open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
הודיה בונן-אלק

**הודיה בונן-אלק** (נולדה בשנת 1987) היא סופרת ישראלית.

## חייה
בונן-אלק גדלה בעיר נהריה, בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בספרות בהתמחות בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת חיפה, תלמידת מחקר בחוג לספרות עברית והשוואתית שבאוניברסיטת חיפה.

## ספריה
בונן-אלק כתבה את ספרה הראשון, "כח 12", בגיל 18 בשיתוף עם אבי רט. הספר יצא בהוצאת ידיעות אחרונות וזכה בפרס "ספר הזהב" לשנת 2011 של התאחדות הוצאות הספרים בישראל, לציון מכירת 20,000 עותקים. שנה לאחר הם המשיכו בשיתוף הפעולה עם ספר לבני נוער, "שלם יותר מלב שבור".

במהלך השנים האחרונות היא מעבירה סדנאות כתיבה יוצרת לילדים מצטיינים. הילדים בסדנאות עובדים לאורך השנה על ספר משלהם ובסופה מוציאים אותו לאור.

ספרה השלישי, "שבועיים בכפר", נכתב לאחר מעברה מן העיר למושב בעמק יזרעאל.

## חיים אישיים
נשואה ואם לארבע בנות. מתגוררת במושב שדה יעקב שבעמק יזרעאל.

## קישורים חיצוניים
* הודיה-בונן-אלק, אתר סימניה
* שלם יותר מלב שבור, אתר עברית
* כח 12, צומת ספרים
* 
* שבועיים בכפר באתר נוריתה

קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1987
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:שדה יעקב: אישים
המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014)

250px|ממוזער|הפארק האולימפי בסוצ'י
**משחקי החורף הפאראלימפיים 2014** הם המשחקים הפאראלימפיים ה-11 שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 7 במרץ ל-16 במרץ 2014 בעיר סוצ'י שברוסיה.

במשחקים הפאראלימפיים השתתפו  550 ספורטאים מ-45 מדינות, שהתחרו ביניהם בחמישה מקצועות: סקי אלפיני, הוקי מזחלות, ביאתלון, סקי למרחקים וקרלינג בכיסאות גלגלים.

המשלחת הרוסית זכתה במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 30 מדליות זהב. בנוסף לכך, היא זכתה ב-28 מדליות כסף וב-22 מדליות ארד ובסך הכל 80 מדליות, כמות המדליות הרבה ביותר.

## טבלת המדליות

## ראו גם
*אולימפיאדת סוצ'י (2014)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:2014 בספורט
2014
קטגוריה:אולימפיאדת סוצ'י (2014)
סוצ'י
קטגוריה:סוצ'י: תחרויות ספורט
קטגוריה:2014 ברוסיה
אלישע אפריאט

רבי **רחמים אלישע אפריאט** (ה'תר"ה, 1845 (בערך), צפרו, מרוקו - ט"ו בשבט ה'תרפ"ט, 26 בינואר 1929, ירושלים) היה רב ודיין, מחכמי יהדות מרוקו ובסוף ימיו בירושלים.

## ביוגרפיה
נולד בסביבות שנת ה'תר"ה לרב יהושע אהרן, בעיר צפרו הסמוכה לפאס במרוקו. הוא נקרא עם לידתו בשם "רחמים אלישע", אך רק שמו השני היה בשימוש בקרב מכיריו. כבר בצעירותו התפרסם כצדיק ופרוש, ודבק בו התואר המליצי "קדיש דרבנן", במשמעות של חכם קדוש, ובשמו נקשרו גם סיפורי נסים ונפלאות.

במפנה המאות ה-19 וה-20 כיהן כדיין בבית דינו של הרב שלום אזולאי בצפרו, לצד הרבנים: ישמ"ח עובדיה, ורפאל עמרם מאמאן. חתימתו מופיעה על כרוזים ותקנות שונות יחד עם חבריו.

בחודש סיוון ה'תרפ"ב (קיץ 1922), עלה לארץ ישראל בראש קהילתו, חמישים ושלוש משפחות. יהודי אמיד בשם מרדכי צבע תמך בו כלכלית ובעזרתו התאפשרה עלייתו של הרב אפריאט לארץ ישראל.

הוא נפטר בט"ו בשבט ה'תרפ"ט, 26 בינואר 1929 בירושלים, והוא כבן 83. קברו בבית הקברות בהר הזיתים לצד קברו של מטיבו מרדכי צבע.

## לקריאה נוספת
* דוד עובדיה, **קהלת צפרו** ח"ד, ירושלים, תשמ"ה. עמ' עח-עט.

## קישורים חיצוניים
* עמוד הנצחה באתר קהילת צפרו

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
אפריאט
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1845
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1929
קלונה

**קלונה** (באנגלית: **Kelowna**) היא עיר בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. קלונה שוכנת על הגדה המזרחית של אגם אוקנגן בעמק אוקנגן, בדרום-מזרח קולומביה הבריטית. בעיר מתגוררים 117,312 תושבים (נכון ל-2011), ובמטרופולין שלה מתגוררים 179,839 תושבים (נכון ל-2011).

## היסטוריה
הראשון שהתיישב באזור קלונה היה הנזיר הצרפתי הקתולי שארל פנדוזי (Charles Pandosy) ב-1859. הוא קרא למקום ל'אנס או סבלה (L'anse au sable), שם שמשמעותו היא "מפרץ החולות", והוא מתייחס לחוף החולי של אגם אוקנגן.

קלונה עצמה נוסדה ב-4 במאי 1905. משמעות השם בשפת אוקנגן המקומית היא "דב גריזלי".

## כלכלה
בתור העיר הגדולה ביותר בעמק אוקנגן המתויר, כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על תיירות. בעיר ובסביבתה יש גם תעשיית ייצור יין ענפה.

## חינוך
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם מכללת אוקנגן וקמפוס אוקנגן של אוניברסיטת בריטיש קולומביה.

## תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קלונה, הנמצא במרחק של כ-11 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר.

העיר מקושרת לגדה המערבית של אגם אוקנגן על ידי גשר ויליאם ר. בנט.

## ערים תאומות
*  
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:קולומביה הבריטית: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1879
דורית שביט

[250px|ממוזער|דורית שביט בפגישה עם [מאוריסיו מאקרי, ראש עיריית בואנוס איירס]]
**דורית שביט** (נולדה ב-13 במרץ 1949) היא דיפלומטית ישראלית בדימוס. כיהנה כשגרירת ישראל בארגנטינה.

## ביוגרפיה
שביט נולדה בירושלים להורים שעלו מגרמניה, רעיה ואמנון אלון (קרוזו). בגיל חמש עברה עם משפחתה לשכונת מעוז אביב בתל אביב. היא למדה בתיכון חדש והייתה חניכה בתנועת השומר הצעיר.

שירתה בצה"ל ביחידה 8200. ב-1973 סיימה תואר ראשון בספרות ערבית ולימודי האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1988 סיימה תואר שני בלימודי נצרות באוניברסיטה העברית.

ב-1974 החלה לעבוד במשרד החוץ, ושימשה חוקרת במרכז למחקר מדיני. ב-1977 עברה לחטיבה המדינית במשרד החוץ. ב-1983 מונתה לסגנית הקונסול הכללי במיאמי. ב-1989 מונתה ליועצת מדינית בשגרירות ישראל בקהיר שבמצרים, ב-1992 מונתה לראש מחלקת המזרח התיכון 1 במרכז למחקר מדיני. ב-1994 מונתה לקונסול כללי בסן פאולו שבברזיל. ב-1999 מונתה לראש מרכז מצב (מרכז השליטה וחדר החירום של משרד החוץ). כמו כן שימשה לאחראית על קידום מעמד הנשים במשרד החוץ עד 2005. בשנים 2001 עד 2003 עמדה בראש חטיבת המזרח התיכון במרכז למחקר מדיני. ב-2003 מונתה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף אמריקה הלטינית והקריביים.

ב-2011 מונתה לשגרירת ישראל בארגנטינה, תפקיד בו כיהנה עד צאתה לגמלאות ב-2016. במקביל שימשה שגרירה לא תושבת בפרגוואי עד פתיחת השגרירות הישראלית במדינה ב-2015.

שביט התאלמנה מבעלה הראשון ב-2003. היא נשואה בשנית ואם לארבעה ילדים.

