open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פארק תעשיות בר-לב

**פארק התעשיות בר-לב** הוא אזור תעשייה השוכן כקילומטר מזרחית לצומת אחיהוד, סמוך לכביש עכו-צפת. הפארק קרוי על שמו של הרמטכ"ל השמיני, רב-אלוף חיים בר-לב. מנהלת הפארק היא חברת בת של המועצות באזור: מועצה אזורית משגב, מועצה אזורית מטה אשר וכרמיאל.

## היסטוריה
[ממוזער|שמאל|[מנחת ציקלון, אפריל 2022]]
הקמת הפארק החלה בשנת 1970 כשהוקם מפעל סאיקלון מוצרי תעופה ושלצידו מנחת ציקלון למטוסים קלים. במשך שנים רבות היה סאיקלון המפעל היחיד במתחם.

בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל פיתוח המתחם כפארק תעשיות, הוא הוכרז כאזור עדיפות לאומית א' והחל בשיווק מגרשים ופיתוח סביבתי. בין המפעלים הראשונים שהוקמו בפארק היו מחלבת שטראוס שעברה מנהריה, דור כימיקלים ובית הדפוס של עיתון ידיעות אחרונות. באותה עת עלתה גם תוכנית, שלא יצאה לפועל, להרחיב את מסלול הטיסה של מנחת ציקלון מ-600 מטר ל-1,200 מטר, במטרה להפעיל קו טיסות לתל אביב ובכך לחסוך לאנשי עסקים את זמן הנסיעה ברכב.

בשנת 2005 נחנך מפעל למשטחי קוורץ של חברת אבן קיסר בפארק.

בשנת 2007 צורפה העיר הערבית שגור (איחוד היישובים בענה, דייר אל-אסד ומג'ד אל-כרום) כשותפה בפארק.

באפריל 2013 החלו עבודות להרחבת הפארק לשטח של 2,030 דונם.

### פארק הייטק צפון

בשנת 2017 נפתח בפארק "פארק הייטק צפון", המיועד לחברות מחקר ופיתוח. הפארק הוקם על ידי הפילנתרופ היהודי מרטין מושל, ביחד עם היזמת יעל לביא (המכהנת כיושבת-ראש פארק הייטק צפון), כחלק מחזון להבאת ההייטק הישראלי ממרכז הארץ לאזורי פריפריאליים גאוגרפיים וכלכליים בישראל, לרבות אוכלוסיות בתת-ייצוג, ולאפשר להן לקבל הזדמנויות תעסוקה בתחום. כ-30% מהעובדים במתחם משתייכים לחברה הערבית, זאת לעומת הממוצע הארצי בענף ההייטק, העומד על כ-2.4% בלבד.

נכון ליוני 2024, קיימים בפארק שני מבנים, בהם מועסקים כ-500 עובדים מ-30 חברות הייטק וסטארטאפים מהארץ ומהעולם כגון צייס, נאייקס, אלביט מערכות, SeatGeek , וישיי אינטרטכנולוג'י, וסטרן דיגיטל, וויט סורס וקבוצת רד-בינת. שישה מבנים נוספים נמצאים בשלבי תכנון ובנייה. בתום העבודות, כלל המבנים צפויים להכיל כ-5,000 עובדים שיתפרסו על פני שטח של כ-100,000 מ"ר.

## תחנת הרכבת אחיהוד
בספטמבר 2017 עם השלמת פרויקט מסילת עכו - כרמיאל, נפתחה, בסמוך לפארק, תחנת הרכבת אחיהוד. מן התחנה ניתן להגיע ישירות לחיפה, כרמיאל, תל אביב ובאר שבע.

## קישורים חיצוניים

* דף הבית של הפארק
* 

## הערות שוליים

בר לב
קטגוריה:כרמיאל: כלכלה
קטגוריה:מועצה אזורית מטה אשר
קטגוריה:מועצה אזורית משגב
קטגוריה:הנצחת חיים בר-לב
דודו אנתדזה

[ממוזער|250px|דודו אנתדזה ו[קוטה מרג'נישווילי. 1931]]
**דוֹדוֹ אַנתַדזֵה** (בגאורגית: **დოდო ანთაძე**;  10 באוקטובר 1900 – 18 באפריל 1978) היה במאי תיאטרון גאורגי.

## ביוגרפיה
דודו אנתדזה נולד בשנת 1900 בכפר ורדזיה שבחבל אימרתי. בשנים 1919–1920 הוא למד בסטודיו לתיאטרון של ג' ג'דברי בטביליסי. בשנים 1920–1925 הוא עבד כעוזר במאי ובשנים 1925–1927 כאחד הבמאים בתיאטרון רוסתוולי שבטביליסי; בתיאטרון זה הוא ביים בשנת 1925 את המחזה "אסירי ליסבון" מאת פוליקרפה קקבדזה.

בשנים 1927–1928 היה אנתדזה במאי בתיאטרון הפועלים של טביליסי (תיאטרון מקצועי בעבור קהל של פרולטרים, שפעל בשנים 1926–1928); בתיאטרון זה, אנתדזה ביים את המחזה "עשרת הימים שזעזעו את העולם" לפי ספרו של ג'ון ריד. בשנת 1928 ניהל אנתדזה את תיאטרון הנערים הצופים של טביליסי (תיאטרון מקצועי עם הצגות שמיועדות לבני נוער).

בשנים 1928–1938 היה במאי בתיאטרון מרג'נישווילי, שנוסד ב-1928 בכותאיסי, הועבר ב-1930 לטביליסי וקיבל את שמו ב-1933 אחרי מות מייסדו - קוטה מרג'נישווילי. לפני מותו של מרג'נישווילי, דודו אנתדזה היה שותפו של המייסד בעבודת הבימוי של מספר הצגות. בתקופת פעילותו בתיאטרון זה, דודו אנתדזה ביים, בין היתר, את המחזות הבולטים הבאים: "האילמים החלו לדבר" מאת הרצל באזוב (1932), "גוריה של נינושווילי" מאת שלווה דדיאני (1934), "הרחוק" מאת אלכסנדר אפינוגנוב (1936) ו"איצקה ריז'ינשווילי" מאת הרצל באזוב (1937).

בשנים 1938–1952 היה המנהל הראשי והאמנותי של תיאטרון מסחישווילי שבכותאיסי; בתקופה זו, אנתדזה ביים, בין היתר, את המחזות הבולטים הבאים: "אנשי האתמול" מאת שלווה דדיאני (1939), "הסיפור שלהם" מאת ו' גבסקיריה (1939), "אותלו" מאת ויליאם שייקספיר (1939), "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר (1941), "חתונתו של קרצ'ינסקי" מאת אלכסנדר סוחובו-קובילין (1944), "השודדים" מאת פרידריך שילר (1948) ו"רביזור" מאת ניקולאי גוגול (1952).

בשנים 1952–1957 היה אנתדזה מנהל תיאטרון גריבוידוב שבטביליסי (תיאטרון בשפה הרוסית); המחזה הבולט שביים אנתדזה באותה תקופה הוא "זְקַן העמק גוֹצַ'ה" מאת ס' שנשיאשווילי, שהתבסס על ספרו של אלכסנדרה קזבגי (1957).

בשנים 1957–1962 היה מנהל תיאטרון רוסתוולי שבטביליסי. בשנים 1962–1974 היה מנהל "החברה התיאטרלית" של גאורגיה. 

אנתדזה כתב שני ספרים; בשנים 1962–1966 הוא חיבר ופרסם בשני כרכים את הספר "ימי העבר הקרוב", שבו גולל את תולדות התיאטרון הגאורגי הסובייטי וסיפר על יצירותיהם של קוטה מרג'נישווילי ותלמידיו. בשנת 1975 הוא פרסם את הספר "לצד מרג'נישווילי" על עבודתו לצד מייסד תיאטרון מרג'נישווילי.

אנתדזה היה חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות משנת 1940 ובשנה זו זכה בתואר "אמן העם של גאורגיה". בשנת 1971 זכה בתואר "אמן העם של ברית המועצות". בשנת 1977 קיבל אנתדזה את הפרס הממלכתי של גאורגיה הסובייטית ע"ש קוטה מרג'נישווילי.

אנתדזה מת בשנת 1978 בטביליסי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:במאי תיאטרון גאורגים
קטגוריה:תיאטרון סובייטי
קטגוריה:ילידי 1900

קטגוריה:נפטרים ב-1978
אליס קוצ'מן

**אליס מארי קוצ'מן-דייוויס** (באנגלית: **Alice Marie Coachman-Davis**; 9 בנובמבר 1923 – 14 ביולי 2014) הייתה אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית בקפיצה לגובה (לונדון 1948). הייתה לאישה השחורה הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אולימפית.

## ביוגרפיה
קוצ'מן נולדה באולבני שבג'ורג'יה, לפרד ואוולין (ג'קסון), ילדה חמישית במשפחה ענייה בת 10 ילדים. היא עבדה בקטיף כותנה על מנת לעזור בפרנסת המשפחה בהיותה תלמידת בית ספר. היא התאמנה בחשאי בניגוד לרצונו של אביה ובגלל חוקי ההפרדה הגזעיים וכן היא רצה יחפה בשל מצבה הכלכלי. היא החלה להתאמן במכון טוסקגי שבקליבלנד בשנות ה-30.

