open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ירח שחור (1975)

**ירח שחור** הוא סרט קולנוע סוריאליסטי של הבמאי הצרפתי לואי מאל שיצא לאור ב-1975 כהפקה צרפתית/גרמנית. הסרט נחשב על ידי חלק מהמבקרים לאחד הסרטים החשובים בפילמוגרפיה של מאל. מעמד זה התגבש בעשור הראשון של המאה ה-21 למרות שרוב מוחץ בקרב הצופים והמבקרים סברו (וחלקם עדיין סבורים) שהסרט כשל במשימתו. הסרט שודר בישראל מספר פעמים בתחילת שנות האלפיים בפינת הצגה שנייה בערוץ הילדים.

## תקציר העלילה
נערה בלונדינית נוסעת במכונית בדרך שוממת ובטעות דורסת קיפוד שמתהלך באיטיות על הכביש. היא יוצאת מהרכב כדי לברר מה היא דרסה ומשום מה לא חוזרת אליו. מתברר שמתחוללת מלחמת מינים ונראה שידם של הגברים על העליונה. היא בורחת ומגיעה לאחוזה שבה נמצאים חיות ובני אדם תמהוניים.

## רקע היסטורי
הסרט מושפע בבירור מעליסה בארץ הפלאות. כמו כן ציין מאל שההצלחה של אידאולוגיות נשיות ו"תחייתה" המחודשת של הדת בעשור שקדם להפקת הסרט היוו גורם השפעה גם הן. בסרט ניכרת גם השפעתו של סלבדור דאלי, בדמות הגבינה השווייצרית והנמלים והשפעה של פרויד ויונג. תחומים נוספים המשפיעים על הסרט הם: אלכימיה (חד קרן) לילית (הדמות הראשית בשם לילי והאח האחות לילי) ואסטרולוגיה. לואי מאל סיפר שביסס את הסרט על חלומות שחלם, ושהרכיב את התסריט בדרך האלתור. כמו כן, הסרט נעשה בשנות השבעים, עשור שחווה גל של סרטים מסוגה זו.

## שחקנים
בסרט משחקים מספר שחקנים מפורסמים; זהו סרטה האחרון של השחקנית היהודיה מגרמניה תרזה גיזה, שנפטרה זמן קצר לאחר תום הצילומים והסרט הוקדש לה. כמו כן, מככב בסרט, בן טיפוחיו של אנדי וורהול וסמל המין של אותן שנים, ג'ו דלסאנדרו שלא מוציא מילה מפיו לאורך כל הסרט. הדמות הראשית בסרט מגולמת על ידי קתרין הריסון, נכדתו של רקס הריסון.

## דמויות אנושיות
*לילי (קתרין הריסון) - נערה בלונדינית דמוית עליסה (עליסה מארץ הפלאות).
*זקנה (תרזה גיזה) - זקנה שנמצאת במיטה בחדרה, נוירוטית במקצת. בעלה הוא חולדה בשם המפרי. היא מדברת עם דמות אלמונית דרך רדיו ישן, ומדווחת לו על המתרחש במלחמה ועל מקומות לא קיימים שה"חיילים" כבשו.
*האח והאחות לילי (ג'ו דלסאנדרו ואלכסנדרה סטיוארט) - צמד אחים שלא מוציא הגה כל הסרט. כנראה מנהל בית יתומים בצמוד לאחוזה. בסוף הסרט הם פותחים בסצנת קטטה ארוכה ונעלמים לתוך הרקע.
*ילדים - ילדים וילדות ערומים שרודפים אחרי חזיר ואחר כך מסתבר שיש להם כישרון בשירת אופרה.

### דמויות לא אנושיות
*חד קרן - חד קרן שלילי רודפת אחריו במשך מחצית מהסרט. כשהיא פוגשת אותו מתברר שבניגוד למיתולוגיה המקובלת הוא די ציני, לא תמים, ובעל חוש הומור.
*פרחים - פרחים שלילי דורכת עליהם בטעות והם מתחילים לבכות.
*חזיר - חזיר במטבח של האחוזה. הוא שומר על כוס גדולה של חלב אותה הוא אוהב. נראה שהוא אומר ללילי את המילה "חלב" בצליל חזירי.

## ביקורת
הצופים והמבקרים מצאו את הסרט כסובל מבעיות מבניות, ניסיון של ריאליסט לעשות סוריאליזם. שטותי וצביעות. לעומת זאת הסרט זכה להגנה של הפילוסופית סוזן סונטג ושל מספר פסיכולוגים לילדים שמצאו בו טיפול מעניין בנושאים פסיכולוגים. הסרט זכה בשני פרסי סזאר ב-1976; הצלם הידוע סוון ניקוויסט זכה בפרס על הצילום ואנשי הקול לוק פריני ונארה קולרי זכו בפרס על הסאונד.

## קישורים חיצוניים

* ירח שחור, אתר TCM
* ירח שחור, אתר ROVI

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 1975
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטים סוריאליסטים
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי לואי מאל
עצם המצח

**עצם המצח** (TA: Os frontale) היא אחת מעצמות הגולגולת. זו העצם הקדמית עליונה בגולגולת, וכמו שאפשר להבין משמה, היא העצם התומכת במצח.

## תיאור
עצם המצח היא עצם שטוחה, עבה יחסית לשאר עצמות הגולגולת. חלקה העליון הוא בצורת מקטע כדורי, ומהווה את חלקו הקדמי של הקדקוד ואת המצח. חלקה התחתון מהווה את תקרתן של ארובות העיניים וחלק מתקרתו של חלל האף.

מעט מעל לארובת העין בכל צד נמצאת בליטה גרמית המכונה קשת הגבינים (Arcus superciliaris). קשת הגבינים בולטת בגברים יותר מאשר בנשים. מתחת לקשת הגבינים נמצא גת המצח (Sinus frontalis). בין קשתות הגבינים קיימת בליטה המכונה פדחת (Glabella).

בחלקה העליון של עצם המצח יש תפר (Sutura frontalis) המחבר את צדה השמאלי לצדה הימני: אצל תינוקות רכים עצם המצח מפורצת, ויש מרווח בין שני הצדדים. מרווח זה נסגר בשנות החיים הראשונות תוך יצירת התפר.

עצם המצח היא העבה והכבדה שבעצמות הגולגולת, ומהווה גשר בין העצמות שמהוות את קופסת המוח ובין עצמות הפנים. 
## עצמות שכנות
עצם המצח מופרקת במפרקים פיברוטיים מסוג תפר לעצמות הקודקוד, בחלקה העליון, לעצמות הרקה, לעצם היתד בשני צידי הגולגולת (בשני מפרקים שונים), לעצמות הלחיים, וללסת העליונה.

## שימוש
בזכות עובייה של עצם המצח, היא החזקה שבעצמות הגולגולת, והיחידה בהן שבעלי חיים רבים, כולל האדם, עושים בה שימוש לתקיפה או התגוננות. להכאה באמצעות עצם המצח יוחדה מילה בשפה העברית - **נגיחה**. בכדורגל, נעשה שימוש נרחב בנגיחה כדי למסור את הכדור או לשגרו לכיוון השער.

## בבעלי חיים אחרים
אצל בעלי חיים רבים, שתי הכנפיים של עצם המצח לא מתאחות כמו אצל האדם, והעצם נשארת שטוחה ובמקרים מסוימים בעלת שתי אונות. אצל רוב בעלי חיים המקרינים, בסיס הקרניים הוא בעצם המצח. אצל זוחלים רבים, חלקה העליון של ארובת העיין אינו חלק מעצם המצח, אלא שייכת לעצם או שתי עצמות נוספות, שאינן קיימות אצל היונקים.

בתיאורים של אנשים או דמויי אדם כמו מלאכים או שדים בעלי קרניים, כמו גם בפסל משה של הפסל מיכלאנג'לו, הקרניים בוקעות דווקא מעצמות הקודקוד, בניגוד למציאות הזואולוגית של בעלי חיים מקרינים אמיתיים.

## מבחר תרשימים

Frontal bone.png|תצלום רנטגן של גולגולת אדם. עצם המצח צבועה באדום להדגשה
Gray134.png|עצם המצח, המשטחים החיצוניים
Gray135.png|עצם המצח, המשטחים הפנימיים


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מצח
קונצרט השנה החדשה בווינה

שמאל|ממוזער|300px|אולם הקונצרטים הגדול של וינה בו מוצג הקונצרט
**קונצרט השנה החדשה בווינה** (בגרמנית: **Das Neujahrskonzert der Wiener Philharmoniker**) הוא קונצרט מוזיקה קלאסית שנערך מדי שנה בליל השנה החדשה באולם הקונצרטים של המוזיקפראיין שבווינה על ידי הפילהרמונית של וינה ונחשב לאחד הקונצרטים היוקרתיים בעולם. המופע מצולם ומועבר בשידור ישיר ליותר מ-50 מיליון צופים ב-72 מדינות שונות. המנצח על הקונצרט מוחלף בכל שנה.

## מוזיקה

המוזיקה העיקרית שמנוגנת בקונצרט היא של משפחת שטראוס - יוהאן שטראוס (האב), יוהאן שטראוס (הבן), יוזף שטראוס ואדוארד שטראוס. בנוסף ליצירות של בני משפחת שטראוס מנוגנות גם יצירות של מלחינים שרבים מהם פעלו באוסטריה ובאימפריה האוסטרו-הונגרית כגון וולפגנג אמדאוס מוצרט, יוזף הלמסברגר הבן, יוזף לאנר, פרנץ שוברט, פרנץ פון סופה, אמיל פון רייזניקק, קארל ציהרר ואוטו ניקולאי (שהקים את התזמורת הפילהרמונית של וינה).
ב-2009 נוגנו בעיקר יצירותיו של יוזף היידן לציון 200 שנה למותו.

