ז (20 באוגוסט 1937), כשנה וחצי לאחר פטירת אשתו הראשונה בה' בשבט תרצ"ו (29 בינואר 1936). טקס הנישואין התקיים בעיר טשעבין שבגליציה. הפרש הגילאים הגבוה בינה לבין בעלה והיותה מבוגרת מבתו חיה רייזל בכעשר שנים בלבד, גרמו למתיחות בין השתיים. כשצורף בעלה האדמו"ר לרכבת קסטנר, הוכנסה אף היא לרשימה וניצלה עם נוסעי הרכבת.

נודעה כאישה חזקה, ולאחר השואה השפיעה רבות על החסידות ומוסדותיה. היא נטלה חלק פעיל בהקמתם, ביסוסם וגיוס כספים למענם. לאחר פטירתו של בעלה התנגדה למינויו של אחיינו רבי משה טייטלבוים לאדמו"ר. פינתה את ביתה הצמוד לבית המדרש של החסידות בקריית יואל שבעיירה מונרו עבור בית מדרש של פורשי החסידות המכנים עצמם בני יואל, שהיו קשורים אליה.

טייטלבוים ניהלה קרנות צדקה וחסד. כמה מוסדות תורה בארצות הברית ובישראל המקורבים לחוגי העדה החרדית ונטורי קרתא קרויים על שמה.

נפטרה בי"א בסיוון תשס"א, 2 ביוני 2001, לאחר מחלה ונקברה במונרו סמוך לקבר בעלה. לא השאירה אחריה צאצאים.

## קישורים חיצוניים
***[http://www.nytimes.com/2001/06/13/nyregion/faiga-teitelbaum-89-a-power-among-the-satmar-hasidim.html Faiga Teitelbaum, 89, a Power Among the Satmar Hasidim]**, הניו יורק טיימס, 13 ביוני 2001
*אלטא פייגא טייטלבוים בארכיב הרשת לנשים יהודיות.
* Schism in a Hasidic Sect Erupts in Violence, ניו יורק טיימס, 21 באפריל 1990.

קטגוריה:חסידות סאטמר
קטגוריה:חרדיות אמריקאיות
קטגוריה:נשות אדמו"רים
קטגוריה:ניצולי רכבת ההצלה של קסטנר
אלטא פייגא טייטלבוים
קטגוריה:נפטרות ב-2001
Brucella

***Brucella*** הוא סוג של חיידק ארגמני אווירני אובליגטורי הגורם למחלה ברוצלוזיס, המכונה גם קדחת מלטה. במחלה נדבקים יונקים, אך ההשפעה משתנה בין מין למין וקיימת זיקה בין מיני החיידקים השונים לחיות שאותן הם מדביקים על פי רוב. 

בשנת 1887 גילה המיקרוביולוג הסקוטי דייוויד ברוס את החיידק Brucella והמחלה שהוא גורם, ברוצלוזיס שנקראים על שמו. עם זאת ברוס לא פענח את כל הדרך שבה המחלה עוברת לבני אדם.
הקשר המלא בין החיידק והמחלה נתגלה על ידי אליס קתרין אוונס ופורסם בשנת 1927. 

קיימים מספר מינים, מתוכם רק ארבעת הראשונים גורמים למחלה באדם:
* *Brucella abortus*: מדביק בעיקר בקר, תאו וביזון.
* *Brucella melitensis*: מדביק בעיקר עז הבית ועז הבר. 
* *Brucella suis*: מדביק בעיקר חזירים.
* *Brucella canis*: מדביק בעיקר כלבים.
* *Brucella ovis*: מדביק בעיקר כבשים.
* *Brucella neotomae*: מדביק בעיקר חולדות יער.

המין *Brucella melitensis* הוא המין היחיד של החיידק הקיים בישראל

אלימות החיידק מתאפשרת בעיקר בזכות שתי תכונות:
* היות החיידק עמיד מאוד בתנאי הסביבה.
* שחרור רעלן ליפופוליסכריד.