קוצ'מן זכתה באליפות ארצות הברית בקפיצה לגובה בין השנים 1939–1948, שיא זכיות, אך נבצר ממנה לזכות במדליות אולימפיות בשל ביטולן של אולימפיאדת 1940 ואולימפיאדת 1944 בשל מלחמת העולם השנייה.

### אלופה אולימפית
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה קוצ'מן במדליית זהב, בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 1.68 מטר, לאחר שעברה גובה זה כבר בניסיון הראשון, לפני דורותי טיילר-אודם מבריטניה שקפצה לאותו גובה בניסיון השני (1.68 מטר) ומישלין אוסטרמייה מצרפת (1.61 מטר). היא העניקה לארצות הברית את מדליית הזהב היחידה לנשים באתלטיקה. נוסף לכך, הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אולימפית. 

בשובה לארצות הברית לאחר המשחקים האולימפיים, זכתה קוצ'מן בכבוד של גיבורים. היא נפגשה עם נשיא ארצות הברית, הארי טרומן ונערך לכבודה מצעד בעיר הולדתה.

לאחר שפרשה מספורט תחרותי עבדה קוצ'מן כמורה באטלנטה.

## שיאים אישיים
*קפיצה לגובה: 1.68 מטר (1948)

## קישורים חיצוניים

 
* אליס קוצ'מן 
* אליס קוצ'מן 
* אליס קוצ'מן  
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ג'ורג'יה
קטגוריה:אולבני (ג'ורג'יה): אישים
קטגוריה:אתלטיות אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:אתלטים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:קופצות לגובה אמריקאיות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טסקיגי
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת לונדון (1948)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: אתלטיקה
קטגוריה:ג'ורג'יה: אתלטים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2014
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
משטרת פריז

שמאל|ממוזער|ניידות של משטרת פריז.
**משטרת פריז** היא גוף השיטור המרכזי האזורי הפועל בפריז וסביבתה, המשטרה מכונה רשמית בשם **הפריפקטורה של משטרת פריז** (בצרפתית: Préfecture de police de Paris) ובראשה עומד המפקד, "הפריפקט", של המשטרה. בראש המשטרה עומד ברנרד בוקו, מאז ה-30 במאי 2012.

המשטרה היא חלק מהממשל המקומי ומהמשטרה הלאומית בצרפת. היא מספקת את כוח המשטרה ואחראית על שירותי החירום לרבות שירותי הכבאות. מטה המשטרה בפריז ממוקם באיל דה לה סיטה, שבפריז. ברחבי פריז פזורות 87 תחנות משטרה ובשירות המשטרה כ-35,000 שוטרים.

כבירת צרפת, סידורי הביטחון בפריז ייחודיים לעיר. כך למשל, הממשלה הלאומית היא זו האחראית לאספקת שירותי החירום ואכיפת החוק, מאז הקמת משטרת פריז (lieutenance générale de police) לראשונה ב-15 במרץ 1667. עם פרוץ המהפכה הצרפתית פורקה בשנת 1789. המשטרה הוקמה מחדש ב-17 בפברואר 1800 ומאז מתקיימת ברציפות. לעיר אין כוח שיטור עצמאי והמשטרה הלאומית היא האחראית באופן ישיר לכוחות השיטור של פריז, שכפופים ישירות לשר הפנים הצרפתי.

## מבנה
מפקד המשטרה מתמנה לתפקיד בעצת ראש העיר, ותחתיו פועלות שלל מחלקות ביצוע, לרבות:
* משרד הקישור לז'נדרמריה
* מחלקת ביטחון הציבור
* משטרת תנועה וביטחון הציבור
* המשטרה המשפטית - בילוש וחקירות (36 quai des Orfèvres) 
* ביטחון פנים וחקירות שוטרים
* גדוד הכיבוי של פריז - שירותי הכבאות וההצלה
* מעבדת טוקסיקולוגיה
* מעבדה בליסטית ומעבדת חומרי נפץ וניתוח כימי
* המזכירות הכללית לענייני ניהול המשטרה
* הגנת האוכלוסייה מפני מגפות
* משאבי אנוש
* שירות בין-מחלקתי להגנה אזרחית

## לקריאה נוספת
*  La Grande Encyclopédie**, volume 27, page 95, 1900**.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הרובע הרביעי של פריז
קטגוריה:פריז
קטגוריה:צרפת: צבא וביטחון
צ'יף (שבט)

[200px|ממוזער|שמאל|[פר רובץ היה מנהיג שבט **הונקפאפא** מה**לקוטה**, תת-קבוצה של הסו]]
**צ'יף** הוא מנהיג של שבט או תא חברתי הכולל מספר משפחות. חברות שבטיות הכוללות שבטים שהיו כפופים למנהיג יחיד (או זוג) צצו בתקופה הנאוליתית כהתפתחות של חברות שבטיות פחות מרובדות ופחות היררכיות ונשארו נפוצות בתקופת האבן.

בחברה אינדיאנית שבטית במדינות קולוניאליות או פוסט-קולוניאליות שבטים או מספר שבטים מתנהלים בשלטון עצמי והצ'יף הוא נציג השלטון בפני המדינה.

הסוגים הנפוצים ביותר הם ראש מועצת השבט (לרוב של זקני השבט), צ'יף מלחמה (יכול להיות נוסף או מחליף בזמן מלחמה), צ'יף הנבחר כיורש אביו והרופא-האליל הבולט ביותר פוליטית.

## ראו גם
* אינדיאנים
* שבט
* מנהיג

## לקריאה נוספת
* Gilbert Legay, **Atlas of Indians of North America**, BARRON'S

## קישורים חיצוניים

* ביוגרפיות של צ'יפים באתר **Americans Indians** 
* 

קטגוריה:אינדיאנים
ארמון סטרוגנוב

שמאל|ממוזער|250px|האולם המרכזי בארמון
[שמאל|ממוזער|250px|עיטור בחזית הארמון. ישנה סבירה לפי מדובר בדיוקנו של [ברתולומאו רסטרלי.]]
**ארמון סטורגנוב** (ברוסית: **Строгановский дворец**) הוא ארמון הממוקם במפגש נבסקי פרוספקט עם הנהר מויקה במרכז סנקט פטרבורג שברוסיה.

הארמון נבנה בסגנון הבארוק המאוחר, בתכנונו של האדריכל ברתולומאו רסטרלי עבור הברון סרגי גריגורייביץ' סטרוגנוב ממשפחת סטרוגנוב, בין השנים 1753–1754.

פנים המבנה עוצב על ידי אנדריי וורוניכין בראשית המאה ה-19.

## היסטוריה
משפחת סטרוגנוב התגוררה במבנה במיקומו של הארמון מאז שנת 1720 לערך, במבנה חד קומתי. בשנת 1740 לערך בנה האדריכל מיכאיל זמצוב קומה שנייה למבנה.

בשנת 1752 הזמין הברון סטרוגנוב את בניית הארמון מהאדריכל האיטלקי ברתולומאו רסטרלי. רסטרלי עבד באותה עת על הקמת ארמון יקטרינה ומנזר סמולני עבור הצאריצה יליזבטה, אולם בשל מעמד המשפחה לא יכל רסטרלי לסרב להזמנת העבודה.

בין השנים 1787–1791 עיצב האדריכל דמרצוב את מבני הסמך הצמודים למבנה הראשי וכן עיצב מחדש כמה מחדרי הארמון.

בראשית המאה ה-19 הוזמן האדריכל אנדרי וורוניכין (מתכנן קתדרלת קאזאן) לעצב מחדש את פנים המבנה בסגנון ניאו קלאסי.

אחת מדירות הארמון עוצבה עבור אגלאידה פרבלובנה סטרוגנוב על ידי האדריכל קארלו רוסי בשנת 1820.

לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917 עזבו בני משפחת סטרוגנוב את רוסיה, ומבנה הארמון הולאם.

השלטון הסובייטי הפך את מבנה הארמון למוזיאון תעמולה שמטרתו להציג את האופי הדקדנטי של אורך חיי האצולה ברוסיה. בשנת 1929 נסגר המוזיאון, ויצירות האמנות שבו עברו למוזיאון ההרמיטאז'. מבנה הארמון עבר בחלקו למכון הבוטני של סנקט פטרבורג, ומשרד בניית האוניות עשה שימוש במבנה החל משנת 1939 ועד 1988.

במהלך המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה ספג המבנה נזק רב. המבנה שוקם בין השנים 1948–1956 ועבודות שיחזור נוספות בוצעו בשנים 1966–1967.

בשנת 1988 הועבר המבנה לרשות המוזיאון הרוסי והפך לאחד מאגפי המוזיאון, המציג תערוכות מתחלפות. בשנת 1991 עבר המבנה שחזור במטרה להביאו מחדש למצב בו היה עת התגוררה בו משפחת סטרוגנוב. קירות המבנה שוחזרו לעיצובו של רסטרלי (ונצבעו שוב בצבע ורוד, במקום בצבע הירוק הקהה בו נצבעו באמצע המאה ה-20).

## תיאור המבנה
חזית המבנה פונה לנבסקי פרוספקט. לכיוון זה יצר רסטרלי חזית בסגנון צרפתי אימפריאלי, בדומה למראהו של ארמון וורונצוב שנבנה על ידי רסטרלי בין השנים 1744–1750. חזית המבנה המרשימה כוללת שער מרכזי ומצדדיו עמודים קורינתיים שמטרתם עיצובית בלבד (אין לעמודים אלה משמעות ארכיטקטונית, וכל מטרתם היא להדגיש את כיפת המבנה ואת סמל משפחת סטרוגנוב המופיע עליו).