בדרך כלל כולל הקונצרט כתריסר יצירות ועוד הדרנים בסוף המופע. סוג היצירות הן ואלסים, פולקות, מזורקות ומארשים. בהדרן הראשון נהוג לנגן פולקה מהירה; ההדרן השני הוא תמיד ואלס הדנובה הכחולה של יוהאן שטראוס הבן; והשלישי תמיד מארש רדצקי של יוהאן שטראוס האב.

משך כל הקונצרט הוא שעתיים וחצי.

הקונצרט מוצג בכל שנה באולם הקונצרטים של המוזיקפראיין. התזמורת מלווה בקבוצות של רקדני בלט ביצירות נבחרות בחלק השני של המופע הרוקדים על רקע נופי וינה ואתרים בולטים באוסטריה. הרקדנים הם בוגרי הבלט של וינה. החל משנת 1980 מעניקה כמתנה העיר סן רמו שבאיטליה פרחים המקשטים את האולם.

## היסטוריה
הקונצרט הוצג לראשונה בשנת 1939 באולם הקונצרטים של המוזיקפראיין ונוצח על ידי קלמנס קראוס. זו הייתה הפעם היחידה בה בוצע הקונצרט ב-31 בדצמבר ולא ב-1 בינואר. מיתוג הקונצרט בשנתו הראשונה היה "קונצרט מיוחד" ולא כפי שנקרא היום - "קונצרט השנה החדשה". בקונצרט הראשון נוגנו יצירות שהולחנו אך ורק על ידי יוהאן שטראוס הבן.

בשנת 2009 הוזמן המנצח הישראלי דניאל בארנבוים לנצח על הקונצרט. בהמשך הוזמן לנצח גם בשנים 2014 ו-2022.

## מנצחים
[שמאל|ממוזער|310px|אולם הקונצרטים מבחוץ (ה[מוזיקפראיין)]]
*קלמנס קראוס - 1939, 1941–1945, 1948–1954
*יוזף קריפס - 1946–1947
*ווילי בוסקובסקי - 1955–1979
*לורין מאזל - 1980–1986, 1994, 1996, 1999, 2005
*הרברט פון קאראיין - 1987
*קלאודיו אבאדו - 1988, 1991
*קרלוס קלייבר - 1989, 1992
*זובין מהטה - 1990, 1995, 1998, 2007, 2015
*ריקרדו מוטי - 1993, 1997, 2000, 2004, 2018, 2021, 2025
*ניקולאוס הרנונקור - 2001, 2003
*סייג'י אוזאווה - 2002
*מאריס יאנסונס - 2006, 2012, 2016
*ז'ורז' פרטר - 2008, 2010
*דניאל בארנבוים - 2009, 2014, 2022
*פרנץ ולזר-מסט - 2011, 2013, 2023
*גוסטאבו דודאמל - 2017
*כריסטיאן תילמן - 2019, 2024
*אנדריס נלסונס - 2020
*יאניק נזה-סגין - 2026

## קהל
הקונצרט הוא אירוע מאוד פופולרי באירופה ומחוצה לה אף יותר. מספר המקומות מוגבל והביקוש לכרטיסים הוא כה גדול שיש להזמינם לפחות שנה מראש. חלק ממקומות הישיבה שמורים במסגרת תוכנית מנויים ומספר משפחות מקומיות מעבירות את זכויותיהן מדור לדור.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אוסטריה: תרבות
קטגוריה:תרבות מוזיקלית
קטגוריה:חגיגות השנה החדשה
קטגוריה:אירועים בחודש ינואר
Baby I Love U!

"****" (בעברית: "**אהובי אני אוהבת אותך!**") הוא סינגל של זמרת הפופ האמריקאית ג'ניפר לופז. השיר יצא לאור ב־23 במרץ 2004. השיר הוא הסינגל הרביעי והסוגר מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, This Is Me... Then.

השיר הגיע אל המקום ה-72 במצעד הבילבורד הוט 100, וה-3 במצעד הסינגלים הבריטי.

## רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'ון ברי, קורי רוני, מר דאיו וג'ניפר לופז בעצמה, והופק על ידי דן שיי וקורי רוני גם כן. בנוסף, השיר עצמו נכלל בפסקול הסרט "Gigli" וזכה להצלחה נאה בעקבות זה. לופז הוציאה גרסת רמיקס לשיר עם הזמר אר קלי.

אותה הגרסה מעולם לא יצאה כגרסה רשמית, אך נכללה בדיסק בונוס באלבום, אבל גם גרסה זו לא הצליחה להשיג את ההצלחה שהסינגלים הקודמים הצליחו להשיג.

## הצלחה
במצעדים השיר לא זכה להצלחה רבה כמו קודמיו, אך בכל זאת הצליח להגיע לחמישייה הפותחת בבריטניה. השיר נחשב לאחד מהסינגלים הפחות מצליחים של לופז בארצות הברית, כאשר הגיע רק למקום ה־72 בבילבורד הוט 100. גם גרסת הרמיקס. השיר הושמע מספר מועט של פעמים בתחנות הרדיו האמריקאיות.

השיר נחל כישלון גם במדינות אחרות, אולם בבריטניה הפך השיר ללהיט כשהגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי עם מכירות של יותר מ־80,000 עותקים. בסך הכל, מכר הסינגל כמיליון עותקים בכל העולם.

## וידאו קליפ
בנוסף לשיר יצא ווידאו קליפ אשר הועלה אחרי זמן רב לערוצה של הזמרת, אך בכל זאת הצליח לצבור כמות צפיות נכבדת והוא אחד מהנצפים ביותר מן האלבום. נכון להיום מונה הצפיות שלו עומד על כ-6 מיליון צפיות.

## מיקומי שיא

## היסטוריית יציאות לאור

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי 2002
קטגוריה:סינגלים מ-2003
קטגוריה:שירי ג'ניפר לופז
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ניפר לופז
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי קורי רוני
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי מאיירט אוויס
קטגוריה:שירים מסרטי קולנוע
קטגוריה:בלדות R&B עכשוויות
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אפיק רקורדס
הליקאז

[שמאל|ממוזער|250px|מבנה הליקאז RuvA ב-[E.coli]]
**הליקאז** הם קבוצת אנזימים שחיוניים לאורגניזמים חיים. חלבונים אלה הם חלבונים נעים, הפורמים את המבנה הדו-גדילי של מולקולת ה-DNA על ידי פירוק קשרי המימן בין הבסיסים בשני הגדילים. פגם בגן המקודד להליקאז גורם לסינדרום ורנרhttp://www.scientificamerican.com/article.cfm?id=what-do-we-know-about-the-1999-10-21, שמאופיינת בהזדקנות מוקדמת. 

## תפקיד
לתהליכים תאיים רבים (בהם שכפול DNA, תעתוק, תרגום, שחלוף, תיקון DNA) דרושה הפרדה בין גדילים של חומצות גרעין. על מנת להפריד בין הגדילים, של הסליל הכפול של ה-DNA, או על מנת להפריד את סליל של RNA מ-DNA, מולקולת ההליקאז משתמשת בהידרוליזה של ATP, באמצעותם נשברים קשרי המימן בין זוג הבסיסים. ההליקאזים נעים לאורך הגדיל הכפול של חומצת הגרעין באופן כיווני ספציפי לכל אנזים. 

הליקאזים מקבלים מספר צורות ומצבים אוליגומריים שונים. מחקרים הראו שיש הליקאזים פסיבייםhttp://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC2148377/?tool=pmcentrez, בהם אין זירוז של ההפרדה, ואילו יש שממלאים תפקיד פעיל בזירוז של הפרדת הגדילים תוך שימוש באנרגיה המופקת מהידרוליזת ATP. http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC2699903/?tool=pmcentrez http://www.physorg.com/news102663442.html נראה שהליקאזים מעבדים מהר יותר אין ויוו מאשר אין ויטרו, לאור נוכחותם של חלבונים שמסייעים לערעור היציבות של צומת המזלג (fork junction).

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנזימים
קטגוריה:DNA
מנחם ברבש

**מנחם ברבש** (בן רבי בן שניאורסון) (יולי 1917 - ספטמבר 2006) היה מראשי שירות המודיעין של ההגנה בתל אביב, ולאחר קום המדינה פעיל ציבור. סייע בהקמת יישובים בנגב, השתתף בהכנות ללכידת אייכמן והרברטס צוקורס, ושימש נספח כלכלי בתאילנד.

## ביוגרפיה
נולד בבלארוס לרחל ולרב ישראל משה ברבש, משפחה מחסידות חב"ד, מצאצאי בעל התניא, (דור שביעי). אביו היה רב בחב"ד. בשנת 1936 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והיא התיישבה בתל אביב. ריכז את סניף בורוכוב של הנוער העובד והלומד. התגייס לפלמ"ח. התנדב להגיע לגטו ורשה אך התוכנית לא יצאה לפועל. הצטרף לש"י כאחראי על הקשר עם הצבא הבריטי ומשטרת המנדט.

ב-10 במאי 1948 נחטף יחד עם יוסף אבידר ושני אנשי הגנה נוספים, על ידי אנשי לח"י. החטיפה בוצעה על ידי אנשי הלח"י שבקשו לשחרר את ראשי הלח"י בחיפה שנעצרו שלושה ימים קודם לכן על ידי ההגנה, שבקשה למנוע פעילות של הלח"י נגד הבריטים. ברבש וחבריו הוחזקו במלונת שומרים בכרם ליד זכרון יעקב. לאחר מספר ימים הושג הסכם בתיווך לוי אשכול לשחרור הדדי של חטופי ההגנה והלח"י עם התחייבות של הלח"י שלא לפעול נגד הבריטים וברבש שוחרר.

