open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
משלחת האו"ם לאתיופיה ולאריתריאה

שמאל|ממוזער|250px|חיילי כוח האו"ם באזור
**כוח האו"ם באתיופיה ואריתריאה** (באנגלית: **United Nations Mission in Ethiopia and Eritrea**; ראשי תיבות: **UNMEE**) היה כוח שמירת שלום של האומות המאוחדות שפעל בין השנים 2000–2008 בקרן אפריקה הכוח הוקם לאחר מלחמת אתיופיה-אריתריאה שהתרחשה בין השנים 1998–2000 בין אתיופיה ואריתריאה. ביוני 2000 חתמו אתיופיה ואריתריאה  על הסכם הפסקת פעולות האיבה בעקבות שיחות קרבה בהובלת אלג'יריה וארגון האחדות האפריקנית. ביולי הקימה מועצת הביטחון את UNMEE כדי לקיים קשר עם הצדדים ולהקים מנגנון לאימות הפסקת האש. בספטמבר 2000 אישרה המועצה את UNMEE כגוף הפיקוח על הפסקת פעולות האיבה ובמטרה לסייע בהבטחת קיום התחייבויות הביטחון. מאז נשאר כוח זה באזור על מנת לסמן את הגבול בין שתי המדינות שהוחלט עליו בוועדת הגבולות לאחר המלחמה בין שתי המדינות, למרות ההתנגדות האתיופית לגבול זה. 

מרכזה של המשלחת היה בעיר אסמרה שבאריתריאה ובאדיס אבבה שבאתיופיה, עם כוח של 3,300 חיילים הנמצאים על הגבול. כ-1,500 חיילים מצבא הודו שירתו בכוח. בנוסף 200 אזרחים וכ-75 מתנדבים. אזור הגבול הוא מפורז המשתרע לאורך 25 קילומטרים מהצד האריתראי של הגבול. 

הגבול בין שתי המדינות עדיין מתוח ואלפי פליטים חיים בו במחנות וכמיליון ברחו מבתיהם. אריתריאה מגבילה את הסיור לאורך הגבול ומונעת מפיטרול של הליקופטרים באזור זה. החלטה 1640 של מועצת הביטחון של האו"ם מנובמבר 2005 החליטה על הסדרת הנושא מחדש אך זה לא ייושם. 

ב -30 ביולי 2008 סיימה מועצת הביטחון את המנדט של UNMEE. החלטת המועצה הגיעה בתגובה למגבלות קשות שהטילה אריתריאה על UNMEE, כמו גם ניתוק אספקת הדלק - מה שלא אפשר את המשך ביצוע משימות המנדט שלה, והגביר את הסכנות לבטיחות ולביטחון של אנשי האו"ם.

## קישורים חיצוניים
* 
* אתר האו"ם העוסק בכוח המשימה
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אתיופיה: התקופה הפדרלית
קטגוריה:אריתריאה: היסטוריה
קטגוריה:אריתריאה: פוליטיקה
קטגוריה:כוחות שמירת שלום של האומות המאוחדות
אמון הציבור (ארגון)

ארגון **אמון הציבור** הוא חברה לתועלת הציבור הפועלת לשיפור ההגינות העסקית בישראל.  תחומי הפעילות של הארגון הם זכויות הצרכן, שמירת הסביבה, והגנה על הפרטיות.

## אודות
הארגון הוקם ב-2006 על ידי גלית אבישי ויוסי ברג במטרה לשנות את כללי ההתנהגות של עסקים וגופים ציבוריים בישראל ולהנחיל תרבות כלכלית המבוססת על הוגנות שתועיל, לשיטתה, לציבור, ולעסקים כאחד.

הארגון פועל להנגיש לציבור, לעסקים ולמקבלי ההחלטות מידע מהימן, מקצועי, ברור ועדכני על ענפי פעילות שונים במשק ובכלל זה מידע על התנהלות עסקים בענפים אלה. תשתית המידע והכלים שמעמיד הארגון מסייע לציבור לפעול לשינוי במאזן הכוחות בינו לבין העסקים. בראש ובראשונה מבקש הארגון להשפיע דרך כוחות השוק, תוך קידום העיקרון הכלכלי כי כיבוד זכויות הצרכנים משתלמת לעסקים.

כדי להבטיח אמינות ועצמאות מרבית, הוקם הארגון תוך התאמה מבנית מיוחדת, על ידי הפרדת רשויות, בין מועצה ציבורית מתנדבת, האמונה על כללי ההגינות שהארגון מבקר באמצעותם את התנהלות העסקים, צוות עובדים המפעיל, בין היתר, את מוקד התלונות של הארגון, מחלקת מחקר, מחלקת בקרה על עסקים ומחלקה משפטית.

## פעילויות
החברה מפעילה מוקד תלונות על עסקים בישראל ומקיים בקרה על התנהלות של עסקים רבים.

הארגון מפרסם ניירות עמדה ומחקרים מטעמו אודות חסמי שוק ודפוסי ליקוי חוזרים בענפי פעילות שונים, תוך הצעה והמלצה לבתי העסק, מקבלי ההחלטות ולגורמי האכיפה כיצד לפעול כדי לתקן את הבעיות עליהן מצביע ארגון אמון הציבור.

הארגון מזהה כשלים ולקונות במדיניות ובחקיקה, ופועל לתיקונם, לרבות בדרך של ייזום הצעות חקיקה, פניה למקבלי החלטות, פניות לגורמי אכיפה ופיקוח, הפניית זרקור ציבורי ועוד. הארגון משתתף באופן פעיל בשיח הציבורי בתחומים כלכליים חברתיים, לרבות בוועדות כנסת, ועדות ממשלתיות ופורומים חוץ-פרלמנטרים, וממוצב כמומחה מול מקבלי ההחלטות בתחומים שונים.