## לקריאה נוספת
* דורית שביט, **דיפלומט בחצאית**, הוצאת ספרי צמרת, 2018

## קישורים חיצוניים

* דורית שביט באתר שגרירות ישראל בארגנטינה
* 
* ענת סורקיס, מודיעין וספר: "דיפלומט בחצאית" מאת דורית שביט, מבט מל"מ, גיליון 85, דצמבר 2019, עמוד 59
* ענת סורקיס, דיפלומטיה נשית בשירות המדינה, IsraelDefense, 21.8.2020

קטגוריה:שגרירות ישראל
קטגוריה:שגרירי ישראל בארגנטינה
קטגוריה:עובדות משרד החוץ
קטגוריה:שגרירי ישראל בפרגוואי
קטגוריה:בוגרות תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1949
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
הקרב ברחוב קייבל

250px|ממוזער|שמאל|ארגון מתרסים על ידי תושבי המקום

**הקרב ברחוב קייבל** (באנגלית: **Battle of Cable Street**) התחולל ב-4 באוקטובר 1936, כאשר סיכלו תושבי האיסט אנד של לונדון קיום מצעד של איגוד הפשיסטים הבריטי בראשותו של אוסוואלד מוסלי, שגובה על ידי שוטרי משטרת המטרופולין של לונדון. מוסלי וכנופיית "החולצות השחורות" שלו ביקשו לקיים מצעד דרך השכונות היהודיות הצפופות של מזרח לונדון (בפרט שכונת סטפני) במטרה להטיל טרור וקיבלו לכך אישור ואף ליווי משטרתי. מול כ-3,000 צועדים המגובים ב-2,000 שוטרים התבצרו מאחורי מתרסים קבוצות מאורגנות של כוחות אנטי-פשיסטיים, בהם יהודים (שהמרו את פי ועד שליחי הקהילות, שדרש מהיהודים להישאר ספונים בבתיהם), אנשי המפלגה הקומוניסטית של בריטניה, סוציאליסטים אנשי מפלגת הלייבור העצמאית, אנרכיסטים ואירים-קתולים. המפגינים האנטי-פשיסטים, תושבי האזור, מנו כ-100,000 איש. סיסמתם הייתה "They shall not pass" ("הם לא יעברו!", תרגום הביטוי בספרדית "no pasaran", סיסמת הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד). במהומות האלימות שהתחוללו עקב ההתנגשות, תקפו המתבצרים את הצועדים ואת השוטרים שהגנו עליהם במקלות, והשליכו עליהם אבנים, שברי ריהוט ואשפה שהכינו מבעוד מועד. קבוצת מפגינים יהודים אף שפכו חביות של גולות, שגרמו לנפילת סוסי המשטרה ולפציעתם ולפציעת השוטרים. בסופו של היום נפצעו כ-175 איש בהם נשים וילדים וכ-150 מפגינים אנטי-פשיסטים נעצרו על ידי המשטרה. המצעד הפשיסטי נעצר והפשיסטים נפוצו לכל עבר. בעקבות הקרב התפרסם "חוק הסדר הציבורי (1936)" - Public Order Act, שאסר לבישת מדים פוליטיים בציבור ותרם להתמוססות תנועתו של מוסלי.

## קישורים חיצוניים

* המיתוס של רחוב קייבל, אתר History Today
* על הקרב במלאת 70 שנה, אתר BBC
* עדות משתתף בקרב
* , סרט דוקומנטרי (כ-9 דק')
* , סרט דוקומנטרי (כ-40 דק')
* לרגל יובל 76 שנים לקרב
* גלריית תמונות מהקרב

קטגוריה:לונדון: היסטוריה
קטגוריה:פשיזם בבריטניה
קטגוריה:מהומות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אנטישמיות
קטגוריה:1936
שלמה פיוטרקובסקי (איש עסקים)

**שלמה פיוטרקובסקי** (נולד ביוני 1948) הוא איש עסקים ובנקאי ישראלי.

## חייו
פיוטרקובסקי נולד בשנת 1948. אביו היה ניצול שואה יליד פולין ואמו נולדה באלכסנדריה. בילדותו גדל באזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב ולאחר מכן עברה המשפחה לחולון. פיוטרקובסקי התגייס לחיל הרגלים ונפצע במלחמת ששת הימים. עם סיום המלחמה עבר קורס קצינים ושירת כקצין ביטחון שדה. לאחר שחרורו למד כלכלה באוניברסיטת תל אביב.

פיוטרקובסקי נשוי ולו ארבעה ילדים.

## קריירה
בשנת 1971 במהלך לימודיו, החל לעבוד בבנק לאומי במחלקת הביקורת הפנימית. הוא התקדם בתפקידים שונים במחלקה והשלים לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1987 נשלח על ידי מנכ"ל בנק לאומי ארנסט יפת להשתלמות בצרפת בבית הספר אינסיאד למנהל עסקים. עם חזרתו מונה לסגן מנהל מחלקת שלוחות חו"ל באגף עסקי החוץ של הבנק. באפריל 1987 מונה למנהל חטיבת הכספים ובמרץ 1988 קודם לדרגת סמנכ"ל. בתחילת 1989 קיבל אחריות גם על תיאום המערך המנהלתי של הבנק. בשנת 1990 מונה פיוטרקובסקי לתפקיד המשנה למנכ"ל הבנק.

למרות שנחשב כמועמד מוביל לתפקיד המנכ"ל הבא של בנק לאומי החליט פיוטרקובסקי להענות להצעה שקיבל מיגאל ארנון ששימש כיו"ר הבנק הבינלאומי, ולהתמנות בשנת 1991 לתפקיד המנכ"ל.

בתקופת כהונתו כמנכ"ל הבנק הבינלאומי התפתחו עסקי הבנק והתרחבו באופן משמעותי. פיוטרקובסקי הוביל מדיניות אגרסיבית של גיוס לקוחות והענקת אשראי מעבר לחלקו היחסי של הבנק במערכת הבנקאית. בנוסף לכך הוביל מספר יוזמות חדשניות בענף הבנקאות כגון הקמת חברת כרטיסי אשראי חדשה בשם "אלפא קארד", פריסת "קיוסקים" לביצוע פעולות בנקאיות ללא צורך בפתיחת חשבון, והכנסת בעלי השליטה בבנק, משפחת ספרא, כמשקיעים בחברת הסלולר סלקום.

בתקופת כהונתו נחשב פיוטרקובסקי לשכיר המתוגמל ביותר במשק וחבילות השכר שלו הפכו לדוגמה וחיקוי עבור מנהלי הבנקים המתחרים.

בשנת 2001 עבר פיוטרקובסקי לתפקיד יו"ר הבנק והחליף את יגאל ארנון. במקומו של פיוטרקובסקי כמנכ"ל התמנה דוד גרנות. עם העברת השליטה בבנק הבינלאומי לקבוצת בינו-ליברמן פרש פיוטרקובסקי גם מתפקיד היו"ר.

לאחר פרישתו מהבנק הוביל מספר יוזמות עסקיות ובראשן היוזמה להקמת בנק אינטרנטי אשר לא הבשילו לכדי מימוש.

## סכסוך המניות
בשנת 2005 התגלע סכסוך בין פיוטרקובסקי ויגאל ארנון שהיו בעבר ידידים קרובים, בנוגע לבעלות על מניות בחברת סלקום. המדובר ב-2% ממניות החברה שנרכשו מן האחים ספרא בשנת 1994 ואשר עלותן אז עמדה על כ-20 אלף דולר בלבד. ארנון טען כי 1% ממניות החברה בשווי נוכחי של עשרות מיליוני שקלים, שהוחזקו אצל פיוטרקובסקי שייכות לו וכן כל הדיווידנדים בגינן שחולקו במשך השנים. לטענת ארנון הן נמסרו לפיוטרקובסקי כנאמן בתוקף חברותם עקב סכסוך הגירושין שלו. פיוטרקובסקי הכחיש את הדברים וטען כי המניות שייכות לו והוא אף שילם עבורן.

ארנון הגיש תביעה נגד פיוטרקובסקי להשבת המניות ולאחר משפט ממושך ומתוקשר קבע בית המשפט המחוזי בת"א במרץ 2009 כי המניות שייכות לארנון ועל פיוטרקובסקי להשיבן לבעלותו. ערעורים שהוגשו על ידי שני הצדדים נמשכו על ידיהם בהמלצת בית המשפט בדצמבר 2011. אולם בכך לא הגיע הסכסוך אל סיומו, שכן הצדדים נחלקו לגבי היקף ההצמדה והריבית על הסכומים המושבים וההתדיינות בנושא זה בערכאות השונות נמשכה עד שנת 2019.