במלחמת העצמאות נפצע בהפצצת מטוסים מצרים.

לאחר מלחמת העצמאות, מונה על ידי שרת העבודה גולדה מאיר למנהל מחוז הנגב של משרד העבודה. בתפקידו סייע בהקמת יישובים חדשים ואכלוסם בעולים, בסלילת כבישים ובהקמת מפעלים בנגב. בין היתר עזר להקים את העיר דימונה.

בשנת 1958 יצא עם משפחתו לארגנטינה, בשליחות המגבית היהודית. בעת שהותו בבואנוס איירס, השתתף בהכנות ללכידת אדולף אייכמן. בהמשך, התבקש על ידי חברו, מאיר עמית, לסייע לחוליה שרדפה אחרי פושע המלחמה הרברטס צוקורס. הוא שימש כתצפיתן החוליה, ולאחר החיסול, היה מבוקש על ידי האינטרפול. משהוכרז לאחר ההתנקשות בצוקורס כאישיות בלתי רצויה, חזר עם משפחתו לישראל.

בשנת 1965 התמנה לאחראי על עיירות הפיתוח בישראל.

בשנים 1968–1972 היה הנספח הכלכלי בשגרירות ישראל בתאילנד והניח את היסודות לשיתוף פעולה עם הארצות השכנות.

בשנים 1973–1982 היה אחראי על הדיור בצפון הארץ בחברת עמיגור. לאחר שפרש ניהל את קרן "תנופה לצמיחה" שהקימו יצחק בן אהרון וישראל קיסר.

ברבש כתב את הספר "האופציה הגרעינית של מדינת ישראל", שבו ניסה להעלות נושא-לוואי לבעיית האיום הגרעיני הנוגע לישראל והציג שאלות והערות בתחום המהותי-העקרוני.

ברבש היה נשוי לרות הבר ונולדו להם שלושה ילדים: אורי, בני והאחות הצעירה, חני פרל-ברבש.

## ספרו
* **האופציה הגרעינית של מדינת ישראל**, הוצאת כרטא

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
מנחם
קטגוריה:פעילי ציבור ישראלים
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנחטפו
קטגוריה:ישראלים ילידי בלארוס
קטגוריה:לכידת אדולף אייכמן: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
מהדובים באהבה

**מהדובים באהבה** (באנגלית: **The Care Bears Movie**) הוא סרט הנפשה קנדי משנת 1985. הסרט הוא מהראשונים שהתבססו ישירות על דמויות מסדרת צעצועים - דובי הצעצוע "דובוני אכפת לי". בעקבות הצלחת הסרט נוצרו שני סרטי המשך, "דובוני אכפת לי: דור חדש" (1986) ו"דובוני אכפת לי בארץ הפלאות" (1987), במקביל לכיכובן של הדמויות גם במדיות אחרות (סדרת טלוויזיה, קלטות וידאו ועוד).

## תקציר העלילה
בסרט מתוארות הרפתקאותיהם של דובוני "אכפת לי", המתגוררים בין העננים בארץ "אכפתיה". לדובים צבעים שונים, ולכל אחד מהם סמל ייחודי על בטנו המייצג תכונה ייחודית באישיותו. בסרט מוצגים גם הדודנים והחברים של דובוני אכפת לי, שעוזרים להם. יחד יוצאת החבורה למשימות "אכפתיות" בעולם, כגון סיוע לשני ילדים בודדים למצוא הורים חדשים. הרוח ששולטת על קוסם צעיר מנסה לפגוע בעבודתם, אך הם גוברים עליה ומשחררים את הקוסם מהכישוף.

## פרסים
לאור הרווחים הגבוהים שגרף הסרט בקופות במהלך שנת 1985 (1.8 מיליון דולר קנדי), זכה הסרט בפרס "Golden Reel Award" הקנדי, עבור הסרט הקנדי הרווחי ביותר בשנה.

## קישורים חיצוניים
* 

* ביקורת DVD, באתר thedigitalfix 
* ביקורת DVD, באתר DVDtalk 
* על הסרט, באתר Epinions 
* על הסרט, באתר Mutant Reviewers from Hell 

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1985
קטגוריה:סרטים מצוירים
קטגוריה:סרטי הנפשה קנדיים
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטי הנפשה מוזיקליים
קטגוריה:סרטי דובוני אכפת לי
קטגוריה:סרטי אנימציה על יתומים
קטגוריה:סרטים על דובים
ג'ון ביסקו

**ג'ון ביסקו** (באנגלית: **John Biscoe**;  28 ביוני 1794–1843) היה מגלה ארצות וימאי בריטי ששרטט לראשונה את קו החוף של יבשת אנטארקטיקה. אף על פי שהגיע לחצי האי האנטארקטי עשר שנים לאחר האדמירל הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן, היה הראשון שרשם את תגליתו בבריטניה תחת השם "ארץ גרהאם". כן גילה את איי ביסקו הקרויים על שמו () ואיים נוספים.

## תולדות חייו
נולד בעיר אנפילד, מידלסקס, אנגליה. בגיל 17 הצטרף לצי המלכותי הבריטי ולחם במלחמת 1812 נגד ארצות הברית. לאחר 1815 שימש כקצין ראשון בצי הסוחר.

ב-1830 התמנה על ידי חברת ציד הליוותנים Samuel Enderby & Sons לרב חובל על ספינת הבריג "טולה" (*Tula*) וראש משלחת שנועדה למצוא שטחי ציד לווייתנים חדשים באוקיינוס הדרומי. בדצמבר הגיעה ה"טולה" יחד עם ספינת הליווי "לייבלי" (*Lively*) לאיי שטלנד הדרומיים. ב-22 בינואר 1831 חצו הספינות את חוג הקוטב הדרומי. ב-24 בפברואר התגלה רכס הרים, שזוהה על ידי ביסקו בצדק כחלק מהיבשה. הוא קרא ליבשה זו בשם "ארץ אנדרבי" () על שם חברת האחים אנדרבי לה הייתה שייכת הספינה ששימשה את משלחתו. ב-28 בפברואר גילה מפרץ מצוקי לו קרא "קייפ אן", לימים ייקרא ההר שבראש הצוק "הר ביסקו" (). כל אותה עת שרטט ביסקו את קו החוף אותו גילה. לאחר כחודש חשו רבים מחברי הצוות ברע, ולאחר ששניים מהם מתו מצפדינה, הפליגו הספינות לטסמניה לשם הצטיידות.

בראשית 1832 יצאה שוב המשלחת לדרכה. ב-15 בפברואר התגלה האי אדלייד () וב-17 בחודש התגלו איי ביסקו. ב-21 בפברואר הבחין ביסקו שקו החוף לאורכו הם שטים הוא קו חוף יבשתי (למעשה, חצי האי האנטארקטי) וקרא למקום "ארץ גרהאם" על שם ג'יימס גראהם שהיה הלורד הראשון של הימייה. עד ה-23 באפריל השלים הקפה מלאה של אנטארקטיקה, תוך שהוא מקפיד על שרטוט קו החוף. כך היה לאדם השלישי בהיסטוריה שהקיף את היבשת (לאחר ג'יימס קוק ופביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן). בסיום ההקפה הודיע ללונדון שהוא משוכנע שמדובר ביבשת. בראשית 1833 חזרה ה"טולה" לבריטניה, לאחר שה"לייבלי" התרסקה ליד חופי איי פוקלנד בדרכם חזרה.

בהמשך סירב להצעות לנהל מסעות נוספים באזור הקוטב והעדיף מסעות לאיי הודו המערבית. ב-1843, בעת מסע במסגרתו הביא את משפחתו מטסמניה לבריטניה, מת בים והוא בן 48.

בנוסף למקומות הגאוגרפיים שנקראו על שמו הונצח שמו בשתי ספינות של הצי הבריטי: (RRS John Biscoe (1944 ו-(RRS John Biscoe (1956.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה במילון הביוגרפיות האוסטרלי
* אוסף ביסקו
* ביוגרפיה נוספת באתר אוסטרלי
* ההיסטוריה של הגילויים באנטארקטיקה
* ערך באנציקלופדיית כדור הארץ

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מגלי ארצות בריטים
קטגוריה:קציני הצי המלכותי הבריטי
קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:ארץ גרהאם
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1794
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1843
בל קנטו

**בל קנטו** (באיטלקית: **Bel Canto**; בתרגום חופשי: "שירה יפה") היא טכניקת שירה שהתפתחה באיטליה בביצוע והלחנת מוזיקת אופרה.

המשמעות היא ביצוע השיר או האריה בקול מלא ובפה פתוח, תוך כדי שימוש בתהודת החזה והראש על מנת להפיק צליל חזק ורב-גוני. בטכניקה זו יש דגש רב על הלגטו, והכוונה לזרימה והמשכיות של הצליל ללא הפסקות ועצירות. 

ג'ואקינו רוסיני, גאטנו דוניצטי ווינצ'נצו בליני (במחצית הראשונה של המאה ה-19) נחשבים למלחיני הבל קנטו המובהקים ביותר, ביצירותיהם הבל-קנטו הגיע לשיאו, אך עקרונות הבל קנטו ניכרים בכל האופרות האיטלקיות של המאה ה-19 גם אחרי 1840.