הארגון עושה שימוש בכלים משפטיים, דוגמת עתירות לבג"ץ וכתיבת ניירות עמדה מול הרגולטורים; דרבון מערכת האכיפה לעסוק בתחומים בהם הנזק הציבורי הוא משמעותי בהיקפו, מתן חוות דעת מקצועיות בתחומים רלוונטיים ועוד. כך למשל הגיש הארגון עתירה נגד משרד הפנים בעניין אי החלת חובת המכרזים על תאגידים עירוניים ועתירה מנהלית נגד משרד הבריאות בעניין פרסום בדיקות תברואה במסעדות.

תו אמון הציבור הוא תו הניתן לבתי עסק ומוסדות שקיבלו על עצמם את כללי ארגון אמון הציבור בהענפיים הרלוונטיים, עברו הליך בדיקה ובקרה מול הארגון, וממשיכים להיות כפופים להליכי בקרה אלו. 

במקרה בו נודע לארגון אמון הציבור כי עסק הנושא את תו ארגון אמון הציבור מפר באופן שיטתי את הכללים, ואינו פועל לתיקון הליקויים, נוקט הארגון בהליכי שלילת תו, שכן משמעות הדבר היא שהעסק הפר את מחויבותו לכללי אמון הציבור.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:ישראל: חברות לתועלת הציבור
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2006
הכלה היהודייה

"**הכלה היהודייה**" (בהולנדית: **Het Joodse bruidje**) הוא כינויו של ציור שמן על בד מאת הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין, משנת 1666. הציור, שאורכו 166.5 ס"מ ורוחבו 121.5 ס"מ, מוצג כיום ב"רייקסמוזיאום" שבאמסטרדם, הולנד.

## שם הציור
הציור קיבל את שמו הנוכחי בתחילת המאה ה-19 על ידי אוצר אמנות הולנדי אשר זיהה את הדמויות המתוארות כיהודיות. זיהוי זה נעשה על סמך מנהג יהודי לפיו האב מעניק לבתו שרשרת ביום נישואיה. פרשנות זו אינה מקובלת כיום על ידי המחקר, אולם לא נמצאה פרשנות חלופית למתואר. בין הפרשנים השונים היו אשר ניסו לראות בדמויות את טיטוס, בנו של רמברנדט וכלתו, של המשורר ההולנדי מיגל דה בריוס (Miguel de Barrios) וכן דמויות השאובות מתיאורי התנ"ך, כגון אברהם ורבקה, בעז ורות. מבין פרשנויות דתיות אלו המקובלת ביותר היא זו הטוענת כי אלו הן דמויות יצחק ורבקה, המתוארות לפי  לאחר שרבקה עונדת את התכשיטים הרבים אותם יצחק העניק לה בפגישתם הראשונה. בין יצירותיו של רמברנדט אף קיים רישום בשם זה. 

## תיאור התמונה
הקומפוזיציה של הציור היא פשוטה באופן יחסי. קיימות עדויות כי רמברנדט תכנן מערך מורכב יותר, אולם חתימתו בשוליו השמאליים של הבד מעידה כי גודלו של הבד דומה, כנראה, לגודלו המקורי. ברקע קיימים מרמזים לחלל גדול, אולם הוא אינו ברור ומשמש בעיקר להדגשת שתי הדמויות. האישה לובשת שמלה אדמדמה ואילו הגבר לבוש בבגד ובשכמייה בצבע צהוב-חרדל. ידיהן של הדמויות נמצאות במערך מורכב המרמז על קשר רגשי ביניהן. הדמויות אינן מביטות זו אל זו, אלא משפילות מעט את מבטיהן. לעומת האישה הניצבת אל מול הצופה, גופו של הגבר נמצא מעט באקצרה, כך שנוצר עומק פרספקטיבי בציור.

## קישורים חיצוניים

* הכלה היהודייה באתר Google Art Project
* 
* נעמי סמואל, האם 'הכלה היהודייה' הייתה באמת יהודייה?, באתר סגולה

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:יצירות אמנות מן הבארוק
קטגוריה:רמברנדט: ציורים
קטגוריה:אוספי רייקסמוזיאום
קטגוריה:ציורים בעלי מוטיב יהודי
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-17
קטגוריה:ציורי זוגות
קטגוריה:יצחק בציורים
דינר מקדוני

ה**דינר** (denar) (ברבים: denari, במקדונית: денар ו-денар, קוד המטבע: MKD) הוא ההילך החוקי של מקדוניה הצפונית. הוא מתחלק ל-100 דני (deni). מקורו של השם דינר הוא משמן של מטבעות הכסף של רומא העתיקה, הדינאריוס.

הדינר המקדוני הראשון הונפק ב-26 באפריל 1992 בו זמנית החל לפעול הבנק הלאומי של מקדוניה והדינר המקדוני החליף את הדינר היוגוסלבי שהיה ההילך החוקי מאז 1990 בשער המרה של 1:1. ב-5 במאי 1993, בוצעה רפורמת מטבע, הונפק דינר חדש (MKD) ששווה בערכו ל-100 דינרים ישנים (MKN). ערכי השטרות והמטבעות עבור הדינר הישן והחדש מפורטים בטבלה שלהלן.

## עיצוב המטבעות
בכל מטבעות הדינר המקדוני בצד הערך, מופיע הערך של המטבע מלווה בשמש שוקעת בדומה לדגל מקדוניה, ובכל המטבעות פרט ל-50 דינר מוטבעים בעלי חיים שונים. על מטבע ה-50 דינר מוטבע המלאך גבריאל.