## קישורים חיצוניים
*פרופיל באתר ויינט
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מנהלי הבנק הבינלאומי
קטגוריה:יושבי ראש הבנק הבינלאומי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
M50 אונטוס

**M50** או בכינויו **M50 אונטוס** הוא תותח מתנייע אשר יוצר בארצות הברית בין השנים 1955-1957. לתותח שישה תול"רים M40, שנועדו לירי רציף ומהיר על מטרות בודדות במטרה להבטיח פגיעה. לאחר שצבא ארצות הברית איבד עניין בפרויקט הוא נבחן בכמה קרבות מלחמת וייטנאם על ידי המארינס ודווח כיעיל ביותר. ייצורו חודש במספרים גדולים יותר והוא השתתף בקונפליקט עד סיומו.
## פיתוח
בראשית הפיתוח, הM50 היה אמור להיות משחית טנקים המסוגל להיות מוצנח על ידי מטוס תובלה. 
הM50 היה צריך להיות עם מנוע GMC, מנוע זהה למשאיות הצבאיות של ארצות הברית באותה עת. בסופו של דבר חברת אליס צ'אלמרס קיבלה את החוזה לתחילת הייצור, היא קיבלה אישור לייצור 297 יחידות.
תחילה, אליס צ'אלמרס בנתה אב טיפוס פשוט, הוא היה על בסיס הM56 סקורפיון והיה לו צריח מפלדה עם שתי זרועות שבכול אחת מהן 3 תותחים, בגרסאות הראשונות הצריח היה מסוגל להסתובב עד 15 מעלות בלבד.
אב הטיפוס השני הכיל מערכת מתלים משוכללת יותר, זחלים טובים יותר וצריח המסתובב עד 40 מעלות, אך עם כול השכלולים החדשניים הוא יכל לשאת אך ורק 18 פגזים בגלל השטח המוגבל שבתוכו. 
כטנק, היו לו מספר בעיות, המרכזיות שבהן היו שכדאי לטעון את התותחים הצוות צריך לצאת מהטנק עצמו וגכן מספר הפגזים היה נמוך לקרב (18 סך הכול). 
אמנם הצבא ביטל את הזמנת, אך המארינס היה כול כך נואש לכלי נגד טנקים שהצבא אישר הזמנת 297 כלים. הייצור נמשך משנת 1955 עד שנת 1957, המארינס קיבלו את הכלי הראשון שלהם ב-31 באוקטובר 1956.

## תיאור
כטנק שעוצב כמשחית טנקים, התברר שהשריון שלו, בדומה לM113 היה חסין נגד נשק קל אך פגיע ביותר לרימון או מוקש. כתוצאה מכך M50 רבים מוקמו בעמדות ממוגנות.
רוב הלוחמים ששירתו בכלים אלו אהבו את הכלי, והמפקדים שיבחו אותו. 

התותח היה קל יחסית, מה שאפשר לו להיכנס למקומות שכלים אחרים נתקעו בהם.
מדי פעם גרמו לפחד אצל האויב בגלל כמות התותחים שעליו. באחת מן המשימות במלחמת וייטנאם הוא היה הכלי היחיד שהצליח לעבור גשר פונטון, ולכן המארינס ראו בו ככלי שימושי ויעיל ביותר.
יחידות הM50 הפסיקו לפעול במאי 1969. חלק מהכלים פעלו זמן קצר ואחר כך שימשו בעיקר לחלקי חילוף. רובם הפכו לגרוטאות. בחלק קטן של הכלים, השלדה נמכרה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:תותחים מתנייעים אמריקאיים
קטגוריה:משחיתי טנקים אמריקאיים
מדן (עיר)

**מדן** () היא עיר הבירה של מחוז צפון סומטרה באינדונזיה. העיר ממוקמת על חופו של מצר מלאקה ונחשבת למרכזו הפיננסי של האי סומטרה, ולאחת מארבע הערים המרכזיות של אינדונזיה, לצד ג'קרטה, סורבאיה ומקאסאר. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.435 מיליון תושבים, ובכך היא העיר המאוכלסת ביותר על האי סומטרה, העיר הגדולה ביותר באינדונזיה מחוץ לאי ג'אווה והחמישית במדינה כולה (אחרי ג'קרטה, סורביה, בקאסי ובאנדונג). משמעות שמה באינדונזית: "ככר / מקום מפגש".

## היסטוריה
ב-1 ביולי 1590 מדן נוסדה ככפר בשם קמפונג מדן על ידי גורו פטימפוס סמבירינג פלאווי (Guru Patimpus Sembiring Pelawi).

בתחילת המאה ה-17 סולטנות אצ'ה השתלטה על אזור מדן והקימה בו ממלכת חסות בשם דלי (Deli), אשר בהמשך הפכה להיות סולטנות דלי. בירת הממלכה הועברה בין ערים שונות ובשלב מסוים בהמשך המאה ה-17 גם מדן הייתה הבירה. ארמון השלטאן, ISTANA MAIMUN, "ארמון בן המזל", נבנה על ידי ההולנדים החל משנת 1886, כשקבל השלטאן אז את חסות ההולנדים.

בסוף המאה ה-19, כשהולנד השתלטה על שטחי אינדונזיה של היום, מדן חזרה להיות מרכז האזור. היא התפתחה עד שזכתה לכינוי "פריז של סומטרה".

כשאינדונזיה קיבלה את עצמאותה ב-1949 היא הייתה תחילה פדרציה של מדינות, ומדן נבחרה להיות בירת מדינת מזרח סומטרה. לאחר שב-1950 אינדונזיה פסקה להיות פדרציה, מדן הפכה להיות בירת מחוז צפון סומטרה.

## חינוך
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת צפון סומטרה, אוניברסיטת המדינה של מדן והאוניברסיטה המתודיסטית של אינדונזיה.

## תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קואלנמו שנפתח ב-2013 והחליף את נמל התעופה הבינלאומי פולוניה. הנמל נמצא במרחק של 39 קילומטרים מהעיר והוא מציע טיסות ליעדים בתוך אינדונזיה ובשאר חלקי אסיה.
## ערים תאומות
* 
* 
*  
* 
* 

## גאוגרפיה
### אקלים

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אינדונזיה: ערים
קטגוריה:סומטרה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
M59 (נגמ"ש)

**נגמ"ש M59** הוא נגמ"ש אמריקאי שיוצר בארצות הברית בין 1953 ועד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא החליף את הנגמ"ש M75 בגלל 3 יתרונות מרכזיים: הוא קטן יותר, זול יותר ואמפיבי.
כ-6,300 יחידות יוצרו עד שפסק יצורו. הוא הוחלף על ידי ה-M113.

## פיתוח
תחילת פיתוחו של ה-M59 החל בשנת 1951 על ידי Machinery and Chemical Corporation (FMC), תחילה יוצרו מספר אבות טיפוס. אב הטיפוס הטוב מביניהם, שנראה הכי מבטיח היה ה-T59 שנבחר להמשך פיתוח ויצור בסופו של דבר. במאי 1953 הצבא נתן אישור ל-FMC להתחיל בייצור.
כדי לשמור על עלותו הנמוכה, בניגוד לרוב הנגמש"ים האמריקיים, לא היה לו מנוע אחד אלא שני מנועים עוצמתיים של משאיות, כל אחד בצד אחר של גוף הנגמ"ש.
מערכת האנרגיה הלא אמינה והשריון החלש יחסית, בהשוואה עם ה-M75, היו הבעיות העיקריות.

## תיאור
ה-M59 הוא בעל גוף פלדה מותך בעובי שני החל מ-0.95 ס"מ עד ל-2.49 ס"מ.
ה-M59 בנוי מתא אחד גדול, כשמקדימה בשמאל יושב הנהג ומימינו יושב המפקד, הנהג מצויד בפריסקופ עם ראיית לילה המבוססת על אינפרא אדום, המפקד מצויד בכיפה ובמצויד ב-12.7 מ"מ נאט"ו (0.5 אינץ').
מאוחרי המפקד והנהג נמצאים שני ספסלים המחוברים לגוף הנגמ"ש המסוגלים להחזיק כ-10 לוחמים.
ה-M59 עוצב ונועד להיות אמפיבי, כאשר הוא נכנס למים, ישנם אטמי גובי על כול הפתחים כדי למנוע כניסת מים, המהירות של ה-M59 במים היא 6.9 קמ"ש.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:נגמ"שים אמריקאיים
פיוטרקובסקי

**פיוטרקובסקי** הוא: שם משפחה, הנגזר משמה של העיר פיוטרקוב טריבונלסקי בפולין.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה פולניים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
המשחקים הפאראלימפיים ונקובר (2010)

**משחקי החורף הפאראלימפיים 2010** הם המשחקים הפאראלימפיים ה-10 שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 12 במרץ ל-21 במרץ 2010 בעיר ונקובר שבקנדה.

במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 506 ספורטאים מ-44 מדינות, שהתחרו ביניהם בחמישה מקצועות: סקי אלפיני, הוקי מזחלות, ביאתלון, סקי למרחקים וקרלינג בכיסאות גלגלים.

המשלחת הגרמנית זכתה במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 13 מדליות זהב. בנוסף לכך, היא זכתה ב-5 מדליות כסף וב-6 מדליות ארד ובסך הכל 24 מדליות.

## טבלת המדליות

## ראו גם
*אולימפיאדת ונקובר (2010)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:2010 בספורט
2010
קטגוריה:ונקובר: ספורט
ונקובר
קטגוריה:אולימפיאדת ונקובר (2010)
קטגוריה:2010 בקנדה
מרשל פולין

150px|ממוזער|שמאל|דרגת כתף של מרשל פולין
**מרשל פולין** (בפולנית: **Marszałek Polski**) היא דרגת הקצונה הבכירה ביותר בכוחות המזוינים של פולין. 