## קישורים חיצוניים

* דף בנושא של המכון הווטרינרי על שם קמרון

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיידקים אמיתיים
קטגוריה:חיידקים ארגמניים
קורונדום

**קוֹרוּנדוּם** הוא הצורה הגבישית של תחמוצת האלומיניום (Al2O3) והוא אחד מהמינרלים המשתתפים בבניית סלעים. הקורונדום הטהור הוא חסר צבע, אך בשל זיהומים הוא מופיע בגוונים שונים. קורונדום טבעי שקוף נחשב לאבן חן יקרה, ונקרא אודם אם צבעו אדום וספיר עבור כל הגוונים האחרים. ספיר מלאכותי משמש גם בטכנולוגיה. מקור המילה קורונדום מטמילית "קוּרוּנטאם (குருந்தம்) או מסנסקריט "קוּרוּווינדה" שפירושם "אודם". 

## מאפיינים
[ימין|ממוזער|180px|[מבנה גבישי|המבנה הגבישי של קורונדום]]
אטומי החמצן מצויים בקורונדום באריזה הקסגונלית צפופה, כשאטומי האלומיניום הקטנים יותר תופסים 2/3 מהמרווחים האוקטהדרליים. מבנה זה מסביר מדוע הקורונדום קשה יותר מקוורץ (SiO2) למרות שהקשר הקוולנטי Al-O הוא חלש יותר.

תכונה מעניינת נוספת היא משקלו הסגולי (4 גרם לסמ"ק) הגבוה יחסית למינרל שקוף המורכב מיסודות כמו חמצן ואלומיניום שהם בעלי משקל אטומי נמוך.

קורונדום מצוי בסלעים מותמרים כצפחת נציץ וגנייס ובכמה סוגים של שיש. המינרל מצוי גם במחדרים פלוטוניים דלים בסיליקה דוגמת סיאניט. מופעים נוספים שלו הם גושים מסיביים בסמוך למחדרים אולטרה-מאפיים ודייקים, וכגבישים גדולים בפגמטיטים. בשל קשיותו ועמידותו לבליה ניתן למצוא את הקורונדום כמינרל דטריטי בפלגים או בחול חופי, אליהם הגיע בהסעה של תוצרי בליה.

## שימושים וכרייה
[ימין|ממוזער|80px|"ספיר לוגן" במשקל 422.99 [קרט (יחידת משקל)|קרט]]
בשל קשיותו (בממוצע 9.0 בסולם מוס) משתמשים בו לשיוף בעיבוד מכני, מרכיב במכונות גדולות ועד לנייר זכוכית. קשיותו של אמרי – סלע המורכב בעיקר מקורונדום גרגרי, היא 8.0 בסולם מוס, ולכן משתמשים בו לשיוף עדין יותר.

את הקורונדום לצרכים תעשייתיים כורים בזימבבואה, ברוסיה בסרי לנקה ובהודו. בעבר היו כורים קורונדום במרבצי דיוניט בצפון קרוליינה ובמרבצי סיאניט בקרייגמונט אונטריו. הסלע אמרי מצוי באי היווני נקסוס ובמדינת ניו יורק. קורונדום לצורכי תעשייה מיוצר גם באופן סינתטי מבוקסיט. 

ספיר מלאכותי משמש גם במערכות אופטיות בהן נדרשת שקיפות גבוהה וקשיות גבוהה, למניעת שחיקה ושריטות בתנאי סביבה קשים, בייחוד שחיקה מחול. בשעוני-יד יקרים לעיתים המכסה השקוף עשוי ספיר, העמיד לשריטות ולחול.

אודם וספיר, גבישים שקופים באיכות גבוהה של קורונדום, מלוטשים ומשובצים בתכשיטים ובחפצי נוי. גבישים אלה נכרים במקומות רבים בעולם, ובעיקר בבורמה, בסרי לנקה (מוצאו של "ספיר לוגן"), בתאילנד, בברזיל, בהודו ובכמה מכרות באפריקה.

