open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
משמר לילדים

שמאל|ממוזער|200px|שער גיליון
**משמר לילדים** היה שבועון לילדים של העיתון "על המשמר", שיצא לאור החל מ-7 בספטמבר 1945 עד 1985.

## היסטוריה
העיתון "על המשמר" כלל מדור לילדים בשם "שי משמר לילדים" שנערך על ידי לאה גולדברג. בשנת 1945 הוחלט לייחד לילדים עיתון נפרד. מייסד השבועון היה צבי זהר, עורך בספרית פועלים, ועורכו הראשון, שהתמנה ב-1946, היה מרדכי אמיתי. רפאל אליעז שימש כעוזרו של מרדכי אמיתי ושניהם פרסמו משיריהם וסיפוריהם בעיתון. מ-1948 ועד אמצע שנות ה-70 ערך את העיתון בנימין טנא ולצידו שלמה ניצן שהחליפו לאחר הפרישה.

השבועון היה בעל צביון ציוני סוציאליסטי וככל עיתוני הילדים בני תקופתו, היה בעל שאיפות חינוכיות ולימודיות. תוכן השבועון כלל דיווחי אקטואליה, סיפורת מקורית ומתורגמת, סיפורים בהמשכים, אגדות, שירים, חידות ותשבצים ומדורים שונים בנושאים כגון ארכאולוגיה ומדע.

השבועון נהג לפרסם יצירות ביכורים של קוראיו הצעירים, אשר חלקם זכו לפרסום בבגרותם: שיר מאת המשורר לעתיד יוסי גמזו התפרסם ב"משמר לילדים" כשהיה כותבו בן תשע, ואיל מגד פרסם בו את שירו הראשון בגיל עשר וחצי.

רבים וטובים מיוצרי התקופה תרמו מיצירתם לשבועון: לאה גולדברג כתבה עבורו, פניה ברגשטיין פרסמה בו משיריה, דבורה עומר פרסמה בו סיפורים, ושני הספרים הראשונים בסדרת חסמבה של יגאל מוסינזון הופיעו לראשונה כסיפור בהמשכים ב"משמר לילדים", החל משנת 1949. עמוס בר פרסם בו סיפורי ילדים, עוזי בן כנען פרסם בו מדור עצה והדרכה, נקדימון רוגל החל להתפרסם בזכות סיפורי ארץ ישראל שלו שהופיעו בשבועון, ותרגומים משירי הילדים של לייב מורגנטוי פורסמו בו. בין הכותבים הנוספים נכללו גם יעקב רבי והסופרים יפרח חביב, חיים אילויצקי ויהואש ביבר.

בין מאיירי השבועון היו רות שלוס, יוחנן סימון, שמואל כץ, (בין השנים 1950-1953), אריה רוטמן, נפתלי בזם, מיכל אפרת, נורית צרפתי, מאיר מוזס, יעקב גוטרמן ודני קרוון.

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 שוק עיתוני הילדים בישראל היה רווי, ומספר הקוראים היה בירידה. באפריל 1985 התאחד השבועון עם שבועוני הילדים "דבר לילדים" ו"הארץ שלנו" לשבועון בשם "כֻּלָּנוּ", בעריכת דוד פאיאנס, שהיה בבעלות משותפת של שלושת העיתונים ("הארץ", "דבר" ועל המשמר"). השבועון הממוזג זכה תחילה להצלחה ומכר כ-40 אלף עותקים מדי שבוע, אך תפוצתו ירדה בתחילת שנות ה-90. בסוף 1991 העיתון נמכר על ידי שלושת העיתונים לחברת "צ.צ. הפקות", שהוציא לאור את העיתון המתחרה "פילון".

## לקריאה נוספת
* רימה שיכמנטר, **חבר מנייר - עיתונות ילדים ישראלית בעשור הראשון למדינה**, יד יצחק בן-צבי, 2014.

## קישורים חיצוניים
* גליונות סרוקים של "משמר לילדים" באתר "עיתונות ילדים של פעם" של הספרייה הלאומית
* עינת אמיתי, תולדות משמר לילדים - אוטוביוגרפיה חלקית, בבלוג "יומן מסע לחקר 100 שנות תרבות לילדים בקיבוצים", 7 בפברואר 2011
* ,  (סקירה במלאת עשור לעיתון האב, "על המשמר")
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:ישראל: שבועונים
קטגוריה:שבועונים בארץ ישראל
קטגוריה:ישראל: עיתוני ילדים ונוער
קטגוריה:השומר הצעיר
הוועדה המיוחדת למאבק בשימוש בסמים ובאלכוהול

**הוועדה למאבק בשימוש בסמים ובאלכוהול** היא אחת מוועדות הכנסת הלא קבועות, כלומר, היא וסמכויותיה לא מעוגנות בתקנון הכנסת.

הוועדה הוקמה לראשונה בכנסת ה-12, חודשים ספורים לאחר הקמתה של הרשות הלאומית למלחמה בסמים, ובתחילה הייתה אמורה לפעול במשך שנה אחת בלבד, כדי ללוות את פעילותה של הרשות ואת התיאום בין משרדי הממשלה בתקופה הראשונה לפעילותה. תפקידי הוועדה הוגדרו כ"ליווי הרשות למלחמה בסמים ומשרדי הממשלה העוסקים בנושא, מעקב אחר פעילותם ודרבונם, וגם סיוע פרלמנטרי בהבאת הנושא למודעות ציבורית רחבה ובפעולה לקראת יצירת משאבים להתמודדות רחבה יותר עם הנגע". בראש הוועדה, שנקראה אז, "הוועדה למלחמה בנגע הסמים", עמד עובדיה עלי.

אף שהוקמה כוועדה זמנית, בחלוף שנה לפעילותה הוחלט כי תמשיך בעבודתה עד תום כהונתה של הכנסת ה-12. היא הוקמה מחדש בכל קדנציה בכנסות הבאות. כך הוגדרו תחומי פעילותה בכנסת ה-17: "טיפול מקיף בבעיית הסמים במדינת ישראל; פיקוח על הרשויות העוסקות ומטפלות בכל נושא הקשור לנושא הסמים או הנובע ממנו; לרבות הרשויות המטפלות במניעה, אכיפה, תביעה, שפיטה, טיפול ושיקום; טיפול בכל הבעיות בחברה הישראלית הנובעות מהתמכרותם של אנשים לסם מסוכן, העבירות המבוצעות בשל הדחף לסם מסוכן, או מכל היבט אחר הקשור לסמים; שימוש בסמים מסוכנים לצרכים רפואיים". בכנסת ה-18 הוגדרו סמכויותיה כך: "שימוש בסמים ובסמים מסוכנים, לרבות לצרכים רפואיים, עבירות סמים ועבירות המבוצעות בשל שימוש בסמים מסוכנים, טיפול ושיקום לגבי נרקומנים ונפגעים מסמים, הרשות למלחמה בסמים, מדיניות ציבורית, הסברתית וחינוכית למניעת השימוש בסמים בישראל".

בכנסת ה-20 הוחלט כי חברת-הכנסת תמר זנדברג (מרצ) תהייה ראש הוועדה. זנדברג הייתה ראש הוועדה הראשונה אשר תומכת בלגליזציה של קאנביס ואף הגישה במהלך כהונתה בכנסות ה-19 וה-20 מספר הצעות חוק בנושא הקאנביס והקאנביס הרפואי.

בכנסת ה-24 הוועדה הוקמה בשם "הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל".

בכנסת ה-25 הוחזר שם הוועדה ל"הוועדה המיוחדת למאבק בשימוש בסמים ובאלכוהול".

## ראשי הוועדה

## קישורים חיצוניים
* שידורי וידאו של הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל באתר ערוץ הכנסת
*דף הוועדה באתר הכנסת

*
מאבק בנגע הסמים
קטגוריה:ישראל: סמים
טנטריקס

שמאל|ממוזער|200px|לוח טנטריקס
**טנטריקס** הוא משחק חשיבה אסטרטגי המבוסס על סריג משושה מופשט (אין לוח, מניחים את האריחים המשושים על השולחן).

כלי המשחק מורכבים מ-56 אריחים משושים שונים שכל אחד מהם כולל 3 קווים בצבעים שונים מתוך ארבעת הצבעים: אדום, צהוב, כחול וירוק. כל אחד מהקווים מחבר בין שני קצוות של המשושה.

מטרת המשחק היא ליצור את הקו הארוך ביותר מהצבע שבו בחר השחקן לשחק (הניקוד הניתן על לולאה גדול פי שנים מהניקוד על קו באורך זהה).

## חוקי המשחק

כל שחקן בוחר שש אבני טנטריקס, האבנים מונחות עם הפנים כלפי מעלה כך שכל שחקן רואה את אבני המשחק של השחקנים האחרים.
השחקן הראשון מניח אבן כלשהי במרכז השולחן מתוך ששת האריחים שאצלו וקונה אריח אחר. גם בהמשך המשחק, כל פעולה של הנחת אבן על הלוח מחייבת קניית אבן אחרת. 
המשחק ממשיך בכיוון השעון, כשהשחקן הבא מתאים אבן משחק לזו שכבר נמצאת על השולחן, וכך הלאה.

### מיקום כפוי

"מיקום כפוי" הוא כל חלל ריק הנוצר בין לפחות שלוש אבני משחק. 

תורו של כל שחקן מורכב משלושה שלבים: 

#מילוי מיקומים כפויים.
#הנחת אריח במקום חוקי על הלוח.
#מילוי מיקומים כפויים (פעם נוספת).