הסיבה להתפתחות טכניקה זו בעיקר באיטליה, קשורה גם לשפה האיטלקית, שבה התנועות והעיצורים קשורים יחדיו, וכך השפה זורמת בחופשיות על הלשון, וכשהיא נהגית נכון נוצר הדהוד בחללי הפנים.
## קישורים חיצוניים
* 

בל קנטו
רוגבי נכים

שמאל|ממוזער|250px|גארת היקלינג הקנדי נאבק בבריאן קירקלנד האמריקאי במשחק בין הנבחרות
**רוגבי נכים** הוא ענף ספורט קבוצתי לאתלטים בעלי מוגבלות. המשחק דומה למשחק רוגבי רגיל, אך הוא משוחק בידי שחקנים היושבים בכיסאות גלגלים (המעוצבים ייחודית לספורט זה) וחוקיו שונו מעט כך ששחקנים אלה יוכלו לשחק. הספורט פעיל ביותר מ-20 מדינות בכל רחבי העולם ומתקיים גם במסגרת המשחקים הפאראלימפיים מאז המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000). 

רוגבי הנכים פותח בקנדה ב-1977, ונקרא בתחילה *Murderball*, דהיינו "כדורצח". בארצות הברית קיבל הענף שם חדש: **Quad Rugby** מכיוון שהשחקנים שמשחקים בענף חייבים להיות בעלי הפרעות חמורות בהנעתן של שלוש גפיים לפחות. לרוב משחקים בענף אנשים בעלי הפרעות תנועה חמורות בארבעת גפיהם. רבים מהשחקנים מורחים דבק על הכפפות כדי להצליח לאחוז בחישוקי ההנעה של כיסאות הגלגלים.

משחק רוגבי נכים מתקיים באולם סגור שרצפתו היא רצפת עץ קשיח. חוקיי הענף כוללים אלמנטים רבים מחוקי כדורסל הנכים, מחוקי הוקי הקרח, מחוקי הכדוריד ומחוקי האיחוד הרוגבי. למרות השם הכמעט זהה, לרוגבי נכים אין כמעט שום דבר משותף עם ענף הספורט שלכאורה מקביל לו, רוגבי. 

הספורט נתמך על ידי פדרציית רוגבי הנכים העולמית (באנגלית:  International Wheelchair Rugby Federation ; IWRF), אשר הוקמה ב-1993.

## קישורים חיצוניים

*האתר הרשמי של פדרציית רוגבי הנכים העולמית (IWRF)
*האתר הרשמי של פדרציית ענפי הספורט לנכים ולקטועי רגל העולמית (IWAS)
*רוגבי נכים באתרה הרשמי של ועדת הנכים הבינלאומית (IPC)
*האתר הרשמי של אגודת רוגבי הנכים של ארצות הברית (USQRA)
*
*קישורי איחוד רוגבי הנכים של קנדה.

קטגוריה:משחקי כדור לנכים
קטגוריה:רוגבי
ג'יימס ודל

ממוזער|ג'יימס ודל
שמאל|ממוזער|250px|מסעם של ודל ובריסביין כפי שפורסם בספרו מ-1825
**ג'יימס וֶדֶל** (**James Weddell**;  24 באוגוסט 1787 - 9 בספטמבר 1834) היה ימאי ומגלה ארצות, נווט וצייד בריטי. ב-1823 הגיע לנקודה 15 מעלות מדרום לקו הרוחב הדרומי 74° וזיהה שהוא נמצא בים שולי, שנקרא לאחר מכן על שמו - ים ודל.

## תולדות חייו
נולד באוסטנדה שבהולנד. כבר מגיל צעיר שירת על ספינת משא של פחם.

ב-1819 נודעו חדשות על ציד רווחי ביותר של כלבי ים באיי שטלנד הדרומיים שפרוותם הייתה יקרת ערך והניבה רווחים עצומים. ודל הציע לשותפיו, בונה האניות ג'יימס סטרצ'ן (James Strachan) וסוכן הביטוח ג'יימס מיטשל (James Mitchell) לצאת למסע ציד באזור. ודל הפליג כרב חובל בספינת בריג בשם ג'יין (*Jane*) לאיי פוקלנד וחזר עם מטען יקר ערך שהניב רווחים נאים. במסע הבא, שנה מאוחר יותר, פעלו כבר באזור ספינות ציד כלבי ים כה רבות, שאוכלוסיית כלבי הים התדלדלה וודל החליט לחפש שטחי ציד חדשים.

בין 1822 ל-1824 הפליג לאיי אורקני הדרומיים כרב חובל על סיפון ה"ג'יין", בעוד עמיתו מתיו בריסביין מפקד על ה"ביופוי" (*Beaufoy*). הציד לא היה מוצלח ולכן פנו השניים דרומה. הים היה שקט באופן בלתי רגיל וב-23 בפברואר 1823 הגיעו הספינות לקו הרוחב  (קו אורך ), הנקודה הדרומית ביותה אליה הגיע כלי שיט מעולם עד אז (שלוש מעלות דרומה מהישגו של ג'יימס קוק). כיוון שלא נראתה כל יבשה באופק הניח ודל שהים משתרע עד הקוטב הדרומי עצמו, אך החליט לסוב ולשוב צפונה ולא להמשיך ולחקור. באותה שנה הגיע לאזור הספן האמריקאי בנג'מין מורל ודיווח על יבשה לה קרא "דרום גרנלנד החדשה", אך האי לא נצפה יותר מאז ונחשב לדוגמה מובהקת ל"אי תעתוע". לאחר מכן, איש לא הגיע לים עד שנת 1911 אז הגיעה למקום משלחתו של וילהלם פילכנר.

ודל ובריסביין חזרו לפוקלנד למשך החורף ולאחר מכן נפרדו דרכיהם. ביולי 1824 שב ודל לבריטניה. ב-1825 הוציא ודל לאור ספר המתעד את רשמיו וחקירותיו.

הוא המשיך להיות קברניטה של ה"ג'יין" במסעות באוקיינוס האטלנטי. ב-1829, במהלך מסע מבואנוס איירס לגיברלטר נבקעו בספינה בקעים מסוכנים והצוות עבר לספינה אחרת באיים האזוריים. אולם גם ספינה זו עלתה על שרטון ליד כף ורדה. אובדנה של ה"ג'יין" היה עבור ודל מכה כלכלית אנושה והוא נאלץ להשכיר עצמו כרב חובל שכיר.

ודל נפטר בלונדון בן 47, בעוני ובאלמוניות.

פרט לים ודל נקרא על שמו סוג של כלב ים, כלב ים ודל (Leptonychotes weddellii).

## לקריאה נוספת

* Weddell, James, A voyage towards the South Pole, performed in the years 1822-24, 1825


## קישורים חיצוניים

* ההיסטוריה של הגילויים באנטארקטיקה
* הביוגרפיה של ג'יימס ודל 
* ערך באנציקלופדיית כדור הארץ
* ביוגרפיות של חוקרי קוטב
* 

קטגוריה:ימאים בריטים
קטגוריה:מגלי ארצות בריטים
קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:קצה הדרום
קטגוריה:הממלכה המאוחדת והאזור האנטארקטי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1787
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1834
פנקס רשימות

**פנקס רשימות** (באנגלית: **Notepad**) היא תוכנת עורך טקסט בסיסית המצורפת למערכות ההפעלה Windows של מיקרוסופט. התוכנה צורפה לכל גרסה של מערכת ההפעלה, מאז שיצאה הגרסה הראשונה של Windows בשנת 1985.
 
## תכונות

Notepad פועלת כתוכנה דלת אמצעים מסוג עורך טקסט, המאפשרת למשתמש לכתוב ולערוך קובצי טקסט. התוכנה מאפשרת לכתוב בשפות הנכתבות מימין-לשמאל ושפות הנכתבות משמאל-לימין; לשם כך, ניתן לשנות את כיוון הכתיבה על ידי לחיצה על המקש הימני שבעכבר וסימון\הורדת הסימון שעל  הפרמטר "כיוון קריאה מימין לשמאל".

סוג הגופן שבשימוש בתוכנה שונה במשך מספר גרסאות: עד להשקת מערכת ההפעלה Windows 95, הגופן היחידי שניתן היה להשתמש היה Fixedsys. מהשקת Windows 2000 ועד הגרסה הנוכחית של התוכנה, ניתן לשנות את הגופן תחת הלשונית "עיצוב". במערכת ההפעלה Windows 8, שאליה צורפה Notepad בגרסתה העדכנית ביותר, גופן ברירת המחדל הוא Consolas. 

בגרסאות האחרונות של Windows כולל Windows 10 ו-Windows 11, פנקס רשימות קיבל מספר שיפורים משמעותיים. בין השיפורים ניתן למצוא חיפוש והחלפה מתקדמים, תמיכה במצב כהה, הצגת מספרי שורות לצד הטקסט, ושמירה על קבצים גדולים יותר. בנוסף, אפשרות שבירת השורה האוטומטית (wrap text) הופכת את העריכה לנוחה יותר, והסביבה הפשוטה והקלילה של התוכנה מאפשרת להיפתח במהירות ולצרוך מעט משאבים של המחשב. 

גם בגודל הקובץ הייתה התוכנה מוגבלת: עד לשחרור מערכת ההפעלה Windows 2000, גודל הקובץ הגדול ביותר שיכל להיכתב היה 64KB. האפשרות לקיצור מקשים גם נוספה עם שחרור Windows 2000, ואיתה ניתן לכתוב קובץ חדש (Ctrl + N), לפתוח קובץ (Ctrl + O), לשמור קובץ (Ctrl + S), הדפסה (Ctrl + P) ועוד רבים.

Notepad מאפשרת לשמור את קובץ הטקסט בקידודים Unicode, ANSI, UTF-8, או Unicode Big Endian.

## סיומות

כברירת מחדל סיומת הקובץ אשר תגרום לקובץ להיפתח באמצעות פנקס רשימות היא txt, ניתן לערוך כל קובץ למעשה על ידי שינוי סיומתו ל-txt. ניתן לשמור קובצי טקסט גם בסיומות html. (שתהפוך את הטקסט לקוד HTML), הסיומת css. (שתהפוך את הטקסט לקוד CSS) וכך הלאה.