## הוויכוח על העיצוב
מקדוניה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה ב-8 בספטמבר 1991. לפי הניו יורק טיימס, גרסה של המטבע של המדינה החדשה הופיעה בשוק בינואר 1992. חלק מהשטרות הכילו תמונה של סלוניקי, העיר הגדולה ביותר ביוון ועיר הבירה של הפרובינקיה ההיסטורית של מקדוניה. המגדל הלבן של סלוניקי הופיע בצורה בולטת בתמונה שעל השטר, ומכיוון שמדובר באתר היסטורי חשוב, שטרות אלו חוללו "זעם באתונה ובעיר הבירה של מקדוניה היוונית (סלוניקי)". ממשלת מקדוניה מעולם לא עשתה שימוש רשמי בשטרות אלה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:מקדוניה הצפונית: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
המנון מקדוניה הצפונית

**היום מעל מקדוניה** (במקדונית: **Денес Над Македонија**) הוא **[[המנון לאומי|ההמנון הלאומי]] של [[מקדוניה הצפונית]]**. ההמנון הולחן על ידי טודור סקאלובסקי ומילותיו נכתבו על ידי ולאדו מאלסקי ב-1943. הוא אומץ על ידי הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה (חלק מיוגוסלביה) לאחר הקמתה עם תום מלחמת העולם השנייה. מאוחר יותר השיר נבחר להיות ההמנון של הרפובליקה העצמאית של מקדוניה.

## מילות השיר

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

מקדוניה, המנון
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: סמלים לאומיים
וניאמין קגן

**וניָאמין (בנימין) פדורוביץ' קגן** (ברוסית: **Вениамин Фёдорович Каган**; 10 במרץ 1869, שאולאי – 8 במאי 1953, מוסקבה) היה מתמטיקאי רוסי-סובייטי יהודי מומחה לגאומטריה. הוא סבו מצד אמו של המתמטיקאי יעקב סיני וסבו של גריגורי ברנבלט שהנחנך אצלו בבית בילדות.

## תולדות חייו
קגן נולד בשאולאי באימפריה הרוסית (כיום בליטא) למשפחה יהודית ענייה. משפחתו עברה ב-1871 ליקטרינוסלב (דניפרו כיום), שם גדל.
בשנת 1887 החל קגן ללמוד באוניברסיטה האימפריאלית "נובורוסיה" באודסה, אך גורש משם שנתיים לאחר מכן בשל פעילות מהפכנית. הוא הושם במעצר בית ביקטרינוסלב, שם למד מתמטיקה בכוחות עצמו וב-1892 עבר את מבחני התואר של אוניברסיטת קייב.

ב-1894 עבר קגן לבירה סנקט פטרבורג, שם המשיך בלימודיו המתמטיקה מפי אנדריי מרקוב וקונסטנטין פוסה. הם ניסו לסייע לו לקבל משרה באקדמיה אך מוצאו היהודי היה לו לרועץ. רק בשנת 1897 קיבל קגן משרת דוצנט באוניברסיטת נובורוסיה, ועבד שם עד 1923. בשנים 1921–1922 הוא לימד את תורת היחסות, ובין תלמידיו היו ניקולאי פפלסקי, אלכסנדר פרומקין ואיגור תם. קגן גם לימד גאומטריה באוניברסיטת מוסקבה בשנים 1923–1952. בשנותיו האחרונות חש בגילויי אנטישמיות שיחד עם גילו המתקדם הביאו אותו לפרישה מהאקדמיה. הוא מת זמן קצר לאחר מכן.

## עבודתו המתמטית
קגן פרסם למעלה מ-100 עבודות בתחומים שונים של הגאומטריה, ובפרט גאומטריות לובצ'בסקי ורימן. הוא קיבל את פרס המדינה של ברית המועצות ב-1943 וייסד את בית ההוצאה לאור המדעי Mathesis באודסה. באנציקלופדיה הסובייטית הגדולה ערך קגן את תחומי המתמטיקה ומדעי הטבע. קגן גם כתב ביוגרפיה מקיפה של ניקולאי לובצ'בסקי וערך את כל עבודותיו בחמישה כרכים (1946–1951)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מתמטיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אישים
קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:מתמטיקאים סובייטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קייב
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ברוסיה
קטגוריה:מעוטרי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1869
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1953
קרב סוונדכס

**קרב סוונדכס** (בגאורגית: **სჳნდაქსის ბრძოლა**) היה קרב שהתנהל בין צבא האימפריה הביזנטית לבין צבא ממלכת גאורגיה, בסוונדכס, באביב 1022.

הקרב הסתיים בניצחון ביזנטי מוחץ, שאילץ את גיאורגי הראשון לנהל משא ומתן על הסכם שלום וסיים למעשה את המלחמה. גיאורגי חתם בסופו של דבר על הסכם שלום, שבו ויתר לא רק על טאו, אלא גם על שטחים נוספים בדרום-מערב הממלכה, והשאיר את בנו בן השלוש, בגרט, כבן-ערובה.

## מקורות
* הכרוניקל הגאורגי כארתליס צחוברבה, (גאורגית)

## הערות שוליים

סוונדכס, קרב
סוונדכס, קרב
קטגוריה:הסכסוך הביזנטי-גאורגי
שפות אנגליות

**שפות אנגליות** (באנגלית: **Anglic languages**) היא קבוצה של שפות שהתפתחו באי הבריטי. השפה העיקרית בהן היא אנגלית.

הקבוצה משתייכת לשפות הגרמאניות המערביות. שפה גרמאנית מערבית מודרנית אחרת שאינה משתייכת לקבוצה האנגלית היא פריזית (Frysk), אשר מדוברת בהולנד וצפון גרמניה.

האנגלית העתיקה היא השפה העתיקה בקבוצה הזו. בימי הביניים היא התפצלה לניבים שונים. הניב הדרומי של אזור לונדון התפתח לאנגלית של היום. הניבים הצפוניים יותר התפתחו לסקוטית, אם כי שפה זו נשארה שפה מדוברת מקומית בסקוטלנד. עד היום אין לה תקן אחיד של כתיב ספרותי וישנה מחלוקת ביחס לשאלה האם היא שפה נפרדת או ניב של אנגלית.