במשחק ובכל הפאזלים, בכל מקום שיש מגע בין אבני טנטריקס, הצבעים של כל הקווים והלולאות חייבים להתאים בדיוק. לדוגמה צבע אדום לצבע אדום, כחול לכחול וכן הלאה. אסור ליצור מיקום כפוי אשר מובילים אליו שלושה קישורים מאותו צבע. אסור להניח אבן רביעית המשיקה למיקום כפוי.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:משחקי לוח
ג'וניור ולס

שמאל|ממוזער|ג'וניור ולס
**ג'וניור ולס** (באנגלית: **Junior Wells**; 9 בדצמבר 1934 – 15 בינואר 1998), נולד כעמוס בלאקמור, היה נגן מפוחית וזמר בלוז. ולס היה מהבלוזיסטים הבולטים של שיקגו, ונחשב לאחד מנגני המפוחית המשפעים בבלוז של שיקגו. הוא ניגן בין היתר עם מאדי ווטרס, הרולינג סטונז, באדי גאי, ואן מוריסון מג'יק סאם, לוני ברוקס.

## חייו
ולס נולד בממפיס, טנסי, וגדל בארקנסו. ב-1946 הוא עבר לשיקגו. בגיל 18 החל לנגן באופן מקצועי בלהקת מאדי וטרס. בשנות השישים הוא פרץ והחל להקליט אלבומים גם כמוביל. הוא הקליט שירים שנכתבו על ידי מל לונדון ונחשבים לקלאסיקות של הבלוז האמריקאי. ב-1965 הוא הקליט את האלבום בלוז של איש ההובו, שנחשב לאלבום החשוב ביותר שלו.

## הסוף
בשנת מותו, 1998, הספיק ולס להקליט ארבעה אלבומים, ולהופיע בסרט האחים בלוז 2000. הסרט פורסם פחות מחודש לאחר מותו.

ולס נפטר מלימפומה לאחר מאבק של ארבעה חודשים במחלה.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי טנסי
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:זמרי בלוז
קטגוריה:ממפיס: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
ברבג'יה

שמאל|ממוזער|250px|כותרת התמונה: "האזור שהתנגד לרומאים בשנת 238 לפנה"ס, הנקודות הכתומות הן המושבות הפיניקיות באי
**ברבג'יה** (Barbagia) או בסרדית: Barbàgia או Barbaza, הוא אזור הררי שומם המשתרע במרחבים של רכס הרי הג'נרג'נטו (Gennargentu) במרכז סרדיניה. שטח האזור הוא 1,300 קמ"ר ובו 50,000 תושבים.

שמו של האזור מקורו מהשורש הרומאי ברברים והוא נבע מהתנגדות תושביו לשלטון הרומאי. אזור זה היה האחרון באי שקלט את ההשפעות של התרבות הלטינית. המונח ברברי ניתן על ידי בני רומא לתושבים שלא דברו בניבים לטיניים וכאלה היו בני מרכז האי.

## אזורים וערים
אזור ברבג'יה מחולק לארבעה אזורי משנה:
* הצפוני - **ברבג'יו העליונה** : Barbagia di Ollolai או Barbagia Superiore
* המזרחי - **מנדרוליסאי**: Mandrolisai
* הדרומי - נקראת **ברבג'יו המרכזית** : Barbagia di Belvì או Barbagia Centrale.
* דרומית יותר - נקראת **ברבג'יו התחתונה** : Barbagia di Seulo Barbagia inferiore 

יש המכנים אזור מזרחי יותר על יד אוליאסטרה (Ogliastra) בשם :Barbàgia Trigònia.

האזור נכלל בנפת נואורו הערים המוכרות בו הן: אולצי (Olzai, Aritzo Gavoi, Ollolai, Fonni, Lodine, Desulo, Tonara, Orani, אורגוסולו ,אוליאנה (Oliena), ממויידה, דורגלי, Belvì, Seulo, Teti (NU)|Teti, Austis, Tiana. 

ערים אלו בעלי אופי מיוחד אשר יש לו השפעה על שפתם ועל תרבותם של תושבי המקום.

## מסורת הטורפוס
שמאל|ממוזער|250px|דגם במוזיאון 
באזור קיימות מסורות עתיקות אשר חודשו במטרה לעודד תיירות. אחת מהן היא ה הקרניבל באורוטלי (CARNIVAL IN OROTELLI) של הטורפוס thurpos. הוא חודש בשנת 1979 אחרי שהופסק במלחמת העולם השנייה. הטורפוס הן קבוצות מאורגנות של 20 עד 30 מבוגרים הצועדים יחד בלבוש שחור, בממנה מאורגן תוך הצגת מופע תאטרלי. הם חובשים לראשם בַּרְדָּס שחור, המכונה su gabbanu, העשוי מצמר מחוספס, אשר במקור נועד להגן על הרועים מפני הקור. הפנים צבועים בשחור אשר מקורו בשעם שרוף. הצבע השחור הוא השולט בקרניבל: הכיסוי ראש, הפנים והבגדים - הכל בשחור. הטורפוס נושאים על זרועותיהם או על כתפיהם פעמונים של פרות מרעה במספר ניכר וכבדים למשא. מתחת לגלימה הם לובשים בגדי משי ולרגליהם מגפים שחורות. במרוצת הקרניבל חשים תושבי המקום בהתרחשות אידוע חריג אשר מקורו במיתוס היסטורי המנציח טקס פולחני עתיק. צוותי הטורפוס מוזמנים לשמחות ואף להלוויות ותורמות לטקסיות האירוע.

הם נוהגים לצאת בסוף החורף בשלשות: זוג המתנהג כמו צמד שוורים ואחד המכוון אותם במושכות. הם נעצרים בדרך, פונים למסבאות ומבקשים משקה. במסגרת ההצגה הם משחקים את תפקיד הנפח הבודק את חוזק פרסתם - דבר המסמל את מר גורלם של האיכרים באזור.

## קישורים חיצוניים

* CARNIVAL IN OROTELLI
* רדיו ברבג'יה ונואורו
* אתר  תיירות לאזורים : רברג'יה ונואורו
* ברבג'יה מאנדרוליסאי  קהילה הררית מספר 12
*  מקהלת ברבג'יה ונואורו

קטגוריה:סרדיניה
קירקוס פלאמיניוס

**קירקוס פלאמיניוס** (בלטינית: **Circus Flaminius**) היה קירקוס ברומא העתיקה, באזור שדה מרס, ששימש כאתר משחקים ומרוצים.

## היסטוריה
הקירקוס היה ממוקם בקצהו הדרומי של שדה מרס, בסמוך לנהר הטיבר. הקירקוס נבנה ביוזמת גאיוס פלאמיניוס בשנת 221 לפנה"ס, ובראשיתו היה מגרש שאורכו כ-500 מטרים, אשר שימש למשחקים.

החל מהמאה השנייה לפנה"ס, נבנו מבנים רבים ואנדרטאות סביב המגרש, אשר הצרו את היקפו, ובמאה השלישית נותרה כיכר שקוטרה כ-300 מטרים. בין המבנים הסמוכים היה מקדש יונו רג'ינה.

בשנת 2 לפנה"ס הוצף הקירקוס פלאמיניוס, על מנת לאפשר משחק של צייד 36 קרוקודילים על מנת לחגוג את חנוכת פורום אוגוסטוס.

בעוד שהקירקוס מקסימוס שימש כאתר המשחקים המרכזי של רומא, הקירקוס פלאמיניוס שימש למטרות שונות, כגון עצרות עם וימי שוק. סביב הקירקוס פלאמיניוס לא היו מושבי אבן.

ישנה מחלוקת בין המלומדים האם הקירקוס פלאמיניוס שימש למרוצי מרכבות. לטענת ולריוס מקסימוס המשחקים הפלביים (Ludi Plebeii) נערכו בו, אולם מקורות אחרים טוענים כי הדבר שגוי. משחקי הטאורי (ה-Ludi Taurii) לכבוד אלי השאול נערכו בקירקוס פלאמינוס לדברי אנטונינוס פיוס, במסגרתם נערכו מרוצי סוסים. משחקים אלה נערכו באתר זה בלבד.

בשל חשיבות האתר, נקרא כל האזור שסביבו בשם "קירקוס פלאמיניוס", וכן המבנים שסביבו כונו "סביב הקירקו פלאמיניו"  (“in circo Flaminio”).
עד שנת 220 לפנה"ס הוקמו סביב האתר שישה מקדשים, ובהם, צפונית לאתר - מקדש עבור האל מרס.

## קישורים חיצוניים

* סמיואל בול פלאטנר, '''מילון טופוגרפי של רומא העתיקה'''

קטגוריה:רומא: מבנים בתקופת רומא העתיקה
קטגוריה:סנטאנג'לו
Social Evolution & History

**Social Evolution & History** (לפעמים נכתב בקיצור כ-**SEH**) הוא כתב עת בינלאומי הממוקד בחקר התפתחותן של חברות אנושיות בעבר, בהווה ובעתיד. הוא משלב אנתרופולוגיה, היסטוריה, סוציולוגיה, פילוסופיה ותאוריה היסטורית, כתב העת משרת בפורום בינתחומי למלומדים.

SEH רואה אור פעמיים בשנה, במרץ ובספטמבר ומודפס בידי ההוצאה לאור Uchitel Publishers. עורכי כתב העת הם דמיטרי בונדארנקו, לאוניד גרינין ואנדרי קורטאייב. 

חברי המערכת והמועצה המייעצת של SEH כוללים את רנדאל קולינס, פטרישה קרון, שמואל נח אייזנשטדט, מיכאל מאן ועמנואל ולרשטיין.

## מאמרים נבחרים
* Alternative Pathways of Social Evolution
* Early State and Its Analogues

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר כתב העת

קטגוריה:כתבי עת מדעיים
צ'ארלי צ'וק

**צ'ארלי צ'וק** (באנגלית: **Charlie Chalk**) היא סדרת אנימציית סטופ מושן בריטית שהופקה לשידור טלוויזיה בערוץ BBC על ידי חברת "Woodland Animations" בשנת 1987.

