open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מתאו צופי

**מתאו מריה צופי** (באיטלקית: **Matteo Maria Zuppi**; נולד ב-11 באוקטובר 1955) הוא חשמן בכנסייה הקתולית מאז 2019, המכהן מאז 2015 כארכיבישוף של בולוניה, וראש מועצת הכנסיות באיטליה מאז 2022.

## ביוגרפיה
צופי נולד ברומא ב-11 באוקטובר 1955, ילד חמישי מבין ששת ילדיהם של העיתונאי אנריקו צופי ושל קרלה פומגלי, אחייניתו של החשמן קרלו קונפלוניירי. הוא בעל תואר ראשון בתאולוגיה מהאוניברסיטה האפיפיורית בלטראנו, ותואר שני מאוניברסיטת ספיינצה, לאחר שכתב את התזה שלו על ההיסטוריה של הנצרות. ב-1981 הוא הוסמך לכומר והחל לשמש בתפקיד בכנסיית סנטה מריה אין טרסטוורה.

ב-31 בינואר 2012 האפיפיור בנדיקטוס ה-16 הכתיר אותו לבישוף עזר של מחוז רומא, וטקס ההסמכה שלו נערך ב-14 באפריל 2012 על ידי החשמן אגוסטינו וליני. במסגרת תפקידו היה אחראי לקהילות במרכז העיר רומא, בהן שכונת טרסטוורה, שבה הוביל יוזמות לשיפור הטיפול בעניים ובקשישים, מכורים לסמים וצוענים.

ב-27 באוקטובר 2015 הכריז האפיפיור פרנציסקוס על צופי כארכיבישוף של בולוניה, וב-1 בספטמבר 2019 הודיע כי בכוונתו להכריז על צופי כחשמן. באוקטובר אותה שנה ניתן לו התואר החשמן על שם הקדוש אגידיוס. ב-24 במאי 2022 בחר בו האפיפיור פרנציסקוס, מבין שלושה מועמדים לתפקיד, לכהונה בת חמש שנים כראש מועצת הכנסיות באיטליה. לאחר מותו של האפיפיור פרנציסקוס באפריל 2025 הפך צופי לאחד המועמדים המובילים לרשת אותו בתפקיד האפיפיור.

## פעילות בינלאומית
[ימין|ממוזער| צופי עם הנשיא [ג'ו ביידן ב-2023]]ב-1992 היה צופי אחד מארבעת המתווכים במשא ומתן שהביא לסיום מלחמת האזרחים במוזמביק, וקיבל בה אזרחות כבוד כהוקרה על פועלו.

ב-1993 נסע לטורקיה בניסיון להביא לשחרורם של שני תיירים איטלקיים שהוחזקו בידי מורדים כורדים.

ב-14 בינואר 2022 ניהל צופי את טקס ההלוויה הממלכתי של דוד ססולי, נשיא הפרלמנט האירופי, שהיה חברו הקרוב מילדות.

ב-2023 נענה צופי לבקשת האפיפיור פרנציסקוס לסייע בתיווך במלחמת אוקראינה-רוסיה. הוא נפגש עם נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, אך לא הצליח לפגוש את נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. כמו כן נפגש עם הפטריארך קיריל הראשון במוסקבה, ועם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן. באוקטובר 2024 ביקר פעם נוספת במוסקבה, במטרה לקדם שיתוף פעולה הומניטרי בין הצדדים.

ביוני 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הוביל צופי מסע עלייה לרגל של 160 צליינים לירושלים ולבית לחם. במהלך הביקור הגיע לבית חולים פלסטיני לילדים, נפגש עם אימו של החטוף הירש גולדברג-פולין ועם יסכה הרני, וסייר בכפרים נוצריים בגדה המערבית.

## יחסו לקהילת הלהט"ב
במאי 2018 כתב צופי מאמר לתרגום האיטלקי לספרו של הכומר הישועי האמריקני ג'יימס מרטין, המשתייך לקהילת הלהט"ב. במאמר טעם כי יש לעודד דיאלוג, ידע והבנה הדדיים עם "אחינו ואחיותינו הלהט"בים" במטרה לסייע "ללהט"ב קתולים להרגיש יותר בבית במה שהוא, אחרי הכל, הכנסייה שלהם".

ביוני 2022 הואשם צופי בכך שבירך זוג גברים, פייטרו מורוטי וג'אקומו ספגנולי, שהתחתנו בחתונה אזרחית, בטקס בנוכחות שישה כמרים בכנסיית סן לורנצו די בודריו. עם זאת, התברר כי צופי לא נכח בטקס ולא לקח בו חלק.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חשמנים איטלקים
קטגוריה:ארכיבישופים
קטגוריה:בולוניה: אישים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1955
בגלל הלילה

"**בגלל הלילה**" הוא שיר שכתבה המשוררת תרצה אתר ויצא לאור בספר השירים שלה "צפנת" בשנת 1964. השיר הולחן על ידי הפזמונאית דפנה אילת, ויצא לאור בשנת 1983 כרצועה הראשונה באלבום "נמל בית" של הזמרת חוה אלברשטיין.

## משמעות הלילה בשירה של אתר

תרצה אתר מתארת את הפחד שלה מהלילה: "…כילדה תמיד היו משכיבים אותי לישון אנשים זרים. ברגע שירד הערב, הייתה אמא יוצאת לתיאטרון ומותירה אותי בידי המטפלת. או לפעמים, בידיה של סבתי. ולילה לילה הייתי בוכה, כאילו זה קורה בפעם הראשונה. היה לי פחד נורא מפני החושך והעובדה כי אמי יוצאת לעבודה בחושך נראתה לי מפחידה במיוחד. תמיד חרדתי כי לא תחזור עוד. […] את יודעת מה? אין לי צל של ספק שזו הסיבה להתנהגותי עם משפחתי שלי היום. אני עושה טעות, אין לי ספק, אבל אני מסרבת להשאיר את בתי עם אנשים זרים בלילה".

"אם מסתכלים על חייה של אתר דרך הפריזמה של הלילה, אפשר לראות איך הוא היה גם גורם מאיים מבחינתה", אומר ד"ר מוטי זעירא, שכתב ביוגרפיה על אתר. "כשחקנית תיאטרון צעירה, שלא ישנה בלילות, אלא חוגגת ומתהוללת, הוא היה תפאורה להתפרקויות בחייה של אתר. ניסיון ההתאבדות שלה בלהקה הצבאית קרה בחסות הלילה".

## בתרבות
* "**בגלל הלילה**" הוא מופע שהעלו השחקנית ליאורה ריבלין והזמרת-יוצרת שילה פרבר בשנת 2006, משירי המשוררת תרצה אתר.
* "**בגלל הלילה**" הוא מופע משנת 2009, המבוסס על חייה ושיריה של תרצה אתר, בהפקת תיאטרון "הסימטה".
* "**בגלל הלילה**" הוא ספרו הביוגרפי של ד"ר מוטי זעירא על חייה ויצירתה של תרצה אתר, שיצא לאור בספטמבר 2019, בהוצאת "כתר".
## קישורים חיצוניים
* "בגלל הלילה", באתר הספרייה הלאומית
* 
* אקורדים לשיר, באתר Tab4u
* 

###### ביצועים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שירי חוה אלברשטיין
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי תרצה אתר
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי תרצה אתר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי דפנה אילת
קטגוריה:שירים על לילות
קטגוריה:סינגלים בהוצאת CBS ישראל
תל א-דאמיה

**תל א-דאמיה** (בערבית: **تل الدامية**) הוא תל המתוארך לתקופת הברונזה המאוחרת ומזוהה עם העיר המקראית אדם, המוזכרת בסיפור מעבר הירדן בספר יהושע. התל נמצא כקילומטר מזרחית לגשר אדם המחבר בין מדינת ישראל למדינת ירדן, שנקרא על שם האתר המקראי.

## גאוגרפיה
התל נמצא ליד הכפר הירדני דאמיה (دامية) ליד שפך נחל יבוק אל נהר הירדן, כ-30 ק"מ צפונית ליריחו, ומול היישוב הישראלי משואה במרחק של כ-5 ק"מ ממנו בקו אווירי. אזור תל א-דאמיה היה חלק מדרך מבוא השמש שחיברה בין עבר הירדן המזרחי דרך נחל תרצה לעיר שכם.

## אקלים
האקלים באתר מתאפיין באקלים ים תיכוני. הטמפרטורה הממוצעת היא 27 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא אוגוסט, עם 38 מעלות צלזיוס, והקר ביותר הוא ינואר, 14 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים הממוצעת היא 347 מילימטרים בשנה. החודש הגשום ביותר הוא ינואר, עם 96 מילימטרים של גשם בממוצע, והיבש ביותר הוא יולי, עם 1 מילימטר.

## היסטוריה
בתל נמצאו עדויות להתיישבות מתמשכת לאורך כל תקופת הברזל (ובכללה תקופת ההתנחלות). כמו כן נמצאו באתר ממצאים, כגון שברי חרס, המצביעים על נוכחות אנושית נוספת בתקופת הברונזה המאוחרת, התקופה הפרסית, התקופה ההלניסטית, התקופה הביזנטית והתקופה העות'מאנית.