רסטרלי שילב במבנה אלמנטים בארוקיים, כך לדוגמה חלונות הקומה השנייה והשלישית מחוברים יחדיו על מנת ליצור מראה מודגש לחלונות אלה.

מתחת לחלונות החזית מופיע פרופיל של אדם, כאשר ישנה סברה לפיו זהו פרופיל הברון סטרוגנוב, אולם יש הסוברים כי מדובר בדיוקנו של רטסרלי עצמו.



Sankt-Petěrburg 191.jpg|חזית הארמון הפונה לנהר מויקה
Строгановский дворец (25).jpg|מבט על הארמון מכיוון הגשר הירוק
Герб Строгановых на Строгановском дворце.jpg|שלט האצולה של משפחת סטרוגנוב



## קישורים חיצוניים

* 
* ההיסטוריה של הארמון
* ההיסטוריה של המבנה, באתר המוזיאון הרוסי
* ההיסטוריה של הארמון 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נבסקי פרוספקט
סטרוגנוב
סטרוגנוב
כביש 869

250px|ממוזער|שמאל|אזור חניון דליות על כביש 869
**כביש 869**, המכונה גם "מעלה גמלא", הוא כביש רוחב אזורי העולה ומתפתל אל דרום רמת הגולן. תחילתו בכביש 90 מצומת מעלה גמלא במערב שבקרבת חוף הכנרת, וממשיך עד צומת דליות ממזרח המחבר את הכביש לכביש 808. אורכו של הכביש הוא 16 ק"מ.
## אתרים לאורך הכביש
תחילתו של הכביש בצומת עם כביש 90, בשפך נחל דליות המכונה המג'רסה, Iליד צומת הכניסה ליישוב מעלה גמלא נמצאת חורבת חוחה. בו התגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת המשנה והתלמוד ובית כנסת קדום. לאחריו קרוב לעיקול נמצאת חורבת זיתה שגם בו התגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת המשנה והתלמוד ובית כנסת קדום, וכן בית בד. הכביש מתעקל ופונה חזרה מערבה בו נמצאת נקודת תצפית על בית צידה. בהמשך הכביש עובר ליד מפל של נחל בתרא ושרידי טנק. קרוב לחיבור הכביש לכביש 808 שוכן חניון דליות, חניון המשמש גם כחניון לילה, שבו מתחיל מסלול הטיול במורד נחל דליות.

## צמתים לאורך הכביש

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:רמת הגולן: תחבורה
קטגוריה:ישראל: כבישים
רודי מקדואל

**רודריק אנדרו אנתוני "רודי" מקדואל** (באנגלית: **Roderick Andrew Anthony "Roddy" McDowall**; 17 בספטמבר 1928 – 3 באוקטובר 1998) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.

## ביוגרפיה
מקדואל נולד בלונדון שבאנגליה, למשפחה נוצרית. אמו שאפה להיות שחקנית ואביו היה ימאי בצי הסוחר. כבר בגיל חמש החל להופיע בפרסומות וביוזמתה של אמו החל להופיע בסרטים. כילד הופיע ב-12 סרטים והתפרסם ברחבי בריטניה.

הקריירה שלו נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. בית המשפחה בלונדון נפגע בהפצצה ואביו הצליח לפנות את רודי, אמו ואחותו לארצות הברית בספינה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי ששרץ צוללות גרמניות. הם התאחדו לאחר המלחמה. זמן קצר לאחר שהגיעו לניו יורק עברה המשפחה להוליווד ורודי עבר מבחן בד בחברת פוקס המאה העשרים. סרטו הראשון שם היה "ציד אדם", משנת 1941, בבימויו של פריץ לאנג ולצידו של וולטר פידג'ון. באותה השנה הוא נבחר לשחק בסרט "מה יפית עמק נוי" בתפקיד הראשי של הנער יו מורגן לצד השחקנים וולטר פידג'ן ומורין או'הרה. הסרט זכה להצלחה וגרף פרסים רבים. תוך זמן קצר הפך מקדואל מנער פליט לכוכב קולנוע מבוקש עם חוזה לשש שנים שהבטיח לו הכנסה גדולה. בשנת 1943 הוא הופיע בסרטים "לאסי שובי הביתה", לצידה של אליזבת טיילור, וב"ידידתי פליקה", בתור נער חובב סוסים, תקפיד אשר שב לגלם בסרט ההמשך "סער, בנה של פליקה" משנת 1945. ב-1944 הוא שיחק בסרטים "הצוקים הלבנים של דובר" ו"מפתחות הממלכה".

לאחר סיום החוזה שלו עם פוקס וסיום תקופת התבגרותו, חלה ירידה במעמדו. הוא קיבל תפקידים בסרטים פחות חשובים עם משכורת נמוכה בהרבה.

ב-1952 עזב את הוליווד והגיע לניו יורק, שם למד משחק והחל להופיע על בימות ברודוויי בהצלחה. עם ההצגות שהופיע שם נמנות "כפייה", לפי מחזהו של מאיר לוין, לצד השחקן דין סטוקוול והמחזמר "קמלוט" לצידם של ריצ'רד ברטון וג'ולי אנדרוז. ב-1960 הופיע במותחן "קולות בערפל" לצידה של דוריס דיי.

ב-1963 הוזמן להופיע בהפקת הראווה "קלאופטרה" בתפקיד אוקטבינוס, לצידם של ריצ'רד ברטון ואליזבת טיילור. על הופעתו בסרט זה היה מועמד לפרס אוסקר אך מועמדותו נפסלה מפני שהוגשה בטעות בקטגוריה של שחקן ראשי ולא שחקן משנה. ב-1965 הופיע בסרטים "דייזי", לצידה של נטלי ווד, ב"אמריקה לאן?" וב"הבלש בעל רגלי הקטיפה".

ב-1968 הופיע בסרט "כוכב הקופים" לצידו של צ'רלטון הסטון. הסרט זכה להצלחה גדולה ובעקבותיו הופקו ארבעה סרטי המשך. ב-1995 שיחק בסרט "נבל העשב".

בצד הופעותיו בקולנוע, החל להופיע בסדרות טלוויזיה והחל לעסוק בפעילויות נוספות:
*צילום - הוא פרסם צילומים אמנותיים של שחקני קולנוע כמו אליזבת טיילור, קתרין הפבורן, ג'ודי גרלנד, ספנסר טרייסי ועוד וכתב חמישה ספרים על צילום אמנותי.
*הוא החל לתעד ולשמר את ההיסטוריה של הסרטים בהוליווד והקים בביתו ארכיון פרטי גדול. האקדמיה האמריקאית לקולנוע קראה את ארכיון הצילומים שלה על שמו.
הוא נפטר מסרטן הריאות בגיל 70.

## קישורים חיצוניים

* רשימת הופעותיו של רודי מקדואל בקולנוע, תיאטרון, טלוויזיה ועוד
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן משנה בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:מהגרים מבריטניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:זוכי פרס סאטורן לשחקן משנה בקולנוע
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
מרסל בזנסון

**מרסל בזנסון** (בצרפתית: **Marcel Bezençon**; 1 במאי 1907, אורב, שווייץ – 17 בפברואר 1981, לוזאן, שווייץ) היה מנהל איגוד השידור האירופי עד לשנת 1970 . ב-1955 הוא הגה את רעיון תחרות הזמר אירוויזיון בהתבסס על פסטיבל סן רמו.

בזנסון סיים את לימודיו בתולדות האמנות בשנת 1932. הוא היה מנהל "רדיו לוזאן" במשך 11 שנים, ומנהל ארגון השידור הציבורי השווייצרי במשך 22 שנים. הוא היה דמות מפתח בתחילת שידורי תוכניות טלוויזיה בשווייץ ויזם תוכניות רדיו המשלבות פרוזה ומוזיקה.

החל מ-2002 ניתנים פרסים ע"ש בזנסון בתחרות האירוויזיון ובתחרות המלודיפסטיבלן לאמנים המשתתפים בתחרויות.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אירוויזיון: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לוזאן
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1907
קטגוריה:נפטרים ב-1981
ניקשיץ'

**ניקשיץ**' (במונטנגרית: **Nikšić**) היא העיר השנייה בגודלה במונטנגרו.
נכון לשנת 2011 מונה העיר 56,970 תושבים.

ניקשיץ' היא בירת המחוז הגדול ביותר במדינה הנושא את אותו שם והיא העיר המערבית ביותר במונטנגרו. העיר היא מרכז כלכלי ותעשייתי השני בחשיבותו אחרי הבירה פודגוריצה.

## היסטוריה
העיר, שנקראה אז אונוגוסט, נכבשה על ידי העות'מאנים בשנת 1455. בשנות שלטונה בעיר הוקמו בה ארבעה מסגדים.

בתחילת 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית ביצרה טורקיה את העיר והחזיקה בו חיל מצב גדול. אולם משהתגבר הצורך בחיילים בחזיתות אחרות הועברו חלק מהחיילים לבולגריה. המונטינגרים ניצלו את המצב והטילו מצור על העיר. ב-27 באוגוסט 1877, לאחר 47 ימי מצור, כבש צבא מונטנגרו את העיר. מלך מונטנגרו הודיע למוסלמים בעיר כי הנשארים יזכו לחופש גמור ואלו שמעוניינים לעזוב יוכלו לקחת אתם את רכושם. הכללתה של ניקשיץ' במונטנגרו הוכרה רשמית בקונגרס ברלין.