## ראו גם
* Notepad++
* TED Notepad

## קישורים חיצוניים

* 
*  הוראות לשימוש בסיסי בפנקס הרשימות בהקשר של HTML. ההוראות דומות גם להקשרים אחרים.
* סקירה על Notepad, באנגלית, באתר מיקרוסופט

* שאלות נפוצות על Notepad ותשובות עליהן, באנגלית, באתר מיקרוסופט

קטגוריה:עורכי טקסט
קטגוריה:רכיבי Windows
קטגוריה:תוכנות Windows
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1985
יוהאן ת'ורסטן סלין

**יוהאן ת'ורסטן סלין** (בשוודית: **Johan Thorsten Sellin**; ) היה סוציולוג אמריקאי מאוניברסיטת פנסילבניה, פנולוג ואחד מחלוצי מדעי הקרימינולוגיה.
## חייו
סלין נולד באורנולדסוויק במחוז ואסטרמורלנדס בצפון שוודיה, והגיע לקנדה עם הוריו כשהיה בן 17.
הוא קיבל את התואר הראשון במכללת אוגוסטנה באילינוי כאשר מלאו לו 19 והמשיך לתואר שני ותואר דוקטור בסוציולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה.
הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה מ-1922 עד שפרש לגמלאות בשנת 1967. ד"ר סלין הגיע לגדולה בשנות ה-20 וה-30 עבור השימוש במחקריו בסטטיסטיקה של פעילות פלילית הן ברמה המקומית, הן ברמת המדינה והן ברמה הבינלאומית, ולאחר מכן סייע להכין את הטיוטה לחוק המאחד עקרונות איסוף לנתונים סטטיסטיים של פעילות פלילית, חוק זה חוקק בשנת 1944.
בתור מומחה לסטטיסטיקה של מקרי פשע, סלין יעץ ל-FBI על עניינים סטטיסטיים, כמו כן שימש כיועץ ללשכה הממונה על מפקד האוכלוסין בנושאי סטטיסטיקה של מקרי פשע.

סלין היה חבר, וכן עמד בראש פאנלים שונים של האו"ם בנושא קרימינולוגיה. ד"ר סלין היה פרופסור אורח ומרצה באוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטאות אחרות. הוא היה נשיא האגודה הבינלאומית לקרימינולוגיה בין השנים 1956–1965 ובין השנים 1949–1951 שימש כמזכיר הכללי של ועדת העונשין והסוהר הבינלאומית הממוקמת בברן, שווייץ. סלין היה העורך של רשומות האקדמיה האמריקנית למדעי המדינה ומדעי החברה במשך 39 שנים, 1929–1968.
במהלך הקריירה המקצועית שלו, הוענקו לו תוארי כבוד רבים, ובהם דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת ליידן, אוניברסיטת קופנהגן והאוניברסיטה החופשית של בריסל. מרכז סלין ללימודי קרימינולוגיה ומשפט פלילי באוניברסיטת פנסילבניה נקרא על שמו. ד"ר סלין נפטר בגילמנטון, ניו המפשייר, בגיל 97.

## יצירות נבחרות

* Research memorandum on crime in the depression (1937)
* War and crime: A research memorandum (1942)
* The annals of the American Academy of Political and Social Science (1943)
* Some current issues in penal treatment (1950)
* The significance of records of crime (1951)
* The protective code: A Swedish proposal (1957)
* The death penalty: A report for the Model penal code project of the American Law Institute (1959)
* Constructing an index of delinquency: A manual (1963)
* Systems of reporting "crimes known to the police" in selected foreign countries (1967)
* The criminality of youth (1975)


## השפעתו של סלין בישראל
חתן פרס ישראל בקרימינולוגיה לשנת תש"ע, פרופ' משה אדד פיתח והרחיב את תאוריות הענישה והבלימה של סלין (1936) בהוסיפו גורמים פסיכוביולוגיים. אדד טוען כי לא הפיגור השכלי הוביל לעבריינות אלא רצונם של המפגרים להשתייך חברתית לעבריינים כדי לזכות בעילוי עצמי בעיני עצמם. מחקרים אלה הביאו את אדד ומישל בנזש לפרסם ב-1978, ספר על האחריות הפלילית של מוגבלי האינטליגנציה ושל חולי הנפש.

## הערות שוליים

קטגוריה:מהגרים מקנדה לארצות הברית
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קופנהגן
קטגוריה:קרימינולוגים אמריקאים
קטגוריה:סוציולוגים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994
אלברכט אלטדורפר

[שמאל|ממוזער|250px|משפחת [סאטירים בטבע]]
[שמאל|ממוזער|250px|[גאורגיוס הקדוש נלחם בדרקון בלב היער]]
**אלברכט אלטדורפר** (בגרמנית: **Albrecht Altdorfer**; סביבות 1480 – 12 בפברואר 1538) היה צייר, חרט, ואדריכל בן המאה ה-16 אשר חי ופעל בעיקר בעיר רגנסבורג שבגרמניה.

אלטדורפר נחשב למייסד, ולאחד המייצגים החשובים ביותר של סגנון אסכולת הדנובה בתקופת הרנסאנס המוקדם, אשר שילב בציוריו סצנות מתוך סיפורים היסטוריים ומתוך כתבי הקודש על רקע נוף וטבע בצבעים עשירי מבע, חל מסגנון נופי עולם.

## ביוגרפיה
אלטדורפר נולד בעיר רגנסבורג או אלטדורף. אביו היה צייר וממנו רכש את הכשרתו הראשונית והעניין שגילה בנושא. בערך בשנת 1520 מונה לחבר מועצת העיר רגנסבורג והאדריכל הראשי שלה.

בעבודותיו הראשונות ניכרה השפעתם של האמנים יאקופו דה ברברי (Jacopo de' Barbari) ואלברכט דירר.
בשנת 1511 לערך יצא אלטדורפר למסע לאורך הדנובה בכיוון הרי האלפים. ההרים הגבוהים והטבע הפראי המקיף אותם השפיעו עליו עמוקות והוא הפך לצייר הראשון של ציורי הטבע והנוף בסגנון המודרני ומייסד אסכולת הדנובה בציור, אשר קבעה את הפנורמה הנופית לנושא העיקרי של הציור האמנותי.

משנת 1513 שימש בשירותו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה באינסברוק. במהלך התקופה הסוערת של הרפורמציה הפרוטסטנטית עסק בעיקר בתחום האדריכלות אשר השפיעה גם על ציוריו כמו בתמונה "הולדת הבתולה" (Nativity of the Virgin). בשנת 1529 צייר עבור וילהלם הרביעי דוכס בואריה את יצירתו המפורסמת ביותר "קרב איסוס" (The Battle of Alexander at Issus).

במהלך השנים התעשר אלטדורפר, ועם חזרתו לרגנסבורג התמנה כחבר מועצת העיר ועסק בחיזוק הביצורים שלה. בתקופה זו היה חבר במועצת ענייני החוץ של העיר והיה מעורב בגירוש יהודי הקהילה, הריסת בית הכנסת שלה והקמת כנסייה על חורבותיו.

הוא נפטר בשנת 1538 והותיר אחריו מאות ציורים, רישומים, הדפסים ותחריטי עץ חתומים וממוספרים.

## סגנונו האמנותי
אלטדורפר היה מראשוני ציירי הנוף האקסקלוסיביים. הוא הפך את הנוף הטבעי לנושא העיקרי של עבודותיו. אלטדורפר אמנם שילב דמויות אנושיות, חיות ומבנים בתוך הציורים, אולם אלה שימשו בעיקר כמכויני מבט ומשלימים לנושא העיקרי והוא הטבע הפראי.

אלטדורפר פיתח והרחיב את סגנון יצירתו של לוקאס קראנאך האב אשר התרכז בנופי עמק הדנובה והיערות העבותים סביבו. הוא השתמש בצבעי שמן אך גם בצבעי מים. הנוף הטבעי שימש עבורו כמכשיר ליצירת אווירה בציורים המתארים סצנות היסטוריות או אירועים המתוארים בכתבי הקודש באמצעות משחקי אור וצל או באמצעות צבעים עזים וכהים לעומת צבעים בהירים וחיוורים. בחלק מעבודותיו השתמש בקנה מידה בלתי סימטרי או בלתי מציאותי על מנת להדגיש אלמנט כלשהו באופן מובלט בציור.

## לקריאה נוספת
* Norwich, John Julius (1990). Oxford Illustrated Encyclopedia Of The Arts. USA: Oxford University Press. pp. 13. .
* Murray, Linda (1967). The High Renaissance and Mannerism. London, England: Thames & Hudson Ltd. pp. 246–247. .
* Wood, Christopher S. (1993). Albrecht Altdorfer and the Origins of Landscape. The University of Chicago Press. .

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* https://www.ibiblio.org/wm/paint/auth/altdorfer/

קטגוריה:ציירים גרמנים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:רגנסבורג: אישים
קטגוריה:ילידי 1480
קטגוריה:נפטרים ב-1538
שוק פטיקוט ליין

שמאל|ממוזער|250px|שוק סימטת פטיקוט.
**שוק סימטת פטיקוט** או **שוק פטיקוט ליין** (באנגלית: **Petticoat Lane Market** - מילולית: שוק סימטת התחתוניות) הוא שוק אופנה והלבשה הממוקם ברחובות ונטוורת' (Wentworth Street) ומידלסקס (Middlesex Street) באזור האיסט אנד של לונדון.