אף על פי שהוכרו בכתבי מסע כבר במאה ה-19, חקירות ארכאולוגיות בקנה מידה מלא החלו רק בשנת 2012. בין התגליות באתר ניתן למנות פסלוני סוסים דו-ראשיים מתקופת הברזל המאוחרת, שאמנם היו נפוצים באזור הרחב יותר, אולם הם ייחודיים יותר לאזור הלבנט. נחקרו שרידים של לפחות שני מבנים, לרבות אזורים סמוכים בגבהים שונים, שלדעת החוקרים שימשו למטרות אסטרטגיות.

## הערות שוליים

קטגוריה:ירדן: ערים
כביש 3866

**כביש 3866** הוא כביש רוחב אזורי בהרי ירושלים המתחיל בצומת סמוך לבית שמש במערב, ומסתיים בצומת עם כביש 386 במזרח, סמוך למושב בר גיורא. הכביש מקשר את יישובי המזלג אל אזור בית שמש ואל כביש 38, ומחבר את נס הרים למערכת הכבישים הישראלית ולשאר הגוש.

הכביש עובר באזור מיוער וירוק, בפיתולי הרים רבים.

אורכו של הכביש 10.4 קילומטרים.

ייחודו של הכביש הוא בכך שהוא בין הכבישים הרוחביים היחידים בישראל שמספרם זוגי.

## מסלול

## ראו גם

* יישובי המזלג
* נס הרים
* בר גיורא (מושב)

3866, כביש
קטגוריה:יישובי המזלג
קטגוריה:הרי ירושלים
ריחופית חרוזה

**רִחוּפִית חֲרוּזָה** (שם מדעי: *Orthetrum sabina*) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים, שתפוצתה משתרעת מדרום-מזרח אירופה וצפון אפריקה מזרחה דרך אסיה עד ליפן ודרומה עד לאוסטרליה ומיקרונזיה. נפוצה בישראל בצפון הארץ ובמרכזה.

## תיאור
### בוגרים
זוהי שפירית בגודל בינוני באורך 43–50 מ"מ עם מוטת כנפיים של 60–85 מ"מ. לבוגרים חזה צהוב עם פסי כתף צהובים ופס צד צהוב-ירוק, והעיניים ירוקות. הבטן בעלת מבנה וצבעים ייחודיים, המקלים על זיהויה בין שאר מיני הריחופיות: צורתה ארוכה וצרה; כאשר עד מקטע S3 היא מתעבה, S3 עצמו בולבוסי וממנו מתחילה היצרות. S4–S7 בגווני שחור-לבן, ו-S8-S10 שחורים לחלוטין. בקצה הבטן יש תוספתנים לבנים.

הנקבות דומות לזכרים בצורה, צבע וגודל; ונבדלות רק באיברי המין.

### נימפה
אורך הנימפות הוא 17–19 מ"מ, ויש להם קוצי גב על מקטעי הבטן S4 עד S7. היא היחידה מבין הריחופיות האירופאיות שיש לה קוץ גבי ב-S7.

## אקולוגיה
עונת התעופה שלה נמשכת כל השנה.

### בית גידול
מין זה תופס מגוון רחב של בתי גידול מימיים ושקטים עם זרימה איטית עשירים בצמחייה רבה, מבריכות ואגמים ועד שדות אורז לחים, תעלות השקיה וביצות. היא סתגלנית מאוד גם למים עם מליחות גבוהה ולהפרעות בבתי גידול.

### תפוצה
זהו מין מזרחי יחסית, הנפוצה באוסטרליה ואיים בסביבה, וצפונה מיפן דרך מרכז אסיה, ועד הלבנט. באזורים המערביים של תפוצתה היא נפוצה בעיקר במקורות מים לאורך חופים.

### התנהגות
היא מרבה לשהות על הקרקע; נוטה לשבת ללא ניע על שיחים וזרדים יבשים למשכי זמן ממושכים. זוהי שפירית אגרסיבית המרבה לטרוף פרפרים ושפיראים אחרים.

## גלריה

קובץ:Green Marsh Hawk (Orthetrum sabina), Burdwan, West Bengal, India 22 09 2012.JPG
קובץ:Orthetrum sabina, Magelang, Indonesia 2015-05-03.jpg|צורת הבטן והדוגמה האופיינית שלה מקלים על זיהויה
קובץ:Orthetrum sabina 09249.jpg|זכר במבט על
קובץ:Orthetrum sabina female dorsal view.jpg|טקסט=|נקבה במבט על
קובץ:Orthetrum sabina old male.jpg|טקסט=Old male with darkened abdomen and thorax|זכר זקן עם בטן וחזה כהים
קובץ:Orthetrum sabina feeding Tetrathemis platyptera at Kadavoor.jpg|טקסט=Orthetrum sabina feeding on Tetrathemis platyptera|טורפת שפירית מהמין *Tetrathemis platyptera*
קובץ:Korban Kanibalisme.jpg|טורפת שפירית מהסוג *Neurothemis*
קובץ:Green marsh hawk (Orthetrum sabina) in flight Rajasthan.jpg|טקסט=in flight|בתעופה
קובץ:Green marsh hawks (Orthetrum sabina) mating Rajasthan.jpg|טקסט=Mating pair|זוג בהזדווגות
קובץ:Orthetrum sabina, Libellulidae- Odonata.jpg|תקריב גב
קובץ:Orthetrum sabina female wings (34928543081).jpg|טקסט=Female wings|כנפיים של נקבה
קובץ:Orthetrum sabina male wings (34895879562).jpg|טקסט=Male wings|כנפיים של זכר
קובץ:Orthetrum sabina - 2017-02-21.webm|סרטון של הזדווגות עם צילומי תקריב של חלקי הגוף השונים


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1770
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי דרו דרורי
קטגוריה:אוסטרליה: חרקים
קטגוריה:דרום-מזרח אסיה: חרקים
קטגוריה:מינים ללא חשש
קטגוריה:שפיריות
קנדי אודדה

**קנדי אודדה** (נולד ב-1984) הוא יזם חברתי, סופר ופעיל קהילתי קנייתי. הוא מייסד ומנכ"ל ארגון Shining Hope for Communities (SHOFCO) , תנועה חברתית הפועלת בשכונות עוני עירוניות בקניה.

## ביוגרפיה
אודדה נולד בכפר קטן בקניה וגדל בשכונת קיברה, אחת משכונות העוני הגדולות באפריקה. בהיותו הבכור מבין שמונה ילדים, נאלץ לעבוד מגיל צעיר כדי לסייע בפרנסת המשפחה. בגיל עשר הפך לילד רחוב. למרות תנאי החיים הקשים, שאף לשנות את מציאות הקהילה בה חי.

בשנת 2004, בעת שעבד במפעל והשתכר בכדולר אחד ליום, חסך 20 סנט באמצעותם ייסד את SHOFCO – תנועה קהילתית שמטרתה לשפר את תנאי החיים בשכונות העוני. ללא השכלה פורמלית, התקבל אודדה למלגת לימודים מלאה באוניברסיטת וסליאן בארצות הברית, שם סיים תואר ראשון בסוציולוגיה בהצטיינות בשנת 2012.

## פעילות ציבורית
SHOFCO, שהוקמה על ידי אודדה, פועלת לשיפור תנאי החיים בשכונות עוני עירוניות בקניה. הארגון מספק שירותים חיוניים כגון חינוך, בריאות, מים נקיים, תברואה, והעצמה כלכלית. אחד מהישגי הארגון הוא הקמת בית הספר לבנות בקיברה, המספק חינוך חינם לבנות משכונות העוני.

בשנת 2018 זכה SHOFCO בפרס ההומניטרי של קרן הילטון, ובשנת 2021 קיבל את אות הכבוד של UN-Habitat. בשנת 2024 נבחר אודדה לאחד מ-100 האנשים המשפיעים בעולם על ידי מגזין טיים.

## פרסומים
אודדה הוא מחבר שותף של הספר "Find Me Unafraid: Love, Loss, and Hope in an African Slum", שנכתב יחד עם רעייתו ג'סיקה פוזנר אודדה. הספר מתאר את סיפור חייהם המשותף ואת פעילותם החברתית בקניה.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יזמים
קטגוריה:מנכ"לים
קטגוריה:סופרים קנייתים
קטגוריה:פעילים חברתיים
קטגוריה:קנייתים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:קנייתים שנולדו ב-1984
ג'ואל האבנר

**ג'ואל פרנסיס האבנר** (באנגלית: **Joel Francis Habener**; 29 ביוני 1937 – 28 בדצמבר 2025) היה אנדוקרינולוג וחוקר יהודי-אמריקאי, פרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד וחוקר בכיר בבית החולים הכללי מסצ'וסטס. האבנר נודע בעיקר בזכות גילויו של ההורמון דמוי גלוקגון-1 , שהוביל לפיתוח תרופות מהפכניות לטיפול בסוכרת מסוג 2 ובהשמנת יתר.

## ביוגרפיה
### השכלה וקריירה מוקדמת
האבנר נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה. הוא סיים תואר ראשון במדעים בהצטיינות באוניברסיטת רדלנדס  בקליפורניה בשנת 1960. בשנת 1965 קיבל תואר דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר מכן השלים התמחות ברפואה פנימית בבית החולים ג'ונס הופקינס, ובשנים 1967–1969 שימש כחוקר באנדוקרינולוגיה במכונים הלאומיים לבריאות.

### פעילות אקדמית ומחקרית
בשנת 1971 הצטרף האבנר לסגל ההוראה של בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1989 מונה לפרופסור לרפואה. במקביל, שימש כחוקר בכיר במחלקה לאנדוקרינולוגיה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, שם ניהל את המעבדה לאנדוקרינולוגיה מולקולרית. בשנים 1976–2006 היה חוקר במכון הרווארד יוז.