ניבים אחרים של האנגלית העתיקה שהתפתחו באנגליה בימי הביניים, כגון נורתומברית (Northumbrian), יולה (Yola) ומרקית (Mercian) נכחדו או התמזגו עם אנגלית או סקוטית.

*
אסטרונאוטיקה

[שמאל|ממוזער|180px|[מעלית חלל, פרויקט אסטרונאוטיקה עתידני.]]
**אסטרונאוטיקה** היא ענף מדעי העוסק בתאוריה ובהנדסה של הגעה לחלל ומסעות בו. משמעות השם אסטרונאוטיקה הוא "הפלגה בחלל", בדומה לשמו של התחום המקביל, אווירונאוטיקה שמשמעותו "הפלגה באוויר".

האסטרונאוטיקה היא ענף רב תחומי הכולל בתוכו יישומים של פיזיקה, אסטרונומיה, מתמטיקה וכימיה ומשלבם בהנדסת מכונות, הנדסת חשמל, הנדסת חומרים ועוד, במטרה לפתח את הכלים והאמצעים שיאפשרו מסעות בחלל. עצם מלאכותי הנע בין הכוכבים נתון לשדות כבידה ושדות מגנטיים משתנים, טמפרטורות קיצוניות, צריך לעמוד בריק ובקרינה, לנווט את דרכו בין גופים הנעים בכיוונים שונים במרחב ועם כל זאת להיות קל משקל ככל שניתן על שיתאפשר לשגרו. עקב מורכבות הדרישות הרבות והסותרות לעיתים, נדרש שילוב של דיסציפלינות שונות ומחקר ופיתוח מתקדמים ויקרים.

## היסטוריה
### צעדים ראשונים
מקורות האסטרונאוטיקה הם במחקר תאורטי שהתבצע כבר במאה ה-17 על ידי אייזק ניוטון, שבספרו היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע הניח את היסודות לפיזיקה של תנועה בחלל. אחריו המשיכו מדענים כאוילר ולגראנז' לחקור את תנועת הגופים בחלל והכוחות הפועלים עליהם.

בראשית המאה ה-20 החלה האסטרונאוטיקה לצעוד בכיוון מעשי עם מחקריו של קונסטנטין ציולקובסקי, שהגדיר את הנוסחאות הראשונות של הנעה רקטית, ואחריו רוברט גודרד והרמן אוברת שבנוסף למחקרים תאורטיים רב תחומיים ערכו בשנות ה-20 ניסויים מעשיים בשיגור רקטות.

האסטרונאוטיקה הגיעה לבשלות בסוף שנות ה-50, עם שיגורו של ספוטניק, הלוויין הראשון בחלל ואחריו השיגורים הראשונים של בני אדם לחלל ושל גשושיות לכוכבי הלכת.

### המירוץ לחלל

בתקופת המלחמה הקרה, מאבק יוקרה בין ארצות הברית וברית המועצות הביא להשקעות אדירות והתפתחות מואצת של תחום האסטרונאוטיקה.

## תתי תחומים
האסטרונאוטיקה מתחלקת למספר תחומים החופפים זה לזה וביניהם:
* אסטרודינמיקה: חקר מסלולי הכוכבים ופיתוח מסלולים יעילים למסעות ביניהם.
* הנעה רקטית: חקר שיטות הנעה רקטית שונות בחלל המבוססות על דלקים כימיים נוזליים ומוצקים, אנרגיה חשמלית או אנרגיית חום גרעינית.
* בקרה: אחד מענפי האלקטרוניקה העוסק בשיטות לייצוב אוטומטי של תהליכים ומאפשר לחללית כושר תפקוד עצמי בחלק ממשימותיה.
* רובוטיקה: מאפשרת לגשושות לבצע משימות מורכבות כגון סיורים על פני כוכבי לכת וירחים, נטילת דגימות וכדומה.
* פיזיולוגיה ורפואת חלל: חוקרת את יכולות גוף האדם לעמוד בתנאי החלל, את צרכיו ואת מגבלותיו.

## ראו גם

*אדם בחלל
*הנדסת אווירונאוטיקה
*סוכנות חלל
*אגודת החלל הישראלית

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:מדעי החלל
קטגוריה:תחומים בפיזיקה
קטגוריה:הנדסה
Rue des Cascades

**Rue des Cascades (רחוב מפלי המים)** הוא אלבום האולפן השני של המלחין יאן טירסן.

## רשימת השירים
# J'y Suis Jamais Allé "
# "Rue Des Cascades "
# "Pas Si Simple "
# "Comptine d'été No2 "
# "Comptine d'été No3 "
# "Comptine d'été n° 17"
# "Déjà Loin "
# "La Chambre "
# "Mouvement Introductif "
# "La Muette"
# "Naomi "
# "Soir De Fête"
# "Le Vieux En Veut Encore "
# "Toujours Là "
# "C'était Ici "
# "Prière No2 "
# "Comptine d'été No1 "
# "La Fenêtre "
# "Prière No3 "
# "La Pièce Vide "
# "La Vie Quotidienne"

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומים בצרפתית
טבח עישייה

**טבח עַישייה** (בערבית: عيشية) בוצע על ידי חברי מיליציות א-סאעקה ואש"ף במשך יומיים באוקטובר 1976 בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון בנוצרים תושבי הכפר עַישייה בלבנון. בטבח נרצחו יותר מ-70 נוצרים מרונים לא חמושים.

## רקע
הכפר עישייה שוכן בנפת ג'זין שבמחוז דרום לבנון, והוא כפר מרוני בודד באזור בו רוב מוסלמי. החל מתחילת שנות ה-70 נשלט האזור על ידי מיליציות פלסטיניות בעוד שמובלעת ג'זין הנוצרית נשלטה על ידי המיליציה המרונית שומרי הארזים של אטיין סאקר. בעישייה התפתחו תקריות אלימות בין התושבים הנוצרים לבין שכניהם המוסלמים וצה"ל סיפק לנוצרים נשק להגנה על הכפר.