## היסטוריה
במקום בו ממוקם כיום השוק עברה דרך בתקופת טיודור. באותה העת נקראה הדרך בשם "סימטת החזירים" (Hogs Lane) בשל העובדה שתושבי העיר לונדון הורשו לגדל חזירים מחוץ לשטח העיר בשטחים הפתוחים שלצד הדרך. בשנות ה-90 של המאה ה-16 החלה הקמת בתי מגורים לצד הדרך, ובשנת 1608 החלו לפעול לצד הדרך דוכנים לממכר בגדים יד שנייה. במפה משנת 1608 נכתב השם "סימטת פטיקוט" - "סימטת התחתוניות". השוק הפסיק את פעולתו בתקופת המגפה הגדולה של לונדון בשנת 1665. 
בשלהי המאה ה-17 התיישבו באזור השוק מתיישבים הוגנוטים, ואלה עסקו בעיקר בצביעת צמר ובתפירת בגדים. החל מאמצע המאה ה-18 הפך האזור למרכז ליצור בגדים, והרחוב הפך לשוק הבגדים העיקרי של העיר. בשנת 1830 שונה שם הרחוב לרחוב מידלסקס (שמו הנוכחי), אולם כינויו נותר בשימוש עד ימינו. 

[שמאל|ממוזער|250px|סימטת פטיקוט ב[שנות ה-20 של המאה ה-20.]]
לאחר שנת 1882 החלו להתיישב באזור מהגרים יהודים רבים שברחו מהפוגרומים שאירעו ברוסיה ובפולין. מהגרים עניים, שחלק גדול מהם עסקו בחייטות ברוסיה ופולין, השתלבו בתחום הטקסטיל, ייצור הבגדים והמסחר בבגדים שפעל באזור, והשוק המשיך לשגשג. אופיו ה"יהודי" של השוק בא לידי ביטוי בפעולת השוק בימי ראשון בשבוע (ואף ביום חג המולד - המהווה יום חג בממלכה המאוחדת), ואי פעילות בימי שבת.
רשויות העיר לונדון התנגדו לפעולת השוק והפריעו את פעולתו. רק בשנת 1936 נחקק חוק של הפרלמנט הבריטי שהסדיר את פעילות השוק. 

בשנות ה-70 של המאה ה-20 התיישבה באזור השוק אוכלוסייה שמוצאה מאסיה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:לונדון: שווקים
קטגוריה:טאוור האמלטס
נתניאל פאלמר

[שמאל|ממוזער|250px|ה"[קליפר" המהירה "פול ג'ונס"]]
**נתניאל בראון פאלמר** (באנגלית: **Nathaniel Brown Palmer**; 8 באוגוסט 1799 - 21 ביוני 1877) היה ימאי, ציד כלבי ים, מגלה ארצות ומתכנן ספינות אמריקאי.

## תולדות חייו
פאלמר נולד בקונטיקט ומגיל צעיר היה קשור לסחר ימי. בגיל 21 כבר פיקד על מפרשית מדגם סלופ. המפרשית, 14 מטר בלבד ארכה, נקראה "הארו" (*Hero*) ובסוף שנת 1820 הפליג פאלמר עמה לאוקיינוס הדרומי, דרומה מאיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים בחיפוש וציד כלבי ים שפרוותם הייתה יקרת ערך והניבה רווחים עצומים. ב-17 בנובמבר היו פאלמר ואנשיו האמריקאים הראשונים שחזו בחצי האי האנטארקטי, לאחר שהמקום התגלה שנה קודם לכן על ידי האדמירל הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן והבריטים אדוארד ברנספילד וּויליאם סמית. פאלמר הפליג לאורך חצי האי ממערב וניסה לבדוק אפשרות למעבר בין חצי האי לבין היבשת (מתוך הנחה שזהו אי) אך נתקל בחסימת קרח ולא הצליח להכריע האם מדובר באי או בחצי אי. ב-1964 אושר השם "ארץ פלמר" על ידי ועדת שמות בינלאומית כשמו הרשמי של דרום חצי האי. כן היה במסעו זה בין מגלי איי אורקני הדרומיים.

לאחר ששב לארצות הברית עסק בסחר ימי, בעיקר עם סין והפליג בנתיבי שיט רבים של התקופה. במהלך מסעותיו הכניס פאלמר שכלולים לספינות ותכנן תיקונים שיאפשרו מסע מהיר יותר ויותר. כך היה בין מפתחי דגם ספינת המפרש המהירה ביותר, ה-"קליפר", שרק ספינות הקיטור היו מהירות ממנה. ב-1843 היה קברניטה של ספינת הסוחר המהירה "פול ג'ונס" (*Paul Jones*) שקבעה תחת ניהוגו שיא בהגיעה מבוסטון להונג קונג ב-111 יום בלבד. 

פאלמר פרש לביתו בסטנינגטון, קונטיקט, כבעל ספינות סוחר ונפטר בן 78.

בנוסף לדרום חצי האי האטלנטי נקרא על שמו ארכיפלג פאלמר - ארכיפלג האיים הסמוך ממערב לחצי האי, תחנת ניסיונות אנטארקטית (תחנת פאלמר ) ושברת הקרח האנטארקטית * RV Nathaniel B. Palmer*. מפרץ הארו באיי שטלנד הדרומיים נקרא על שם ספינתו. 

ביתו הוכרז ב-1996 כאתר מורשת לאומי של ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* ההיסטוריה של הגילויים באנטארקטיקה
* ביוגרפיות של חוקרי קוטב
* ערך באנציקלופדיית כדור הארץ
* מסעה של "הארו"
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי קונטיקט
קטגוריה:ימאים אמריקאים
קטגוריה:מגלי ארצות אמריקאים
קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1799
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1877
מקש Ctrl

ממוזער|מקש Ctrl (משמאל) ומקשים סמוכים במקלדת
**Ctrl** (נכתב לעיתים **Ctl**, קיצור של **Control**) הוא מקש במקלדת מחשב שפעולתו על פי רוב מגיעה לידי ביטוי בהקשה משולבת עם מקש נוסף (לדוגמה Ctrl+Alt+Delete). בממשקים שונים עשויה הקשת Ctrl לגרום להקלדת תו גג. מיקום המקש פיזית עשוי להשתנות, אך על פי רוב הוא קיים באחד או בשני צדי מקש הרווח שבתחתית המקלדת.

## דוגמאות
במערכות ההפעלה חלונות, KDE וב-GNOME קיימים שילובי המקשים הבאים:
*CTRL+X = גזירה
*CTRL+C = העתקה
*CTRL+V = הדבקה
*CTRL+S = שמירה
*CTRL+P = הדפסה
*CTRL+A = בחירת כל התוכן
*CTRL+F= חיפוש בטקסט
*CTRL+W= סגירת כרטיסייה
*CTRL+J= להיכנס להיסטוריית ההורדות
*CTRL+Z= בטל פעולה אחרונה
*CTRL+Y= בטל את CTRL+Z האחרון
*CTRL+B= הדגשת טקסט מסומן
*CTRL+I= הפיכת טקסט מסומן לנטוי
*CTRL+U= הפיכת טקסט מסומן למסומן בקו
*CTRL+R= רענן את דף האינטרנט
*CTRL+T= פתח כרטיסיית אינטרנט חדשה
*CTRL+SHIFT+T= שחזר כרטיסייה סגורה
*CTRL+SHIFT+D= צור סימניה לכל הכרטיסיות
*CTRL+SHIFT+Q= סגור כרטיסייה (כמו CTRL+W)
*CTRL+N= פתח חלון חדש
*CTRL+SHIFT+N= פתח חלון גלישה בסתר
*גלגלת-עכבר+CTRL= התקרב/התרחק
*CTRL+TAB= החלפת חלונות
*CTRL+SHIFT=עבור לצד אחר של הטקסט
## ראו גם
*מקשי קיצור

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מקשים
ברי סימון

**ברוריה** (**ברי**) **סימון זהר** (נולדה ב-24 ביולי 1959) היא מעצבת שמלות כלה ומורה לריקודי בטן ישראלית. בעבר התפרסמה כרקדנית בטן וב-2004 חזרה בתשובה.

## ביוגרפיה
סימון נולדה בחיפה למשפחה מסורתית בת תשעה ילדים יוצאת מרוקו.

סימון הייתה רקדנית בטן מהמובילות והידועות בישראל בעיקר בשנות השמונים. השתתפה בין היתר בסרטי הקולנוע "כאסח" (1984), "תלווה לי את אשתך" (1989) ו"טיפת מזל" (1992). בטלוויזיה הופיעה בין היתר בתוכנית "זהו זה!" (בפרק "סרט ערבי") ובפרק הראשון של הסדרה "שכנים". כמו כן, עשתה תפקידי אורח בסרטים "אדון לאון" ו"קומפוט נעליים". ואף השתתפה בקליפ sandanya בהרכב Foreign Affair של פורטיסחרוף בשנת 1989.

בשנת 2011 סימון הופיעה והתראיינה בתוכנית התחקירים "פנים אמיתיות" בהגשת אמנון לוי.

סימון השתתפה ב-2012 בעונה הרביעית של תוכנית המציאות הישראלית, "האח הגדול", ופרשה מהתוכנית ביום ה-17 של העונה.