הדרגה נקבעה ב-19 במרץ 1920 בהחלטתו האישית של יוזף פילסודסקי שגם היה למרשל פולין הראשון. במשך כל שנות קיומה הוענקה הדרגה שש פעמים בלבד. בשנת 1981 הציעה הנהגת המפלגה הקומוניסטית של פולין להעניק את דרגת מרשל פולין לוויצ'ך ירוזלסקי. הוא סירב, באומרו כי: "מרשלים פיקדו על צבאות במלחמה ואני במהלך המלחמה הייתי בסך הכל מפקד מחלקה ".

## מרשלים פולנים
150px|ממוזער|שמאל|מדי מרשל פולין (העתק המדים של קונסטנטין רוקוסובסקי) 

## קישורים חיצוניים

*
*
קטגוריה:פולין: צבא וביטחון
קטגוריה:דרגות צבאיות
גביע דייוויס 1979

**[[גביע דייוויס]] 1979** הייתה התחרות ה-68 במניין מאז ייסוד התחרות.

לתחרות נרשמו 53 נבחרות. החל משנת 1979 נבחרת דרום אפריקה לא השתתפה בתחרויות וזה היה המצב עד לשנת 1992.

הנבחרות חולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". הקבוצה המנצחת במשחקים בין ראשי הבתים הייתה מקבלת את הגביע. שיטת משחקים זו פעלה עד לשנת 1980.

המשחק על התואר התקיים בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת איטליה שהפסידה בתוצאה של 0:5. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-26 בסך הכל.

## משחקי פלייאוף
### בית אמריקה
הבית כלל 13 קבוצות. לאחר המשחקים המוקדמים, החלו משחקי רבע הגמר. משתתפי גמר הבית בשנה הקודמת קיבלה זכות לעבור ישירות לרבע הגמר.

### בית אירופה
הבית כלל 29 קבוצות כולל איראן, מצרים, ניגריה, מרוקו וישראל. לאור מספר גדול של הקבוצות  הבית פוצל ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. משתתפי גמר תת-הבית בשנה הקודמת לא השתתפות במשחקים המוקדמים.

#### תת הבית א'

#### תת הבית ב'

### בית המזרח
בית המזרח כלל 10 קבוצות כולל אוסטרליה וניו זילנד. לאחר המשחקים המוקדמים החלו משחקים על ראשות הבית. משתתפי גמר הבית בשנה הקודמת קיבלו זכות לעבור ישירות לרבע הגמר.

### משחקים בין מנצחי הבתים
משחקי חצי הגמר נערכו במהלך אוקטובר 1979 ומשחק הגמר בדצמבר.

## ישראל בגביע דייוויס
ישראל הוגרלה לבית אירופה ב'. במשחק הראשון היא זכתה בניצחון טכני על ניגריה. בהמשך היא שיחקה נגד גרמניה המערבית.

## קישורים חיצוניים

* אתר התחרות

קטגוריה:תחרויות טניס ב-1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
1979
ישראל שבתי שצ'יפנסקי

הרב **ישראל שבתי שצ'יפנסקי** (או: **שיפנסקי**; באנגלית: **Israel Schepansky**; תרפ"ד, 1924, ורשה – כ"ד בטבת תש"ס, 2 בינואר 2000) היה חוקר תורני, מהדיר ספרות הראשונים, חבר האנציקלופדיה התלמודית ועורך כתב העת "אור המזרח" של תנועת המזרחי בארצות הברית.

## ביוגרפיה
נולד בוורשה לאלחנן שצ'יפנסקי, למד בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, אצל רבי ברוך דב ליבוביץ. שרד את השואה, ולאחר תום המלחמה הגיע לארצות הברית והשתקע בניו יורק. בה חי ופעל עד פטירתו. למד באוניברסיטת ישיבה אצל אברהם יצחק איגוס ומאיר שמחה פלדבלום, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה על עבודתו על ר' אפרים מקלעה חמאד (1971). הוא פרסם מספר ספרים חשובים מדברי הראשונים, ובחקר המנהגים בישראל והתפתחותם. כמו גם עשרות רבות של מאמרים, בכתבי עת תורניים, כמו "הדרום" ו"אור המזרח" שאותו ערך במשך עשרות שנים (תשכ"ח–תשנ"ט). בשנות המלחמה נגרם לו מום בידו הימנית שלא אפשר לו לאחוז בה עט, בשל כך אימן את ידו השמאלית לכתיבה, וכל מאמריו וספריו נכתבו תוך מאמץ רב בידו השמאלית.

בנו, הרב ראובן שיפנסקי, מחבר "בכורי ראובן", הוא חתנו של הרב שמואל בירנבוים, ומכהן כר"מ בישיבת מיר בארצות הברית.

## מספריו
* **ארץ ישראל בספרות התשובות**: ענייני ארץ-ישראל הלכה ואגדה, הנמצאים בספרות התשובות מימי הגאונים עד היום הזה, בתוספת מראי-מקומות הערות וביאורים. ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ז-תשל"ט
* **לוח השואה של יהדות פולין**. ניו יורק, תשל"ד
* **פירושים פסקים ותשובות** של רבינו אפרים תלמיד חבר של הרי"ף. בצירוף מבוא מקיף ותולדות חייו, הערות וביאורים. ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ו
* **התקנות בישראל**: חיבור מקיף על התקנות שנתקנו בישראל על ידי נביאים, סופרים, נשיאים, סנהדראות, תנאים, אמוראים, גאונים, ראשונים ואחרונים. 4 כרכים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשנ"א-תשנ"ג
* **שארית ישראל**: בענייני הלכה, אגדה והשקפה... דרשות... הספדים... הערות בספרי גדולי הדורות, ברוקלין: הוצאת המחבר, תשנ"ז
* קונטרס **מעמק הבכא**: ... ממאורעות חיי בשנות השואה, נספח לספרו "שארית ישראל"

## לקריאה נוספת
* הרב יהודה דוד בלייך, "שארית ישראל ומורשת ישראל: לדמותו של הגר"י שציפנסקי זצ"ל", **[[אור המזרח]]** מט [ג-ד] (ניסן תשס"ד), עמ' 11 ואילך
* הרב טוביה פרשל, "השתתפותו של הרב ישראל שציפנסקי זצ"ל ב'אנציקלופדיה התלמודית'", **אור המזרח** נ [ג-ד] (ניסן תשס"ה), עמ' 191 ואילך

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:יהודים שהיגרו מפולין לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת בית יצחק-קמניץ
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:עורכי כתבי עת תורניים
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה התלמודית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
צווייג

**צווייג** (בגרמנית: **Zweig**) הוא שם משפחה, שמשמעותו היא "ענף". 

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קשר סבתא

ממוזער|קשר סבתא
[ממוזער|[שרוך נעל|שרוכי נעליים הקשורים בקשרי שרוכים המבוססים על קשר סבתא (משמאל) וקשר שטוח (מימין); הקשר המבוסס על קשר שטוח הוא עמיד יותר למטרה זו.]]
**קשר סבתא** (באנגלית: **Granny knot**) הוא קשר פשוט המשמש לקשירת חבל סביב חפץ.

## מקור השם
המונח "קשר סבתא" מופיע לראשונה בכתובים באמצע המאה ה-19, ומקורו בשל שימושו הרב בשימוש יומיומי בעבודות הבית, שבוצעו על ידי נשים. לפי סברה אחרת מדובר בתרגום שגוי של המונח granny (מתורגם לרוב כ"סבתא"), שמשמעו דווקא "granary" - "שקי דגנים", והכוונה לכך שהקשר שימש לקשירת שקי דגנים.

## תיאור
קשר סבתא הוא קשר פשוט. הוא אינו יכול לשמש לקשירת משקל כבד לנשיאת חפץ, מאחר שהקשר יכול להחליק מהחפץ ולגרום לנפילת הגוף הקשור. מאידך, בעת משיכה חזקה הקשר מתהדק וקשה לפתוח אותו. 

הקשר מבוצע על ידי שימת חלקו השמאלי של החבל על חלקו הימני, והחלקת החלק השמאלי מתחת לימני ליצירת לולאה סביבו.

## ראו גם
* סוגי קשרים
* קשר בוהן

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:קשרים
שק (מארז)

[ממוזער|250px|[מחסן ובו מערום של שקים המכילים קפה]]
[250px|ממוזער|שמאל|כתה של [עליית הנוער בעיינות  ב-1948 - שקי חול מדפנים את הקיר]]
**שק** הוא מארז גמיש בעל צורה מלבנית העשוי יוטה, פוליפרופילן, נייר או חומר אחר, והמשמש לאחסון והובלה של חומרים יבשים.