באפריל 1944 הופצצה העיר מהאוויר על ידי בעלות הברית.

## דמוגרפיה

## ספורט
מועדון הספורט "סוטייסקה" מפעיל מספר ענפים בעיר, קבוצת הכדורגל סוטייסקה ניקשיץ' וקבוצת הכדורסל סוטייסקה ניקשיץ'. כמו כן קיימת קבוצת כדורגל נוספת בליגה הראשונה בשם "צ'ליק ניקשיץ'".

## קישורים חיצוניים

* 
* המדריך המלא לעיר ניקשיץ - מונטנגרו - מתוך האתר מונטנגרו שלי - המדריך המלא למטייל(עברית)
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מונטנגרו: ערים
קלוד בולינג

**קלוד בולינג** (בצרפתית: **Claude Bolling**; 10 באפריל 1930 – 29 בדצמבר 2020) היה מלחין ופסנתרן צרפתי, שנודע בעיקר בתחום הג'אז והמוזיקה לסרטים .

## ביוגרפיה
בולינג נולד בקאן, צרפת ולמד בקונסרבטוריון בניס ולאחר מכן בפריז. הוא נמשך למוזיקת ג'אז וכבר מגיל 14 התחיל לנגן עם ליונל המפטון, רוי אלדריג' קני קלארק ואוסקר פיטרסון.

חיבר מוזיקה ליותר מ-100 סרטים, בעיקר צרפתיים. בין הסרטים: בורסלינו (1970) ומלון קליפורניה (1978).

יצירתו המפורסמת ביותר היא הסוויטה לחליל ושלישיית ג'אז (פסנתר, הקשה וקונטרבס) שכתב ב-1975. הביצוע של יצירה זאת עם ז'אן-פייר רמפל זכה להצלחה עצומה. היצירה משלבת קטעים של מוזיקת בארוק עם קטעי סווינג.

הוא כתב יצירות ושיתף בהן מוזיקאים רבים, בהם פנחס צוקרמן, יו יו מא, סטפן גרפלי,דיוק אלינגטון, ג'אנגו ריינהארדט ועוד.

נפטר ב-29 בדצמבר 2020.

## יצירות

* *Claude Bolling Plays Duke Ellington* (1959)
* *Cat Anderson, Claude Bolling And Co.* (1965)
* *Original Ragtime* (1966)
* *Original Boogie Woogie* (1968)
* *Original Piano Blues* (1969)
* *Original Jazz Classics* (1970)
* *Original Piano Greats* (1972)
* *Swing Session* (1973)
* *Jazz Party* (1975)
* *With the Help of My Friends* (1975)
* *Keep Swingin' Volume 4* (1975)
* *[[Suite for Flute and Jazz Piano]]* (1975)
* *Hot Sounds* (1976)
* *Concerto for Guitar and Jazz Piano Trio* (1975)
* *Suite for  Violin and Jazz Piano Trio* (1977)
* *California Suite* (1978)
* *Jazz Gala 79* (1979)
* *Just For Fun* (1980)
* *Picnic Suite for Guitar, Flute and Jazz Piano Trio* (1980)
* *Toot Suite* (1981)
* *Claude Bolling* (1981)
* *Reds* (1981)
* *Suite for Chamber Orchestra and Jazz Piano Trio* (1983)
* *Suite for Cello and Jazz Piano Trio* (1984)
* *Jazz à la Francaise* (1984)
* *Live at the Meridien* (1985)
* *Suite No. 2 for Flute and Jazz Piano Trio* (1987)
* *Nuances* (1988)
* *Sonatas for Two Pianos* (1989)
* *Cross Over U.S.A.* (1993)
* *Enchanting Versailles - Strictly Classical* (1994)
* *A Drum is a Woman* (1997)
* *Tribute To The Piano Greats* (2003)


## קישורים חיצוניים

* 

*  Baroque and blue מתוך הסוויטה לחליל ושלישיית ג'אז בביצוע ז'אן פייר ראמפל וקלוד בולינג, באתר יוטיוב
* [יצירות של בולינג בביצוע של [יסמין צ'וי]]

## הערות שוליים

קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:פסנתרנים צרפתים
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-21
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1930
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2020
עשו (ספר)

**עשו** הוא רומן מאת הסופר הישראלי מאיר שלו, שיצא לאור בשנת 1991. זהו הרומן השני של מאיר שלו, ואף הוא כקודמו הפך לרב-מכר עם צאתו לאור, ומכר 55,000 עותקים תוך חצי שנה. מקור שמו של הספר בעובדה כי המספר מכנה עצמו "עשו". גם ספר זה, בדומה לספרו הראשון, נסוב סביב ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים. במהלך 1992 תורגם ופורסם הספר להולנדית, צרפתית, גרמנית אנגלית ועוד.

בשנת 2016 יצא כספר מוקלט בקריינותו של שדרן הרדיו בועז כהן. הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם, בבימויו של פאבל לונגין ובכיכובם של הארווי קייטל, ליאור אשכנזי, מארק איווניר, יוליה פרסילד וגילה אלמגור.

בשיחה שנערכה עמו בשנת 2020, בחר מאיר שלו בספר זה כאהוב עליו מבין הספרים שכתב למבוגרים.

## סיפור העלילה
הספר מתאר את קורותיה של משפחת אופים המתגוררת בשפלה ומקורה בירושלים. בספר מתוארת ראשיתה של המשפחה בירושלים והקורות אותה עד שהשתקעה בשפלה והקימה את המאפייה. המספר מכנה עצמו "עשו" ומספר את סיפורו בשנת 1978 עם שובו לכפר בו גדל, לאחר 30 שנה בהן חי בארצות הברית, לאחר שנודע לו על ההחמרה במחלת אביו. הוא פוגש שוב את אחיו התאום, יעקב, אביהם של רומי ומיכאל. יעקב הוא גם אביו השכול של בכורו, בנימין, ששירת כלוחם ביחידה מובחרת, ונהרג מאש ידידותית בעת פעולה מבצעית. בהמשך מתברר כי "עשו" עזב לאחר שבשנת 1948 הוכרעה סוגיית הירושה בין התאומים, ממש כמסופר בפרקי ספר "בראשית": יעקב זכה גם במאפייה וגם בלאה היפה, ואילו "עשו" עזב את הכפר לארצות הברית שם כתב ספר שנושאו "לחם" וכל הסיפורים בו הם פרי דמיונו העשיר. בעשו נתקיימה נבואתה של אמו: "לא יהיה לך משפחה. לא יהיה לך ילד. לא יהיה לך אדמה". דמותו של שלו מופיעה לרגע בספרו, בחור צולע עם משקפיים, אשר הוא חברו של בנימין מן הסיירת שנפצע בתקרית בה נהרג, המתרועע עם רומי.

כספרים אחרים של מאיר שלו, הספר כתוב בשפה עשירה המתובלת בהומור דק ודמיון פרוע ונרחב.

### משמעות סמלית
יוסף אורן מפרש את הרומן כתיאור כישלון המפעל הציוני.

## לקריאה נוספת
* יוכי שלח, "שפה ופסטיש: על הרומן 'עשו' של מאיר שלו", בתוך: **[[העברית שפה חיה]]**, כרך ו' (תל אביב : הקיבוץ המאוחד והמכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 2013), עמ' 339–352

## קישורים חיצוניים

* 
* יוסף אורן, שיטותיה החתרניות של היצירה הפוליטית, כתב העת "ממעמקים", גיליון מס' 42,  סיון תשע"א יוני 2011
* 
* עשו באתר עם עובד
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ספרי מאיר שלו
קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי 1991
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
קטגוריה:סיפורי ירושלים
בעל פעור

[ממוזער|257x257 פיקסלים|נוף ב[הרי מואב. בין הרים אלה היו שהוקדשו לבעל פעור, כמו ראש הפעור ובית פעור.]]
**בעל פְּעוֹר** הוא שמו של בעל מקומי המזוהה עם עולם המוות. במקרא הוא מקושר לאזור מואב, ובני ישראל חטאו בעבודתם את בעל פעור לפני הכניסה לארץ ישראל ().

## גזרון
בשפות שמיות משמעות המילה בעל היא אדון, בעלים. במזרח הקדום בעל מתואר כאל הפריון והסערה הכנעני, ובמקומות שונים היו "בעלים מקומיים" בעלי תכונות משלהם (כמו בעל גד, בעל חמון, בעל לבנון, בעל צור, בעל צידון, בעל צמד, בעל צפון, בעל חרן ואולי גם בעל חצור, בעל פרצים, בעל מעון, בעל חרמון ובעל תמר).

## מאפייני האל
במיתולוגיה האוגריתית מופיע האל בעל הנלחם על השליטה בעולם ומפסיד אותה לאל המוות מות. מות מתואר בכתבי אוגרית כבולע אלים ואנשים: הוא מאיים על בעל שיבלעהו בנפשו (גרונו) כשיובס, ולאחר תבוסתו מתואר בעל כשהוא יורד אל פיו של מות לשאול ("בפה ירד"). תיאורי הנפש והגרון הפעורים של המות מתאימים למתואר בתנ"ך: , . בעל פעור הוא, ככל הנראה, אלוה בעל מקומי המקביל לאל מות, שפיו פעור לבלוע את המתים.

ברשימת המנחות בעל מופיע כאחד מן האלים הנמצאים בעולם התחתון המזוהה עם עולם המוות ואמור לקבל את מנחות האדם דרך חור הפעור בקרקע.