ב-16 באוקטובר 1976 נערכה בריאד ועידה ערבית שנועדה להביא להפסקת אש בלבנון.

### כיבוש הכפר
בליל ה-19 באוקטובר 1976 בעקבות ניסיונות של לוחמים נוצרים לכבוש את מרג' עיון, תקפו לוחמים מארגוני הטרור א-סאעקה ואש"ף את הכפר וכבשו אותו. בעיתונות דווח שללוחמים שכבשו את עישייה סייעו מוסלמים שברחו ממרג' עיון. הלוחמים המוסלמים שהו בכפר יומיים, מ-19 באוקטובר 1976 עד ה-21 באוקטובר 1976.

### עדויות לטבח ולהרס
בעקבות כיבוש עישייה עלו טענות לטבח שבוצע בתושביו. על פי הטענות, נרצחו תושבים רבים, רובם הגדול נשים, קשישים, וילדים ונשות ונערות הכפר נאנסו ולאחר מכן נשחטו על ידי המחבלים בכנסייה המקומית. תינוקות וילדים נרצחו בדרכים אכזריות, וגופות הנרצחים עברו התעללות. כמו כן, שרפו והרסו המחבלים את בתי הכפר והשחיתו את הכנסייה המקומית. בסמוך לאירוע דווח על 200, 400 ואף 500 נטבחים. דיווחים מאוחרים יותר טענו למעל 70 נטבחים. נדיל חסן, תושבת הכפר שניצלה מהטבח, מתארת את האירוע: "טבחו בנו כצאן. אנסו נשים, רוצצו גולגולות ושחטו ילדים בזרועות אמם. נשים וילדים שהתחבאו במטעים ובמערות בסביבת הכפר התגלו ונרצחו, זה אחר זה, בסכינים ובפגיונות." חסן מסרה כי ראתה גם כיצד כפתו אישה כבת שלושים וחמש ובנה בן השבע לעץ וערפו את ראשיהם. אביו של פרנסיס אלפרד נסר, תיאר כיצד המחבלים שרפו את בנו בעודו בחיים.

### תגובות לעדויות אודות הטבח וההרס
הטענות לטבח הוכחשו על ידי דוברי אש"ף. ב-31 באוקטובר 1976 פרסם יעקב ארז במעריב: "בסוף השבוע שעבר הובהר, כי בכפר הנוצרי עישייה, מצפון למארג' עיון, לא נערך טבח, כפי שסיפרו לוחמים מרוניים. בהתקפה של פלסטינים ויחידות מחבלים על הכפר נהרגו כמה עשרות מתושביו, ולא היו ביניהם נשים וילדים. הכפר ננטש לאחר מכן על ידי המוסלמים, והנוצרים שבו ותפסוהו ללא קרב."

### לאחר הטבח וההרס
בעקבות הטבח נמלטו מהכפר תושבים רבים למובלעות הנוצריות באזור, אך רובם שבו לאחר פלישת ישראל ללבנון בשנת 1982. בישראל אספו סיוע עבור פליטי הכפר.

## הערות שוליים

עישייה
קטגוריה:1976
קטגוריה:מלחמת האזרחים בלבנון
עישייה
קטגוריה:מחוז דרום לבנון
Secret (אלבום של איומי האמאסאקי)

**Secret** הוא האלבום השמיני של זמרת הפופ היפנית איומי האמאסאקי. האלבום יצא ב-29 בנובמבר 2006, וזיכה את הזמרת במספר פרסים נחשבים, ביניהם "אלבום השנה" לשנת 2006 ביפן.

## הפקה
לפני יציאתו, תוכנן האלבום להיות מיני אלבום בעל 7 רצועות, אך בסופו של דבר השלימה האמאסאקי את האלבום לאלבום באורך מלא.
האמאסאקי סיפרה שהשיר Until that Day... תוכנן להיות קטע אינסטרומנטלי (רצועה ללא מילים) שהולחן על ידי CMJK. היא אהבה את צליל הגיטרה ולכן ביקשה מהמלחין להלחין מחדש את השיר לשיר באורך מלא. מההתחלה האמאסאקי ידעה על מה בדיוק היא עומדת לכתוב, היא הודתה בקשיים שהיו לה בהתאמת רגשותיה עם הלחן של השיר ולכן ישבה בביתה וערכה לקט של מילות מפתח עד להשלמת השיר. למרות שנסיתה לשמור על השיר חיובי, השיר הציג ניצוצות של שברון לב על הסגל שלה.

הרצועה השלישית,Startin', צולמה בניו יורק. לפי האמאסאקי,  הסאונד של הסטודיו, הקל עליה את השירה, למרות האתגר שהיא נתנה לעצמה בבחירה לשיר בסגנון מסוים. האמאסאקי נהנתה מישיבות ההפקה שלה, תוך כדי ציון שמה שהביא את סגנון הקול החדש הייתה העובדה שההקלטות נערכו בניו יורק בגלל האווירה השונה.
האמאסאקי הקליטה את הרצועה השמינית, Momentum, במשך 4 ימים. זה הזמן הארוך ביותר שלקח לה להקליט שיר בכל הקריירה שלה. בדרך כלל היא נכנסת לתוך התא ומקליטה את השיר מאוד מהר, אבל עם Momentum היא בילתה כל-כך הרבה זמן בהקלטות שהיא הרגישה שהיא ישנה שם. האמאסאקי אמרה שכשהיא שומעת עכשיו את השיר היא נזכרת בהקלטות בתא והעובדה שהיא בכתה במהלך ההקלטה.