גודל השקים נקבע על-פי שיקולי המשתמש, ובדרך כלל אינו מוסדר ברגולציה. בתיקון לפקודת המלט, שאושר בכנסת בדצמבר 2013, נקבע בפקודה החיוב, של מי שמייצר מלט או משווקו באריזות, לארוז את המלט גם בשקים שמשקלם אינו עולה על 25 קילוגרם. בהצעת התיקון נטען כי התיקון בא להקל על פועלי הבניין, שנאלצו להרים שקי מלט במשקל הנפוץ, 50 קילוגרם, אך על פי הערכה התיקון נועד לשמור על ריכוזיות בענף המלט בישראל להקשות על תחרות, משום שהמקובל בעולם הוא שקים במשקל 50 קילוגרם.

## שימושים
* אחסון והובלת מזון יבש כקטניות, קמח, פסטה, תבלינים.
* אחסון והובלת חומרי בניה כמלט, חצץ, חול
* ביהדות, לבישת שק היא מנהג של אבל
* הגנה מפני שיטפונות (על ידי שקי חול)
* הגנה מפני ירי ורסיסים.

## גלריה

Moroccan Grains (4257201940).jpg|שקים בשוק במרוקו, מכילים דגנים וקטניות
Wheat sacks in a Portland, Oregon warehouse (3718620966).jpg|שקי חיטה במחסן באורגון שבארצות הברית
Een aantal bedoeienen betrokken bij het beladen van een taxi. Daarachter een zwa, Bestanddeelnr 255-3459.jpg|משאית עמוסה שקים. באר שבע, 1960


## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שינוע
קטגוריה:אריזה
אבלנשורוס

**אבלנשורוס** (שם מדעי: *Avalanchurus*) הוא סוג של טרילוביטים שחיו בתקופת הסילור שבעידן הפלאוזואיקון באמריקה הצפונית. 

## מינים
נכון ל-2023 התגלו בסוג חמישה מינים:
* *A. dakon*
* *A. garfunkeli* (על שמו של ארט גרפונקל)
* *A. lennoni* (על שמו של ג'ון לנון)
* *A. simoni* (על שמו של פול סיימון)
* *A. starri* (על שמו של רינגו סטאר)

## קישורים חיצוניים

* ''Avalanchurus'' במאגר הפלאוביולוגי.

קטגוריה:טרילוביטים
קטגוריה:בעלי חיים הקרויים על שם מפורסמים
קטגוריה:קנדה: מאובנים
קטגוריה:בעלי חיים שחיו בסילור באמריקה הצפונית
קשר שתיקה

**קשר שתיקה** הוא מונח המתאר תופעה תרבותית, במסגרתה קבוצה של אנשים, בעלי אופי דומה (בין בשל מקום מגוריהם, מקצועם, דתם או לאומם), במסגרת מוסכמה תרבותית, אינם מזכירים או דנים בנושא מסוים.

קשר השתיקה נוצר בעקבות המוסכמה, ולא בעקבות החלטה מפורשת של אותה קבוצה; או מחשש לחרם חברתי, רדיפה פוליטית או חרם דתי. קשר השתיקה הוא לרוב תוצאה של לחץ חברתי. הוא שונה מטאבו, מכיוון שהוא נוצר בהקשרים חברתיים ופוליטיים צרים יותר, והם בדרך כלל אינם חלים על התרבות או החברה כולה. השימוש במונח מצביע על חוסר יושרה, פחדנות, או העדפת קבוצה חברתית אחת על אחרת. 

דוגמה לקשר שתיקה הוא האומרטה בקרב הפשע המאורגן (המאפיה) בדרום איטליה.

## ראו גם
* צנזורה פנימית
* חרם חברתי

## קישורים חיצוניים
* קשר שתיקה בחברה הישראלית , באתר "בושה"
* חברת הכנסת מרשה פרידמן, **[http://www.lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=3114 קשר השתיקה]**, באתר מט"ח

קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:סוציולוגיה
מאסטרקארד

**MasterCard Incorporated** או **MasterCard Worldwide** הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי לשירותים פיננסיים שמתבסס במדינת ניו יורק. מרכז השירותים הבינלאומיים של התאגיד יושב במדינת אוהיו.

עסקיו העיקריים של התאגיד הם סליקת כרטיסי תשלום הנושאים את המותג ומונפקים על ידי בנקים ותאגידי אשראי מקומיים.

התאגיד הפך לחברה ציבורית בשנת 2006, אז הונפק בבורסה של ניו יורק (NYSE), ולפני כן היה קואופרטיב של מעל ל-25,000 ארגונים פיננסיים שונים אשר הנפיקו את כרטיסיו.

תאגיד מאסטרקארד, אשר נודע במקור בשמות Interbank ו-Master Charge הוקם על ידי מספר בנקים במדינת קליפורניה במטרה לייצר תחרות לתאגיד VISA בבעלות Bank of America.

## היסטוריה
הבנקים שעמדו מאחורי הקמת מאסטרקארד היו הבנקים: United California Bank (מוזג לבסוף ל-Wells Fargo), Wells Fargo, Crocker National Bank (אשר מוזג גם הוא לתוך Wells Fargo), ו-Bank of California (אשר מוזג מאז ל-Union Bank of California).

בשנת 1966, קבוצת הבנקים הזו הקימה את ה-Interbank Card Association (ICA). בעזרת Marine Midland Bank מניו יורק, (היום HSBC Bank USA), התאחדו להקמת "Master Charge: The Interbank Card".

בשנת 1968 חתם התאגיד עם Eurocard האירופאי, מה שנתן לתאגיד דריסת רגל בשוק האירופאי, ול-Eurocard באמריקאי. מערכת סליקת כרטיסי התשלום הבריטית Access הצטרפה לאיחוד שני התאגידים בשנת 1972.

ב-1979, שונה שם התאגיד ל-"**MasterCard**", השם המשמש אותו עד היום. בתחילת שנות ה-90, קנה מאסטרקארד את Access הבריטית, ומותג זה נזנח. בשנת 2002, מוזג התאגיד עם Europay International SA, תאגיד סליקת כרטיסי תשלום אירופאי גדול נוסף.

בשנת 2010, הרחיבה מאסטרקארד את עיסוקיה לתחום המסחר האלקטרוני באמצעות קניית DataCash, חברה בריטית לניהול תשלומים, ולזיהוי תרמיות אשראי.

בשנת 2012, הכריזה מאסטרקארד על התרחבות מערכת הסליקה הסלולרית שלה לשווקים במזרח התיכון. ב-2021 החלה להציע בישראל סליקה באמצעות אפליקציה.

בשנת 2014 הקימה מאסטרקארד חברה-בת מקומית בישראל.

במרץ 2022 בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה הודיעה מאסטרקארד על הפסקת פעילותה ברוסיה. בדצמבר 2021 רכשה החברה את דינמיק אילד ממקדונלד'ס. בספטמבר 2024 רכשה החברה את חברת הסייבר Recorded Future תמורת 2.65 מיליארד דולר.

## קישורים חיצוניים

* 

* מאסטראקרד, ברשת החברתית אינסטגרם

## הערות שוליים

קטגוריה:חברות כרטיס אשראי
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
באצ'קי פטרובאץ

**בָּאצְ'קִי פֶּטְרוֹבָאץ** (בסרבית קירילית: ** Бачки Петровац**, בסרבית בכתב לטיני: **Bački Petrovac**, בהונגרית: **Petrőc**) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.

## היסטוריה
התיעוד הראשון בכתובים לשם פטרובאץ הוא מהמאה ה-13 והתייחס לכנסייה ששכנה במקום עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1541 נכבשה באצ'קה על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה.

במהלך המאה ה-18 התיישבו במקום תושבים ממוצא סלובקי ומאז מהווים רוב באוכלוסיית היישוב. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה.

באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה באצ'קי פטרובאץ בשטחי סרביה.

## הקהילה היהודית
בעיירה התקיימה קהילה יהודית אורתודוקסית החל מסוף המאה ה-18. ב-1880 מנתה הקהילה 159 נפשות ונכללו בה גם מספר מועט של משפחות יהודיות שהתגוררו בכפר קוּלְפִּין . ב-1876 הוקם בית עלמין לקהילה וב-1905 בית הכנסת.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 100 נפשות. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה הועבר לחזקת הונגריה. במרץ 1944, לאחר פלישת הגרמנים להונגריה הוחל בהשמדה שיטתית של יהדות הונגריה. במאי הובלו מרבית בני הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ ושם נרצחו.

ב-1962 נהרס מבנה בית הכנסת בעיירה.

## ילידי המקום
* **[[שמואל ראדו]]**, (במקור **שלמה רוטפלד** בהונגרית: **Radó Sámuel**; באצ'קי פטרובאץ, 7 בפברואר 1857 – בודפשט, 18 ביולי 1919) היה סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי. אשתו הייתה קורנליה הירש, בתו של ליפוט הירש, מנכ"ל חברת דפוס ומו"ל.