בישראל שודרה הסדרה לראשונה בדיבוב האנגלי בערוץ 2 הניסיוני בתחילת שנות התשעים ובערוץ הופ! בשנת 2000 בדיבוב לעברית.

## עלילת הסדרה
עלילת הסדרה מתמקדת בצ'ארלי צ'וק, ליצן קרקס אשר נרדם בסירה בעת שדג בלב ים וכאשר הוא מתעורר הוא מוצא עצמו על גבי אי נידח בו חיים דמויות שונות ומשונות עימם הוא מתידד בהמשך הסדרה.

עלילת הסדרה עוקבת הרפתקאות שונות אותם חווים צ'ארלי וידידיו באי.

## שידור הסדרה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:יוניברסל טלוויזיה: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות הנפשה בסטופ-מושן
קטגוריה:סדרות הנפשה בריטיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות לילדים
קטגוריה:ערוץ 2 הניסיוני: תוכניות וסדרות רכש
פורטו טורס

**פורטו טורס** (באיטלקית: **Porto Torres**, בשפת סאסארזה: **Pòlthu Tòrra**, בשפת סרדו: **Pòrtu Tòrres**, בלטינית: **Porto Torres** או **Turris Libissonis**, או **Turris Libisonis**, ביוונית: **Πύργος Λιβύσσωνος** - מבוטא Pyrgos Libyssonos) היא עיר נמל עתיקה, במפרץ דל'אסינרה (Golfo dell'Asinara), בנפת סאסארי שבצפון-מערב סרדיניה. מספר תושביה של העיר עומד בשנת 2024 על 35000 תושבים.

## תולדות העיר
בעת העתיקה הוקמה במקום העיר הרומאית Turris Libyssonis. היא הייתה אחת הערים החשובות בסרדיניה באותה עת. היא שכנה בחוף הצפוני, 25 ק"מ מזרחה לכף הצפוני-מזרחי של האי, כף פלקונה (Capo del Falcone) ובתוככי המפרץ המכונה היום מפרץ דל'אסינרה. סבורים שהעיר נוסדה כבר על ידי יוליוס קיסר. היא הוקמה בתור קולוניה ושמה המקורי היה * Colonia Julia*. הסופר פליניוס הצעיר מספר לנו כי זו הייתה המושבה הרומאית היחידה באי. ההנחה היא שלא קדם יישוב למושבה, אלה רק הייתה במקום מצודה. היא מוזכרת בכתביו בתור נקודת מוצא לנתיבי דרכים, אך ללא חשיבות מיוחדת כל שהיא. לפי השרידים שנמצאו, של עקבות גלגלי עגלות בדרך, יש להניע כי הייתה עיר מסחר חשובה באימפריה הרומית. לפי אבן מיל שנמצאה יצא ממנה הדרך המרכזית של האי, אשר הובילה ישירות מפורטו טורס לקליארי - או בשמה אז קרליס Caralis. עוד דרך הובילה ממנה לחוף המערבי ולמרכז האי, אל Othoca, היום, Santa Giusta אשר ממנה התחברה גם כן לקליארי. בשנת 1964 נמצאו שתי אבני מצבה עם כיתוב בעברית, עדות להימצאות יהודים בעיר. בתקופת ימי הביניים היא הייתה מושב הבישוף.

בעיר יש שרידים מהתקופה הרומאית. מלבד הנמל, גם שרידי מקדש, אשר לפי כתובת שנמצאה בו הוקדש לפורטונה – אלת המזל. הוא שוחזר בימי "פיליפוס הערבי", מרחצאות, בסיליקה, אמת מים וגשר קטן מעל לנהר שכונה: Fiume Turritano. העיר העתיקה התקיימה עד המאה ה-11, כאשר רוב האוכלוסייה עברה לסאסארי מסיבות של ביטחון.

## הנמל
מרכזה של העיר הוא הנמל. ממנו יש תנועת אוניות ליעדים באגן הים התיכון כאשר היעדים החשובים הם: מרסיי בצרפת וג'נובה באיטליה. מהעיר יוצאים גם הכבישים הראשיים לקליארי ולסאסארי.
הנמל הקיים הוא מלאכותי. הוא נבנה בחלקו הגדול על יסודות הנמל הרומאי. תעשיות כימיות ממלאות מקום נכבד בכלכלת העיר ובתנועת המטענים של הנמל. זהו הנמל הגדול באי מבחינת היקף שינוע המטענים דרכו, והשני בגודלו במספר הנוסעים שעוברים בו.

## כנסית סן גבינו
בעיר מצויה כנסייה בעלת סגנון בנייה מיוחד מהמאה ה-11, כנסיית סן גבינו San Gavino. הכנסייה נבנתה מאבנים חצובות של גרניט, פורפיר. היא הכנסייה הגדולה בסרדיניה הבנויה בסגנון רומנסקית מיוחדת היא צורת הבנייה ומבנה החזית לעומת חזותה העורפי. מצויים בכנסייה סרגופגים רומאיים.

## גלריה

תמונה:Porto - Torres dos clérigos.JPG|בלילה
תמונה:La aralis-Turris Libyssonis.jpg|עקבות המרכבות הרומאיות בדרך
תמונה:San Gavino Porto Torres.jpg|כנסית סן גבינו

מרכז|ממוזער|900px|מבט על העיר

## קישורים חיצוניים

* 
* 
## הערות שוליים

קטגוריה:נפת סאסארי
קטגוריה:סרדיניה: ערים
קטגוריה:איטליה: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1842
שה"י פה"י

**דחה אותו בשה"י פה"י** הוא ביטוי יהודי שמקורו בתלמוד, ומשמעו דחייה של דבר ללא סיבה אמיתית.

## מקור הביטוי

במסכת מגילה נדרשת תלונתו של המן על היהודים:

רש"י, בפירושו לתלמוד, פירש את "שה"י פה"י" כראשי תיבות של "שבת היום, פסח היום" – כלומר, על פי המדרש, לדברי המן היהודים כל הזמן מתבטלים מעבודה, כי יש להם ימים רבים האסורים במלאכה, או שהם כל הזמן עסוקים בהכנות לשבת ולחגים ולכן המלך אינו נהנה מתשלומי המסים שלהם, שיוצאים נמוכים. הבן איש חי מסביר את ההתייחסות לפסח דווקא בכך שהיהודים כל השנה עסוקים בהכנות לפסח בדאגה למצות שמורות.

לטענת זאב בן-חיים, פירושו של רש"י הוא אטימולוגיה עממית, שכן בכתבי היד העתיקים אין מופיעים הגרשיים (כך לדוגמה, בכתב יד אוקספורד: ), וכמו כן, קשה להניח ראשי תיבות עבריים במשפט ארמי, מה גם שראשי תיבות אלו אינם מופיעים בשום מקום אחר בספרות חז"ל.
מהשוואה עם ניבים ארמיים קרובים, הסורית והמנדאית, טוען בן-חיים כי שהי ופהי הם שמות עצם ארמיים, שעניינם שיהוי ודחייה. כך מצוי הביטוי "שאייא ופאייא" מספר פעמים בספרות המנדאית, למשל בספר הגינזא רבא.

## שימושים בעברית וביטויים נגזרים
בכתבה שהופיעה ב"הצופה" על שביתת הרעב של 20 מובטלים, הם טוענים:  "ניסו לדחות אותנו **בשה"י פה"י** רק כדי לדחות את השביתה"

יוסי ביילין כתב על התורמים לישראל שמעכבים מדי פעם את תרומתם, או הבטחתם לתרומה, וכשבאים לבקש מהם מדי פעם, "הם דוחים **בשה"י פה"י**, וצריך לבוא אליהם שוב ושוב".

מן הביטוי נגזר גם הניסוח "בלי שהיות ופהיות" שמשמעו "ללא דיחוי". הצירוף "שהיות ופהיות" עשוי לרמז על שהות ועל קולות  ו. בתצורתו זו מופיע הביטוי ברבים מספריו של מאיר שלו, למשל בפרק הפותח את ספרו פונטנלה:

## ראו גם
* דחיינות
* בוקרה פיל מישמיש
* פסחא של הסוסים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים
קטגוריה:ראשי תיבות וקיצורים
קטגוריה:זמן: היבטים חברתיים ופסיכולוגיים
SSI (רומניה)

**שירות המודיעין המיוחד** (ברומנית: **SSI - Serviciul Special de Informaţii**) הוא גוף לביטחון פנים שפעל ברומניה במהלך מלחמת העולם השנייה. 

שירות המודיעין המיוחד הוקם בשנת 1938 על ידי קרול השני, מלך רומניה. השירות גדל והתעצם תחת שלטונו, ועסק בעיקר באיסוף מודיעין פנים, בפרט כנגד התנועה הלגיונרית, פוליטיקאים ומתנגדי המשטר. לאחר הדחתו של קרול השני, המשיך השירות לפעול כיחידה במשרדו של ראש הממשלה, יון אנטונסקו, בפיקודו האישי. 

ב-11 בנובמבר 1940 מינה אנטונסקו את קצין המשטרה אֵאוּגֵ'ן קריסטסקו לראש ה-SSI. קציני צבא בכירים עברו לשרת ב-SSI. ל-SSI היו שלוחות ברחבי רומניה ואף מחוצה לה. 

יחידה של ה-SSI, דרג אופרטיבי מס' 1, שהגיעה ליאשי כשבועיים לפני פרעות יאשי ארגנה את הפרעות והשתתפה בהן.

באפריל 1951 הוכפף ה-SSI לסקוריטטה. 