רצועת הנושא של האלבום, Secret, הייתה הרצועה האחרונה שהוקלטה מהאלבום. מכיוון שהיא השקיעה מאמצים רבים בהקלטת Momentum, איומי הבטיחה לסיים את ההקלטות של השיר בפעם אחת. אבל על ידי כך היא הפעילה על עצמה לחץ רב ובכך הלחיצה את עצמה. היא שקלה לשכוח מהשיר ולעזוב את הסטודיו בגלל הלחץ שבו הייתה נתונה מפני הגבלת הזמן להקלטת השיר, אבל היא החליטה לתת את כל-כולה.

בסיום השיר היא סיימה את ההקלטות. האמאסאקי הודתה שהיא כמעט בכתה עם הסגל שלה כי היא בעצם הצליחה להרחיב את האלבום ממיני-אלבום בעל 7 רצועות לאלבום סטודיו באורך מלא בעל 14 רצועות תוך מספר שבועות.
Secret הוא האלבום הראשון של איומי האמאסאקי שנמכר במלזיה.

## רשימת השירים
;CD
Not yet – 2:01 .1

until that Day... – 4:47 .2

Startin' – 4:19 .3

1LOVE – 4:30 .4

It was – 4:09 .5

LABYRINTH – 1:43 .6

JEWEL – 4:16 .7

momentum – 4:12 .8

taskinst – 1:36 .9

Born To Be... – 4:52 .10

Beautiful Fighters – 5:12 .11

BLUE BIRD – 4:11 .12

kiss o' kill – 4:39 .13

Secret – 4:58 .14

;DVD
1. (Startin' (PV

2. (Born To Be... (PV

3. (BLUE BIRD (PV

4. (Beautiful Fighters (PV

5. (JEWEL (PV

6. (1LOVE (PV

7. (momentum (PV

8. (Startin' (Making Of

9. (Born To Be... (Making Of

10. (BLUE BIRD (Making Of

11. (Beautiful Fighters (Making Of

12. (JEWEL (Making Of

13. (1LOVE (Making Of

14. (momentum (Making Of

## מכירות של האלבום
ביפן נמכרו 666,393 עותקים, והאלבום נמכר במשך 18 שבועות. בשנת 2007 דיווח Avex Trax כי האלבום מכר **804,000** עותקים ביפן.

## סינגלים

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבומי איומי האמאסאקי
קטגוריה:אלבומים ביפנית
Hurt

**Hurt** הוא שיר שנכתב על ידי טרנט רזנור, ושיצא לראשונה ב-1994 כסינגל של להקת "Nine Inch Nails". ב-2002 הוציא ג'וני קאש גרסת כיסוי לשיר, שזכתה לביקורות מהללות.

לחן השיר היווה את ההשראה לפזמון השיר "עולה ויורד" של נעם רותם, שיצא ב-2007. כמו כן, פזמון השיר מצוטט בעמודיו הראשונים של ספרו של סטיבן קינג, "המגדל האפל". השיר הגיע למקום השמיני במצעד של נורווגיה.

## תיאור השיר
השיר הוא הקינה המסיימת את אלבום הקונספט "The Downward Spiral" של "Nine Inch Nails". זהו השיר השקט ביותר באלבום, לצד "A Warm Place".
השירה השקטה מלווה בפריטת ארפג'ו, אליה מצטרפים במהלך הפזמון גם פסנתר ותופים. מילות השיר עוסקות בתובנה אליה מגיע המספר כי לו הייתה ניתנת לו הזדמנות נוספת, היה עולה בידו לתקן את דרכיו ולהימנע מהסבל אותו עבר. למרבה הטרגדיה, תובנה זו מגיעה מאוחר מדי - לאחר שהשיר הקודם, הנושא את שם האלבום, מתאר את התאבדותו של המספר. הפזמון השני נקטע בפתאומיות על ידי רעש אלקטרוני חזק הדועך לאיטו במשך יותר מדקה, וכך מסיים את השיר והאלבום.

## הביצוע של ג'וני קאש
ימין|ממוזער|180px|עטיפת הסינגל בביצועו של ג'וני קאש
הביצוע של קאש לשיר היה הלהיט האחרון שלו לפני מותו ב-2003. הוא נכלל באלבום "American IV" מ-2002, ונחשב לביצוע מרגש במיוחד. הביצוע זכה בפרס "סינגל השנה" מטעם פרס מוזיקת הקאנטרי.

הרעיון לביצוע השיר הגיע מריק רובין, מפיק האלבום וחברו של רזנור. בביצוע של קאש שונתה השורה "Crown of shit" (כתר מחורבן) ל-"Crown of thorns" (כתר קוצים), ובכך לא רק שאיבדה את גסותה, אלא גם הוסיפה אזכור מרומז ליסוריו של ישו - אזכור שגם מופיע באופן ויזואלי בקליפ לשיר. הקליפ צולם בביתו של קאש, ושילב בתוכו צילומים ממהלך חייו, עד לימיו האחרונים. הקליפ זכה בפרס גראמי ובפרס מוזיקת הקאנטרי כקליפ הטוב ביותר של אותה שנה. בגלגלצ שודר השיר כל שבוע ביום שישי כמה דקות לפני השעה 18:00, ב-11 בספטמבר 2020 הופסק השיר להתנגן כמסורת.