## לקריאה נוספת
*פטרוץ, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 318. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

## קישורים חיצוניים

* 
* Aleksandra Terzić ,Željko Bjeljac, The extermination of jewish population and heritage in BAČKA region of ap vojvodina-serbia 
* יהדות באצ'קה, באתר יד ושם

## הערות שוליים

באצ'קי פטרובאץ
באצ'קי פטרובאץ
ז'אקוב

**ז'קוב** (Jacob) הוא ההיגוי הצרפתי לשם יעקב. 

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים
קטגוריה:שמות משפחה המבוססים על השם יעקב
קטגוריה:שמות פרטיים צרפתיים
אייק: הספירה לאחור

**אייק: הספירה לאחור** (באנגלית: *Ike: Countdown to D-Day*) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי שנעשה עבור ערוץ A&E בשנת 2004, הסרט בוים על ידי רוברט הרמון ונכתב על ידי ליונל צ'טוינד.
הסרט מתמקד בדמותו של הגנרל האמריקאי דווייט אייזנהאואר (המגולם על ידי טום סלק), אשר ידוע בכינויו "אייק".

הסרט מתאר את הקשיים בקבלת ההחלטות שקדמו ליום הפלישה. בסרט עצמו מושם דגש כיצד אופי האנשים בתפקידי המפתח משפיע על קבלת ההחלטות. בין אנשי המפתח ניתן למנות את: עומר בראדלי - לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית (משוחק על ידי ג'יימס רימר), ג'ורג' פטון - לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית (משוחק על ידי ג'רלד מקראניי), ברנרד לו מונטגומרי - גנרל בצבא הבריטי (משוחק על ידי ברוס פיליפס) ושארל דה גול - גנרל בצבא צרפת החופשית (משוחק על ידי ג'ורג' שבטסוב).

בסרט עצמו אין סצנות אקשן ועיקרו מתמקד בעבודה שהתרחשה במפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית בימים שקדמו לפלישה. ישנה התמקדות בהחלטות שהתקבלו על ידי איזנהאואר והלחצים שהופעלו עליו באופן אישי. כמו כן ישנו דגש על יחסיו עם מספר אישים ביניהם ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל (משוחק על ידי איאן מון).
הסרט עצמו צולם כולו בניו זילנד כאשר הדמויות הבריטיות שוחקו על ידי ניו זילנדים והדמויות האמריקאיות שוחקו על ידי אמריקאים.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי טלוויזיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי המערכה בנורמנדי
קטגוריה:הנצחת דווייט אייזנהאואר
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:A&E: תוכן מקור
אוניברסיטת גאלדט

ממוזער
**אוניברסיטת גאלדט** (באנגלית: **Gallaudet University**) היא אוניברסיטה פרטית הממוקמת בוושינגטון די. סי.. האוניברסיטה הוקמה ב-1864 והיא האוניברסיטה היחידה בעולם שתוכניות הלימודים והשירותים שלה מותאמים במיוחד לאוכלוסיית החרשים וכבדי השמיעה.

## היסטוריה
ב-1857 נוסד בעיר וושינגטון בית הספר "מכון קולומביה ללימוד חרשים-אילמים ועיוורים" (Columbia Institution for the Instruction of the Deaf and Dumb and the Blind). בתחילה למדו בו 12 חירשים ו-6 עיוורים. ב-1864 אישר הקונגרס של ארצות הברית הוספת קולג' שיכול לתת תארים אקדמאיים. האוניברסיטה נקראת על שם , מחלוצי החינוך לאנשים חירשים בארצות הברית.

שפות ההוראה הרשמיות באוניברסיטת גאלדט הן שפת הסימנים האמריקאית (ASL) ואנגלית כתובה. למרות שאין דרישות מיומנות ספציפיות ב-ASL לקבלה לתואר ראשון, תנאי הקבלה לתארים גבוהים יותר דורשים דרגות שונות של ידע בשפה.

ב-6 במרץ 1988 פרצה באוניברסיטת גאלדט הפגנת סטודנטים במחאה על החלטת חבר הנאמנים למנות מועמדת שומעת לתפקיד הנשיא השביעי של האוניברסיטה, למרות שהתמודדו על התפקיד גם המועמדים החרשים אירווינג קינג ג'ורדן והארווי קורסון. המחאה קיבלה כיסוי תקשורתי נרחב תחת השם "נשיא חירש עכשיו" (באנגלית: Deaf President Now (DPN)). הסטודנטים, בגיבוי בוגרים, צוות וסגל, חסמו את שערי הקמפוס, שרפו בובות והעניקו ראיונות לעיתונות. המחאה הסתיימה ב-13 במרץ 1988, לאחר שכל ארבע דרישות הסטודנטים נענו, כולל מינויו של אירווינג קינג ג'ורדן, לנשיא החירש הראשון של האוניברסיטה.

## סטודנטים וצוות הוראה
באוניברסיטה לומדים כ-1,572 סטודנטים, מתוכם כ-1,000 לתואר ראשון. האוניברסיטה מקבלת מדי שנה עד 5% סטודנטים שאינם חירשים או כבדי שמיעה. באוניברסיטה לומדים סטודנטים מכ-50 מדינות ברחבי העולם. באוניברסיטה מועסקים 890 עובדים (נכון ל-2014) מתוכם 461 הם חירשים או כבדי שמיעה. 230 הם חברי סגל או מורים. בנוסף ללימודים הגבוהים מפעילה האוניברסיטה בית ספר יסודי ובית ספר תיכון לאוכלוסיית החירשים.

ביזון, מועדון הספורט של אוניברסיטת גאלדט, הוא המועדון היחידי בארצות הברית בו המאמנים הם חרשים. במועדון מתאמנות קבוצות נשים וגברים במקצועות כדורסל, שחייה, כדורעף, אתלטיקה, ריצת שדה ועוד המייצגות את האוניברסיטה בתחרויות מול אוניברסיטאות אחרות.

הרקדן החירש הישראלי אמנון דמתי מוזמן בתכיפות ל"אוניברסיטת גאלדט" למופעים בינלאומיים ויצירת כוריוגרפיות.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* , עם כתוביות בעברית
## הערות שוליים

גאלדט
קטגוריה:לקויות שמיעה
גאלדט
*
בול פתח תקווה

[שמאל|ממוזער|200px|בול פתח תקווה, הבול העברי הראשון ב[ארץ ישראל]]
**בול פתח תקווה** הוא בול דואר עברי מתחילת המאה ה-20. הבול, שיש הרואים בו את הבול העברי הראשון, נוצר בעקבות יוזמה של יצחק גולדנהירש, ראש ועד המושבה של פתח תקווה ב-1909, לפתרון בעיות הדואר של תושבי המושבה.

בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 לא היה בארץ ישראל העות'מאנית שירות דואר מאורגן. ביפו היה דואר אוסטרי ודואר רוסי. יצחק גולדנהירש פנה לדואר האוסטרי והציע להם לפתוח סניף בפתח תקווה, אך הציג שלושה תנאים, יופק בול מיוחד לפתח תקווה, תהיה חותמת מיוחדת לפתח תקווה ומחצית מההכנסות מהבול של פתח תקווה יוזרמו לקופת ועד המושבה. בתמורה לקבלת תנאים אלה, תושבי פתח תקווה ישלחו את מכתביהם לחוץ לארץ באמצעות הדואר האוסטרי. האוסטרים הסכימו לתנאים והפיקו בול מיוחד לפתח תקווה, עם כיתוב עברי, במחיר 14 פארות.

בול פתח תקווה זכה לביקוש רב מצד אספני בולים מרחבי העולם וההכנסות ממכירתו הגיעו ל-1,400 פרנקים מזהב. הכנסות אלה לדואר האוסטרי ולוועד המושבה עוררו קנאה, שהובילה להלשנה לשלטונות העות'מאנים. בעקבות ההלשנה נעצר ב-1910 יצחק גולדנהירש, נאלץ לשלם שוחד ולהפסיק את מכירת הבולים.

סמל העיר פתח תקווה מבוסס על עיצוב הבול, וכולל את שלושת המוטיבים המרכזיים בו - מחרשה, שדות ועץ תפוזים.

## קישורים חיצוניים
* הבול
* סמל העיר פ"ת, הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני
* הבול העברי הראשון, הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני

## הערות שוליים

קטגוריה:פתח תקווה: היסטוריה
פתח תקווה
פונטיאנאק

**פונטיאנאק** (באינדונזית: **Pontianak**) היא בירת מחוז מערב קאלימנטן באינדונזיה. העיר שוכנת על גדות נהר , במרחק קצר מהחוף המערבי של האי בורנאו וכמעט בדיוק על קו המשווה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 658,685 תושבים, מה שהופך אותה לעיר החמישית בגודלה באי בורנאו (אחרי , , קוצ'ינג ו).