נפטר ב-28 בדצמבר 2025.

## מחקר ותרומה מדעית
האבנר חקר את המנגנונים ההורמונליים הקשורים למטבוליזם של הסוכר והאינסולין. בשנות ה-70 וה-80, יחד עם החוקרת סבטלנה מויסוב, גילה את ההורמונים GLP-1 ו-GLP-2, הנגזרים מהפרו-הורמון גלוקגון. GLP-1 התגלה כהורמון המעודד הפרשת אינסולין בתגובה לאכילה, וכך מהווה בסיס לתרופות מודרניות לטיפול בסוכרת מסוג 2 ובהשמנת יתר.

האבנר תרם לגילוי חלבונים חשובים נוספים, כגון CREB (חלבון הקושר אלמנט תגובה ל-cAMP) ו-PDX-1 (פקטור שעתוק חשוב להתפתחות הלבלב).

## פרסים והוקרה
האבנר זכה במספר פרסים יוקרתיים על תרומתו למחקר הרפואי:
* פרס וורן אלפרט  (2020)
* חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (2020)
* פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2021)
* פרס וין פיוצ'ר  (2023)
* פרסי נסיך אסטוריאס למחקר מדעי וטכני (2024)
* פרס טאנג למדעי התרופות הביולוגיות (2024)
* פרס לסקר למחקר קליני (2024)
* פרס BBVA לגבולות הידע בביולוגיה וביומדיצינה  (2024)
* טיים 100 (2024)
* פרס פריצת דרך במדעי החיים (2025)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי אינדיאנה
קטגוריה:אינדיאנפוליס: אישים
קטגוריה:אנדוקרינולוגים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:יהודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2025
סבטלנה מויסוב

**סבטלנה מויסוב** (באנגלית: **Svetlana Mojsov**; נולדה ב-8 בדצמבר 1947) היא ביוכימאית אמריקאית ממוצא מקדוני, הידועה בתרומתה המרכזית לגילוי והבנת הפפטיד דמוי גלוקגון 1 (GLP-1) , הורמון המעורב בוויסות רמת הסוכר בדם ובהפרשת אינסולין. עבודתה סללה את הדרך לפיתוח תרופות חדשניות לטיפול בסוכרת מסוג 2 ובהשמנת יתר.

## ביוגרפיה

### ילדות והשכלה
מויסוב נולדה בסקופיה, אז חלק מהרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה ביוגוסלביה. אביה, לזאר מויסוב , היה פוליטיקאי ודיפלומט בכיר, שכיהן בין היתר כשר החוץ של יוגוסלביה ונשיא העצרת הכללית של האומות המאוחדות.

בשנת 1971 סיימה תואר ראשון בכימיה פיזיקלית באוניברסיטת בלגרד. בשנת 1972 עברה לארצות הברית והחלה בלימודי דוקטורט באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, שם עבדה תחת הנחייתו של חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1984, רוברט ברוס מריפילד. בשנת 1978 קיבלה דוקטורט בביוכימיה מאוניברסיטת רוקפלר.

### קריירה מדעית
במהלך הדוקטורט שלה, התמחתה מויסוב בסינתזה של פפטידים, והתמקדה בהורמון הגלוקגון. עבודתה הניחה את היסודות למחקר עתידי על פפטידים דמויי גלוקגון.

בשנות ה-80 עברה לבית החולים הכללי מסצ'וסטס, שם ניהלה את מתקן סינתזת הפפטידים של מכון האוורד יוז. במהלך תקופה זו, זיהתה את הצורה הפעילה ביולוגית של GLP-1, פפטיד המיוצר במעי ומעורר הפרשת אינסולין. היא פיתחה שיטות סינתזה ואנטי-גופים ייחודיים שאפשרו את זיהוי הפפטיד והבנת פעילותו הפיזיולוגית.

בשנת 1990 חזרה לרוקפלר והצטרפה למעבדתו של ראלף סטיינמן. מחקריה המאוחרים עסקו בהיבטים אבולוציוניים של פפטידים דמויי גלוקגון בבעלי חיים שונים, כולל דגים, תוך בחינת מנגנוני ויסות סוכר שאינם תלויי אינסולין.

### מאבק להכרה
למרות תרומתה המרכזית לגילוי GLP-1, מויסוב לא נכללה תחילה ברשימת הממציאים על הפטנטים הקשורים לתרופות המבוססות על הפפטיד. רק לאחר מאבק משפטי הוכרה כשותפה לארבעה פטנטים, וקיבלה חלק מתמלוגי התרופות לשנה אחת. היא המשיכה לפעול להכרה בתרומתה, במיוחד לאחר שעמיתיה קיבלו פרסים על עבודות משותפות.

## תרופות מבוססות GLP-1
המחקר של מויסוב הוביל לפיתוח תרופות כגון ויקטוזה, אוזמפיק וריבלסוס, המשמשות לטיפול בסוכרת מסוג 2 ובהשמנת יתר. תרופות אלו מבוססות על חיקוי פעולתו של GLP-1, והן נמצאות בשימוש נרחב ברחבי העולם.

## פרסים והוקרה
החל משנת 2023 זכתה מויסוב להכרה רחבה על תרומתה המדעית, כולל:

* פרס VinFuture (2023)
* רשימת Nature's 10 (2023)
* פרס Pearl Meister Greengard (2024)
* רשימת 100 האנשים המשפיעים של מגזין טיים (2024)
* פרס נסיך אסטוריאס למחקר מדעי וטכנולוגי (2024)
* פרס טאנג במדעי הביופרמה (2024)
* פרס לסקר-דבייקי למחקר קליני רפואי (2024)
* פרס BBVA Frontiers of Knowledge (2024)
* פרס פריצת דרך במדעי החיים (2025)
* פרס וורן טריניאל (2025)
* פרס המלך פייסל (2026)

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ביוכימאיות אמריקאיות
קטגוריה:ביוכימאים אמריקאים
קטגוריה:אישים ממוצא מקדוני
קטגוריה:סקופיה: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בלגרד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1947
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
כל השבוע מרגיש כמו שבת

"**כל השבוע מרגיש כמו שבת**" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי בעז בנאי. השיר נכתב והולחן על ידי בנאי, ויצא לאור בינואר 2008. השיר הושמע רבות ברדיו, ואף הגיע למקום ה-27 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ב-2008.

## יצירה ויציאה לאור
השיר נכתב והולחן על ידי הזמר-יוצר הישראלי בעז בנאי ועובד בידי בנאי, צח דרורי, ערן ויץ, רפי פרסקי, גבע אלון, איתמר רוטשילד, רועי שקד ועודד שכטר. השיר יצא לאור בינואר 2008.

## וידאו קליפ
הוידאו קליפ של השיר נכתב, צולם, נערך ובוים על ידי תומר בהט. הוא צולם בתל אביב יפו בין סוף נובמבר 2007 לסוף ינואר 2008 ויצא לאור בסוף ינואר 2008. בין האתרים שבהם מופיע בנאי בקליפ הם שדרות רוטשילד, כיכר רבין, פארק הירקון ונמל תל אביב.

## קבלה
העיתונאי רוגל אלפר כתב כי זהו שיר שבנוי טוב עם פזמון מושחז אך הוא אינו מקורי במיוחד ומילותיו אינן בשלות דיו. הוא ציין כי מתוך השיר מבצבצת רמיזה שבבנאי גלום פוטנציאל להישגים משובחים יותר.

## מיקומי שיא

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים בעברית
קריקרה

**קריקרה** (בערבית: **قريقره**) הוא כפר בלב הערבה, במרחק 200 קילומטרים מרבת עמון. אוכלוסייתו עומדת על 3,951 תושבים, לפי מפקד האוכלוסין הירדני שבוצע ב-2015. הכפר נמצא בגובה 113 מטר מעל לפני הים, למרגלות הרי אדום, מול עין יהב שבצד השני של הערבה. מיקומו נחשב למבודד יחסית, ויחד עם הכפר השכן פינאן, הם מרוחקים כ-60 קילומטרים של נסיעה מהעיירה הקרובה ביותר, א-סאפי. מצפון לכפר זורם ואדי פינאן, נחל משמעותי בהרי אדום, המספק לכפר תיירות. מבחינה מנהלתית נמצא הכפר ב, , מחוז עקבה, ירדן.

כלכלת הכפר נמצאת במצב טוב בהרבה מרוב הכפרים בצד הירדני של הערבה. תושבי הכפר מתפרנסים בעיקר מחקלאות, ובסמיכות לכפר נמצאים שטחים חקלאיים בשטח של כ-5,000 דונם בהם מגדלים התושבים ירקות ופירות, ובעיקר עגבניות. בקריקרה נמצאים לפחות עוד 10,000 דונם המוערכים כראויים לחקלאות. ענף כלכלי נוסף בכפר הוא התיירות, שמתבססת בעיקר סביב ואדי פינאן וסביב הארכאולוגיה של האזור.