### תגובתו של רזנור
בריאיון למגזין **Alternative Press** סיפר רזנור כי כשרובין פנה אליו בבקשה להתיר את חידוש השיר הוא הוחמא, אך חשש כי מדובר בלא יותר מגימיק שיווקי. עוצמתו המלאה של ביצועו של קאש הכתה בו רק כשראה את הקליפ. לדבריו, בזמן הצפייה הוא נתקף אלם, קיבל "עור ברווז", ודמעות נקוו בעיניו. כמו כן החוויה גרמה לו להרהר בכוחה של המוזיקה כמדיום אמנותי.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ריק רובין
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי מארק רומנק
קטגוריה:שירים על דכדוך
קטגוריה:שירים על הרואין
קטגוריה:שירים על התאבדות
קטגוריה:בלדות משנות ה-1990
קטגוריה:בלדות רוק
קטגוריה:שירי רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:זוכי פרס גראמי לווידאו קליפ הקצר הטוב ביותר
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אמריקן רקורדינגס
הסכם קארס

שמאל|ממוזער|250px|הסכם קארס
**הסכם קארס** (בטורקית: **Kars Antlaşması**, ברוסית: **Карсский договор**, בגאורגית: **ყარსის ხელშეკრულება**, באזרית: **Qars müqaviləsi**) היה הסכם ידידות שנחתם ב-13 באוקטובר 1921 בעיר קארס בטורקיה בידי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ארמניה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן ורוסיה הבולשביקית. ההסכם החליף את הסכם מוסקבה וירש את הסכם אלכסנדרופול אשר סיים את מלחמת טורקיה–ארמניה. 

## רקע
החל בקונגרס ברלין ב-1878 ועד לחתימת הסכם ברסט-ליטובסק ב-1918 שלטה רוסיה בקווקז הקטן ובצפון-מזרחה של אסיה הקטנה. מכוחו של הסכם זה ויתרה רוסיה על קארס, ארדהאן ובתומי (כיום בגאורגיה) ואלה נמסרו לאימפריה העות'מאנית. עם תום מלחמת העולם הראשונה ב-1918 נאלצו העות'מאנים לסגת משטחים אלה והסכם סוור מ-10 באוגוסט 1918 מסר אותם לרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה שקמה ב-1918. סכסוכי גבול בין האוכלוסייה ומיליציות טורקיות לבין צבא ארמניה הביאו להתלקחותה של מלחמת טורקיה–ארמניה בסוף שנת 1920, וזו הסתיימה לאחר כחודשיים, ב-2 בדצמבר 1920, עם חתימת הסכם אלכסנדרופול שחייב את הארמנים לוותר על כל השטחים שניתנו להם מכוח הסכם סוור. יומיים לאחר מכן, ב-4 בדצמבר 1920, כבש הצבא האדום את ירוואן ובכך באה עצמאותה של המדינה אל קיצה. ב-16 במרץ 1921 נחתם הסכם ידידות בין האספה הלאומית הגדולה של טורקיה לבין רוסיה אשר נודע כהסכם מוסקבה (טורקית Moskova Antlaşması, רוסית Московский договор). יחסי הידידות בין הטורקים והרוסים שבמסגרתם סייעו הרוסים לטורקים בנשק ובתחמושת בעת מלחמתם של האחרונים עם היוונים, הביאו לחתימתו של הסכם קארס שביסס סדרים חדשים באזור הקווקז כולו.

## עיקרי ההסכם
* לפי ההסכם נמסרה אג'ריה והעיר בתומי לרוסים תוך הסכמה כי תהיה לאזור אוטונומי ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה, ואילו נפת ארטווין שמדרום לה עברה לחזקת הטורקים. עוד הובטחה לטורקים זכות מעבר חופשית פטורה ממכס בנמל בתומי.
* ההסכם קבע את קו הגבול בין טורקיה לארמניה והעניק לטורקיה את הר אררט ואזור העיר אדיר שהיה לנפת אדיר וכן את נפות קארס וארדהאן, כולל הבירה העתיקה הארמנית אני. בתמורה נסוגו הטורקים משטחי ארמניה של ימינו אותם כבשו במהלך מלחמת טורקיה–ארמניה.
* הסכם קארס הקים את חבל נחיצ'יבאן האוטונומי ומסרו לשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן למרות שהיה כלוא בין ארמניה לאיראן ונעדר רצף טרטוריאלי עם אזרבייג'ן.

## לאחר ההסכם
לאחר מלחמת העולם השנייה דרשה ברית המועצות את ביטולו של הסכם קארס ואת השבת השטחים עליהם ויתרה במסגרתו מטורקיה. הסובייטים אף החלו מרכזים כוחות צבא לאורך הגבול עם טורקיה, אך לחץ בינלאומי, במיוחד מצד וינסטון צ'רצ'יל הביא את הסובייטים לזנוח את דרישתם. לאחר התפרקות ברית המועצות הכירו כל המדינות הנוגעות בדבר בתוקפו של הסכם קארס. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קארס
קארס
קטגוריה:הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית
קטגוריה:אזרבייג'ן: היסטוריה
קטגוריה:מלחמת העצמאות של טורקיה
קארס
קארס
קטגוריה:בתומי
קטגוריה:אג'ריה
קארס
קטגוריה:יחסי גאורגיה–טורקיה
קטגוריה:1921 ברוסיה
קארס
בולגרים (שבטים טורקים)

ה**בולגרים** היו פדרציה של שבטים טורקיים שהיוו חלק מהקבוצה המערבית של משפחת העמים דוברי השפות הטורקיות.

הבולגרים הגיעו במאה השנייה ממרכז אסיה והתיישבו בצפון מזרח הים השחור, בטריטוריה שבין הדון ובין הוולגה. הבולגרים התחלקו לשתי קבוצות, ה**אוטריגורים** וה**קוטריגורים**, לפי שמות מנהיגיהם. הקוטריגורים התיישבו במאה החמישית, לאחר מות אטילה, בצפון הים השחור ובחצי האי קרים. מכאן פשטו הבולגרים על האימפריה הביזנטית ושבו עם שלל ועבדים. כדי להתמודד עם פלישות השוד הקימו נגדם הביזנטים את האווארים ואת הענף הבולגרי השני, האוטריגורים. במאבק זה הפסידו הקוטריגורים ונשלטו על ידי האווארים עד תקופתו של קובראט.

קובראט, שהתחנך והוטבל לנצרות בקונסטנטינופול, קיבל סיוע של הביזנטים נגד האווארים, שהתחזקו יתר על המידה לדעת הביזנטים. ב-628 שב קובראט מביזנטיון לאזור בו חיו שבטי הבולגרים, איחד אותם תחת הנהגתו למדינה (בולגריה הישנה) והביס את האווארים בשנת 632. בסביבות שנת 660 הוביל, עם בניו, את שבטי הבולגרים להתיישבות בבולגריה של הוולגה.