## לקריאה נוספת
* ז'אן אנצ'ל, **הקדמה לרצח – פרעות יאסי, 29 ביוני 1941**, הוצאת יד ושם, 2003, עמ' 13-20.

קטגוריה:רומניה: ארגונים
קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:קהילת המודיעין הרומנית
סוף שבוע

**סוֹף שָׁבוּעַ** (נכתב גם **סופשבוע**, **סופ"ש**) הוא חלק בשבוע, אשר כמקובל בעולם, נמשך לפחות יום וכרגיל יומיים, מתוך ימי שישי שבת וראשון, ואשר בו מרבית האנשים אינם עובדים. ביום המנוחה השבועי, אשר לו גם משמעות דתית, מרבית האנשים אינם עובדים, ורבים אינם עובדים גם ביום שלפניו או ביום שאחריו, כך שמבחינתם, סוף השבוע נמשך יומיים (ושבוע העבודה נמשך חמישה ימים). בהתחשב בזמן הפנוי, עיתוני סוף השבוע גדולים במידה ניכרת מעיתוני ימות החול.

## ימי סוף השבוע בעולם
ברוב המדינות החברות באו"ם (כולל אף בחלק ניכר ממדינות האסלאם), סוף השבוע הוא בימי שבת וראשון. בכמה ממדינות האסלאם, וכן בישראל, סוף השבוע הוא בימי שישי ושבת (למעשה ישראל היא החברה היחידה באו"ם אשר – אף כי רוב אזרחיה אינם מוסלמים – מכל מקום סוף השבוע שלה מכיל את יום שישי). ברוניי, היא החברה היחידה באו"ם שבה קיימים שני ימי מנוחה שבועיים בלתי רצופים: שישי וראשון. בשבע חברות בלבד של האו"ם, סוף השבוע הוא יום ראשון בלבד: אוגנדה, גינאה המשוונית, הודו, מקסיקו, קולומביה, קוסטה ריקה וקוריאה הצפונית. בשלוש חברות בלבד של האו"ם, סוף השבוע הוא יום שישי בלבד: איראן, ג'יבוטי וסומליה (למעשה כך היה גם באפגניסטן עד 2015). נפאל היא החברה היחידה באו"ם שבה סוף השבוע הוא יום שבת בלבד.

## סוף שבוע בישראל

הואיל וסוף השבוע מנוצל בדרך כלל למנוחה, לפנאי, לבילוי ולמטרות דתיות, בישראל נוצר מכך לעיתים עימות בין דתיים לחילוניים: לחילוניים נוח לקיים אירועי ספורט ופנאי בשבת, שהוא יום פנוי מעבודה, אך קיומם בשבת, הכרוך בחילול שבת, מונע משומרי שבת להשתתף בהם. כאשר זהו ספורט מקצועני, אז קיומו בשבת מצריך היתר משר הכלכלה.

בישראל, חוק שעות עבודה ומנוחה אוסר על העבדת עובד ביום המנוחה השבועי שלו (ליהודי: שבת, למי שאינו יהודי: שישי או שבת או ראשון, לפי בחירתו), למעט בהיתר של שר הכלכלה. יום המנוחה הנוסף נקבע בצו הרחבה, שחל רק על חלק מענפי המשק, ובהסכמים קיבוציים. האיסור על העבדת יהודים בשבת, וכן האיסור על פתיחת בתי עסק בשבת, יוצר אף הוא עימותים בין דתיים התומכים באיסור זה לבין חילוניים שמתנגדים לו. פתיחה של רשתות שיווק בשבת מובילה גם לעימות כלכלי, בין רשתות אלה, לבין בעלי עסקים שסגורים בשבת ושטוענים כי באכיפה הסלקטיבית נפגעת פרנסתם.

## היסטוריית סוף השבוע
השימוש הרשום הראשון במילה "סוף שבוע" התרחש בשנת 1879, במגזין אנגלי בשם "*Notes and Queries"* על ידי "Rybczynski". ההיסטוריה של עבודה הייתה במשך עידנים ללא שינוי, בסביבות 1800, שבוע העבודה היה בממוצע כמעט שבעים שעות, ועד 1900, שישים שעות היו הנורמה, אבל אז, בסביבות 1920, נוצרו 5 וחצי ימים העבודה ו-44 שעות העבודה בשבוע, נורמה אשר הפכה סטנדרטית, ומכאן זה רק התקצר. כמעט כל עבודה הייתה צמודה לחמישה ימים שמונה שעות כנורמה, אשר יצרה את המושג "חמשת ימי העבודה", שהוא ביטוי שימושי במקומות רבים בעולם.

## ראו גם
* שבת
* יום גשר

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ימות השבוע
קטגוריה:חופשה
הנשיקה (ברנקושי)

[ממוזער|שמאל|200px|"'''הנשיקה'''" ([1909) בבית הקברות מונפרנאס]]

"**הנשיקה**" (ברומנית: Sărutul) הוא שמה של סדרת פסלים מאת קונסטנטין ברנקושי.

את הגרסה הראשונה לעבודה יצר ברנקושי בשנת 1907 או 1908, כשהוא חוצב לראשונה ישירות באבן. הפסל מצוי באוסף המוזיאון לאמנויות בקראיובה, רומניה. מפסל זה יצר ברנקושי שישה העתקים יצוקים מגבס. גרסה נוספת של הפסל נוצרה בשנת 1908. 

גרסה שלישית של הפסל נוצרה בשנת 1909. על פי טרטיי פלאולוג הפסל נעשה כחלק מתכנון ל"מקדש אהבה", אותו ברנקושי תכנן להקים ביחד עם אמדאו מודיליאני. הפסל, אשר עוצב כעמוד, גולף "לזכרה של טניה, נערה מסכנה שמתה בגלל האהבה.". הפסל הוצב כמונומנט על גבי מצבה בבית הקברות מונפרנאס שבפריז. 

גרסה רביעית משנת 1916 מצויה במוזיאון פילדלפיה לאמנות, תרומת זוג האספנים לואיז וולטר ארמברג (Louise and Walter Arenberg). זו היא גרסה בעלת פרופורציה מוארכות יותר, בגובה של 85.4 ס"מ ואף היא עשויה אבן גיר.

מוטיב "הנשיקה" קיבל צורת ביטוי חדשה במעבר מן הפיסול קטן הממדים אל גודל מונומנטלי. בשנת 1930 הציג ברנקושי בתערוכה בניו יורק "עמוד נשיקה" בגובה של 3 מטר, כחלק מפרויקט "מקדש האהבה".. ביטוי מונומנטלי נוסף הוא "שער הנשיקה" בטרגו ז'יו שברומניה.

הפסל מציג את אקט הנשיקה כאקט של איחוד בין גבר לאישה. ברנקושי מעצב את הדמויות בפשטות, תוך הדגשת האבן ממנה הם מגולפים. הדמויות מגולפות מגוש אבן אחד המופרד בסימונים לשתי דמויות. הוא נמנע מיצירת מאפיינים אינדיבידואלים לדמויות, כגון תווי פנים, ומעצב אותן בצורות גאומטריות, ברוח הפיסול הפרימיטיבי. 

ברנקושי מדגיש את האיחוד על ידי הדמיון הצורני בין שתי הדמויות המחבקות זו את זו. הדמויות מנשקות זו את זו ובאקט זה הן מחוברות, ללא הפרדה, כחיבור פיזי - בחומר - ורוחני בין דמות הגבר לדמות האישה. שתי הדמויות מגולפות באופן דומה, וההבחנה וההבדל האנטומי בין הגבר לאישה מתבטא בשיער מסוגנן הארוך, קו עדין של חזה האישה ובתאור בטן עגלגלה יותר לאישה. בנוסף, לכל דמות מסומנת חצי מן העין, אשר הופכת לתיאור של עין שלמה בחיבורן.

יש הסבורים כי ברנקושי שאב השראה לעבודתו מיצירתו של אוגוסט רודן - שהדריך אותו בתחילת דרכו לחודשים אחדים בסדנתו - "הנשיקה" משנת 1882. אם כי, ישנם הבדלים בולטים בין היצירות, כשזו של ברנקושי בעלת סגנון אבסטרקטי מובהק, וזו של רודן ריאליסטית.

## קישורים חיצוניים

* "הנשיקה" (1912), באתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות.

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סדרות פסלים
קטגוריה:נשיקות באמנות ובתרבות
קטגוריה:קונסטנטין ברנקושי
עיתוק רכבות

[שמאל|ממוזער|250px|קטר עיתוק מדגם של GA-DE 900AC [אלסטום בתחנת הרכבת חיפה מזרח]]
**עיתוק רכבות** הוא הפעולה של העברת ציוד נייד ממסילה אחת לאחרת לצרכים תפעוליים (כלומר שלא כחלק מנסיעת הרכבת אל יעדה).  ניתן להעתיק רכבת שלמה, למשל על מנת לדיירה על עקלתון או במוסך, להעתיק חלק מרכבת, למשל על מנת לפצל רכבת, שלה יעדים שונים או לאחד שתי רכבות בעלות יעד משותף, או להעתיק קרונות בין המסילות על מנת לערוך מהם רכבת חדשה או על מנת לפרק רכבת קיימת לקרונותיה השונים. כמו כן מעתיקים קרונות משא על מנת להעמיס אותם ולפרוק מהם את המטען.

העיתוק מתבצע באמצעות קטרי עיתוק, שיכולים להיות חלשים ואיטיים ביחס לקטרים הגוררים רכבות שלמות, שכן פעולת העיתוק מתבצעת במהירות נמוכה, למרחקים קצרים ובדרך כלל בתנאי שטח נוחים. עם זאת, קטרי העיתוק הם בעלי מומנט גבוה המושג באמצעות תמסורת מתאימה על מנת להגיע למהירות הגרירה של הציוד, האיטית יחסית, כמה שיותר מהר. תכונה זו נדרשת על מנת לסייע בזירוז העיתוק, כיוון שעיתוק עשוי לכלול גרירות קצרות רבות, ולכן קטרים המשמשים כקטרי עיתוק נבנים בדרך כלל במיוחד למטרה זו.
 