הכפר מחובר לכביש הראשי 65, כביש הערבה הירדני, דרך כביש גישה אחד בלבד, באורך של כ-15 קילומטרים. מחיר הנסיעה בתחבורה ציבורית מהכפר אל רבת עמון עומד על 3 דינרים ירדניים. בתי הספר בקריקרה הם: בית ספר תיכון צבאי "קריקרה" לבנים, בית ספר מקיף "קריקרה" לבנות, בית ספר יסודי לבנות, ובית ספר יסודי מעורב. למערכת החינוך בכפר חסרים מורים במספר מקצועות ליבה, כמו מתמטיקה ומדעים. תשתיות המים והחשמל אינן טובות, והכפר סובל תדיר הפסקות חשמל ומים. שירותי הבריאות בכפר רעועים וכוללים מרכז בריאות ראשוני מאוד ואמבולנס אחד בלבד. בכפר יש סניף דואר, פארק מקומי, וחמישה מסגדים.

הכפר נוסד בשנת 1976 על ידי חיילים משוחררים מהלגיון הערבי. הם בנו את הכפר מכספי הלוואות שקיבלו, והצליחו להשיג אבן מלט ולבנים לבניית בתיהם. הכפר חולק את עייריתו, , עם הכפר פינאן הסמוך. ב-2016 היה ראש העירייה עבדאללה אל-סעידיין. 

## ראו גם
* פינאן
* הערבה

## הערות שוליים

קטגוריה:ירדן: ערים
קטגוריה:הערבה: יישובים
קטגוריה:ואדי פינאן
ריחופית קטנה

**רִחוּפִית קְטַנָּה** (שם מדעי: *Orthetrum taeniolatum*) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים, שתפוצתה משתרעת ממזרח אירופה מזרחה דרך אסיה עד לסין.

בעבר, היא נחשבה למזדמנת נדירה ביותר בישראל באזור עין גדי; אך לאחר כ-70 שנה בהן לא נצפתה, ב-2022 צולמה נקבה ברמת הגולן, ובהמשך התגלו בארץ פרטים נוספים.

## תיאור
הריחופית הקטנה כשמה קטנה ביחס לשאר הריחופיות, אורכה 33–38 מ"מ ומוטת כנפיה 50–56 מ"מ, והיא הקטנה ביותר באירופה. הזכרים הבוגרים כחולים אחידים עם עיניים כחולות (כהות בחציין העליון ובהירות בתחתון), ואילו הנקבות והזכרים הצעירים בצבע חום-צהבהב עם פס שחור על הצד העליון של הבטן, שני פסים בהירים המתוחמים בשחור בצידם הקדמי בלבד מצידי החזה, נוסף אליהם פסי כתף בהירים מתוחמים בשחור, ועיניים חומות-אדמדמות בחציין העליון ואפרפרות בתחתון. לבטן היצרות אחידה הדרגתית עד הקצה (בשונה מהריחופית הכחולה). הפטרוסטיגמה בצבע צהוב-כתמתם.

## אקולוגיה
עונת התעופה של הבוגרים היא כמעט כל השנה, וההטלה מתבצעת מיולי עד ספטמבר. ההגחה מתרחשת בחודשים מאי - יוני. היא חובבת נחלים, ומתרבה בנחלים עומדים או זורמים לאט באזורים יבשים ובמישורים חמים; הבוגרים נפוצים סביב סלעים ונקודות חוליות פתוחות בנחלים. באסיה, היא נפוצה מאוד בעונה היבשה או לפני פרוץ המונסון. בניגוד לריחופיות אחרות, מין זה נעמד ב"תנוחת אובליסק"  במזג אוויר חם. היא מגלה העדפה כמעט מוחלטת לעמידה על הקרקע או סלעים, ונמנעת מעמידה על צמחייה.

### תפוצה
המין נפוץ באופן מקומי ממזרח אירופה דרך מרכז אסיה, חצי האי ערב ותת היבשת ההודית ועד סין; ובאפריקה מצפון אפריקה ודרומה עד ניגריה. היא מתפשטת מערבה, כנראה עקב שינויי אקלים, והגיעה לחופי הים האגאי הטורקי ולכמה מאיי יוון.

## גלריה

קובץ:Orthetrum taeniolatum 440358463.jpg|זכר ב"תנוחת אובליסק"
קובץ:Orthetrum taeniolatum 2 by Satish.jpg|נקבה, ניתן להבחין בדגם על החזה עם הפס הבהיר הכפול המתוחם בשחור מצידו הקדמי, ובנוסף בפסי הכתף הבהירים ומתוחמים בשחור
קובץ:Libelle2 - 2016-01-26.webm|סרטון של זכר מאיחוד האמירויות הערביות


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1845
קטגוריה:שפיריות
שונשו קצוקאווה

**שׁוֹנְשׁוֹ קַצְוּקַאוָוה** (ביפנית: **勝川 春章**; ) היה צייר ואמן הדפסי עץ יפני בסגנון אוקיו-אה, והאמן המוביל של . שונשו למד אצל , בנו ותלמידו של , שניהם אמני אוקיו-אה מפורסמים ומוכשרים באותה מידה. שונשו ידוע בעיקר בזכות הצגת צורה חדשה של יאקושה-אה, הדפסים המתארים שחקני קבוקי ומתאבקי סומו. עם זאת, ציורי ה שלו (דימויים של נשים יפות), אף על פי שהם פחות מפורסמים, נאמר על ידי כמה חוקרים שהם "הטובים ביותר במחצית השנייה של המאה [18]".

## קורות חיים
שונשו הגיע לראשונה לאדו כדי ללמוד הייקו וציור. הוא הפך לאמן הדפסים ידוע של שחקנים עם יצירותיו הראשונות משנת 1760. אף על פי שבמקור היה חבר ב, הוא התנתק עד מהרה ממנה והחל בסגנון משלו, שלימים יזכה לכינוי . בין תלמידיו היו אמני אוקיו-אה המפורסמים ,  והוקוסאי.

רוב הדפסי השחקנים של שונשו הם בפורמט ה"אוסו-אה" (33 × 15 סנטימטרים) הנפוץ באותה תקופה, אבל הוא יצר מספר רב של יצירות בקבוצות של טריפטיכון. עם זאת, מה שבאמת ייחד את עבודתו מזו של אמנים קודמים היה התיאור של ראשים גדולים בסגנון דיוקן והחלק הפנימי של חדרי ההלבשה של השחקנים. הוא גם היה מראשוני החלוצים בתיאורים ריאליסטיים של שחקנים; בהדפסים של שונשו, שלא כמו ביצירות של אסכולת טוריאי, ניתן היה לראשונה להבחין לא רק בתפקיד התיאטרלי, אלא גם בשחקן המגלם את התפקיד הזה. שונשו גם השתמש לעיתים קרובות בפורמט "האשירה-אה" הארוך והצר.

אף על פי שהוא צייר ציורים נערצים רבים של , הוא הפיק מעט מאוד הדפסים המתארים אותם. "מראה המשקפת את צורותיהן של נשים יפות של הבתים הירוקים" (青楼美人合姿鏡), ספר מודפס שבו שיתף פעולה עם , הוא אחת היצירות המודפסות היחידות שמכילות את ה"ביג'ין-גה" של שונשו. ציוריו לא רק תיארו נשים ואופנות מצוירות באלגנטיות, אלא מוקדשת גם תשומת לב רבה למרכיבי הנוף והארכיטקטורה של הרקעים. אף על פי שהדפסיו מעידים על עניין רב בעולם התיאטרון, ציוריו מרמזים על ההפך הגמור.

## שמות
שמו המקורי היה "קצומיאגאווה יוסוקה" ו"קצוקאווה שונשו" הוא אחד  (גוֹ) שהאמן השתמש בהם בחייו. שמות אחרים כוללים "ג'וגאסי", "רירין", יוג'י", "קיוֹקוּרוֹסי" ורוֹקוּרוֹקוּאן. לפני שחתם על יצירותיו באחד משמות אמנותיים אלו, הוא השתמש בחותם בצורת דלעת המקיף את התו "森" ("מורי" כלומר יער).

## לקריאה נוספת

* Timothy T. Clark, Osamu Ueda, Donald Jenkins: *The Actor's Image. Printmakers of the Katsukawa School* (= *The Art Institute of Chicago. The Clarence Buckingham Collection of Japanese Prints.* Bd. 3). The Art Institute of Chicago, Chicago IL 1994, , Pages. 17–22
* Andreas Marks: *Japanese Woodblock Prints. Artists, Publishers, and Masterworks 1680–1900.* Tuttle, Tokyo u. a. 2010, , Page 52 .
* Tazawa, Yutaka: *Katsugawa Shunshō*. In: Biographical Dictionary of Japanese Art. Kodansha International, 1981. .
* Laurence P. Roberts: *Katsugawa Shunshō*. In: A Dictionary of Japanese Artists. Weatherhill, 1976. .
* S. Noma (Editor): *Katsugawa Shunshō*. In: Japan. An Illustrated Encyclopedia. Kodansha, 1993. , Page 756.


## קישורים חיצוניים

* 
* 

*Grove Art Dictionary
*Shunshō in the collections of the Museum of Fine Arts, Boston
*Bridge of dreams: the Mary Griggs Burke collection of Japanese art, a catalog from The Metropolitan Museum of Art Libraries (fully available online as PDF), which contains material on this artist (see index)


קטגוריה:ציירים יפנים
קטגוריה:ילידי 1726
קטגוריה:נפטרים ב-1792
קטגוריה:אוקיו-אה: אמנים
עד שיצא עשן לבן

"**עד שיצא עשן לבן**" הוא ביטוי המבוסס על תהליך בחירת האפיפיור.
מרכז תחבורה משולב שפיים

**[[מרכז תחבורה משולב]] שפיים** (או **מתח"מ שפיים**) הוא פרויקט תשתית לאומית המתוכנן בצפון מטרופולין תל אביב, בסמוך לקיבוץ שפיים. המרכז מתוכנן להוות צומת תחבורה מרכזי המשלב מספר אמצעי תחבורה. המרכז מהווה חלק מפרויקט "הנתיבים המהירים" בגוש דן.

