גבעונים

**הגבעונים** היו, לפי סיפורי המקרא, קבוצה אתנית נבדלת בארץ ישראל בתקופת המקרא, צאצאי חיווים שכרתו ברית במרמה עם יהושע בן נון בתקופת התנחלות השבטים. הקבוצה נחשבה למעמד חברתי נחות בקרב אוכלוסיית הארץ לאחר כיבושה. 

ב וב, פרקים הכוללים את שמות שבי ציון, מוזכרים **נתינים**, שהמסורת מזהה אותם עם צאצאי הגבעונים. בהלכה מתייחסים לנתינים כמעמד חברתי והלכתי נחות.

לא קיים כל מקור מדעי המעיד על קיומם של הגבעונים באופן התואם סיפורים אלו.

## במקרא
### ספר יהושע

הגבעונים מופיעים לראשונה ב. יושבי גבעון שמעו על כיבושי יריחו והעי והחליטו לכרות ברית עם בני ישראל. הם נקטו בעורמה והתחפשו כדי להיראות כאילו באו מארץ רחוקה, ואכן, בכך הצליחו להתגבר על חשדם של בני ישראל, וכרתו איתם ברית. לאחר שלושה ימים הבינו בני ישראל כי למעשה מדובר בתושבי המקום: , אך מאחר שכרתו עימם ברית, לא יכלו להכות אותם. נשיאי בני ישראל החליטו להשאיר אותם בחיים במעמד של עבדים, .

יהושע הביע כעס על הגבעונים: ; הגבעונים השיבו כי עשו זאת מפחד כיוון שידעו שבני ישראל עומדים להשמיד את כל יושבי הארץ, , והניחו את גורלם בידי יהושע: . יהושע הציל את הגבעונים וקיבע את מעמדם כחוטבי עצים ושואבי מים .

בפרשה נזכרות ארבע ערים בהן ישבו הגבעונים: גבעון, הכפירה, בארות וקריית יערים. ערים אלה מופיעות מאוחר יותר במקרא כערים בהן ישבו אנשי שבט בנימין, ונראה כי הגבעונים חיו במקומות אחרים בארץ ישראל, ללא הפרדה גאוגרפית בינם ובין בני ישראל.

חוקר המקרא יאיר זקוביץ רואה בסיפור הגבעונים גם בבחינת עונש לבני ישראל בבחינת "מידה כנגד מידה" כנגד פרשת אונס דינה. כשם ששמעון ולוי הונו את יושבי שכם וניצלו זאת על-מנת להכריתם, כך הגבעונים הונו את בני ישראל ונותרו בחיים.

### ספר שמואל ב

ב מסופר על רעב ששרר בארץ בתקופת דוד המלך. דוד פנה אל ה' וקיבל תשובה שעונש זה הוא על מעשי שאול אשר המית את הגבעונים. ומבואר בגמרא (מסכת בבא קמא דף קיט א) שנתבע שאול על מעשה מוות עקיף, בכך שהרגו בציוויו את נוב עיר הכהנים שהם היו המעסיקים של הגבעונים, והריגתם הסבה לגבעונים מוות מרעב: . ברם, על פי הפשט נראה ששאול אכן הרג מהגבעונים, וכך פירשו רוב הפרשנים; וייתכן שרצח הגבעונים התבצע באותו זמן שנרצחו כהני נוב.

דוד המלך קרא לגבעונים, וביקש לכפר על מעשי שאול ולקבל מהם ברכה להסרת העונש. הגבעונים טענו תחילה כי אין להם רצון בפיצוי או בנקמה: , אך בהמשך ביקשו להוקיע (להרוג) שבעה אנשים מבניו של  בגבעת שאול. דוד בחר שבעה מצאצאי שאול ונתן אותם לגבעונים אשר הוקיעו אותם.

הסיפור התפרש במסורת כעדות לאכזריותם של הגבעונים. על פי הרמב"ם:

### שיבת ציון
בספרי עזרא ונחמיה ודברי הימים מוזכרים **הנתינים** כקבוצה הקשורה לעבודת בית המקדש, כנראה במעמד נמוך, שכן נמנו לאחר הכוהנים, הלווים, המשוררים והשוערים. לא ידוע מה היה תפקידם. שמות הנתינים מוזכרים ברשימת שבי ציון ב, ועל פיהם נראה כי מוצאם היה נוכרי, אך הם חיו עם גולי ציון בבבל. יש המשערים שהם היו צאצאים של עובדי מקדש שהגיעו עם כיבוש עמים קרובים לישראל בתקופת בית ראשון, ביניהם הגבעונים. על פי אמנת נחמיה הם נבדלו מעמי הארצות ונחשבו כיהודים.

## הלכה, מדרש ופרשנות
חז"ל קבעו איסור על הנתינים לבוא בקהל ישראל (כלומר להתחתן עם כהן, לוי או ישראלי), מעמד יוחסין דומה לזה של ממזרים. רבי עובדיה מברטנורא פירש "נתיני" במשנה זו: .

על פי התלמוד, איסור זה נקבע על ידי יהושע בן נון, שקבע לנתינים מעמד דומה לשל עבדים, וכנלמד מהפסוק  ומכאן שכבר בימי משה היה להם מעמד מיוחד ולא נחשבו בכלל ישראל. אמנם תוקף הגזירה של משה היה רק לאותו הדור בלבד, ויהושע בן נון גזר עליהם כל זמן שבית המקדש היה קיים. לאחר מכן דוד המלך גזר עליהם לנצח.

לפי הסבר הפני יהושע האיסור המוטל על שבע האומות, עליהם נאמר , הוא רק על הדור הראשון, לאחר הגרות, ואילו צאצאיהם נחשבים ליהודים לכל דבר, ולכן האיסור של לא תתחתן בם מוטל רק על הדור הראשון. לאחר שיהושע בן נון גזר על הדור הראשון שיהיו עבדים, שואבי מים וחוטבי עצים, הוגבלה גרותם, ואין בניהם נחשבים ליהודים, רק אם היו מתגיירים שוב כהלכה, ואז היה איסור "לא תתחתן בם" רק על הדור השני. לאחר שגם על הדור השני נגזרה גזירת שואבי המים מפי יהושע בן נון לאחר התרמית שביצעו, נותר האיסור עד חורבן בית המקדש, אלא שדוד המלך גזר שוב עליהם שיישארו חוטבי עצים ושואבי מים לנצח.

לא ידוע על קיום מעמד הנתינים בפועל לאחר תקופת התנאים, ולכן אין ההלכות העוסקות בנתינים מתקיימות למעשה.

## ראו גם
*עשרת היוחסין
*בני עבדי שלמה

## לקריאה נוספת
* אברהם אבן-שושן, נתינים, **קונקורדנציה חדשה לתורה נביאים וכתובים**, ירושלים: הוצאת המִלון החדש, 2000.
* יוחנן אהרוני, **אטלס כרטא לתקופת המקרא**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974.
* הערך: נתינים, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סולאלי ומשה ברכוז), תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 662.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר יהושע
קטגוריה:גרים בתנ"ך
קטגוריה:קבוצות שהתגיירו
קטגוריה:מעמדות ויוחסין ביהדות
קטגוריה:שיבת ציון
קטגוריה:כתות זרמים וקבוצות ביהדות בתקופת בית שני
קטגוריה:בריתות במקרא