## חיים אישיים
סימון הייתה נשואה שמונה פעמים, לשישה בעלים. בין היתר נישאה לפייטן יחיאל נהרי ולספר מוטי טולדנו שבעקבותיו חזרה בתשובה. נישואיה הראשונים היו ב-1974 וכעבור כחצי שנה נולד בנה היחיד זוהר.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמניות ישראליות שחזרו בתשובה
קטגוריה:אמנים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:חרדים ישראלים
קטגוריה:מעצבות אופנה ישראליות
קטגוריה:מתחרי האח הגדול (ישראל)
קטגוריה:רקדניות בטן
קטגוריה:זכרון יעקב: אישים
קטגוריה:רקדניות ישראליות
קטגוריה:רקדנים ישראלים
קטגוריה:מעצבי אופנה ישראלים
קטגוריה:חרדיות ישראליות
קטגוריה:מורות בישראל
קטגוריה:מורים בישראל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
כרוב הג'יידיט

שמאל|ממוזער|250px|האולם הראשי של מוזיאון הארמון הלאומי
שמאל|ממוזער|250px|מתחם מוזיאון הארמון הלאומי
**כרוב הג'יידיט** (בסינית: 翠玉白菜; בפין-יין: Cuìyù Báicài) או **כרוב ג'יידיט עם חרקים** הוא פסל ג'יידיט מגולף בצורת ראש כרוב סיני עם ארבה וחרגול מוסווים בעלים. פסל זה הוא חלק מאוסף מוזיאון הארמון הלאומי בטאיפיי בירת טאיוואן.

אורכו של הפסל 18.7 ס"מ ועוביו 5.07–9.1 ס"מ.

## פיסול בג'יידיט
ג'יידיט הוא מינרל מקבוצת הקלינופירוקסן והוא נחשב כסוג של ירקן – אבן חן יקרה למחצה. לירקן יש מעמד מיוחד בתרבות הסינית, אף שהסינים לא הכירו את הג'יידיט בטרם החל יבוא שלו מבורמה בתחילת המאה ה-19 (תקופת שושלת צ'ינג). אבן הירקן בה גילפו הסינים קודם לכן הייתה בנויה מהמינרל נפריט.

קשיותו של הג'יידיט נעה בין 6 ל-6.5 בסולם מוס, ולכן גילוף בו תובע כמות ניכרת של זמן ומאמץ. כתוצאה מכך נדרש עקרון מנחה של תכנון קפדני, במטרה ליישם את המאמץ הקטן ביותר על-מנת להגיע לתוצאה הטובה ביותר. הגישה האמנותית הנובעת מעקרון תכנוני זה היא התאמת תכונות החומר, כלומר: אימוץ התכונות הטבעיות של החומר – דוגמת צורה או צבע – במטרה להגיע לתוצאה הרצויה, ובכך לחסוך זמן ומאמץ. המפתח להצלחת עיקרון זה הוא איזון בין המאפיינים הטבעיים לאפקטים מלאכותיים.

תגליף "כרוב הג'יידיט" הוא דוגמה טובה לעבודה על-פי גישה זו. החלקים הלבנים והירוקים של פיסת הג'יידיט, הדרגות השונות של שקיפות והברק הטבעי שלה עוצבו לצורות חיות של עלי הכרוב הסיני ושל החרגול והארבה המסתתרים בין העלים.

## הכרוב כסמל
הכרוב הסיני הלבן מסמל את טוהרהּ של כלה. החרקים המגולפים בפסל – חרגול וארבה – ידועים ביכולת הרבייה שלהם ומהווים סמל לפוריות וברכה לריבוי בנים לכלה הטרייה. הפסל – שבו מגולמים עושר חומרי, אמנות נשגבת ורמז מבשר-טובות – מבטא את ההרמוניה האסתטית של שלושתם, והופך אותם לבעלי ערך רב יותר.

"כרוב ג'יידיט עם חרקים" אינו הכרוב היחיד באמנות הסינית. קיימים פסלי וכלי כרוב נוספים שגולפו בג'יידיט בתקופת שושלת צ'ינג.

## היסטוריה
שמאל|ממוזער|250px|"אבן בשר החזיר"
הפסל שיצר את "כרוב הג'יידיט" אינו ידוע. התגליף הוצג במקורו בכניסה לארמון יונג-הו (Yung-ho, "שלום נצחי") בעיר האסורה בשנת 1889, כחלק מהנדוניה של ג'ין פיי (Jin Fei) – פילגשו בת ה-15 של הקיסר גוואנגשו (光绪帝, 1871–1908) שעברה להתגורר בארמון באותה שנה.

התגליף היה אחד מתוך כ-1.17 מיליון פריטים באוסף מוזיאון הארמון בעיר האסורה. בשל סכנת הפלישה היפנית בשנת 1933 פונו מרבית הפריטים החשובים מהאוסף, והוחזרו לנאנג'ינג בתום מלחמת העולם השנייה. אולם, כאשר החל להתחוור לממשלה הלאומנית שהקומוניסטים עומדים לנצח במלחמת האזרחים הסינית, הוחלט להעביר את הפריטים החשובים ביותר – בהם "כרוב הג'יידיט" – למוזיאון הארמון הלאומי בטאיפיי.

## חשיבות
"כרוב הג'יידיט" נחשב ליצירת מופת, גם מפני שהוא בולט במסורת ארוכה של יצירת שלמוּת אידיאלית בגילוף ירקן, וגם בגלל גילו הצעיר – יחסית לפריטים אחרים באוסף. הפסל נחשב לאחד משלושת הפריטים החשובים ביותר באוסף, לצד "אבן בשר החזיר" – פסל קטן שגולף מג'ספר מפוספס, ו"מאו גונג דינג" – קדירת ארד גדולה ששימשה לצורכי פולחן, שניהם משושלת צ'ינג.

"כרוב הג'יידיט" היה המועמד המוביל לתואר "האוצר הלאומי" בסקר מקוון שנערך בשנת 2011, על-אף מחלוקת שהתעוררה שנתיים קודם לכן, כאשר נודע כי עותקים שלו שנמכרו בחנות המזכרות יוצרו בסין ולא בטאיוואן. מחלוקת זו הובילה להעלאת הצעת-חוק כי כל המזכרות הנמכרות על ידי סוכנויות ממשלתיות ייוצרו בטאיוואן.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פסלים (יצירות)
הציירים הגדולים

[שמאל|ממוזער|250px|ציד הצבאים של פרידריך השלישי נסיך סכסוניה מאת [לוקאס קראנאך האב]]
**הציירים הגדולים** (באנגלית: **Old Master**) הוא מונח בלתי פורמלי המשמש לכינוי של הציירים האירופאים אשר פעלו לפני שנת 1800, ואשר מתייחס לכל סוגי עבודתם כגון: ציור, הדפס או תחריט עץ.

בדרך כלל מדובר על ציירים שהיו בעלי מקצוע מעולים ומוכרים בתקופתם, חברי הארגון המקצועי, ה"גילדה", המקומית של אומנותם, ועצמאים בעבודתם.

## הכללה
במאות ה-18 וה-19 התייחסו לתקופת היצירה של הציירים הגדולים כמתחילה סביב שנת 1450–1470. הציירים בתקופות קדומות יותר כונו "פרימיטיביים". מילון אוקספורד האנגלי התייחס בתחילת המאה ה-20 לציירים הגדולים כאל כל מי שקדם לתקופה המודרנית כלומר אלה שפעלו בין המאות ה-13 ועד ה-17. בהולנד מתייחסים במונח לציירים מתקופת "תור הזהב" של הציירים ההולנדים. בדרזדן קיים מוזיאון הציירים הגדולים והוא המוזיאון היחיד המשתמש במונח באופן רשמי כחלק משמו, המחזיק עבודות של ציירים שקדמו לתקופת הבארוק.

## השימוש במונח
היסטוריונים של האמנות ממעטים להשתמש במושג בטענה כי הוא מעורפל מדי. לעומת זאת המונח נמצא בשימוש נרחב אצל סוחרי האמנות, ובתי המכירות הפומביות על מנת ליצור הבחנה וחשיבות מדורגת ליצירות הנמכרות.

## דוגמאות
* **תקופת טרום הרנסאנס** - צ'ימבואה, ג'וטו, דוצ'ו, סימונה מרטיני, סטפנו די ג'ובאני, ז'אן פוקה
* **תקופת הרנסאנס המוקדם** - פיליפו ברונלסקי, לורנצו גיברטי, דונטלו, פרה אנג'ליקו, מזאצ'ו, לאונה בטיסטה אלברטי, פיליפו ליפי, פיירו דלה פרנצ'סקה, דונטו ברמנטה, בוטיצ'לי, דומניקו גירלנדיו
* **הרנסאנס העילי והוונציאני** - לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו, רפאל, אנטוניו דה קורג'ו, ג'ובאני בליני, ג'ורג'ונה, טיציאן
* **הרנסאנס הצפוני** - יאן ואן אייק, רוחיר ון דר ויידן, האנס ממלינג, הירונימוס בוש, אלברכט דירר, אלברכט אלטדורפר, פיטר ברויגל האב
* **[[מנייריזם]]** - ג'ורג'ו וזארי, ג'וזפה ארצ'ימבולדו, ג'אמבולוניה, אל גרקו, קאראווג'ו
* **תקופת הבארוק** - פטר פאול רובנס, ארטמיזיה ג'נטילסקי, יאקוב יורדאנס, ניקולא פוסן, אנתוני ואן דייק, דייגו ולאסקס דה קואיאר, קלוד לורן
* **בני "תור הזהב" ההולנדי** - פרנס הלס, רמברנדט, דוד טנירס הבן, יאקוב ואן רויסדאל, יאן ורמיר
* **סגנון הרוקוקו** - אנטואן ואטו, פרנסואה בושה, ז'אן אונורה פרגונאר
* **ניאוקלסיקה ורומנטיזם** - ז'אק-לואי דויד, ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, פרנסיסקו דה גויה, ויליאם בלייק, אנטואן-ז'אן גרו, תומאס גיינסבורו, ג'ון קונסטבל, ויליאם טרנר

## ראו גם
* מאסטרו - המונח המקביל במוזיקה

## קישורים חיצוניים
* https://the-easel.com/essays/vivid-stories-from-the-old-painting-masters/
* https://www.christies.com/departments/old-master-and-early-british-paintings-70-1.aspx

## לקריאה נוספת
* Lucie-Smith, Edward, The Thames & Hudson Dictionary of Art Terms, p. 152, 2003 (2nd edn), Thames & Hudson, World of Art series, 

קטגוריה:אמנות
Caps lock

שמאל|ממוזער|250px|מקש Caps lock על מקלדת מחשב (בטור השמאלי, שני מלמעלה)
[שמאל|ממוזער|250px|מקש Caps lock על גבי מקלדת של [אפל, ועליו נורית LED דולקת, סימן לכך שהמחשב המחובר למקלדת נמצא במצב Caps lock]]
**Caps lock** (מילולית: נעילה לאותיות גדולות, caps הוא קיצור של capitals) הוא מקש במקלדת המחשב הגורם לכך שהקלדה על מקשים של אותיות לטיניות תיצור קלט שלהן כאותיות גדולות (למשל A). בחלק מהמחשבים לחיצה על המקשים Shift בצירוף Caps lock תגרום לכך שקלט של האותיות הלטיניות יהיה אות קטנה (למשל a) בברירת מחדל. הקשה על המקש כשהמחשב אינו במצב Caps lock, תכניס אותו למצב זה, ולחיצה נוספת תוציא אותו מהמצב.