המרכז ישלב חניון "חנה וסע", תחנת רכבת, תחנות אוטובוס ומתקנים נוספים.

## רקע ותכנון
עבודות תכנון ראשוניות החלו בשנת 2012, והרעיון קיבל תוקף ממשלתי בשנת 2016 כחלק ממערך מתחמי "חנה וסע" לאורך הצירים המרכזיים לתל אביב. ביוני 2016 הוצג לראשונה מתווה המתחם על־ידי ניצן יוצר, ראש מינהל נתיבים מהירים, על שטח של כ־610 דונם, עם חניון ל־6,700 כלי רכב, 80 מקומות לילה לאוטובוסים, חניה לאופניים ואופנועים, רציפים לשאטלים וגשר להולכי רגל ולתחנת הרכבת שפיים.

מתחם התוכנית כיום משתרע על שטח של כ־265 דונם, עם שטח בנוי מתוכנן של כ־340,000 מ"ר, כולל חניון בן ארבע קומות בשטח של כ־23,000 מ"ר ותקרות דרוכות, שיכיל כ־7,000 מקומות חניה.

ב־14 באוגוסט 2017 אושרה התוכנית על ידי קבינט הדיור בראשות משה כחלון.

בספטמבר 2022 הושלמה הסגירה הפיננסית לפרויקט, בשנת 2023 הסתיימו עבודות התקרות הדרוכות, ופתיחת המתח"מ לציבור צפויה במהלך 2026.

מרכז התחבורה מהווה חלק ממערך "הנתיבים המהירים" ומרכזי תחבורה משולבים נוספים, במטרה לאפשר תחבורה ציבורית באזור הצירים המרכזיים ולשלב חניונים, תחנות רכבת ואוטובוס במתחם אחד.

## מתקנים, תשתית ומבצעי הבנייה
במתח"מ יוקמו כ־7200 מקומות חניה לרכבים פרטיים כולל כ-700 עמדות טעינה חשמליות. ישנם כ־300 מקומות חנייה למטרות תפעול וחניות לילה לאוטובוסים, 400 חניות לאופניים וכן חניות לאופנועים, עמדות רכבי שיתוף, מוניות, חניות נכים רציפי הבא וקח וסע, רציפים לשאטלים, מעליות ודרגנועים, ושלושה מבנים לשימוש הזכיין. בנוסף ייבנו שטחים לניהול החניון והנתיבים המהירים ושטחים לרווחת הנוסעים.

החניון מהווה חוליה במערך חניונים לצמצום כניסת כלי רכב לגוש דן ולעידוד תחבורה ציבורית, במטרה להפחית את מספר כלי הרכב הנכנסים למרכז, לקצר זמני הגעה ולתת מענה לעומסי תנועה. כחלק מחזון מרכזי התחבורה המשולבים של משרד התחבורה, המתח"מ יאפשר להשאיר את הרכב מחוץ לאזורי הביקוש ולהמשיך לתוך מרכז המטרופולין בתחבורה ציבורית עם העדפה בדרך.

חברת דניה סיבוס מבצעת את העבודות בשיטת ייצור רכיבים במפעל והרכבתם באתר, כולל כ־23,000 מ"ר תקרות דרוכות שסופקו על ידי חברת אשקריט.

## הזכיינות והמימון
הפרויקט מבוצע על ידי חברת נתיב לעיר בע"מ, בה מחזיקות החברות אלקטרה, דן, דניה ואלקטרה אפיקים (25% כל אחת), במתכונת BOT ל־14 שנים. ההקמה בידי דניה סיבוס ואלקטרה תשתיות (50%-50%), והתפעול בידי קבוצת דן, שתפעיל כ־170 אוטובוסים חשמליים.

המימון, בהיקף של כ־2.3 מיליארד ש"ח, הועמד על ידי קונסורציום בנקים בראשות מזרחי טפחות ולאומי, ובשיתוף הבנק הבינלאומי.

### תכנון
התוכנית האדריכלית של מבנה החניון תוכננה על ידי משרד קולקר קולקר אפשטיין אדריכלים ותוכנית התנועה הגאומטריה של המתח"מ והכבישים הסובבים על ידי משרד ש.קרני מהנדסים ביוזמת מינהלת הנתיבים המהירים.

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: תחנות מרכזיות ומסופי אוטובוסים
אוניברסיטת חיל האוויר של ארצות הברית

**אוניברסיטת חיל האוויר** (באנגלית: **Air University**) היא מוסד חינוכי ומחקרי מתקדם של חיל האוויר של ארצות הברית, הממוקם בבסיס חיל האוויר מקסוול שבאלבמה, ליד העיר מונטגומרי. המוסד הוקם במטרה לספק הכשרה מקצועית, השכלה אקדמית ופיתוח מנהיגות לקצינים, חיילים ואזרחים המשרתים בחיל האוויר.

## היסטוריה
אוניברסיטת חיל האוויר הוקמה ב-1946, לאחר מלחמת העולם השנייה, כחלק ממאמץ של חיל האוויר האמריקני להקים מערכת חינוך מסודרת שתתמוך בהכשרת כוח אדם איכותי. הרעיון להקמת המוסד נבע מהצורך לפתח תורות לחימה אווירית מתקדמות, לשפר את כישורי המנהיגות של קצינים ולבנות גוף ידע אסטרטגי שיתמוך במשימות החיל. המוסד הוקם תחת פיקודו של החיל, שהפך לעצמאי כזרוע צבאית ב-1947 עם חקיקת חוק הביטחון הלאומי (1947).

בשנותיה הראשונות התמקדה האוניברסיטה בהכשרת קצינים למשימות טקטיות ואסטרטגיות, תוך דגש על תחומי תעופה צבאית ולוחמה אווירית. עם הזמן, היא הרחיבה את פעילותה לכלול תוכניות אקדמיות מלאות, כולל תארים מתקדמים, והפכה למוסד מוכר על ידי גופי הסמכה אזרחיים בארצות הברית.

## מבנה ותוכניות לימוד
האוניברסיטה פועלת תחת פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר וכוללת מספר בתי ספר ומרכזי מחקר, שכל אחד מהם מתמקד בהיבט אחר של הכשרה ומחקר צבאי:
*מכללת המלחמה של חיל האוויר (Air War College): מכשירה קצינים בכירים למשרות פיקוד אסטרטגיות, תוך דגש על אסטרטגיה צבאית ותכנון מבצעים.
*המכללה לפיקוד ולמטה של חיל האוויר (Air Command and Staff College): מתמקדת בהכשרת קצינים בדרגות ביניים, עם קורסים בתחומי מנהיגות, ניהול משאבים ותכנון טקטי.
*בית הספר לקצינים (Squadron Officer School): מיועד לקצינים בתחילת דרכם, ומספק הכשרה בסיסית במנהיגות ומיומנויות מבצעיות.
*המכללה הקהילתית של חיל האוויר: (Community College of the Air Force): מציעה תוכניות לימוד לחיילים משרתי קבע, עם אפשרות לקבלת תואר עמית במקצועות טכניים.
*מרכזי מחקר: כוללים את מכון לימודי החלל (Air Force Space Institute) ואת המרכז לחקר לוחמת סייבר, שבהם נערכים מחקרים בתחומי חלל וטכנולוגיות מתקדמות.

האוניברסיטה מציעה תוכניות לתארים אקדמיים, כולל תואר שני במדעים בתחומים כמו מנהל עסקים, אסטרטגיה צבאית וטכנולוגיה אווירית. התוכניות משלבות לימודים תאורטיים עם תרגילים מעשיים, כגון סימולציות של לוחמה אווירית ותרחישים מבצעיים.

## קישורים חיצוניים
*אתר האוניברסיטה

קטגוריה:חיל האוויר של ארצות הברית
חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:אלבמה
יריב מלילי

**יריב מלילי** (נולד ב-3 ביוני 1967) הוא מסעדן ישראלי, מייסד ובעלים של מסעדת "בית תאילנדי" בתל אביב, הנחשבת לאחת המסעדות התאילנדיות המובילות בישראל. מלילי הוא דמות משמעותית בהחדרת המטבח התאילנדי לישראל ובהפיכתו לפופולרי.

## ביוגרפיה משפחתית
מלילי, הוא הבכור מתוך שלושה אחים של הורים ממוצא אלגיראי, נולד וגדל בנצרת עילית. לאחר שירותו הצבאי, יצא מלילי לטיול ארוך ברחבי העולם. תחנתו בתאילנד הייתה נקודת מפנה בחייו. לדבריו, מה שהחל כ"הלם תרבות" הפך במהרה לבית. הוא אף עבר להתגורר בכפר קטן באיסאן שבצפון מזרח תאילנד וחווה את החיים הפשוטים, כולל גידול תאו ועבודה כדייג. בבנגקוק פגש במקרה את לק סונן, צעירה שעבדה עם אביה באחד מדוכני האוכל בשוק. בין השניים התפתח רומן, שהוביל לנישואים.

מלילי לא תכנן לחזור לישראל, אך בעקבות חתונת אחותו, הוא שב לישראל ב-1994 יחד עם לק ובתם בת השנתיים. לק לא הכירה את ישראל לפני כן ולא התחברה לאוכל הישראלי כמו פיתה פלאפל ושווארמה, והמשיכה לבשל למשפחתה אוכל תאילנדי כפי שנהגה לפני הגעתה לישראל.