עיתוק מתבצע בתחנת רכבת תפעולית ובפרט בתחנות עריכה ומיון, שבהן יש עקלתונים רבים לדיור הקרונות השונים ולביצוע עבודת העריכה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תפעול רכבות
יוהאן דויד הייניכן

**יוהאן דוד הייניכן** (בגרמנית: **Johann David Heinichen**; 17 באפריל 1683 – 16 ביולי 1729) היה מלחין ותאורטיקאי מוזיקה גרמני מתקופת הבארוק, שהביא את הסגנון הונציאני אל חצרו של אוגוסט השני מדרזדן. המוזיקה של הייניכן מקורית, עתירת דמיון ומקצביה מלאי חיים, אך לאחר מותו נידונה לאלמוניות במשך שנים רבות.

## ביוגרפיה
יוהאן דויד הייניכן נולד בכפר הקטן קרסולן, סמוך לווייסנפלס. אביו מיכאל הייניכן למד מוזיקה ב**תומסשולה**, בית הספר המהולל למוזיקה שליד כנסיית תומאס בלייפציג, שירת כמנצח מקהלה בפראג וככומר בכנסיית קרסולן. יוהאן דויד למד גם הוא בתומסשולה בלייפציג אצל יוהאן שלה ובהמשך קיבל שיעורי עוגב וצ'מבלו מיוהאן קונאו. גם המלחין-לעתיד כריסטוף גראופנר היה תלמידו של קונאו באותה תקופה.

הייניכן נרשם בשנת 1702 ללימודי משפטים באוניברסיטה של לייפציג ובשנת 1705-06 הוסמך כעורך דין (בראשית המאה ה-18 היו לימודי המשפטים מסלול מקובל על מלחינים; יוהאן קונאו, גראופנר וגאורג פיליפ טלמן היו גם הם עורכי דין). הייניכן עסק בעריכת דין בווייסנפלס עד 1709.

הייניכן לא ויתר על עניינו במוזיקה ובמקביל לעבודתו המשפטית גם חיבר אופרות. ב-1710 פרסם את המהדורה הראשונה של חיבורו הגדול על הבס הכולל, או בסו קונטינואו. הוא יצא לאיטליה ועשה שם שבע שנים מעצבות, רובן בוונציה.

בשנת 1717 היה הייניכן לעמיתו של יוהאן סבסטיאן באך בחצר הנסיך ליאפולד מאנהאלט-קותן, אחר התמנה לממונה על המוזיקה בחצר הנסיך הבוחר של סקסוניה. בין תלמידיו היו יוהאן גיאורג פיזנדל ויאן דיסמאס זלנקה. ב-1721 נשא אישה בווייסנפלס ולידת הצאצא היחיד שלו מתועדת ברשומות בינואר 1723. בשנותיו האחרונות התערערה מאוד בריאותו של הייניכן, עד שמחלת השחפת הכריעה אותו לבסוף. ב-16 ביולי 1729, הובא למנוחתו האחרונה בבית הקברות יוהנס.

המוזיקה של הייניכן נהנית מפופולריות חדשה; אחדות מן המיסות שלו ויצירתו האחרונה, מגניפיקט זוכות עכשיו לתשומת לב בעולם ההקלטות.

## ראו גם
*מעגל הקווינטות

## קישורים חיצוניים


* Biography at classical.net
* Deutsche Grammophon catalogue entry of Heinichen CD, with audio samples


קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מלחיני רקוויאם
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1683
קטגוריה:נפטרים ב-1729
סידור באפור ובשחור: אמו של האמן

**סידור באפור ובשחור: אמו של האמן** (באנגלית: **Arrangement in Grey and Black: The Artist's Mother**) הידוע גם בכינויו "**אמו של ויסלר**" (**Whistler's Mother**) הוא ציור שמן משנת 1871 מעשה ידי הצייר האמריקאי ג'יימס מקניל ויסלר.

גובהו של הציור 162.4 ס"מ ורוחבו 144.3 ס"מ. הציור מוצג בתוך מסגרת שוויסלר עיצב במיוחד עבורו. כיום הציור והמסגרת מוצגים במוזיאון ד'אורסה בפריז, ונמצאים בבעלות המוזיאון.

הציור הוצג בארצות הברית בין השנים 1932–1934, ובגלריה הלאומית לאמנות בשנת 1994, במכון דטרויט לאמנות בשנת 2004 ובמוזיאון בוסטון לאמנויות בשנת 2006.

## היסטוריה
אנה מקניל ויסלר דגמנה עבור היצירה בעת שהתגוררה עם בנה בלונדון. ישנה סברה לפיה מילאה מקום של דוגמנית אחרת שלא הגיעה במועד. לפי סברה אחרת, ויסלר תכנן לצייר את הדוגמנית עומדת, אולם אמו המבוגרת התעקשה לשבת. אין כל תיעוד התומך בסברות אלה.

היצירה הוצגה לראשונה בשנת 1872 בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית לאמנות בשם "סידור באפור ובשחור", וכמעט נדחתה על ידי חברי האקדמיה. בשל ביקורתם של חברי האקדמיה, סירב ויסלר להציג יצירות נוספות שלו במסגרת תערוכות האקדמיה.

ביקורת רבה הוטחה בשמה של היצירה - הציבור הוויקטוריאני אשר צפה ביצירה לא הבין מדוע דיוקן מכונה בשם "סידור". רק בעקבות ביקורת זו נוסף הסיפא של שם היצירה "אמו של הצייר".

לימים דווקא הסיפא של השם הפך לכינוי המקובל של היצירה - "אמו של ויסלר".

לאחר שצפה תומאס קרלייל ביצירה, הוא ביקש להיות מצויר באותה קומפוזיציה - שנקראה "**סידור באפור ובשחור, מס' 2**" (באנגלית: **Arrangement in Grey and Black, No. 2**).

[ממוזער|'''סידור באפור ובשחור, מס' 2''' (דיוקנו של [תומאס קרלייל)]]

בשל קשיים כלכליים נאלץ ויסלר למשכן את התמונה, וזו נרכשה בשנת 1891 על ידי מוזיאון לוקסמבורג בפריז, שם זכה הציור לעניין רב, והביא לו פרסום וכבוד ברחבי אירופה. אולם ויסלר כעס על המבקרים והמלומדים שראו ביצירה "דיוקן", ובספרו משנת 1890 "האמנות העדינה של עשיית אויבים" (The Gentle Art of Making Enemies) כתב:

ברבות השנים הפכה היצירה לסמל לאמהות, ובשנת 1934 הונפק בול דואר של שירות הדואר של ארצות הברית ובו הוצגה היצירה ונכתב "לזכר ולכבוד אימהות אמריקה".

[ממוזער|אימו של ויסלר. [בול משנת 1934.]]

## אזכורים תרבותיים
בסרט מופע הקולנוע של רוקי בבימויו של ג'ים שרמן מוצגת תמונה בעלת דמיון עז ליצירה זאת, ומוצגת כתמונה של אמו של אחד מדמויות המשנה, אדי. השחקן מיט לוף המגלם את אדי, מגלם גם את אמו בתמונה זו. דמותו של אדי מייצגת את קלקלתה של התרבות השמרנית של אמריקה המיוצגת ביצירה.

ליצירה מקום מרכזי בעלילת הסרט "בין" בכיכובו של רואן אטקינסון. בסרט מסופר על שליח (אטקינסון) שנשלח מאנגליה לארצות הברית על־מנת לנאום בנושא התמונה במוזיאון בקליפורניה, אולם בין הורס את התמונה, ומחליף אותה בפוסטר. בפועל, הציור המופיע בסרט קטן משמעותית מהיצירה המקורית.

כמו כן מוזכרת היצירה בשירו של ניל דיימונד משנת 1970 "Done Too Soon" ובשירו של קול פורטר "You're the Top" המהווה חלק מהמחזמר משנת 1934 "Anything Goes".

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
יוהאן גיאורג פיזנדל

**יוהאן גיאורג פיזנדל** (בגרמנית: **Johann Georg Pisendel**; 26 בדצמבר 1687 – 25 בנובמבר 1755) היה מלחין וכנר גרמני בן תקופת הבארוק, שעמד שנים רבות בראש תזמורת החצר בדרזדן, שהייתה אז ההרכב האינסטרומנטלי הטוב ביותר באירופה.

## ביוגרפיה
פיזנדל נולד בקאדולצבורג, עיר קטנה סמוך לנירנברג. אביו, סימון פיזנדל, כיהן כמנצח המקהלה ונגן העוגב בכנסייה המקומית. כשמלאו לו תשע הצטרף יוהאן גיאורג למקהלת החצר באנסבך. המנהל המוזיקלי שם היה הזמר הווירטואוז פרנצ'סקו אנטוניו פיסטוקי והכנר הראשי היה הכנר והמלחין הנודע ג'וזפה טורלי. הסברה היא, שפיזנדל למד כינור אצל טורלי. אחרי שהתחלף קולו, התקבל פיזנדל ככנר בתזמורת החצר, אבל ב-1709 עזב את דרזדן ועבר ללייפציג להמשיך בלימודי המוזיקה.

בדרכו ללייפציג, פגש את יוהאן סבסטיאן באך בוויימאר ולאחר הגיעו לשם, הוצג לפני גאורג פיליפ טלמן. פיזנדל היה חבר נלהב באגודת הסטודנטים "קולגיום מוזיקום" שייסד טלמן והשניים היו לידידים קרובים. ב-1711, אחרי הופעה בדרמשטאדט, הוצע לפיזנדל מקום בתזמורת החצר בעיר, אך הוא דחה את ההצעה.