ישנן תוכנות שבעת בקשה להכנסת סיסמת משתמש, מזכירות לוודא שהמחשב אינו במצב Caps lock, כדי למנוע הכנסת סיסמה שגויה, אם הסיסמה הנכונה כוללת אותיות לטיניות קטנות.

## ממשק
בדרך כלל קיימת נורית LED, שדלוקה כאשר המחשב במצב Caps lock. הנורית עשויה להיות באחד מהמקומות הבאים:
* על המקש עצמו
* מעל מקשי ה־Scroll lock או ה־Num Lock
* במחשבים ניידים קיימת לעיתים הנורית לצד המסך

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מקשים
אדוארד ברנספילד

[ממוזער|שמאל|250px|מצר ברנספילד מהרי טאנגרה, האי ליווינגסטון; [חצי האי האנטארקטי ברקע]]

**אדוארד ברנספילד** (באנגלית: **Edward Bransfield**; 1785 – 1852) היה ימאי בריטי ממוצא אירי-קתולי, מגלה ארצות, ממגליה הראשונים של יבשת אנטארקטיקה והשני שנחת על היבשת עצמה.

## תולדות חייו
ברנספילד נולד בקורק שבאירלנד. ב-1803, בהיותו בן 18, התגייס לצי המלכותי הבריטי, והשתתף בין היתר בקרב טרפלגר ב-1805. ב-1812 היה לרב-חובל של ספינה בת עשרה תותחים. ב-1816, כרב חובל של ספינה בת 50 תותחים, היה שותף להפגזת אלג'יר. ב-1817 הוצב בשייטת הפסיפית בוולפראיסו שבצ'ילה.

ב-1819 גילה קברניט ספינות הסוחר ויליאם סמית' את איי שטלנד הדרומיים בעת שסטה דרומה מנתיבו בין בואנוס איירס לאיי פוקלנד. כאשר הגיעה ספינת הבריג שלו, "ויליאמס", לוולפראיסו החליט מפקדו של ברנספילד לחקור את האזור ביתר פירוט, ומינה את ברנספילד למפקד. ויליאם סמית נותר בתפקידו כנווט וכסגנו של ברנספילד. ב-28 בינואר 1820 נחת ברנספילד באחד מאיי שטלנד הדרומיים והכריז עליו כ"אי ג'ורג' השלישי", תוך שהוא תובע בעלות עליו בשם הכתר. בהמשך גילה את אי הפיל ואת האי קלרנס ומיפה אותם.

בהמשך פנה דרומה, תוך שהוא עובר את המצר בין האיים לבין חצי האי האנטארקטי, שב-1822 קרא לו ג'יימס ודל מצר ברנספילד. ב-30 בינואר 1820 נחת בחצי האי טריניטי, הנקודה הצפונית ביותר ביבשת אנטארקטיקה (פרט לחצי האי האנטארקטי). אף על פי שברנספילד לא היה מודע לכך, הקדים אותו האדמירל הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן ביומיים בגילוי חצי האי האנטארקטי.

עם חזרתו לוולפראיסו מסר ברנספילד את הדוחות שלו ואת מפותיו למפקדו והם הועברו לאדמירליות בלונדון.

מעט מאוד ידוע על חייו של ברנספילד בהמשך. הוא נפטר בגיל 67. קברו המוזנח בחצר כנסייה בברייטון התגלה ב-1997 ושופץ על ידי בני משפחתו בסיוע קרן המורשת האנטארקטית הבריטית.

הספינה RRS Bransfield, ששימשה את משלחת המחקר האנטארקטית הבריטית (British Antarctic Survey - BAS) בין השנים 1991 - 1999, נקראה על שמו, וכן הר, אי ומצר ים שגילה.

## קישורים חיצוניים
* ביוגרפיה באתר חוקרים אירים
* ערך באנציקלופדיית כדור הארץ
* מסעו של ברנספילד, בגיליון Polar Record (1998), 34 : pp 60-61
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קציני הצי המלכותי הבריטי
קטגוריה:מגלי ארצות בריטים
קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:ימאים בריטים
קטגוריה:אירים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1785
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1852
ואינה פוטוסי

שמאל|ממוזער|250px|טיפוס לפסגה
שמאל|ממוזער|הצל של ההר ואינה פוטוסי
שמאל|ממוזער|זריחה מעל העננים, מפסגת ואינה פוטוסי

**וָאיְנַה פּוֹטוֹסִי** (ספרדית: Huayna Potosí) הוא הר בבוליביה, הממוקם כ-25 ק"מ צפונית לבירה לה פאס בקורדיארה ריאל (Cordillera Real).

ואינה פוטוסי הוא ההר הגבוה הקרוב ביותר ללה פאס, עיר המוקפת הרים גבוהים. עובדה זו הופכת אותו לאתר תיירות פופולרי בבוליביה. תוואי העלייה פשוט יחסית לטיפוס משום שהוא למעשה קרחון יבשתי, עם מספר סדקים וטיפוס תלול אל הפסגה. עם זאת, צדו המערבי של ההר כלל אינו פשוט. מספר מסלולים קשים בשלג ובקרח עולים בצד זה עלייה תלולה של אלף מטר.

## העפלה לפסגה
העלייה הראשונה במסלול הרגיל התקיימה בשנת 1919 על ידי קבוצה גרמנית שבראשה עמדו רודולף דייניסט ואדולף שולצה. ואינה פוטוסי נקרא לעיתים קרובות "הכניסה הקלה ביותר בעולם למועדון ה-6,000". אולם גם דרך זו, הפשוטה יחסית, טומנת בחובה עלייה בשטח חשוף וחתכים של קרחון עם תלילות בינונית. למעשה, קיימים הרים נוספים שגובהם מעל 6,000 מ', הקלים יותר לטיפוס מבחינת הקושי הטכני. עם זאת, לטיפוס על ואינה פוטוסי נדרשת עלייה של 1,400 מ' בלבד מתחילת המסלול הקל עד הפסגה, עם גישה קלה מלה פאס. מאחר שלה פאס שוכנת בגובה 3,600 מ', ההתאקלמות לגובה קלה יותר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בוליביה: גאוגרפיה
קטגוריה:הרי האנדים
קטגוריה:אמריקה הדרומית: הרים
גירוש השדים של אמילי רוז

**גירוש השדים של אמילי רוז** (באנגלית: **The Exorcism of Emily Rose**) הוא סרט דרמה משנת 2005, אודות נערה רדופת הזיות העוברת טקס "גירוש שדים".

הסרט מבוסס על המקרה האמיתי של אנליזה מישל (21 בספטמבר 1952 – 1 ביולי 1976), נערה גרמניה שמצאה את מותה עקב התייבשות ותת-תזונה, לאחר שעברה מעל ל-60 טקסי "גירוש שדים" כשנמנע ממנה טיפול פסיכיאטרי.

עלילת הסרט עוסקת בניסיונות משפחתה של אמילי למצוא מרפא למחלתה הנפשית, כשהם עוברים מטיפול פסיכיאטרי ל"גירוש שדים", המבוצע על ידי כומר מקומי.

בסרט מגלמת השחקנית ג'ניפר קרפנטר את אמילי. כמו כן מופיעים בו השחקנים לורה ליני וטום וילקינסון.

הסרט זכה לביקורות מעורבות. איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו דירג את הסרט במקום ה-86 ברשימה של 100 סרטי האימה המפחידים ביותר שנוצרו. קרפנטר זכתה לביקורות אוהדות על משחקה. נכון לשנת 2012 זכה הסרט להכנסות של כ-144 מיליון דולר ברחבי העולם.

ב-2006 הופק הסרט בגרסה גרמנית בשם "רקוויאם".

## צוות שחקנים
*ג'ניפר קרפנטר – אמילי רוז
*לורה ליני – ארין ברונר
*טום וילקינסון – האב מור
*קמפבל סקוט – איתן תומאס
*קולם פיור – קארל גונדרסון
*ג'ושוע קלוס – ג'ייסון
*קנת ולש – דוקטור מולר
*דאנקן פרייזר – דוקטור קרטרייט
*ג'יי. אר. בורן – ריי
*מארי בת' הורט – השופטת ברוסטר
*הנרי סזרני – דוקטור בריגס
*שוהרה אע'דאשלו – דוקטור אדני

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי אימה מ-2005
קטגוריה:סרטי בית משפט אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מותחן אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמת אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמת אימה משנות ה-2000
קטגוריה:סרטים זוכי פרס סאטורן: אימה