ב מוזכרת עבודת בעל פעור ככרוכה באכילת זבח המת, דבר המתקשר להיותו אל המוות.

### בפרשנות
על פי רש"י שמו של האל ניתן לו "על שם שפוערין לפניו פי הטבעת ומוציאין רעי, וזו היא עבודתו", כלומר עבודת בעל פעור היא לעשות עליו את צורכי האדם. כמו כן מובא ב "הפוער עצמו לבעל פעור הרי זה עבודתו" וב מסופר: "מעשה בסבטא בן אלס שהשכיר חמורו לנכרית אחת, כיוון שהגיעה לפעור אמרה לו המתן עד שאכנס ואצא, לאחר שיצאה אמר לה אף את המתיני עד שאכנס ואצא, אמרה לו ולא יהודי אתה, אמר לה ומאי אכפת ליך, נכנס פער בפניו וקינח בחוטמו והיו כומרין מקלסין לו ואומרים מעולם לא היה אדם שעבדו לזו בכך". ניכר מקילוס הכמרים כי עבודה זו נחשבה ביותר אצל פעור.
מסורות יהודיות מאוחרות השוו בין אכילת הזבח לבעל לבין הטקס הפולחני הקדום הידוע בשם "מרזח" (כך בספרי על ). בספרי הנביאים מרזח מאוזכר כמקום התכנסות בעת אבלות, ובעת מאורעות חגיגיים ונהנתניים.

## בעל פעור במקרא

במקרא, בעל פעור מופיע בהקשר של מואב. הופעתו הראשונה היא ב, כאשר לאחר שבלעם ברך את ישראל פעמיים, בלק לוקח אותו ל'ראש הפעור' (כנראה הר מקודש לבעל פעור): .

ב, בעל פעור מופיע שוב: בני ישראל מתפתים לבנות מואב, והן קוראות להם להשתתף בפולחן אלוהיהן. בשל ה"היצמדות" לבעל פעור (זה הפועל המקראי לעבודת פעור), האל כועס על ישראל, וחמתו שוככת לאחר שפנחס דוקר את כזבי בת צור ואת זמרי בן סלוא ראש שבט שמעון. החטא מוזכר עוד פעמים רבות במקרא.

בית פעור מוזכר כמקום מול הגיא בו נואם משה את ספר דברים, ובסופו הוא גם נקבר בו. בית פעור מוזכר גם בגבול שבט ראובן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלים כנעניים
קטגוריה:אלים בתנ"ך
קטגוריה:מואב
קטגוריה:סיפורי ספר במדבר
קטגוריה:פרשת בלק
קטגוריה:שדים בנצרות
זקני ציון (מגזין)

**זקני ציון** הוא מגזין סטודנטים ירושלמי המופץ באוניברסיטה העברית ובמכללות נוספות בירושלים לעשרות אלפי סטודנטים.

זקני ציון החל לצאת בשנת 2012, לקראת סוף שנת הלימודים האקדמאית תשע"א. המגזין הוקם בעקבות התמרמרות סטודנטים באוניברסיטה העברית ממגזין הסטודנטים היוצא לאור באוניברסיטה, פי האתון. הטענות כנגד פי האתון הופנו בעיקרן כנגד רמתו ונקיטת אג'נדת שמאל - קיצוני שאינה מייצגת את הסטודנטים, וכן כנגד היותו מגזין היוצא לאור מטעם אגודת הסטודנטים אשר ככזה לא יכול לבקר את אגודת הסטודנטים ביעילות.

זקני ציון התיימר להציג מגזין מאוזן פוליטית ולהוות אלטרנטיבה עיתונית- סטודנטיאלית לפי האתון. כבר בתחילת דרכו ניתנה במה לגוף המבקר את האגודה בשם "הוג'י ווטש" בדמות טור קבוע במגזין, ובכך נהיה למגזין היחיד באוניברסיטה העברית עם טור ביקורת קבוע על אגודת הסטודנטים. נוסף על כך, זקני ציון מסקר אירועים בירושלים, את המתרחש בעיריית ירושלים, סיקור סוגיות על הפרק באוניברסיטה, מדור תרבות, פורום ועוד.

מקימי המגזין הם סטודנטים מהאוניברסיטה העברית. העורך הראשי של זקני ציון בתחילת דרכו היה יאיר יעקב. בשנת 2013 נתמנתה רננה הרמן להיות העורכת הראשית של זקני ציון. בין עורכי המגזין ניתן למנות את אבנר שאקי, אמרי סדן, הילה מלמד (אשר עברה לעבוד בעיתונים מקור ראשון ומעריב), עידן דוייב, רעות המבורגר, רון גביאן ועוד.

## קישורים חיצוניים
* דף הפייסבוק של זקני ציון
* אתר זקני ציון
* גיליון סיכום שנה לזקני ציון

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: חינמונים
קטגוריה:האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת סטודנטיאליים
קטגוריה:ירושלים: תקשורת
מילדרד מקדניאל

**מילדרד לואיז "מילי" מקדניאל-סיינלטון** (באנגלית: **Mildred Louise "Millie" McDaniel-Singleton**;  4 בנובמבר 1933 – 30 בספטמבר 2004) הייתה אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית (מלבורן 1956) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.

## ביוגרפיה
מילדרד נולדה באטלנטה שבג'ורג'יה. היא התאמנה במכון טוסקגי שבאלבמה שבו גם שיחקה בקבוצת הכדורסל. בשנת 1953 זכתה לראשונה באליפות ארצות הברית בקפיצה לגובה. בשנים 1955 ו-1956 היא זכתה באליפות ארצות הברית הן באולם והן באצטדיון.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי שבמקסיקו בשנת 1955 זכתה מקדניאל במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.68 מטר.

### אלופה אולימפית ושיאנית עולם
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה מקדניאל במדליית זהב, בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 1.76 מטר, שיפור לשיא בן 4 חודשים וחצי של יולנדה באלאש מרומניה (1.75 מטר) שסיימה במקום חמישי, לפני מריה פיסרבה מברית המועצות ותלמה הופקינס מבריטניה (1.67 מטר) שזכו בצוותא במדליית הכסף.

## שיאים אישיים
* קפיצה לגובה: 1.76 מטר (1956)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי ג'ורג'יה
קטגוריה:אטלנטה: אישים
קטגוריה:קופצות לגובה אמריקאיות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: אתלטיקה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
קטגוריה:ג'ורג'יה: אתלטים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2004
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2004
אסתר ברנד

**אסתר קורנליה ון הירדן-ברנד** (באנגלית: **Esther Cornelia van Heerden-Brand**;  29 בספטמבר 1922 – 20 ביוני 2015) הייתה אתלטית דרום אפריקאית, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.

## ביוגרפיה
ברנד נולדה בספרינגבוק שבכף הצפוני.

### שיאנית עולם
בתחרות שנערכה בסטלנבוש בכף המערבי ב-29 במרץ 1941 השוותה ברנד (באותה העת ון הירדן) בקפיצה לגובה את שיא העולם בתוצאה של 1.66 מטר. באותה העת התוצאה לא נחשבה כשיא עולם מאחר ששיא העולם היה שייך לדורה רטיין מגרמניה (1.70 מטר) שהתברר שמדובר בגבר בשם היינריך רטיין.

### אלופה אולימפית
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה ברנד במדליית זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.67 מטר, לפני שיאנית העולם שילה לרוויל מבריטניה (1.65 מטר) ואלכסנדרה צ'ודינה מברית המועצות (1.63 מטר). נוסף לכך, היא השתתפה בתחרות זריקת דיסקוס וסיימה במקום 20 והאחרון בתוצאה של 34.18 מטר.

## שיאים אישיים
* קפיצה לגובה: 1.67 מטר (1952)
* זריקת דיסקוס: 40.30 מטר (1952)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אתלטיות דרום אפריקאיות
קטגוריה:שיאניות עולם באתלטיקה
קטגוריה:אפריקאנרים
קטגוריה:איחוד דרום אפריקה: אישים
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:שיאני עולם דרום אפריקאים
קטגוריה:אלופות אולימפיות מדרום אפריקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
קטגוריה:ילידות 1922
קטגוריה:דרום אפריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:נפטרות ב-2015
קטגוריה:נפטרים ב-2015
רוזנר

**רוזנר**  (בגרמנית: Rosner) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי ממקור גרמני.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קניון ים המלח

**קניון ים המלח** הוא קניון מסחרי באזור התיירות בעין בוקק שלחוף ים המלח, שנפתח בנובמבר 2018. הקניון נבנה על ידי חברת הנדל"ן BERCLEYS. ביוני 2023 נרכש הקניון על ידי חברת רני צים מרכזי קניות תמורת 152 מיליון שקלים.

הקניון משתרע על שטח של כ-15,000 מ"ר, על פני שתי קומות, והוקם בהשקעה של כ-300 מיליון שקלים. הקניון נותן מענה לאזור מלונות ים המלח כמרכז קניות ובילוי, ומכוון בעיקר לתיירות החוץ שמגיעה לים המלח.

בקניון פועלות חנויות ומותגים בינלאומיים לצד מותגים מקומיים מתחומי ההלבשה, ההנעלה והתכשיטים, וכן מסעדות ובתי קפה.