## היסטוריה
פונטיאנאק נוסדה ב-23 באוקטובר 1771 כדי להיות בירתה של  שהוקמה באותו זמן. ב-1778 ההולנדים כבשו את העיר כמו את יתר האזור.

ב-16 בספטמבר 1949 פונטיאנאק קיבלה מעמד של עיר.

## כלכלה
הכלכלה המקומית מתבססת על תעשייה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול מניהוט מצוי, בטטות, פרי-הג'ק, בננות ואננס, גידול מקנה ומסחר.

## חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן .

## תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי סופדיו, המציע טיסות לערים מרכזיות באינדונזיה וכן למספר ערים במדינות נוספות באזור כמו מלזיה.

## ערים תאומות
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אינדונזיה: ערים
קטגוריה:בורנאו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1771
קטגוריה:ים ג'אווה: ערי נמל
BMP-2

**BMP-2** (ר"ת של **Боевая Машина Пехоты**;בתירגום: "רכב קרבי של חיל הרגלים") הוא נגמ"ש לחימה אמפיבי ואופני מתוצרת ברית המועצות.

ה-BMP-2 פותח כמחליף ל-BMP-1 והוא נחשב לאחד מכלי הרכב הצבאיים הנמכרים בעולם. כיום משתמשות בו כ-31 מדינות. עיצובו המוצלח הביא לכך שהיה בייצור ברוסיה בין 1980 ל-2008.

## פיתוח
במלחמת יום הכיפורים שהייתה טבילת האש של נגמ"שי BMP-1, נפגעו נגמ"שי BMP-1 של צבאות ערב ממקלעי 12.7 מ"מ נאט"ו בצדדים ומאחור וכן מפגזי תול"ר 106 מ"מ צה"ליים. התותח (2A28 Grom) הציג אי דיוקים בתנאי שטח מעבר ל-500 מטר, וטילי הסאגר היו קשים להכוונה מעמדתם על הצריח. הצוותים הטכניים הסובייטים הוטסו לסוריה כדי לבחון כלים שעברו את הלחימה, ומתוך הלקחים והתובנות שנלמדו פותח מחליפו ה-BMP-2.

תחילה ברית המועצות הוציאה שיפור ל-BMP, ה-**BMP-1P **, שנועד לשמש כממלא מקום כדי לטפל בבעיות החשובות יותר שנתגלו בעיצוב הקיים. נוספו ל-BMP מדוכות עשן וטילי ה-9M14 מליוטקה הוחלפו בטילי ה-9M111 פאגוט בעלי הנחיה חצי אוטומטית., כל דגמי ה-BMP-1 שודרגו ל-BMP-1P בהדרגה במהלך שנות השמונים.

## עיצוב
באופן כללי ה-BMP-2 זהה ל-BMP-1. השינויים המשמעותיים היו:

*צריח חדש המופעל על ידי 2 אנשי צוות, מפקד ותותחן (בניגוד לצריח ה-BMP-1 שכלל איש צוות יחיד), והיה מאובזר בתותח אוטומטי 30 מ"מ 2A42 בעל קצב אש הניתן לבחירה (איטי : 200 פגזים לדקה או מהיר : 550 פגזים לדקה). בפועל נעשה שימוש בקצב האיטי בלבד שכן בקצב מהיר הצטברות הגזים בצריח עולה על יכולת המאווררים לפנותם. חסרון נוסף בתותח היה זמן הטעינה הארוך שלו בתחמושת, שאורך כשעתיים. הצריח נושא משגר לטילי 9M111 פאגוט או 9M113 קונקורס.

*מקום ל-7 לוחמים, לעומת 8 ב-BMP-1. שישה מתוכם יושבים גב אל גב בתא הלוחמים והשביעי מאחורי הנהג.
*שתי דלתות מאחור המקלות על כניסה ויציאה מהנגמ"ש.
*שריון משופר.
*ה BMP-2 כבד מעט מקודמו, אולם מנוע מחוזק מפצה על כך.

## היסטוריית שירות
בברית המועצות ה-BMP-2 היה בדרך כלל בשימוש ביחידות ממוכנות, ביחידה ממוכנת היה BMP אחד וביחידות שריון היו שני נגמ"שי BMP.

במדינות ברית ורשה ה-BMP-2 היה נפוץ. לדוגמה, במזרח גרמניה בכל יחידה ממוכנת היו שלושה BMP. פולין תכננה להחליף את כל ה-BMP-1 שלה ב-BMP-2 אך בגלל בעיות כספיות התכנון לא יצא לפועל.

**מערכות בהן היו BMP-2**
*2002-1975 - מלחמת האזרחים באנגולה
*1989-1979 - מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות)
*1988-1980 - מלחמת איראן–עיראק
*1993-1988 - מלחמת האזרחים של גאורגיה
*1992-1991 - מלחמת דרום אוסטיה (1991–1992)
*1993-1992 - מלחמת אבחזיה
*1994-1988 - מלחמת נגורנו קרבאך
*1989 - הסכסוך האוסטי-גאורגי
*1991-1990 - מלחמת המפרץ
*1997-1992 - מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן
*1994 - מלחמת האזרחים בתימן
*1996-1994 - מלחמת צ'צ'ניה הראשונה
*1998 - מלחמת אבחזיה (1998)
*1999 - מלחמת צ'צ'ניה השנייה
*2014-2001 מלחמת אפגניסטן (2001-2014)
*2003 - מלחמת המפרץ השנייה
*2008 - המלחמה בדרום אוסטיה
*2024-2011 - מלחמת האזרחים בסוריה
*2014 - עד היום - מלחמת האזרחים באוקראינה
*2022 - מלחמת אוקראינה–רוסיה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:כלי רכב אמפיביים
קטגוריה:נגמ"שים סובייטיים
קטגוריה:נגמ"שי לחימה
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1980
קטגוריה:רכבי סיור
מוזיאון הציירים הגדולים

[250px|ממוזער|שמאל|[המדונה הסיסטינית - רפאל 1512]]
**מוזיאון [[הציירים הגדולים]]** (בגרמנית: **Gemäldegalerie Alte Meister**) הוא מוזיאון לאמנות בעיר דרזדן, גרמניה. המוזיאון מציג כ-750 ציורים מן המאה ה-15 ועד המאה ה-18.

## היסטוריה
בשנת 1560 ייסד אוגוסט הראשון בדרזדן את "לשכת האומנות" של הנסיכים הבוחרים מסקסוניה. בתקופה זו, אספנות של ציורים הייתה חלק מאוספים כללים של אמנות, מדע ותחומי עניין אחרים של בעליהם. רק בתחילת המאה ה-18 החלו אוגוסט השני ובנו אוגוסט השלישי שהיה גם מלך פולין, באיסוף שיטתי של ציורים, ובמשך תקופה של כ-60 שנה הורחב האוסף באופן משמעותי. 

בשנת 1745 נרכשו 100 מן הציורים הטובים ביותר שהיו בבעלותו של דוכס מודנה וצורפו לאוסף.

בשנת 1747 הועבר האוסף מטירת דרזדן שבו אוחסן עד אז לבניין אורוות הנסיכים שהיה גדול מספיק על מנת לאפשר את אחסונן והצגתן של היצירות.

בתקופה זו התפרסם אוסף הציורים ברחבי אירופה והמשיך להתרחב באמצעות רכישת עבודות מרחבי היבשת כאשר המפורסמת מכולן הייתה הרכישה בשנת 1754, של המדונה הסיסטינית, יצירתו של רפאל משנת 1512.

בשנת 1838 הזמין פרידריך אוגוסט השני מסכסוניה את האדריכל גוטפריד סמפר, לתכנן משכן חדש וראוי לאוסף. האגף החדש של המוזיאון בארמון צווינגר נבנה בשנים 1847 ועד 1854 ובשנת 1855 נפתח "המוזיאון המלכותי החדש" בגלריית סמפר.

בתקופת מלחמת העולם השנייה היה המוזיאון סגור. יצירות האומנות נשמרו במקום בטוח אך המבנה עצמו ניזוק באופן קשה כתוצאה מההפצצה המאסיבית על העיר. לאחר המלחמה הוחרמו הציורים על ידי יחידות התגמול של הצבא האדום ונמצאו ציורים שהוחבאו על ידי הנאצים במכרות והם שוחזרו והועברו למוסקבה ולקייב ואוכסנו במוזיאון פושקין. בשנת 1955 הוחזרו 1,240 ציורים לדרזדן והוצגו בקומת הקרקע ההרוסה למחצה של גלריית סמפר.

תהליך הבנייה מחדש של המוזיאון הסתיים בשנת 1960 וגלריית הציירים הגדולים נפתחה מחדש. למרות ניסיונות השימור, התברר כי 206 ציורים נהרסו ו-507 ציורים אחרים נעלמו. במשך השנים אותרו חלק קטן מן הציורים האבודים אך כיום חסרים עדיין 450 מן האוסף המקורי.