בשנה שלאחריה התקבל לתזמורת החצר בדרזדן. הוא נשאר בתזמורת דרזדן עד סוף חייו, אם כי נלווה אל אדונו החדש, נסיך הכתר, במסע באירופה, שבמהלכו ביקר בוונציה את אנטוניו ויוואלדי (שכמה מיצירותיו לכינור כבר ניגן).

בסביבות 1718 החל פיזנדל ללמוד הלחנה אצל יוהאן דויד הייניכן. ב-1728 התמנה לכנר ראשי של תזמורת החצר בדרזדן.

בין תלמידיו של פיזנדל היו פרנץ בנדה ויוהאן גוטליב גראון, והוא היה גם ידיד קרוב של יאן דיסמאס זלנקה, שכמה מיצירותיו עזר להוציא לאור לאחר מות המלחין.

כמות יצירותיו של פיזנדל נמוכה אבל איכותן גבוהה. כל יצירותיו ששרדו הן אינסטרומנטליות ובהן 10 קונצ'רטי לכינור, 4 קונצ'רטי לתזמורת, 2 סונאטות לכינור, סינפוניה וטריו.

על אף מיעוט יצירותיו של פיזנדל עצמו, השפעתו על המוזיקה הייתה רבה. מלחינים כמו תומאזו אלבינוני, אנטוניו ויוואלדי וגיאורג פיליפ טלמן הקדישו לו כולם קונצ'רטי לכינור.

פיזנדל היה הכנר הגרמני הראשון במעלה בזמנו והיה אחראי במישרין או בעקיפין ליצירת כמות ניכרת של מוזיקה בת-קיימא.

## רשימת הקלטות נבחרות

* י. ג. פיזנדל: דרזדן קונצ'רטי, Concerti con varii strumenti (קונצ'רטי לכלים שונים), בביצוע תזמורת הבארוק של פרייבורג עם הכנרים גוטפריד פון דר גולץ ופטרה מיליאנס. על התזמורת מנצח גוטפריד פון דר גולץ. (קארוס 83301)
* Per Monsieur Pisendel (לאדון פיזנדל). סונאטות לכינור מאת ויוואלדי, אלבינוני ופיזנדל. בביצוע "לה סרנסימה" בניצוח אדריאן צ'נדלר (אבי 0018). שש סונאטות מוקדשות לפיזנדל או בחיבורו הוא.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1687
קטגוריה:נפטרים ב-1755
אינסולה

[ממוזער|שרידי קומות העליונות של אינסולה בסמוך ל[גבעת הקפיטולין ברומא.]]
**אינסולה** (בלטינית: **insula**, ברבים **insulae**) היה הכינוי לסוג של מבנים, בהם נהגו להתגורר תושבי המעמדות הנמוכים ברומא העתיקה. מקור השם הוא במילה הלטינית ל"אי", וזאת בשל דמיונו של המבנה, ממעוף הציפור, לאי בין הרחובות שסביבו.

בקומת הקרקע של האינסולה היו חנויות או טברנות, ובקומות העליונות היו דירות מגורים. מבנים אלו החלו להיבנות בשל הצפיפות הגדולה בעיר רומא ובשל המחסור בקרקעות לבנייה בתוך העיר. מבני אינסולה הגיעו לגבהים של 6 - 8 קומות, כאשר מספר הדירות הלך וקטן ככל שהקומה הייתה גבוהה יותר. 

המבנים, שהיו למעשה משכנות עוני, נבנו באיכות נמוכה ונטו להתמוטט. כמו כן מבנים אלה היו רגישים לשריפות. הדירות בקומות העליונות היו הזולות ביותר, בשל הצורך להגיע אליהן במדרגות, ובשל החשש להילכדות בהן בעת שרפה, בשל הקושי להיחלץ. בשל כך התגוררו בדירות העליונות בעיקר בני המעמד הנמוך ביותר מקרב הפלבאים, ההומיליורס (Humiliores). סטראבו מציין כי בחלק מהאינסולות היו מים זורמים ואף ביוב, אולם מרביתן היו מבני מגורים צפופים בתנאים סניטריים קשים. תושבי האינסולה נאלצו להעלות את המים לדירתם במדרגות, ולשפוך את השפכים מחלונות הדירה לרחוב. בקומות הנמוכות היו יותר דירות, עד שמונה או תשע בקומה, והן היו מרווחות יותר ויקרות יותר. קומה זו אכלסה לעיתים את דירתו של בעל האינסולה, שהתגורר בה והשכיר את שאר הדירות. במבנה אינסולה של כ-400 מ"ר יכלו להתגורר למעלה מ-40 אנשים.

בשל החשש מהתמוטטות המבנים, הורה הקיסר אוגוסטוס על הגבלת גובהן של האינסולות ל-70 רגל (כ-20.7 מטרים). בעקבות השרפה הגדולה של רומא בשנת 64 הורה הקיסר נירון על החמרת הגבלת הגובה ודרש שהמבנים לא יעלו על גובה של 17.7 מטרים.

בשלהי המאה השנייה היו ברומא למעלה מ-50,000 מבני אינסולה, לעומת כ-2,000 מבנים פרטיים. רק עם ירידתה של האימפריה הרומית והצמצום באוכלוסיית העיר, פחת הצורך במבני המגורים הצפופים.

## קישורים חיצוניים

* דגם של אינסולה
* שרידי אינסולה שהתגלתה בפומפיי
* תיאור בית דירות רומי
* 

קטגוריה:אדריכלות רומית
תמלילן (תוכנה)

**תמלילן** (בגרסה האנגלית: **Microsoft Write** ובגרסת הווינדוס: **Windows Write**) הוא תוכנת מעבד תמלילים פשוטה מבית מיקרוסופט, אשר נכללה בגרסאות 1.0 עד  של ווינדוס. מעבד תמלילים זה היה פשוט ביותר, שנעדר אפשרויות עיצוב מורכבות (דוגמת טבלאות, הערות שוליים או טורי טקסט). הסיומת של קובצי תמלילן הייתה WRI.

החל מגרסת חלונות 95 הוחלף ׳תמלילן׳ במעבד תמלילים מתקדם יותר, בשם כתבן.

גרסאות למחשבי מקינטוש ואטארי ST יצאו בשנים 1987 ו-1988 בהתאמה.

תמלילן נעדר ממערכות ההפעלה החדשות של מיקרוסופט.

קטגוריה:מעבדי תמלילים
קטגוריה:היסטוריה של המחשוב
קטגוריה:תוכנות Windows
קטגוריה:תוכנה מבית מיקרוסופט
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1985
ליגת העל היוונית בכדורסל

**איי 1 אתניקי** (ביוונית: **Πρωτάθλημα Ελλάδας καλαθοσφαίρισης**) היא ליגת הכדורסל הבכירה ביוון. הליגה נוסדה בשנת 1927 כליגה חובבנית, ורק ב-1992 הפכה להיות ליגה מקצוענית.

הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת פעמיים נגד כל קבוצה אחרת בשיטה של בית חוץ, הווה אומר שבעונה הסדירה יש 24 משחקים. 8 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של סדרת הטוב מ-5 כאשר בסופן מוכתרת האלופה.

## קבוצות הליגה
נכון לעונת 2025/2026:
*אולימפיאקוס 
*א.א.ק. אתונה
*אריס סלוניקי 
*היראקליס
*מארוסי 
* מיקונוס
*פאוק סלוניקי
*פאניוניוס
*פנאתינאיקוס
*פרומיתאס פטרס
*פריסטרי אתונה
*קולוסוס רודוס
*קרדיצה

## היסטוריית אלופות

## אליפויות לפי קבוצה

## קישורים חיצוניים
* 

* נתונים מאתר יורובסקט

יוון
קטגוריה:תחרויות כדורסל ביוון
מכללת דייווידסון

**מכללת דייווידסון** (באנגלית: **Davidson College**) היא מכללה פרטית במדינת צפון קרוליינה בארצות הברית.

## היסטוריה
המכללה נוסדה בשנת 1837 על ידי שליחי הכנסייה הפריסביטאריאנית של קרוליינה הצפונית. המכללה ממוקמת בעיירה דייווידסון השוכנת כ-30 קילומטר צפונית מהעיר שארלוט. נכון ל-2008, כ-1,700 תלמידים לומדים במכללה.

המכללה נחשבת ל"Liberal Arts College", ומדורגת בין עשר המכללות מסוג זה הטובות ביותר בארצות הברית. מאז היווסדה, יצאו משורותיה 23 בוגרים שזכו במלגת רודס.

בשנת 2007, דייווידסון החליטה כי הסיוע לתשלום שכר הלימוד והוצאות המחייה, לתלמידים שהוכיחו כי הם זקוקים לכך, יהיה בצורת מענקים ולא הלוואות.

במכללה נהוג "קוד כבוד", לפיו מתחייבים הסטודנטים בתצהיר חתום על ידם להימנע מהעתקות, גנבות וכדומה, ובהתאם לכך זוכים לחופש בדמות מבחני בית, מבחנים ללא השגחה ועוד.

למרות גודל המוסד יש למכללה ייצוג ב-21 ענפי ספורט שונים ברמת Division 1 Athletics, ליגת הספורט התחרותית ביותר בין אוניברסיטאות ארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

* 

* 

## הערות שוליים

דייווידסון
דייווידסון
עורב (אלבום)

**עורב** הוא האלבום השני של יובל גורביץ'. האלבום יצא בשנת 2007 בהוצאת הלייבל אירסיי מבית האוזן השלישית ובהפקתו המוזיקלית של ספי אפרתי.