## גלריה

חזית הקניון.jpg|הדמיה של חזית הקניון
חזית קניון ים המלח.jpg|חזית הקניון בזמן עבודות הבנייה


## ראו גם
* דום אקספו ים המלח

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

ים המלח
קטגוריה:ים המלח
קטגוריה:עין בוקק
קטגוריה:מועצה אזורית תמר: מבנים
ויליאם פאג'ט, ברון פאג'ט הראשון

**ויליאם פאג'ט, ברון פאג'ט הראשון** (באנגלית: **William Paget, 1st Baron Paget**; 1506 - 9 ביוני 1563) היה מדינאי אנגלי, שמילא משרות חשובות בשירותם של המלך הנרי השמיני, המלך אדוארד השישי והמלכה מרי הראשונה.

## ביוגרפיה
### שנותיו הראשונות
אביו של ויליאם פאג'ט, שנקרא אף הוא ויליאם פאג'ט, היה אחד מנושאי השרביט (serjeants-at-mace) של הסיטי של לונדון. פאג'ט הצעיר נולד בסטפורדשייר ב-1506, ולמד בבית ספר סיינט פול, בתקופה בה ויליאם לילי שימש כמנהלו, ובטריניטי הול, קיימברידג'. אחר כך המשיך את לימודיו באוניברסיטת פריז. בסיינט פול התיידד עם ג'ון ללנד, לימים סוחר עתיקות ואחד מן התומכים בו.

### הקריירה הפוליטית
פאג'ט כיהן כחבר הפרלמנט מטעם מחוז ליצ'פילד ב-1529 ומטעם מחוז מידלסקס ב-1545.

הודות להשפעת ידידו סטיבן גרדינר, ככל הנראה, הטיל עליו המלך הנרי השמיני כמה שליחויות דיפלומטיות חשובות. ב-1532 מונה למזכיר החותם (clerk of the signet), וזמן קצר אחר כך למזכיר מועצת המלך (Privy Council). ב-1539 נעשה מזכירה של המלכה, אן מקליווס, וב-1543 צורף למועצת המלך ומונה למזכיר המדינה. הנרי השמיני, בשנותיו האחרונות, שמע רבות בעצתו ואף מינה אותו לאחד מחברי המועצה שתנהל את ענייני המדינה בתקופת קטינותו של המלך אדוארד השישי.

פאג'ט תמך תחילה נמרצות בלורד פרוטקטור סומרסט בעודו יועץ לנהוג במתינות שסומרסט לא תמיד הבחין בה. ב-1547 נעשה מפקח על משק ביתו של המלך, צ'נסלור של דוכסות לנקסטר, אביר נבחר של מחוז סטפורדשייר (חבר פרלמנט) ונתכבד בתואר אביר מסדר הבירית. ב-1549 נקרא בצו להצטרף אל בית הלורדים כ**ברון פאג'ט דה בודזרט** (Baron Paget de Beaudesert). באותו זמן לערך הוענקו לו נחלות קרקע גדולות, ובהן קנוק צ'ייס וברטון אבי בסטפורדשייר, וכן את מעונם של הבישופים של אקסטר בלונדון, שנודע לימים בשם "לינקולן האוז" ואחר כך "אסקס האוז", במקום בו נמצא כיום ה-Outer Temple. כמו כן קיבל את אחוזת בודזרט בסטפורדשייר, שנותרה מקום מושבה העיקרי של משפחת פאג'ט.

ב-1551, בעקבות נפילת סומרסט, נכלא פאג'ט במצודת לונדון. שנה אחר כך נשלל ממנו תואר אביר מסדר הבירית, ובנוסף לכך הטילה עליו לשכת הכוכבים קנס כבד על שבעודו מנהל את דוכסות לנקסטר שלשל רווחים לכיסו על חשבון הכתר. ב-1553 שב חינו בעיני המלך, וביוני אותה שנה הוא היה אחד מעשרים ושישה הפירים שחתמו על צוואתו של אדוארד הגוסס המורישה את המלוכה לליידי ג'יין גריי. הוא השלים עם המלכה מרי הראשונה, אשר השיבה לו ב-1553 את תואר אביר מסדר הבירית ואת מקומו במועצת המלכה, וב-1556 מינתה אותו שומר חותם המלכה. ב-1558, עם עלותה לכס של אליזבת הראשונה, פרש פאג'ט מן החיים הציבוריים.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אנגליה: היסטוריה
קטגוריה:אישים בחצר הנרי השמיני
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות מלכותיים
קטגוריה:מזכיר המדינה (ממלכת אנגליה)
קטגוריה:צ'נסלורים של דוכסות לנקסטר
קטגוריה:ילידי 1506
קטגוריה:נפטרים ב-1563
ג'ון ראסל, הרוזן הראשון מבדפורד

**ג'ון ראסל, הרוזן הראשון מבדפורד** (באנגלית: **John Russell, 1st Earl of Bedford**; 1485 – 14 במרץ 1554/1555) היה שר בממלכת אנגליה בתקופת בית טיודור, אשר שירת כלורד אדמירל העליון וכלורד שומר החותם.

בין האדמות והרכוש שהוענקו לו על ידי הנרי השמיני אחרי פירוק המנזרים היו המנזר והעיר של טאביסטוק (Tavistock), והשטח שכיום שוכן בו הקובנט גרדן.

ראסל הוא אב המשפחה הראשון של כל הרוזנים והדוכסים של בדפורד ושל הרוזנים לבית ראסל, בהם ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון, שהיה ראש ממשלת בריטניה, והפילוסוף ברטרנד ראסל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אנגליה: היסטוריה
קטגוריה:פוליטיקאים אנגלים
קטגוריה:הלורד שומר החותם
קטגוריה:ילידי 1485
קטגוריה:נפטרים ב-1554
גיל בלנק

**גיל בלנק** (נולד ב-3 במרץ 1997) הוא שחקן ישראלי.

## קורות חייו
בלנק נולד ברמת השרון, והוא הבכור מבין שלושה אחים. משנת 2009 למד בתוכנית המחוננים ומגמת פיזיקה, כימיה ותיאטרון של בית הספר הכפר הירוק.

בשנת 2011 הצטרף לבית הספר לקולנוע של אייל קנטור והחל להשתתף בהפקות מצולמות. גילם תפקידים ראשיים בפרויקט הסרטים הבינלאומי "48 שעות". בשנת 2012 זכה הסרט "חתולה בשק" בהשתתפותו בפרס "השימוש הטוב ביותר בז'אנר" בפרויקט זה. כמו כן, השתתף בהפקות סרטי חובבים משותפות לתלמידי קולנוע ישראלים, גרמנים וצרפתים.

ב-2013 גילם את דמותו של הילד יונתן בסרט הישראלי "לצוד פילים" של התסריטאי והבמאי רשף לוי כתפקיד ראשי, לצד השחקנים מוני מושונוב, ששון גבאי ופטריק סטיוארט.

בסוף שנת 2013 הוענק לו צל"ש בימוי (במשותף עם היוצר והצלם ים שרגיל) בתחרות הקליפים השנתית על שם אורי סונין ליוצרים צעירים.

בלנק סיים את לימודיו בהצטיינות בקיץ 2015 והתנדב למסלול עילית בצה"ל. בתחילת שנת 2018 סיים בהצלחה קורס קצינים, ושירת כקצין  בבסיס במרכז הארץ. לאחר שירותו למד הנדסת מכונות בטכניון. 

## קישורים חיצוניים

* הכירו את גיל בלנק, ערוץ הבידור E!
* גיל בלנק, באתר סוכנות זוהר יעקובסון

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית ספר אמירים (רמת השרון)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1997
יעקב פליישמן

**יעקב פליישמן** (**Jacob (Eugene) Fleischmann**; 1921–1990) היה פילוסוף ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב.

## ביוגרפיה
פליישמן נולד בעיר סקשפהרוואר שבהונגריה.
בשנת 1940 עלה לארץ ישראל. מעת עלייתו ועד 1950 למד פילוסופיה, פילוסופיה יהודית והיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים; בין מוריו היו מרטין בובר, יוליוס גוטמן, הוגו ברגמן וחיים יהודה רות. בשנת 1946 קיבל תואר מוסמך, וב-1951 תואר דוקטור; הדיסרטציה הייתה בנושא "בעיית הנצרות בפילוסופיה היהודית של המאה התשע-עשרה".
בשנים 1952–1954 למד באקול פראטיק דה אוטז אטיד (EPHE) בפריז, בעיקר אצל אלכסנדר קורא  ואריק וייל .
בשובו כיהן כמרצה (ולאחר מכן כמרצה בכיר) לפילוסופיה באוניברסיטה העברית. בשנת 1958 היה גם לעמית מחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) בפריז. משנת 1967 כיהן כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (בשנים 1971–1973 עמד בראש החוג), וחילק את זמנו בין תל אביב ופריז. בשנותיו האחרונות התגורר בפריז.

## כתביו
* **בעיית הנצרות במחשבה היהודית: ממנדלסון עד רוזנצוויג**, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשכ"ד.

### רשימות לפי הרצאותיו
* **תולדות הפילוסופיה העתיקה מתאלס ועד אריסטו**: רשימות לפי הרצאותיו של י. פלישמן; בעריכת איתן ישראלי, 3 כרכים, ירושלים: מפעל השכפול, תשט"ו. ("פנימי")
* **הפילוסופיה במאה העשרים**: רשימות לפי הרצאותיו של י’ פליישמן; בעריכת עדי צמח, ירושלים: מפעל השכפול – הסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברית, תשי"ח.
* **היסודות האונטולוגיים של ההכרה**: רשימות לפי הרצאותיו של יעקב פליישמן; ערך: אהוד בן עזר (ראב), 2 כרכים, ירושלים: מפעל השכפול של הסתדרות הסטודנטים, תש"ך.
* **הפילוסופיה של ספינוזה**: רשימות לפי הרצאות; ערך: ישראל איגרא, ירושלים: מפעל השכפול, תשכ"ד.