## האוסף
כיום מוצגים במוזיאון 750 ציורים המהווים כ-40% מהאוסף. בין המוצגים יצירות מופת מתקופת הרנסאנס והבארוק פרי עבודתם של רפאל, טיציאן, רובנס, רמברנדט, ורמיר ואחרים. במוזיאון מוצג האוסף הגדול ביותר מעבודותיהם של לוקאס קראנאך האב ולוקאס קארנך הבן. 

קירות אולמות התצוגה של האוספים במוזיאון מובחנים ביניהם בצבעי רקע שונים עבור כל סגנון. אמנות איטלקית מוצגת על רקע ארגמני, אומנות הולנדית ופלמית על רקע ירוק ואומנות ספרדית וצרפתית על קירות ברקע אפור.

במוזיאון הציירים הגדולים מבקרים כ-500,000 איש מדי שנה. בסמוך אליו קיים "מוזיאון הציירים החדשים"  המציג אמנות מן המאה ה-19 וה-20.

## לקריאה נוספת
* (בגרמנית) Harald Marx: Gemäldegalerie Dresden – Führer Alte Meister. E. A. Seemann, Leipzig, 3. Aufl., 2006, 
* (בגרמנית) Fritz Löffler: Das alte Dresden – Geschichte seiner Bauten. 16th ed. Leipzig: Seemann, 2006,  

## קישורים חיצוניים

* 

ציירים
קטגוריה:דרזדן
ציירים
קיריל מוסקלנקו

**קיריל סמיונוביץ' מוסקלנקו** (ברוסית: **Кири́лл Семёнович Москале́нко**)  (11 במאי 1902 - 17 ביוני 1985), מרשל ברית המועצות, מצביא סובייטי במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה היה מפקד חיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות.

## ביוגרפיה
מוסקלנקו נולד ב-11 במאי 1902 בפוקרובסק (אז בפלך יקטרינוסלב של האימפריה הרוסית וכיום במחוז דונצק של אוקראינה), למשפחת איכר אוקראיני. בשנת 1920 התגייס מוסקלנקו לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. בשנת 1935 מונה למפקד חטיבת הטנקים ה-23, ובשנת 1936 מונה לקצין מטה בקורפוס הממוכן ה-45. בשנת 1939 מונה למפקד הארטילריה של דיוויזיית הרובאים ה-51, ולחם עמה במהלך מלחמת החורף.

במאי 1941 מונה מוסקלנקו למפקד חטיבת הנ"ט ה-1, ולחם עמה במהלך מבצע ברברוסה בגזרה הדרומית, ובכלל זה בקרב ברודי ובקרב קייב. לאחר מכן לחם עם חטיבתו בקרב על מוסקבה, ובפברואר 1942 מונה למפקד קורפוס הפרשים ה-6. במרץ 1942 מונה למפקד הארמייה ה-38, וביוני אותה שנה מונה למפקד ארמיית הטנקים הראשונה. באוגוסט 1942 מונה מוסקלנקו למפקד ארמיית המשמר הראשונה, ולחם עמה במבצע אורנוס ובמבצע סטורן קטן. באוקטובר 1942 מונה מוסקלנקו למפקד הארמייה ה-40, ולחם עמה בקרב חרקוב השלישי, בקרב קורסק ובקרב דנייפר. באוקטובר 1943 מונה שוב למפקד הארמייה ה-38, ולחם עמה במבצע דנייפר-קרפטי ובמבצע לבוב-סנדומייז'. לאחר מכן לחמה הארמייה שבפיקודו בקרבות בקרפטים, המוראביה, ובקרב על פראג.

לאחר המלחמה מילא מוסקלנקו תפקידים שונים, ובשנת 1953 מונה למפקד המחוז הצבאי מוסקבה. ב-25 ביולי 1953 שיתף מוסקלנקו פעולה עם חרושצ'וב וז'וקוב, והביאו למעצרו של לברנטי בריה ולהוצאתו להורג. כמחווה לסיועו בתפיסת השלטון, הועלה מוסקלנקו ב-11 במרץ 1955 לדרגת מרשל ברית המועצות. בשנת 1960 מונה מוסקלנקו למפקד חיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות, ובשנת 1962 מונה למפקח הכללי של משרד ההגנה. בשנת 1983 פרש מוסקלנקו לביתו, וב-17 ביוני 1985 מת בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מרשלים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מעוטרי עיטור סובורוב
קטגוריה:מעוטרי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מעוטרי עיטור קוטוזוב
קטגוריה:מעוטרי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מעוטרי עיטור בוגדן חמלניצקי
קטגוריה:מעוטרי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:אבירי הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מעוטרי צלב גרונוולד
קטגוריה:מעוטרי גיבור צ'כוסלובקיה
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה הצ'כוסלובקי
קטגוריה:מעוטרי אות האריה הלבן
קטגוריה:מעוטרי עיטור קלמנט גוטוולד
קטגוריה:מלחמת החורף: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב סטלינגרד
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב קורסק
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1902
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1985
בוגוינו

**בּוּגוֹיְנוֹ** (בבוסנית: **Bugojno**) היא עיר ורשות מקומית בבוסניה והרצגובינה השוכנת במחוז מרכז בוסניה אשר בפדרציה של בוסניה והרצגובינה, השוכנת 130 קילומטרים צפונית מערבית לבירה סרייבו.

## היסטוריה
היישוב נוסד ככל הנראה במהלך המאה ה-13 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1463 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית והעות'מאנים שלטו בשטח עד 1878, עת סופחה בוסניה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בוגוינו בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. העיר הועברה לחזקת שלטון הבובות של המדינה העצמאית של קרואטיה שנשלטה על ידי האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה בוגוינו בשטחי יוגוסלביה וב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה בשטחי בוסניה והרצגובינה.

## הקהילה היהודית
קהילה יהודית קטנה נוסדה בבוגוינו בשלהי המאה ה-19 על ידי מהגרים מסרייבו וטראווניק. ב-1908 הוקם בית עלמין במקום אשר שירת גם יישובים סמוכים: בטוֹמִיסְלָאבְגְרָאד (לשעבר דוּבְנוֹ), בקוּפְּרֶס ובדוֹנִי וָאקוּפ. המצבה המוקדמת ביותר בבית העלמין מתוארכת ל-1918 והקבורה האחרונה הייתה ב-1940.
לפי חלק מהמקורות בעיר לא היה בית כנסת ולפי מקורות אחרים הוקם כזה. המשפחות הגדולות בקהילה היו: שָֹלוֹם (salom), עטיאש, אלטרץ, גרוף ושפרונג.

ב-1931 נמנו בבוגוינו 46 יהודים. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור בוגוינו נכלל בשטח המדינה העצמאית של קרואטיה בשלטון האוסטאשה. בעידודו של ראש הכנסייה הקתולית המקומית, נעצרו בני הקהילה היהודית ביחד עם תושבים סרבים, הובלו על ידי אנשי האוסטאשה לכפר גְרָאצָ'אנִיצָה ונטבחו שם. ב-1947 התגוררו בבוגוינו 7 יהודים.

במהלך מלחמת בוסניה ניזוק קשות בית העלמין ומאז לא שוקם. נכון ל-2009 היה במצב תחזוקתי ירוד. הכיתוב על המצבות היה בעברית, בגרמנית ובסרבו-קרואטית.

## קישורים חיצוניים

* 
* רשימת נרצחים בשואה מהעיר בוגוינו, במאגר המידע של יד ושם

## הערות שוליים

בוגוינו
בוגוינו
עין מסלע

[ממוזער|עין אבו כלאב, [2019]]
**עין מסלע**, הקרוי גם **עין אל-כלב** או **עין אל כלאב**, מצוי בגוש עציון סמוך ליישוב אלון שבות ממערב. עין מסלע הוא מעין שכבה הנובע מתחת מדף של סלע גיר קשה, והמים הנובעים נאספים אל תוך בריכת אגירה החצובה בסלע. מי הבריכה העודפים זורמים אל תעלה חצובה בסלע לעבר המדרון. מסביב למעין גדלים שני עצי תאנה גדולים וקבוצת קנים.

בסביבת עין מסלע חורבה נטושה, וסביב המעיין הוצבו שולחנות פיקניק. מרחבת המעין יש תצפית טובה לכיוון מערב וצפון, אל עבר דרום הרי ירושלים, ביתר עילית וצור הדסה.

## גאולוגיה
עין מסלע מצוי בחלקו הצפוני של קמר הר חברון  שהמסלע שלו משתייך לחבורת יהודה מתצורת שורק. התצורה מתאפיינת בחילופים של שכבות גיר קשה מתקופת הקנומן-טורון ושכבות של חוואר צהבהב. החוואר הוא השכבה האטימה, האקווה (האקוויפר), ומעליה בוקעים מעיינות השכבה אל מדרונות ההרים.

## קישורים חיצוניים
*עין מסלע-עין אבו כלאב באתר נלך
מסלע
קטגוריה:אלון שבות