באלבום עשרה שירים ורצועת בונוס. הטקסטים והלחנים של רוב השירים נכתבו על ידי יובל גורביץ', השיר "חול" נכתב על ידי חן קליין ורצועת הבונוס "פעם ב", הולחנה והוקלטה על ידי יגאל כרמל. השיר "חולף עובר" יצא כסינגל והוא מושמע בתחנות הרדיו השונות.

בדיסק ניגנו חברי "המדור לחיפוש קרובים: אסף אנגל (תופים), דרור גלוברמן (קלידים ושירה), טל מרקוס (באס ושירה) ורועי צעדי (גיטרה חשמלית), וכן דודי כהן ורון בונקר (שהיו חברים בו בעבר) ודני אברג'ל (חבר להקת טיפקס), ששימש כטכנאי הקלטה. השיר "לוטו" הוקלט על ידי שלום ויינשטיין.

## קישורים חיצוניים

* אסף נבו, קריאת העורב, Mooma
* 
* 

קטגוריה:אלבומים בעברית
גורביץ' (אלבום)

**גורביץ**' הוא אלבום הבכורה של יובל גורביץ'. האלבום יצא בשנת 2003 בהוצאת הלייבל אירסיי של האוזן השלישית. ניגנו בו דודי כהן, עידו גונן, ארז דורי, אורי גת (מתופף להקת מרסדס בנד) ואסף שריג (חבר להקת איפה הילד?), שגם הפיק את האלבום.

## קישורים חיצוניים

שיהיה לו הסכין, אבי אפרתי, עיתון תל אביב, 12 בספטמבר 2003

קטגוריה:אלבומים בעברית
השפלה השווייצרית

שמאל|ממוזער|250px|השפלה השווייצרית בין הרי האלפים והרי היורה
**הַשְּׁפֵלָה השווייצרית** (גרמנית **Schweizer Mittelland **; צרפתית **Plateau Suisse**) היא אחד משלושת אזורי הנוף העיקריים של שווייץ והיא חוצצת בין שני האחרים – האלפים השווייצרים  מדרום-מזרח והרי היורה מצפון-מערב. השפלה מכסה כ-30% משטחה של שווייץ, נופה שטוח עד גבעי, והיא שוכנת בגבהים של 400 עד 700 מטר. השפלה היא האזור המיושב ביותר בשווייץ ושוכנות בה כל הערים הגדולות במדינה. באזור זה ממוקמים גם המרכזים הכלכליים, התעשייתיים והתחבורתיים של המדינה.

השפלה השווייצרית תחומה באופן ברור ממערב על ידי הרי היורה, אך בצידה הדרומי והמזרחי מתרוממים הרי האלפים בהדרגה יחסית, וקו הגבול אינו ברור לחלוטין. מקובל שזה עובר בסביבות קו הגובה של 1,500 מטר, והאזורים ההרריים יחסית, כמו בקנטון פריבור ובקנטון אפנצל משויכים לשפלה למרות שהם חלק מהרי הפרה-אלפים. בקצה הצפון-מזרחי של השפלה משתרע אגם קונסטנץ והריין תוחם אותה מצפון, ובצידה הדרום-מערבי היא תחומה באגם ז'נבה. עם זאת, גבולות אלה הם מדיניים בעיקרם, ומבחינה גאוגרפית השפלה ממשיכה אל תחומי צרפת בדרום-מערבה ואל גרמניה ואל אוסטריה בצפונה ובצפון-מזרחה. אורכה של השפלה השווייצרית בתחומי שווייץ הוא כ-300 ק"מ, ורוחבה הולך וגדל בהדרגה מכ-30 ק"מ סמוך לז'נבה בדרום-מערבה, ועד לכ-70 ק"מ ליד אגם קונסטנץ בצידה הצפון-מזרחי.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שווייץ: גאוגרפיה
זאדיג

**זאדיג או הגורל** (בצרפתית: **Zadig, ou La Destinée**) הוא ספר פרי עטו של הפילוסוף וולטר. הספר הכתוב כנובלה היסטורית דן בשאלה האם צדיק וטוב לו רשע ורע לו?

זאדיג, גיבור הסיפור, אשר שמו נגזר מהמילה העברית "צדיק", הוא אדם חכם, ישר ובעל מידות טובות, אשר חי בבבל בעת העתיקה, ונקלע להרפתקאות שונות בשל אהבתו לנערה בשם שמיר. בדומה ליצירתו הנודעת קנדיד, וולטר השתמש בעלילת הספר כדי למתוח ביקורת חריפה על התרחשויות היסטוריות בתקופתו. וולטר מבטא בנובלה רעיונות ברוח הקלאסיציזם של צרפת במאה ה-18 ויוצא כנגד תחלואים חברתיים כגון ריבוד מעמדי, דת מאורגנת ושחיתות שלטונית.

## דמויות
* זאדיג - גיבור הסיפור, פילוסוף בבלי
* שמיר - אהבתו של זאדיג
* אורקאן - מתחרהו של זאדיג על אהבתו שמיר ואחיין של שר בבלי
* אזורה - אהבתו השנייה של זאדיג
* מובדאר - מלך בבל
* אסטארטה - מלכת בבל, אהבתו האחרונה של זאדיג
* סתוק - סוחר מצרי, ומעבידו של זאדיג בזמן עבדותו
* אלמונה - אלמנה
* ג'סראד - מלאך המתחזה לפילוסוף ולנזיר

## תרגומים לעברית
* **זאדיג, או, הגורל**, תרגם מנשה לווין, הוצאת הקבוץ השומר הצעיר מרחביה, 127 עמודים, 1945. יצא שוב בהוצאת ספריית פועלים בשנת 1991.
* **צדיק, או הגורל**, תרגם אהרן ראובני, הוצאת משרד הביטחון תל אביב, 126 עמודים, 1974.
* **צדיק, או, הגורל**, תרגם אהרן ראובני, בתוך הספר לילות לבנים מאת פיודור דוסטויבסקי, הוצאת משרד הביטחון, 1982

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:ספרי שנות ה-1750
קטגוריה:ספרי משרד הביטחון – ההוצאה לאור
קטגוריה:ספרי וולטר
תיאטרון פומפיוס

ממוזער|250px|איור של חזית המבנה
**תיאטרון פומפיוס** (בלטינית: **Theatrum Pompeium** - "תיאטרום פומפיום"; באיטלקית: **Teatro di Pompeo** - "תיאטרו די פומפיו") הוא שמו של מבנה תיאטרון רומי שהוקם בשנת 55 לפנה"ס בשדה מרס שברומא העתיקה, והיה אחד התיאטראות הגדולים ביותר שנבנו בעת העתיקה. מבנה זה היה תיאטרון האבן הראשון שנבנה ברומא העתיקה (המבנים הקודמים היו עשויים עץ). המבנה הוקם על ידי גנאיוס פומפיוס מגנוס על מנת לצבור תמיכה ציבורית במהלך כהונתו השנייה כקונסול.

## מבנה התיאטרון
תיאטרון פומפיוס נבנה באופן שונה מאשר התיאטראות היוונים שנבנו עד אותה עת. בעוד שהתיאטראות היוונים נבנו על צלע גבעה, על מנת להשתמש בשיפוע הטבעי של הגבעה, התיאטרון נבנה כמבנה מעגלי על יסודות של בטון, כאשר מסדרונות מקושתים יצרו את הבסיס למושבים שעליהם.

בתיאטרון הוצגו מחזות דרמטיים ואירועים מוזיקליים, אירועי הקראה ספרותיים, וכן שימש התיאטרון כאתר עצרות.

בסמוך לתיאטרון היה גן ציבורי גדול, וכן אולם הצגת יצירות אמנות פסלים, וכן מקדש לאלה ונוס.

בסמוך לתיאטרון ניצבו ארבעה מקדשים מוקדמים יותר (שרידיהם מצויים כיום בלארגו די טורה ארג'נטינה).

המבנה שופץ מספר פעמים מאז הקמתו, ועד הריסתו בשנת 1455. בשלהי ימי הביניים וראשית תקופת הרנסאנס שימש המבנה כ"מחצבה" ואבניו נלקחו על מנת לבנות את ארמונות עשירי רומא.

## הרצחו של יוליוס קיסר
[שמאל|ממוזער|250px|[מותו של יוליוס קיסר (קמוצ'יני)|מותו של יוליוס קיסר, ציור מאת וינצ'נזו קמוצ'יני]]
הסנאט הרומאי נהג להיפגש בקוריה שבחלקו האחורי של התיאטרון. במיקום זה, ב-15 במרץ (אידו של מרץ) בשנת 44 לפנה"ס נרצח יוליוס קיסר. כיום מיקום הרצח המדויק נמצא מתחת לכביש, באזור כיכר ארגנטינה.

Sacred area in Largo di Torre Argentina-.jpg|לארגו די טורה ארג'נטינה ובה הקוריה ליד עץ האורן שבמרכז התמונה.


## חפירות ארכאולוגיות
מאז שלהי ימי הביניים והרנסאנס נבזזו אבני התיאטרון ועמודיו לשימושים משניים ברחבי רומא. נותרו שרידי המרתפים של המבנה, ואלה כוסו עם השנים בעפר, או הפכו ליסודות הבתים שנבנו באתר התיאטרון.

החל מאמצע המאה ה-18 התגלו שרידים של המבנה בשימושים משניים ברחבי רומא, והחל חיפוש אחר המבנה המקורי.

לואיג'י קאנינה חקר את מיקומו של התיאטרון, וניסה לתאר את המבנה על סמך הממצאים שהתגלו. ויקטואר באלטאר הצרפתי עשה מספר חפירות ארכאולוגית באזור התיאטרון, וגילה את שרידי הבמה.