למלילי ולק שלושה ילדים. בתם הבכורה, לי מלילי, עוזרת במסעדה ופתחה עסק של ארוחות תאילנדיות בביתה. היא נישאה לתאילנדי שעובד כמנהל מטבח ב"בית תאילנדי", והפכה את יריב ולק לסבא וסבתא.

## הקמת "בית תאילנדי"
בתחילת דרכם בישראל, מלילי ולק בישלו בבית מאכלים תאילנדיים ומכרו אותם למעדניות. הם התחילו למכור אגרולים ופאד תאי מהבית, ולאחר מכן למעדניות. בשלב מסוים הם אף המציאו את "הסנדוויץ' המוקפץ".

בשנת 1996 הקימו את מסעדת "בית תאילנדי" ברחוב בוגרשוב פינת בן יהודה בתל אביב. בשנים הראשונות, המסעדה לא הייתה מלאה והתקשתה למשוך לקוחות. עם הזמן, המסעדה צברה פופולריות רבה והפכה למוסד קולינרי מצליח. נכון לאפריל 2025, מגיעים למסעדה בין 500 ל-600 אורחים ביום.

אחת ממפתחות ההצלחה של המסעדה היא החממה ליד רחובות בה מגדל מלילי רבים מחומרי הגלם התאילנדיים בעצמו, כמו קאנה וחציל תאילנדי. המסעדה מתמחה במאכלים מסגנון דרום תאילנד, המאופיינים בבישול בחלב קוקוס ומחיות קארי, מאכלים ממחוז איסאן בצפון-מזרח תאילנד ומאכלי רחוב תאילנדיים.

התפריט של "בית תאילנדי" מתבסס על מסורת הבישול התאילנדית ושומר על נאמנות למקור, תוך שימוש בחומרי גלם טריים, כולל דגים מהים התיכון, בשרים מגידול מקומי וירקות תאילנדיים מחווה פרטית. רמת החריפות במנות מותאמת לטעם הישראלי.

גם מלילי חווה את הקשיים של התקופה האחרונה, במיוחד בתקופת מגפת הקורונה, כאשר המסעדה נאלצה לעבור למתכונת משלוחים בלבד. הוא הביע חשש לגבי עתיד המסעדנות בישראל לנוכח העלויות הגבוהות והקשיים הבירוקרטיים. למרות זאת, הוא ממשיך לעבוד קשה ולנסות לשמור על העסק ועל מורל הצוות.

## קאב קם
במשך שני עשורים הייתה "בית תאילנדי" המסעדה היחידה של מלילי. לפני ארבע שנים (נכון ל-2021) הוא פתח את "קאב קם", בר-מסעדה תאילנדית נוספת ברחוב לינקולן בתל אביב. "קאב קם" בתאית משמעותו אוכל שמתאים לאלכוהול, והתפריט שלה כולל מנות חריפות שלא מוגשות בדרך כלל עם אורז. גם "קאב קם" זוכה להצלחה רבה.

## השפעה והכרה
מדריך טיים אאוט תל אביב בחר בה כאחת מעשר המסעדות הטובות בתל אביב בשנת 2007, ובשנת 2014 בחר בה כמסעדה האסייתית הטובה ביותר בארץ.

בשנת 2024, בכנס המסעדנות, זכו יריב ולק מלילי ממסעדת "בית תאילנדי" בפרס בקטגוריית "מוסד קולינרי".

מלילי גם הביע תוכניות לפתיחת סניף נוסף של אחת ממסעדותיו בהרצליה פיתוח ובהמשך בירושלים, עם קונספט חדש המבוסס על ניסיונו רב השנים וההבנה המעמיקה של הקהל הישראלי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שפים ישראלים
קטגוריה:מסעדנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
אלכסיי צ'פיצ'קה

**אלכסיי צ'פיצ'קה** (בצ'כית: **Alexej Čepička**; 18 באוגוסט 1910 – 30 בספטמבר 1990) היה פוליטיקאי צ'כוסלובקי, שכיהן כשר המשפטים ולאחר מכן כשר ההגנה במשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה.
## ביוגרפיה
צ'פיצקה נולד בעיר קרומרז'יז' (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום במחוז זלין של צ'כיה). לאחר סיום בית ספר תיכון בעיר, נסע לפראג, שם התקבל ללימודים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קארל. במהלך הלימודים הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית . בתום לימודיו, עבר לברנו, שם עבד במשרד עורכי דין. במהלך הכיבוש הנאצי של צקכוסלובקיה הפך לפעיל בתנועת ההתנגדות. בשנת 1942 נעצר על ידי גסטפו ונכלא במחנה ריכוז אושוויץ. בשנת 1945, עם התקרבות הצבא האדום אל אושוויץ, הוא הועבר למחנה ריכוז בוכנוואלד. באפריל 1945 שוחרר מן המחנה על ידי חיילי צבא ארצות הברית.

בתום המלחמה שב לעיר הולדתו קרומרז'יז', שם היה לחבר במועצת העיר. בשנת 1946 נבחר למועצה הלאומית המכוננת (פרלמנט של הרפובליקה הצ'כוסלובקית השלישית) ועבר לפראג. בפראג התיידד עם קלמנט גוטוולד ומשפחתו. הוא התחתן עם מרטה, בתו של קלמנט גוטוולד. הנישואין הללו הזניקו למעשה את הקריירה הפוליטית של צ'פיצ'קה. בשנת 1947 מונה צ'פיצ'קה לשר לענייני מסחר. אחר ההפיכה של פברואר 1948, בה תפסו הקומוניסטים את השלטון בצ'כוסלובקיה, מונה לשר המשפטים. במסגרת תפקידו ביצע רפורמה במערכת המשפט במדינה ולמעשה הכפיף אותה למפלגה הקומוניסטית. שופטים ופרקליטים, שנחשדו באי נאמנות למשטר - פוטרו. בשנת 1950 מונה צ'פיצ'קה לתפקיד שר ההגנה, במקומו של לודביק סבובודה (שהואשם בכך, כי אינו נאמן דיו למשטר). לאחר המינוי קיבל צ'פיצ'קה דרגת גנרל ארמייה, וזאת למרות שמעולם לא שירת בצבא ולא הייתה לו שום הכשרה צבאית. בשנת 1951 התקבל צ'פיצ'קה כחבר לפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית. צ'פיצ'קה היה אחד מ"שבעת הגדולים" - שבעה האנשים הכי חזקים ומשפיעים בשלטון (יחד עם: נשיא קלמנט גוטוולד, ראש ממשלה אנטונין זפוטוצקי, מזכיר המפלגה אנטונין נובוטני, שר לביטחון הפנים ואצלב נוסק, שר החוץ ויליאם שירוקי ושר המידע ואצלב קופצקי). כשר ההגנה הגדיל צ'פיצ'קה את מצבת הצבא הסדיר מ-170 אלף ל-250 אלף חיילים. הצבא נבנה לפי המודל של הצבא האדום. צ'פיצ'קה יזם הקמת "גדודי עזר טכניים" - למעשה יחידות עונשין, אליהן גויסו מתנגדי המשטר. הגדודים הועסקו בעבודות פרך במכרות.

לאחר מותו של קלמנט גוטוולד בשנת 1953, החל לרדת מעמדו של צ'פיצ'קה בתוך המפלגה ובשלטון. הוא אומנם נשאר בתפקידו, אך החלק מתחומי אחראיותו נלקחו ממנו. במהלך תהליך הדה-סטליניזציה שהחל בגוש המזרחי בשנת 1956, פוטר צ'פיצ'קה מתפקידו כשר ההגנה. הוא קיבל תפקיד של מנהל משרד הפטנטים הממשלתי. בשנת 1959 הוא עבר אירוע לב ובעקבות קח הוצא לגמלאות. בשנת 1963 הואשם צ'פיצ'קה בניצול לרעה של מוסדות השלטון ובשל כך סולק מהמפלגה הקומוניסטית. הוא התגורר בפראג באלמוניות, הרחק מהחיים הפוליטיים. בסוף חייו אושפז בבית אבות סיעודי בעיר דובריש בבוהמיה המרכזית. שם מת ב־30 בספטמבר 1990.

## קישורים חיצוניים

* אלכסיי צ'פיצ'קה באתר valka  ו
* ביוגרפיה קצרה של אלכסיי צ'פיצ'קה 

קטגוריה:גנרלים צ'כוסלובקים
קטגוריה:שרי ההגנה של צ'כוסלובקיה
קטגוריה:שרי ממשלת צ'כוסלובקיה
קטגוריה:מעוטרי עיטור קלמנט גוטוולד
קטגוריה:מתנגדים לנאצים
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז בוכנוואלד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:ילידי 1910
קטגוריה:צ'כוסלובקים שנפטרו ב-1990
רובין טייטלבאום

**רובין טייטלבאום** (באסטונית: **Rubin Teitelbaum**; 17 בינואר 1907 – 4 בספטמבר 1941) היה מרים משקולות יהודי-אסטוני. 7 פעמים ברציפות (1927–1933) אלוף אסטוניה, שיאן אסטוניה (5 פעמים) ואלוף המכביה השנייה (1935) במשקל עד 67.5 ק"ג. נספה בשואה.