### בעריכתו
* גאורג ו"פ היגל, **[[מבוא לתולדות-הפילוסופיה (הגל)|מבוא לתולדות הפילוסופיה]]**; תרגם: מרדכי בן אשר; ערך: יעקב פליישמן, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס ('ספרי מופת פילוסופיים'), תשכ"ג.

### כתביו בצרפתית

## לקריאה נוספת
* 'זיכרון לראשונים: יעקב פליישמן', **[[קתרסיס (כתב עת)|קתרסיס]]** 2 (סתיו תשס"ה, 2004), 149 ואילך.

## קישורים חיצוניים
* יעקב פליישמן באתר WorldCat Identities

מפרי עטו:
* בעיית האובייקטיביות בחקר היסטוריה הישראלית, קתרסיס 2

## הערות שוליים

קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: פילוסופיה
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
דרק דריימון

**דרק דריימון** (באנגלית: **Derek Drymon**; נולד ב-19 בנובמבר 1968) הוא סופר אמריקאי ואמן סטוריבורד. דריימון עובד בהפקות סדרות אנימציה מצוירות רבות, בהן החיים המודרניים של רוקו, בובספוג מכנסמרובע והרפתקאות פין וג'ייק.

## רקע אישי
דריימון נולד במוריסטאון, ניו ג'רזי, בשנת 1968. הוא למד בבתי ספר ציבוריים, והוא נהנה מציור ומספרי קומיקס. דריימון סיים את בית הספר התיכון Jefferson Township בשנת 1987. הוא למד בבית ספר לאמנות חזותית בניו יורק כדי להפוך למאייר. אחרי הקולג', הוא גויס על ידי דיסני בשביל תוכנית ההתמחות שלהם. עם סיום התוכנית חזר לניו ג'רזי ומשם לקליפורניה.

## שנותיו המוקדמות בניקלודיאון
דריימון התגלה על ידי ערוץ ניקלודיאון בשנת 1993. הוא עבר לקליפורניה על מנת לעבוד כאנימטור בניקלודיאון. באותה השנה, דריימון החל לעבוד גם כאמן התכנון וסופר לסדרה החיים המודרניים של רוקו. בתקופה זו פגש שניים ממעסיקיו העתידיים, טים היל וסטיבן הילנבורג. היל היה סופר ואמן, והילנבורג היה מפיק שותף ואחראי לתכנון. בשנת 1997, יצר הילנבורג את סדרת הטלוויזיה המצוירת בובספוג מכנסמרובע. דריימון ביצע תפקידים רבים בסדרה, היה סופר בכל הפרקים, ולאחר מכן לפקח על הבמאי ומפיק.

## הפקה נוכחית

כיום דריימון מפיק בערוץ Cartoon Network.

בשנת 2021 ביים את סרט האנימציה "מפלצת של מלון: הפוך על הפוך", החלק הרביעי בסדרת מפלצת של מלון.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1968
אנגבנד

**אנגבנד** (באנגלית: **Angband**; מסינדארין: תופת הברזל) הוא מקום בדיוני המופיע בספריו של ג'.ר.ר. טולקין. אנגבנד היה מעוזו הגדול של שר האופל מורגות' בעידן הראשון לעלות השמש. אנגבנד שוכנת ממש בצפון מערב הארץ התיכונה. 

## גאוגרפיה
בצפון מערב הארץ התיכונה, מעבר לארד לוין, שכנו בלריאנד והארצות שמצפון לה. מצפון לרמת דורתוניון המהווה את גבולה הצפוני של בלריאנד, שכנו מישורי ארד גלן (החבל הירוק) הרחבים והירוקים. מצפון להם ישבה "דור דידלות" - ארץ צלמוות - ארצו של מורגות'. שם, תחת הרי הברזל (ארד אנגרין) הקפואים, כרה מורגות' את משכנותיו, מערותיו וצינוקיו העמוקים. ממערב הייתה היתלום.

## תולדות
### הקמת אנגבנד
ראשיתה של אנגבנד הייתה במלחמות שניהל מורגות' עם יתר הולאר בזמן תהליך יצירת העולם. לאחר שהולאר התבצרו להם בארץ אמן המערבית, הקים מורגות' - שמעוזו העיקרי היה אז באוטומנו, מצודה בצפון מערב הארץ התיכונה, למשמר מפני פלישה של הולאר לארצו. שם המקום נקרא אנגבנד ומתכונתו הייתה אולמות, מפחות וצינוקים, נשקיות, קסרקטינים ומחילות ומרתפים, בהם שכנו משרתי מורגות' וצבאו ושם כלא את אסיריו.

### חורבן אנגבנד
לאחר שהולאר גילו כי העלפים נעורו במזרח הארץ התיכונה, החליטו לצאת למלחמה במורגות' במטרה להגן עליהם. במהירות נחתו צבאות הולאר על אוטומנו ואנגבנד, החריבו אותן והביסו את השוכנים בהן ולקחו את מורגות' כאסיר לארץ אמן. אוטומנו נהרסה עד היסוד, אך הרס אנגבנד לא היה יסודי ורק החלקים העליונים נהרסו. צבאו של מורגות' ויצוריו נותרו במפלסים התחתונים, מחכים לשובו של אדונם.

### העידן הראשון
לאחר שעכר את אושרה של הממלכה הברוכה, נמלט מורגות' והסילמרילים בידו ושב לארץ התיכונה. שם שיקם את הריסות אנגבנד ובנאה מחדש. מעליה הקים את הרי תנגורודרים (הרי העריצות) ולהם שלוש פסגות. הרי תנגורודרים שימשו כצריחים למשמר ומושב צבא ואחסון נשק. תחת מצוקי תנגורודרים היו שערי אנגבנד.

זמן לא רב לאחר מכן, שבו הנולדור לארץ התיכונה בניסיון להשיב לידיהם את הסילמרילים. במשך מאות שנים התכתשו עם צבאות מורגות' ללא הפוגה עד כי הובסו אחד לאחד. בשנת 510 לעלות השמש, שלח מורגות צבא גדול מאנגבנד והחריב את גונדולין, ממלכת הנולדור האחרונה שעוד עמדה על תילה. אז בטח מורגות' בחוסן אנגבנד וחשב כי מעתה לא יקום איש בפניו.

## חורבן אנגבנד
כמעט שש מאות שנה לאחר עלות השמש, התחוללה מלחמת החרון. לאחר שאארנדיל הספן הצליח להגיע לארץ אמן ושטח לפני הולאר את תחינתם של עלפים ובני אדם - להצלה מידיו של מורגות', יצאו צבאות הולאר מארץ אמן ונחתו על חופי הארץ התיכונה. 
אז הסתערו צבאות הולאר על אנגבנד ונלחמו בצבאותיו של מורגות'. לאחר שהסתיים הקרב הגדול, הובסו כוחותיו של מורגות' תבוסה ניצחת ומורגות' נכבל ונלקח משם על ידי צבאות הולאר ואנגבנד נשמדה.
לאחר הקרב שקעו תחת גלי הים כל בלריאנד והארצות שמצפון לה. עמם שקעה בים אנגבנד החרבה.

## ראו גם
* מורגות'
* מלחמת החרון

קטגוריה:שר הטבעות: מקומות
קטגוריה:הארץ התיכונה
הגביע הפורטוגלי

[שמאל|ממוזער|250px|העתק של הגביע הראשון של טאקה דה פורטוגל שהוענק ב-1939 ל[אקדמיקה דה קוימברה]]
**הגביע הפורטוגלי** (בפורטוגזית: **Taça de Portugal**) הוא הטורניר השני בחשיבותו בכדורגל הפורטוגלי, אחרי ליגת העל הפורטוגלית. בטורניר משתתפות 162 קבוצות מפורטוגל. עד לשנת 1938 הטורניר היה טורניר האליפות של פורטוגל.

## שיטת המשחק
הגביע מנוהל בשיטת נוק-אאוט כאשר בשלבים הראשונים מתמודדות קבוצות הליגות הנמוכות מתמודדות ובשלבים המתקדמים מצטרפות קבוצות הליגות הבכירות. המשחקים מנוהלים בשיטת משחק בודד מלבד שלב חצי גמר שם הוא מנוהל בשיטת בית וחוץ ושערי חוץ.

הזוכה בגביע המלך מקבלת כרטיס לליגה האירופית.

## כל הזוכות בגביע הפורטוגלי
קבוצה המסומנת ב**כתב מודגש** זכתה באליפות ליגת העל הפורטוגלית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי

### קמפונואטו דה פורטוגל (1922 - 1938)

### טאקה דה פורטוגל (1938 - ההווה)

## זכיות לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

פורטוגל
קטגוריה:תחרויות כדורגל בפורטוגל
תחזיקו

**תחזיקו** הוא האלבום השני של הזמרת רוני דלומי, אשר יצא בשנת 2013, כשנתיים לאחר אלבום הבכורה שלה, "קצת אחרת".
## הפקה
האלבום, בהפקתם ועיבודם של איתמר מאירי ואיתן רז, כולל עשרה שירים שמחציתם נכתבו ושניים מהם הולחנו על ידי דלומי עצמה, בניגוד לאלבום הקודם, בו השתתפה דלומי בכתיבת שני שירים בלבד. כותבים ומלחינים נוספים באלבום הם דנה ברגר, רונית שחר, נעם חורב והצמד "גיא ויהל" (גיא מנטש ויהל דורון), גם אחיה הגדול של רוני, נדב דלומי, הלחין שיר אחד באלבום.

הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום הוא "תחזיקו" שייצא ביולי 2012 והוא השיר הראשון שכתבה דלומי שיצא כסינגל. הסינגל השני מתוכו הוא "פניי לרוח" שייצא בנובמבר 2012, והוא השיר הראשון אותו דלומי הלחינה וגם כתבה. הסינגל השלישי מתוכו הוא "סתם שני אנשים", הוא יצא בפברואר 2013 ואותו כתב נועם חורב והלחינה הזמרת דנה ברגר לו גם יצא קליפ מצליח. הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "קצה היום" שליווה את צאת האלבום, יצא ביולי 2013 ואותו כתב נועם חורב והלחינו גיא מנטש ויהל דורון. את השיר הפיק המפיק המוזיקלי לואי להב בניגוד למרבית שירי האלבום, אותם הפיקו רז ומאירי, גם לסינגל זה ייצא קליפ מצליח. באוקטובר אותה השנה יצא הסינגל האחרון מתוך האלבום, "קרקעית נמוכה". באלבום נכלל גם השיר "שלחי אותו" שייצא לראשונה במסגרת פרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר 2011".

## רשימת השירים

## סינגלים

## משתתפים באלבום
* איתמר מאירי - גיטרה, קלידים, תכנות, הפקה מוזיקלית, עיבוד מוזיקלי, כלי מקלדת, סינטיסייזר
* איתן רז - תופים, הפקה מוזיקלית, עיבוד מוזיקלי, תכנות, קלידים, כלי מקלדת, סינטיסייזר
* אורי זך - הפקה מוזיקלית, עיבוד מוזיקלי, קלידים, תכנות, קולות (מוזיקה) (בשיר "שלחי אותו" בלבד)
* אבי חזות - בס
* עדי הר צבי- בס, קונטרבס
* לואי להב - הפקה מוזיקלית, עיבוד מוזיקלי (בשיר "קצה היום" בלבד)
* רונית שחר -גיטרה אקוסטית
* דקל טוביה-בס (בשיר "שלחי אותו" בלבד)
* סלעית להב - חליל
*חן שנהר-כינור
*קרן טננבאום-כינור
*גליה חי-ויולה
*אלדד ציטרין-עיבוד מוזיקלי של כלי מיתר, ניצוח
*חן שנהר-כינור
*קרן טננבאום-כינור
*גליה חי-ויולה
*הילה אפשטיין-צ'לו
*אופיר קנר-פסנתר
*חן אנקווה-חצוצרה
*תום להב-תופים (בשיר "קצה היום" בלבד)
*אריאל טוכמן-עיבוד, גיטרה (בשיר "קצה היום" בלבד)
* יהל דורון-עיבוד, גיטרה (בשיר "קצה היום" בלבד)
* גיא מנטש-עיבוד (בשיר "קצה היום" בלבד)
*שלומי קינן-קלידים, תכנות (בשיר "קצה היום" בלבד)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי רוני דלומי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
טרדו נאוואליס

**טֶרֶדוֹ נָאוואלִיס** (בשם מדעי: *Teredo navalis*) היא מין של רכיכת מים מלוחים. זוהי צדפה ימית ממשפחת הצדפות הקודחות (Teredinidae), המוכרות גם בשם "תולעי האוניות" (shipworms). מין זה משתייך לסוג הנקרא "טרדו" (Teredo).
## מאפיינים
כמו מינים אחרים באותה משפחה, גם צדפת-דלתיים זו נקראת תולעת אוניות משום שהיא דומה במראה החיצוני לתולעת, אלא שבקצהַ הקדמי ישנה קונכייה קטנה בעלת שתי קַשְׂווֹת (valves), המתמחה בכרסום וקידוח בעץ. הגוף האדמדם והמאורך דמוי התולעת של הטרדו נאוואליס מצוי כל כולו במחילה שהיא עצמה קדחה.

מוצא הטרדו נאוואליס בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי, ככל הנראה, משם התפשטה אל רחבי העולם כולו. היא גורמת נזקים כבדים עד כדי טביעה של אוניות עץ והרס של מבנים תת-ימיים כמו מזחים וגשרים עשויים עץ.

"מכשירי הקדיחה" של תולעת זו הם זוג לוחות מחוספסים. התולעת משעינה את רגלה העבה על העץ, מתנועעת 8-12 פעמים בדקה,
וכך מבצעת הקדיחה. קשה להשתחרר ממזיקים אלה ויותר מכל קשה להפטר ממליוני הביצים שהם מטילים לתוך נקבוביות העץ ושמהם מתפתחים דורות "קודחים" חדשים. קודחת-ספינות אחת יכולה לקדוח חור בעומק 18 מ"מ במשך יום אחד וגדוד של קודחות יכול להפוך בול-עץ לכברה במשך שישה חדשים ולגל נסורת - בשנה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס לינאוס
קטגוריה:צדפות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:בעלי חיים באוקיינוס האטלנטי
פריש

**פְּרִישּׁ** (נכתב גם; **פְרַיְשּׁ**) הוא שם משפחה יהודי הנפוץ אצל יהדות אירופה ויהדות הונגריה מקורו בשפה הגרמנית ושימושו גם אצל יהודים אשכנזים, שפירושו ומשמעותו: **רעננות** **חופשיות** ו**שימחה**. משמעות נוספת לשם משפחה זו על שם פרי החבוש הנקרא כן בלשון המשנה..

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים

## הערות שוליים
החתונה הגדולה

**החתונה הגדולה** (באנגלית: **The Big Wedding**) היא קומדיה רומנטית אודות בני משפחה הנפגשים יחד לרגל חתונת הבן הצעיר. במהלך סוף שבוע אחד כל הסודות והשקרים מתגלים - לטוב ולרע.

דון גריפין (רוברטו דה נירו) ואלי (דיאן קיטון), גרושים זמן רב, נאלצים להעמיד פנים שהם זוג נשוי כאשר בנם הצעיר מתחתן. ההתחזות מתגלגלת ככדור שלג ומייצרת מצבים בלתי אפשריים בעבור אשתו החדשה.

## תמצית העלילה
אלחנדרו ומליסה הם זוג צעירים קתולים מניו אינגלנד, העומדים להתחתן. מוצאו של החתן מקולומביה, מה שגורם קצת חוסר נחת לאם הכלה. החתונה מתוכננת להיערך בחצר ביתו של אביו המאמץ של החתן, דון, שהתגרש לפני שנים מאמו המאמצת של החתן, אלי, וחי מאז בבית זה עם ביבי, כידועים בציבור. לקראת החתונה אלי מגיעה לבית, וכן ג'ארד וליילה, שני ילדיהם האחרים של דון ואלי. החתן מופתע לשמוע שגם אמו הביולוגית, שמעולם לא יצאה מגבולות קולומביה, תגיע לחתונה. כיוון שהאם היא קתולית אדוקה, הוא מבקש מדון ואלי שיסתירו את גירושיהם, ולמשך שלושה ימים יציגו עצמם כנשואים זה לזה. דון ואלי מסכימים, אך ביבי נעלבת ועוברת לגור במלון סמוך.

מדונה, אמו הביולוגית של אלחנדרו מגיעה, יחד עם אחותו בת העשרים נוריה. כולם יוצאים לארוחת ערב במסעדה יחד עם הורי הכלה, וביבי מפתיעה אותם כמלצרית המשרתת אותם. בארוחה נוריה מתחילה עם ג'ארד, אך זוכה לשיחת חינוך מאלי, שמסבירה לה שעליה לדרוש רומנטיקה לפני שתסכים ליחסי מין. אלי, שהתארחה בביתו של דון, שוכבת אתו.

במפגש שמתקיים באוהל שהוקם לקראת החתונה, דון מתוודה ששכב עם אלי. ביבי אומרת שהיא סולחת, אך תוקעת אגרוף באפו של דון, וחושפת שאלי שכבה עם בארי, אבי הכלה. מאפין, אם הכלה, אומרת שפרט זה ידוע לה אבל אינו מטריד אותה, משום שהיא מעוניינת ביחסי מין עם אלי וביבי. החתן והכלה מחליטים במבוכתם להתחמק מטקס הנישואים, להינשא לבדם על גדת האגם ולהימלט. הכומר נענה לבקשתם ומשיא אותם. המשפחה ששמה לב לכך רצה לאגם, ולאחר שאחדים נופלים למים הכל חוזרים לאוהל, למסיבת הנישואים.

במהלך המסיבה ג'ארד עולה לחדרה של נוריה והם שוכבים, לראשונה בחייו של ג'ארד. אנדרו, בעלה של ליילה, מגיע למסיבה לפי הזמנת דון, לאחר שהוא שומע שליילה בהריון, והשניים מתפייסים. במסיבה דון מפתיע את ביבי בהצעת נישואים, והכומר משיא גם אותם. מדונה מבינה ששיקרו לה, אך היא מגלה לאלחנדרו שגם היא שיקרה לו, וחייה אינם כה טהורים כפי שחשב.

## שחקנים

## קישורים חיצוניים

* 
* ביקורת על הסרט באתר אנשי הספר
* 
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2013
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים שצולמו בקונטיקט