בשנת 1865 במהלך חפירת יסודות לבניין חדש, התגלה מקדש ונוס ויקטריקס. המקדשים הסמוכים לתיאטרון התגלו בחפירות שנעשו ביוזמת השלטון הפשיסטי, בשנות ה-30 של המאה ה-20.

רק בשנת 1997 נערכה חפירה ארכאולוגית יסודית בראשות הארכיאולגים ריצ'רד ביצ'האם וג'יימס פאקר מאוניברסיטת ווריק.

## האתר כיום
125px|שמאל|ממוזער|מיקום האתר ביחס למיבנים המצויום בו כיום

האתר בו היה התיאטרון, משמש כיום כאזור מגורים צפוף, ואולם, על אף הרס התיאטרון ובניית מבני מגורים במקומו, ניתן עדיין לראות את מבנה התיאטרון במבט אווירי על מיקום הרחובות - המבנים נבנו על יסודות התיאטרון ומרתפיו, ובשל צורתו המעגלית, הרחובות שסביבו, עד ימינו, הם בעלי צורה מעגלית, וכך גם חלק מהמבנים.

## קישורים חיצוניים

* שיחזור של מבנה התיאטרון ומיקומו
* שחזור ואיורים של התיאטרון, ותיאור חלקיו השונים
* סמיואל בול פלאטנר, '''מילון טופוגרפי של רומא העתיקה''' - תיאור התיאטרון
* מארק א. טמיליני, '''הפוליטיקה של פומפיוס, והקמת התיאטרון'''
* תמונות ומידע על ממצאים שהתגלו בכיכר ארגנטינה

## הערות שוליים

פומפיוס
הודיה גורדוני

**הודיה גורדוני** (שם מדעי: *Hoodia gordonii*) הוא צמח סוקולנטי חסר עלים ממשפחת ההרדופיים, בעל שימושים רפואיים. תפוצתו הטבעית היא בדרום אפריקה ונמיביה. לפרחים ריח אופייני של בשר מקולקל והם מואבקים בעיקר על ידי זבובים.

## שימוש רפואי
המקומיים בדרום אפריקה משתמשים לעיתים בהודיה, לצורך טיפול בבעיות עיכול וזיהומים קלים. אמנם, השימוש שזכה לפרסום הרב הוא לצורך דיכוי התיאבון במסעות ציד ארוכים במדבר קלהארי.

בשנת 1977, המועצה למחקר מדעי ותעשייתי של דרום אפריקה (CSIR), הצליח לבודד את המרכיב בהודיה, P57, שהתגלה כאחראי להשפעה של דיכוי תיאבון. הפטנט נרשם בשנת 1996, וחברת התרופות הבריטית Phytopharm חברה לחברת פייזר במטרה לנסות ולסנטז תרופה לדיכוי תיאבון על בסיס הרכיב. בעקבות קשיים בפיתוח ותופעות לוואי, פייזר שחררה את זכויותיה על הפטנט בשנת 2002. באותה שנה, ה-CSIR, הכירה רשמית בזכויות שבט הסאן על הפטנט ואישרו להם אחוזים מהרווח על כל מוצר עתידי. הצמח עצמו מוגן ונדרש אישור מיוחד כדי ללקטו.

אחד המוצרים המתהדרים ביכולת דיכוי תיאבון והורדת משקל בזכות רכיבי הודיה הוא Anatrim. שיווק המוצר נעשה בצורות אגרסיביות ולעיתים לא חוקיות כגון ספאם.

### מחקר מדעי
עד כה, לא התפרסמו שום ראיות מדעיות המעידות כי הודיה משפיעה על דיכוי התיאבון אצל בני אדם. לכן, הבטיחות והיעילות של ההודיה כתוסף מזון נחשבים ללא מוכחים.

פורסם מחקר אחד שנעשה על בעלי חיים, בו רכיב p-57 של ההודיה הוזרק ישירות למוחם של עכברים. עורך המחקר כתב כי הכבד מפרק את החומר בקלות רבה, כך שכתוסף אולי תידרש כמות גדולה שלו כדי לעורר השפעה כלשהי.

ד"ר ריצ'רד גולפרב, טוען כי ביצע מחקר ראשוני של השפעת ההודיה על שבעה נחקרים, ומצא אותה לאפקטיבית. הניסוי הקטן, מומן על ידי יצרן הודיה ותוצאותיו לא פורסמו לביקורת עמיתים. מידע שכזה לא יכול להוות ראייה מדעית ליעילות ההודיה כתוסף מזון.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:הרדופיים
קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:סוקולנטים
אופני מסלול

שמאל|ממוזער|250px|אופני מסלול
**אופני מסלול** הם אופניים שנועדו לרכיבה בוולודרום, שהוא אולם ספורט המיועד למטרה זו.
אופני מסלול משמשים למספר תחרויות: קביעת שיא השעה, מרוצי מדיסון, מרוצי קיירין ומרוצי ספרינט .
## מבנה
אופני המסלול מזכירים מבחינה חיצונית אופני כביש (למעשה, הם עיצוב של אופני פיקסי), אך על מנת למלא את ייעודם נערכו בהם מספר שינויים: הם חסרי בלמים, ובעלי הילוך אחד בלבד. השלדה קלת משקל וקשיחה מאוד, כיוון שעליה לעמוד בעומסים החזקים שמפעילים עליה הרוכבים, ומאידך היא אינה סופגת זעזועים כלל. מכיוון שהרכיבה מתבצעת רק באולם ואין חשש לתקרים, הצמיגים צרים מאוד ומנופחים בלחצים גבוהים מאלו של אופני כביש רגילים. האיגוד הבינלאומי לאופניים קבע מידות ומשקלים ספציפיים לאופני מסלול.

בכל שנה נערכת אליפות העולם באופני מסלול, בחסות האיגוד הבינלאומי לאופניים. הוולודרום הראשונה בישראל נחנך במרץ2018, וציפוי לפתוח במאי 2019. תחום אופני המסלול חדש בישראל, ולכן תחום אופני המסלול איננו מפותח.

שמאל|ממוזער|250px|וולודרום בסידני, אוסטרליה

## קישורים חיצוניים

* עידן טופר, וולודרום- לעלות על המסלול, באתר גרופי.

## הערות שוליים

קטגוריה:כלי רכב דו-גלגליים
מסלול
גשם, קיטור ומהירות: מסילת הרכבת המערבית הגדולה

"**גשם, קיטור ומהירות: מסילת הרכבת המערבית הגדולה**" (באנגלית: **Rain, Steam and Speed - The Great Western Railway**) הוא ציור שמן על בד מעשה ידי הצייר האנגלי ויליאם טרנר. 

תאריך ציור היצירה אינו ודאי, אולם הציור הוצג בשנת 1844 בתערוכה באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון ועל כן צויר לכל המאוחר בשנה זו. הציור מתאר רכבת מחברת הרכבת המערבית הגדולה (GWR), שקישרה בין היתר בין בריסטול ללונדון. 
 
טרנר, כצייר רומנטיקן, מפגיש בציור בין הסמל הטכנולוגי של תקופתו לבין הטבע הגדול והעצום. הוא מתאר את פסי הרכבת ועליהם הרכבת עצמה כחוצים את השממה. הם מתוארים בפרספקטיבה, בהסטה לכיוון הצופה, אולם הנוף שממנו מגיחה הרכבת הוא מטושטש וערפילי. 

## קישורים חיצוניים

* גשם, קיטור ומהירות, באתר הגלריה הלאומית, לונדון

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:אוספי הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:ציורים רומנטיים
קטגוריה:ויליאם טרנר (צייר)
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:מים באמנות
קטגוריה:רכבות באמנות
קטגוריה:גשם באמנות
אודי מנבר

**אודי מנבר** (נולד בקריית חיים, חיפה) הוא מדען מחשבים ישראלי.

## ביוגרפיה
מנבר סיים תואר ראשון ב-1975 ותואר שני ב-1978, שניהם במתמטיקה מהטכניון בחיפה. הוא קיבל תואר שני נוסף ב-1981, ודוקטורט במדעי המחשב ב-1982 מאוניברסיטת וושינגטון.

מנבר היה פרופסור באוניברסיטת אריזונה וכתב מספר מאמרים כשעבד שם. הוא כתב את "Introduction to Algorithms -- A Creative Approach" (בתרגום חופשי: "מבוא לאלגוריתמים -- גישה יצירתית"), ספר על אלגוריתמים.

ב-1998 מונה למדען ראשי ביאהו!.

ב-2002, הצטרף מנבר לאמזון, שם עבד בתפקיד "מנהל האלגוריתמים" וסגן הנשיא. לאחר מכן מונה למנכ"ל של חברת בת של אמזון, A9.com, ועמד מאחורי פיתוח של מנוע חיפוש. הוא הגיש פטנט בשמה של אמזון.

החל מה-8 בפברואר 2006, הוא מכהן כאחד מסגני הנשיא של גוגל והאחראי על התחום ההנדסי. החל מאוקטובר 2010 הוא גם האחראי על כל מוצרי החיפוש של גוגל.

בדצמבר 2007 היה מנבר זה שהכריז על הפיתוח של "Knol", מאגר המאמרים של גוגל. הפרויקט נסגר ב-2012.

ב-2015 עזב את גוגל לטובת המכונים הלאומיים לבריאות. ב-2018 הצטרף לחברת הביטוח הרפואי אנת'ם.

## לקריאה נוספת
* בראד סטון, **החנות שיש בה הכל: ג'ף בזוס ועלייתה של אמזון**, מטר - הוצאה לאור, 2014. עמ' 186–195

## קישורים חיצוניים

* הדף האישי של אודי מנבר
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:עובדי גוגל
קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריזונה
קטגוריה:מדענים ראשיים בתעשייה