## ביוגרפיה
טייטלבאום נולד וגדל בטאפה . אחותו הצעירה, שרה, הייתה ספורטאית מצטיינת אלופת אסטוניה בענפים רבים באתלטיקה, בכדורסל ובכדורעף. הוא למד בבית ספר תיכון יהודי בטאלין והחל את אימוני הרמת המשקולות בשנת 1925.

באליפות אסטוניה שנערכה בטאלין ב-27 במרץ ב-1927 זכה בתואר ובמדליית זהב הראשונה שלו בקטגוריית משקל עד 67.5 ק"ג בתוצאה של 252.5 ק"ג.

ביוני 1929 השתתף באליפות אירופה בהרמת משקולות ה-21 שנערכה בווינה, אוסטריה.

באליפות אסטוניה שנערכה בטאלין ב-10 באפריל ב-1932 זכה בתואר בפעם השישית לאחר שקבע שיא אישי חדש של 440.7 ק"ג.

### אלוף המכביה
בתחרויות הרמת המשקולות שנערכו ב ב-1935 זכה במדליית זהב בתוצאה של 287.0 ק"ג.

### מותו
שבועיים לאחר מותה של שרה אחותו, פלש הוורמאכט הגרמני לברית המועצות וכבש את טאלין ב-28 באוגוסט 1941. כמה ימים לאחר מכן, הוא נעצר על ידי הנאצים בטאלין ונרצח.

## קישורים חיצוניים

* רובין טייטלבאום, באתר Eesti spordi biograafiline leksikon 

קטגוריה:מרימי משקולות יהודים
קטגוריה:ספורטאים אסטונים
קטגוריה:אלופי המכביה: מרימי משקולות
קטגוריה:ספורטאים שנספו בשואה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1907
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1941
ח'רבת פינאן

**ח'רבת פינאן** (בהתאם לתקופה מכונה **פונון**, **פאנו** ו**פאינו**) היא אתר ארכאולוגי בואדי פינאן, הרי אדום, ששוכן כ-100 קילומטרים דרומית לים המלח, בתחומי ירדן של היום. האתר היה מכרה נחושת עתיק.

האתר נמצא במפגש הואדיות דאנא וע'ווייר, מקום תחילתו של ואדי פינאן, ומזוהה עם היישוב העתיק '''פונון''', בו עבר עם ישראל בנדודיו במדבר. האתר עצמו היה אחד ממכרות הנחושת הגדולים ביותר באימפריה הרומית.

האתר משקיף על שני הואדיות ומהווה אחד מאתרי הכרייה והמטלורגיה העתיקים, הטובים והשמורים ביותר בעולם.

## היסטוריה
### תקופת הברונזה
סביבת ואדי פינאן הפכה יבשה יותר ויותר סביב שנת 4000 לפני הספירה, כשהיישוב שהיה במקום, פונון, התרחב אל תוך תוואי הנחל. בתקופת הברונזה הקדומה (סביב 3,500 לפני הספירה), פותחו מערכות מתקדמות יותר של חקלאות שלחין בשל הצחיחות של האזור. מערכות חקלאות אלו עדיין נראות לעין, כאשר עד היום השתמרו אלמנטים רבים ממערכות ההשקיה והטכניקות ששימשו באותה תקופה.

תיארוך פחמן שבוצע באתר הראה כי הייתה קיימת פעילות במקום כבר בשנת 10,900 לפני הספירה.

### תקופת הברזל
כריית המתכות ועיבוד המחצבים החלו להתגבר במקום בתקופת הברזל.

#### בתנ"ך
האתר מזוהה עם '''פונון''', אחד המקומות בהם עברו עם ישראל בנדודיהם במדבר.

### התקופה הנבטית
בתקופת הממלכה הנבטית, גם הפעילות החקלאית וגם ההתכה במקום השתפרו והשתכללו מאוד.

### התקופה הרומית והביזנטית
האתר גדל באופן דרסטי בפעילותו כאשר האימפריה הרומית סיפחה את הממלכה הנבטית אליה, ובתוכה את האתר, בשנת 106 לספירה. בתקופות האלה נודע המקום כ**פאנו** וכ**פאינו**.

בתקופות הרומית והביזנטית, האתר היה מרכז מכלול כריית הנחושת של אזור ואדי פינאן, שהיה לאזור הכרייה הגדול ביותר בשטח שיהפוך בהמשך לישראל ולירדן. כמו כן, התגלה במקום בית קברות הקשור לקהילת הכורים. בבדיקת השרידים נמצא כי הכורים ספגו לגופם מתכות מהמכרות, ובהתאם דלקת פרקים חמורה הייתה שכיחה בקרב אוכלוסיית המקום. הקברים סומנו באבנים. שיטת פריסת הקברים, בשורות, דומה לשיטה הנהוגה בבתי קברות מודרניים יותר דוגמת אלה שבבאר שבע וב (עזה של היום).

סופרים נוצרים מוקדמים, כולל אוזביוס ואתנאסיוס, מתארים את פאינו כמושבת עונשין של אסירים, שבויים ועבדים, שעבדו בפרך בהפקת הנחושת. אותם מקורות כתבו על מספר גדול של נוצרים שגורשו למקום, שם סבלו בתנאים איומים או מתו כמרטירים. אלה כללו את , הבישוף של עזה, שראשו נערף בשנת 311 לספירה יחד עם 39 נוצרים נוספים ממצרים לאחר שהתגלו כמבוגרים מדי לעבודה במקום.

### אחרית דבר
פונון איבדה את חשיבותה כמרכז הפקת נחושת אחרי שנת 500, אך המשיכה להתקיים כיישוב בעל חשיבות מסוימת ובתקופה הממלוכית אף התחדשו הכרייה וההפקה באזור, אולם בהיקפים נמוכים.

## ארכאולוגיה
 בבוכום, גרמניה, ערך את המחקר האינטנסיבי הראשון באתר בשנת 1983. חפירה זו הייתה הראשונה באתר, והראשונה לתעד מה היה שימושו. על פי ממצאיה החקירה, תוארכו הכרייה וההיתוך במקום להתקופה הכלקוליתית (בסביבות 4500-3100 לפנה"ס). האתר נכרה ברציפות עד סביבות שנת 400 לספירה. עם זאת, נתונים ארכאולוגיים נוספים שנאספו במקום מראים כי היה השלב האחרון של הכרייה במקום היה הרבה אחרי, בתקופה הממלוכית, בין 1250 ל-1516 לספירה.

שרידים של מה שהיה בעבר מערכת ניהול ואגירת מים עדיין נראים לאורך הגדה הדרומית של ואדי ע'ווייר, שממול לאתר. בין השרידים ניתן למצוא אמת מים ובריכה גדולה ושקועה.

## קישורים חיצוניים

## ראו גם
* ואדי פינאן

## הערות שוליים

קטגוריה:ירדן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:ואדי פינאן
סקודה תחבורה

[סקודה פורסיטי ב[פורטלנד (אורגון)|פורטלנד|שמאל|ממוזער|250px]]
[סקודה 15T ב[ריגה|שמאל|ממוזער|250px]]
סקודה 7Ev בפולין|שמאל|ממוזער|250px
**סקודה תחבורה** (**Škoda Transportation**) היא חברה צ'כית המתמחה בתכנון, פיתוח וייצור של ציוד נייד מסילתי ומערכות הנעה לתחבורה ציבורית, בעיקר בתחום הרכבות, חשמליות, רכבות קלות, קטרים, טרוליבוסים ואוטובוסים חשמליים. החברה פועלת בזירה הבינלאומית, ומוצריה נמצאים בשימוש במדינות רבות באירופה, אסיה ואמריקה הצפונית.

מטה החברה ממוקם בעיר פלזן שבמערב צ'כיה, והיא מהווה כיום חלק מקבוצת Škoda Group, אשר נמצאת בבעלות קבוצת ההשקעות הבינלאומית PPF Group.

## היסטוריה
שורשיה ההיסטוריים של סקודה תחבורה נעוצים כבר במחצית השנייה של המאה ה-19. בשנת 1859 רכש המהנדס והיזם הצ'כי אמיל סקודה בית יציקה ומפעל מכונות בפלזן. תחת הנהגתו צמח המפעל והפך בהדרגה לקונגלומרט תעשייתי בשם Škoda Works, שהיה אחד מהגדולים והחשובים באירופה בתחומי ההנדסה הכבדה, כלי רכב, נשק ותעשיות נוספות.

לאחר מלחמת העולם השנייה הולאם המפעל תחת המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה, אך המשיך לייצר בין היתר רכבות וציוד נייד מסילתי. לאחר התמוטטות הגוש המזרחי והמעבר לכלכלה חופשית, פוצלה פעילותה העסקית של סקודה למספר חברות עצמאיות .

סקודה תחבורה נוסדה בשנת 1995 כחברה נפרדת שהתמקדה בפתרונות תחבורה מסילתית. במהלך העשורים הבאים הרחיבה החברה את פעילותה דרך מיזוגים ורכישות של חברות נוספות בתחומי הרכבות וההנדסה באירופה. בשנת 2018 נרכשה השליטה בחברה על ידי קבוצת ההשקעות הבינלאומית PPF Group.