## קישורים חיצוניים

*קורונדום באתר webmineral
* 

קטגוריה:מינרלים אוקסידיים
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
פיטסבורג סטילרס

שמאל|ממוזער|250px|אצטדיון היינץ פילד, מגרשה הביתי של הקבוצה מאז 2001
**פיטסבורג סטילרס** (באנגלית: **Pittsburgh Steelers** - פלדות פיטסבורג) היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר פיטסבורג שבמדינת פנסילבניה.

הקבוצה נוסדה ב-1933 על ידי ארט רוני והיא הקבוצה החמישית בדירוג הוותק בליגת ה-NFL. כיום בעלי קבוצה הם דן רוני, בנו של ארט. שנות השיא של הקבוצה היו במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, הקבוצה זכתה ארבע פעמים בסופרבול ונודעה בזכות קו ההגנה המשובח שלה שהעניק לה הכינוי "מסך הפלדה" (Steel Curtain). נכון ל-2019, הסטילרס, יחד עם ניו אינגלנד פטריוטס, הם הקבוצה בעלת מספר הזכיות הרב ביותר במשחקי הסופרבול, עם שישה ניצחונות לזכותם.

## היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-1933 ושיחקה תחת השם פיטסבורג פיירטס, בדומה לקבוצת הבייסבול של העיר. החל מעונת 1940 נקבע כינויה לשם הנוכחי, המאפיין את תעשיית הפלדה באזור. במהלך מלחמת העולם השנייה סבלה הקבוצה ממחסור בשחקנים זמינים ולכן התאחדה ב-1943 עם פילדלפיה איגלס וב-1944 עם שיקגו קרדינלס. ב-1947 העפילו הסטילרס לראשונה לפלייאוף, אך הודחו כבר במשחק הראשון. במשך 25 השנים הבאות לא הצליחו להעפיל פעם נוספת לפלייאוף. עם איחוד בין ליגת ה-NFL ל-AFL ב-1970, עברה הקבוצה לשחק בAmerican Football Conference (חטיבת הליגה האמריקאית, ה-AFC).

ב-1969 נשכר צ'אק נול כמאמן הקבוצה והחל עידן ההצלחות, בדראפט נבחרו שחקנים שיהפכו לכוכבים וחברי היכל התהילה של ה-NFL והבולטים בהם שחקן ההגנה ג'ו גרין והקוורטרבק טרי בראדשו. בשנות ה-70' העפילו הסטילרס שמונה פעמים לפלייאוף וזכו ארבע פעמים בסופרבול.

ב-1992 החליף ביל קהואר את נול ואימן את הקבוצה במשך 15 העונות הבאות. תחת הדרכתו העפילו הסטילרס 10 פעמים לפלייאוף ולשני משחקי סופרבול, הם הפסידו בסופרבול XXX (עונת 1996) לדאלאס קאובויס וזכו באליפות לאחר ניצחון בסופרבול XL (עונת 2005) על סיאטל סיהוקס. 

בעונות 2007–2025 כיהן כמאמן הקבוצה מייק טומלין, ב-2008 זכתה הקבוצה פעם נוספת בסופרבול לאחר ניצחון 23-27 על אריזונה קרדינלס, בעונת 2010 העפילה בפעם השמינית בתולדותיה לסופרבול אך הפסידה לגרין ביי פאקרס.

## אצטדיון
מאז 2001 משחקת הקבוצה באצטדיון ייעודי לפוטבול, הממוקם על נהר אוהיו. האצטדיון נבנה בעלות של כ-285 מיליון דולר ויכול להכיל כ-65,000 צופים. בתחילת דרכה ובמשך 31 עונות שיחקה החברה באצטדיון פורבס פילד אותה חלקה עם קבוצת הבייסבול פיטסבורג פיירטס, ב-1964 עברה לשחק באצטדיון אוניברסיטת פיטסבורג ובשנים 1970 עד 2000 שיחקה עם הפיירטס באצטדיון שלושת הנהרות.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

*
קטגוריה:פיטסבורג: מועדוני ספורט
קטגוריה:זוכי פרס ESPY: קבוצת השנה