## תחומי פעילות ומוצרים
סקודה תחבורה מפתחת ומייצרת מגוון רחב של כלי תחבורה ומערכות הנדסיות בתחום התחבורה הציבורית:
* רכבות קלות וחשמליות (Trams) – החברה מייצרת דגמים מודרניים של חשמליות ורכבות קלות, כמו Škoda 15T וסקודה פורסיטי, הפועלים בערים רבות באירופה ובארצות הברית, בהן פראג, ברנו, וורוצלב, ריגה, פורטלנד, הלסינקי ועוד.
* קטרים – ייצור קטרים חשמליים ודיזל-חשמליים עבור רכבות נוסעים ומשא.
* קרונועים – ייצור קרונות מודרניים לרכבות אזוריות ובינעירוניות.
* רכבות מטרו – דגם "Varsovia" של החברה פועל במטרו של ורשה.
* טרוליבוסים ואוטובוסים חשמליים – החברה מפתחת אמצעי תחבורה ציבורית מבוססי סוללות או חשמל עילי.
* מערכות הנעה ובקרה – החברה מספקת מערכות הנעה, בקרה, בלימה וחשמל לרכבות ותחבורה עירונית, לרבות התאמה אישית לדרישות טכניות שונות.

## חברות-בת
לסקודה תחבורה מספר חברות-בת הפועלות בתחומים שונים:
* Škoda Electric – מערכות חשמל ואלקטרוניקה לרכבות ותחבורה ציבורית.
* Škoda Vagonka – ייצור קרונות נוסעים ומערכות מסילתיות.
* Škoda Pars – תחזוקה ושדרוג ציוד רכבות.
* Transtech Oy – יצרנית רכבות וקרונות בפינלנד.
* Škoda Transportation Deutschland GmbH – זרוע הפעילות בגרמניה.
* Ganz-Škoda Electric Ltd. – חברה-בת בהונגריה.

## שינוי מיתוג
בשנת 2022 הודיעה החברה על מהלך הדרגתי להפסקת השימוש בשם "סקודה" והלוגו המסורתי (החץ המכונף), וזאת עד לשנת 2030. השינוי נובע ממכירת זכויות השם לחברת סקודה אוטו, יצרנית הרכב הצ'כית שבבעלות קבוצת פולקסווגן. נכון לשנים אלו, החברה משווקת את עצמה תחת השם Škoda Group, עד לקביעת מיתוג חדש קבוע.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות צ'כיות
קטגוריה:יצרני ציוד נייד מסילתי
פינאן

**פינאן** (בערבית: **فينان**) הוא כפר בדואי בלב הערבה, למרגלות הרי אדום, במרחק של כ-207 קילומטרים נסיעה מרבת עמון. אוכלוסייתו עומדת על 617 תושבים, לפי מפקד האוכלוסין הירדני שבוצע ב-2015. הכפר נמצא בגובה 181 מטר מעל לפני הים, למרגלות הרי אדום, מול עין יהב שבצד השני של הערבה. מיקומו נחשב למבודד יחסית, ויחד עם הכפר השכן קריקרה, הם מרוחקים כ-60 קילומטרים של נסיעה מהעיירה הקרובה ביותר, א-סאפי.

האזור ידוע בעיקר בשל ואדי פינאן השוכן לצפונו, נחל משמעותי בהרי אדום בעל היסטוריה וארכאולוגיה משמעותיים. יישוב עתיק שהיה במקום הוא פונון, בו עבר עם ישראל בנדודיו במדבר, ושהיה אתר כריית נחושת חשוב לאורך חלק גדול מההיסטוריה. הנחל הוא חלק מהשמורה הביוספרית דאנא.

בסביבת הכפר ישנם אזורים חקלאיים, מהם מתפרנסים חלק מתושבי הכפר. ענף כלכלי נוסף בכפר הוא התיירות, שמתבססת בעיקר סביב ואדי פינאן וסביב הארכאולוגיה של האזור. כחלק מהתיירות באזור, פתחה החברה המלכותית לשימור הטבע של ירדן  בכפר בשנת 2005. אלו מספקים הכנסה לכ-80 משפחות מקומיות שעובדות בו במגוון תפקידים. בנוסף, קיים בכפר מוזיאון.

הכביש מחובר לכביש הראשי 65 דרך כביש גישה אחד בלבד, שאורכו כ-21 קילומטרים, דרך הכפר הסמוך קריקרה. הוא מקבל שירותי חינוך מקריקרה הסמוכה, בה יש שני בתי ספר יסודיים ושני תיכונים. תשתיות המים והחשמל בכפר אינן טובות, והכפר סובל תדיר מהפסקות מים והפסקות חשמל. שירותי הבריאות בכפר רעועים וכוללים מרכז בריאות ראשוני מאוד בכפר הסמוך, קריקרה, ואמבולנס משותף אחד בלבד.

הכפר חולק את עייריתו, , עם הכפר קריקרה הסמוך. ב-2016 היה ראש העירייה עבדאללה אל-סעידיין. מבחינה מנהלתית נמצאת העירייה ב, , מחוז עקבה, ירדן.

## ראו גם
* קריקרה
* ואדי פינאן
* הערבה

## הערות שוליים

קטגוריה:ירדן: ערים
קטגוריה:הערבה: יישובים
קטגוריה:ואדי פינאן
דיוויזיית הנחתים הרביעית

**דיוויזיית הנחתים הרביעית** (באנגלית: **4th Marine Division**) היא יחידת מילואים של חיל הנחתים של ארצות הברית. הדיוויזיה כפופה לפיקוד כוחות המילואים של חיל הנחתים ומהווה חלק ממבנה הכוחות האמפיביים של החיל, המתמחים בנחיתות מהים. היא משמשת ככוח תגבור לכוחות הסדירים במשימות מבצעיות והומניטריות ברחבי העולם. מפקדתה של הדיוויזיה ממוקמת בניו אורלינס שבלואיזיאנה.

## היסטוריה
הדיוווזיה הוקמה ב-16 באוגוסט 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, כחלק מההתרחבות המשמעותית של חיל הנחתים בזירת האוקיינוס השקט. הדיוויזיה הורכבה מיחידות ותיקות וחדשות, כולל רגימנטים של חיל רגלים, תותחנים ויחידות תמיכה לוגיסטית. הכוחות עברו אימונים אינטנסיביים בקליפורניה ובבסיסים אחרים לפני שנשלחו לזירה המבצעית.

הדיוויזיה השתתפה בכמה מהקרבות הידועים ביותר נגד הצבא הקיסרי היפני:
*הקרב על סאיפאן (יוני-יולי 1944): הדיוויזיה הובילה נחיתה אמפיבית על האי, כחלק ממבצע לכיבוש איי מריאנה.
*הקרב על טיניאן (יולי-אוגוסט 1944): לאחר סאיפאן, הדיוויזיה המשיכה לטיניאן הסמוך, שם ביצעה נחיתה מתואמת שהובילה לכיבוש האי.
*קרב איוו ג'ימה (פברואר-מרץ 1945): אחד הקרבות המפורסמים של חיל הנחתים, שבו הדיוויזיה מילאה תפקיד מרכזי בכיבוש האי, שהיה חיוני לבסיסי אוויר אמריקניים. הקרב התאפיין בתנאי שטח קשים ובבונקרים יפניים מבוצרים.

לאחר כניעת יפן בספטמבר 1945, הדיוויזיה פורקה ב-28 בנובמבר 1945, כחלק מהצמצום של הכוחות המזוינים לאחר המלחמה.

בשנת 1966, על רקע הצורך בכוחות נוספים במלחמת וייטנאם, הוקמה הדיוויזיה מחדש כיחידת מילואים. היא לא נשלחה כיחידה שלמה לווייטנאם, אך יחידות שלה השתתפו במשימות תמיכה ואימונים בארצות הברית. מאז, הדיוויזיה התמקדה בשמירה על כשירות מבצעית גבוהה של חיילי המילואים, תוך שיתוף פעולה עם הדיוויזיות הסדירות של חיל הנחתים.

יחידות מהדיוויזיה הופעלו במלחמת עיראק (2003-2011), בעיקר במחוז אל-אנבאר, שם סייעו בפעולות נגד מורדים, סיורים ובניית כוחות ביטחון מקומיים. הדיוויזיה תרמה למאמצי סיוע לאחר אסונות טבע, כגון הוריקן קתרינה ב-2005, שבו סייעו נחתים מהדיוויזיה בניו אורלינס ובאזורים מוכי האסון.

## מבנה
דיוויזיית הנחתים הרביעית מורכבת ממספר יחידות עיקריות, הכוללות:
*רגימנטים של חיל רגלים: אחראים על לחימה קרקעית ונחיתות אמפיביות- רגימנט 14, רגימנט 23 ורגינמנט 25.
*יחידות תותחנים: מספקות תמיכה ארטילרית לכוחות הקרקע.
*יחידת משוריינים אמפיביים: גדוד התקיפה האמפיבית הרביעי
*יחידת הנדסה קרבית: גדוד ההנדסה הקרבית הרביעי
*יחידות סיור ומודיעין: מבצעות משימות איסוף מודיעין וסיורים טקטיים - גדוד הסיור הרביעי, גדוד הסיור המשורין הקל הרביעי, פלוגת הסיור השלישית

הדיוויזיה פועלת כחלק ממבנה כוח המשלוח של חיל הנחתים, ויכולה להשתלב בפעילות של כוחות משלוח סדירים. כיחידת מילואים, היא מתמקדת בהכשרת חיילים שמשלבים שירות צבאי עם קריירה אזרחית, תוך שמירה על רמת כשירות גבוהה.

## קישורים חיצוניים

*אתר רשמי

קטגוריה:חיל הנחתים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יחידות חיל הנחתים של ארצות הברית
קטגוריה:דיוויזיות בחיל הנחתים של ארצות הברית