אחרי מותו של קובראט התפצלו הבולגרים לחמש חטיבות בהנהגת חמשת בניו. הבן הבכור, בתבאיאן, המשיך להנהיג את בולגריה הישנה, קוטראג, את בולגריה של הוולגה, קובר הוביל את אנשיו להתיישבות במקדוניה ומזרח אלבניה, אלטזק נדד על פני מרכז אירופה עד ששארית אנשיו בפיקודו של אמנצור התיישבו באיטליה, מצפון מזרח לנאפולי והצעיר בבניו, אספרוך, הוביל את הבולגרים שהתיישבו מעבר לדנובה, בבולגריה הבלקנית.

הבולגרים שהובלו על ידי אספרוך יצרו ברית עם שבטי הסלאבים המקומיים נגד האימפריה הביזנטית. הבולגרים היו חיל הפרשים והסלאבים, שמספרם היה גדול בהרבה, היו חיל הרגלים. עם הזמן נטמעו הבולגרים לתוך הסלאבים המקומיים וקיבלו את שפתם, אך שם העם נשאר בולגרים.

על מנהגי הבולגרים שחיו בבולגריה שעל הוולגה כתב הנוסע אחמד אבן פדלאן ברשמי המסע שלו. אבן פדלאן מספר שאם היה בין הבולגרים מישהו שבלט בפיקחותו, היו תולים אותו על עץ ומשאירים אותו שם עד שיירקב. לדעת המזרחן הטורקי זקי ולידי טוגאן, המנהג היה דרך ההתגוננות של אנשים ממוצעים בפני "גאונים" שעלולים להוביל את עמם להרפתקאות מסוכנות.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:בולגריה: דמוגרפיה
קטגוריה:בולגריה: היסטוריה
קטגוריה:עמים קדומים
קטגוריה:עמים טורקיים
מתחת לאף

**מתחת לאף** הוא סרט קולנוע ישראלי, מז'אנר סרטי הפשע, שיצא לאקרנים בשנת 1982. הסרט בוים על ידי יעקב גולדווסר, נכתב על ידי חיים מרין ומבוסס על מקרה אמיתי שאירע בבניין המטה הארצי של משטרת ישראל, ביפו, ב-12 בינואר 1976, והסתיים כעבור מספר ימים.

## רקע והפקה
את התסריט כתב חיים מרין, ששימש בשנות ה-70 כקצין במשטרת ישראל. קודם לכתיבת התסריט לסרט כתב מרין שני מחזות, "סורגים", מחזה מוזיקלי על חיי האסירים בבית הכלא, ו"ביער ביער", מחזה על שני חשודים ברצח, הנקלעים לתא מעצר משותף וכל אחד חושד בזולתו, כי הוא משתף פעולה עם המשטרה. המחזה עלה בפסטיבל עכו הראשון, בהשתתפות משה איבגי ואורי גבריאל.

מרין חבר לבמאי יעקב גולדווסר ויחד קידמו את הפקת הסרט. השניים עסקו גם בליהוק השחקנים, ובין השאר הציעו לצדוק צארום, שהיה שחקן חובב, את תפקיד עזרא ג'אנה ("החתול המטפס"). במימון הפקת הסרט השתתפה הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים, עם תקציב של 60 אלף דולר.

בקיץ 1982, השתתף הסרט בפסטיבל סרטים בסיציליה.
וזכה בפרס השופטים בפסטיבל קולנוע בצרפת.

לימים נחשב הסרט לסרט פולחן ישראלי. בשנת 2007, 25 שנים לאחר שהופק, יוצא במהדורת DVD. השקת מארז ה-DVD של "מתחת לאף", נערכה באירוע חגיגי בסינמטק תל אביב. בנוסף יצא לאור תסריטו המלא של הסרט כספר, מלווה בשיחה עם יוצריו ובמאמרים אודותיו של חוקרי הקולנוע שמוליק דובדבני, יסמין ששון ומתי שמואלוף.

## עלילה
הסרט, המבוסס על מקרה אמיתי שאירע, מספר את סיפורם של צמד פושעים קטנים: סמי (אורי גבריאל) והרצל (משה איבגי), שגונבים כספת שמורה מתוך מחלק הבילוש בבניין של משטרת ישראל.

צמד הפושעים שמוצאם המזרחי ותרבותם המזרחית ניכרים בהם, זכה לאהדת הקהל והביקורות, והסרט השתתף בפסטיבל קולנוע בצרפת ואף זכה בפרס השופטים בפסטיבל קוניאק. הסרט צולם בחלקו בבניין המשטרה הבריטית ביפו שהיה למעשה באותה העת שלוחת המטה הארצי של משטרת ישראל.

ב-1994 ביים גולדווסר את "מקס ומוריס", מעין סרט המשך ל"מתחת לאף", בכיכובם של איבגי וגבריאל.

## שחקנים

## לקריאה נוספת
* הספר "מתחת לאף" באתר "טקסט"

## קישורים חיצוניים
הסרט המלא לצפייה ישירה (בתשלום) באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים
* 
* 
**ביקורות וסקירות**
* 
* 
* 
* מתי שמואלוף, הפריצה כמשל, באתר ערב רב, 31 בינואר 2010
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטים ישראליים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטי מאפיה
קטגוריה:סרטי קומדיית פשע
קטגוריה:סרטי פשע ישראליים
קטגוריה:פשע אמיתי בקולנוע
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1982
קטגוריה:סרטי העוסקים במעשי שוד
קטגוריה:סרטי יעקב גולדווסר
טושירו מיפונה

**טושירו מיפונה** (ביפנית: **三船 敏郎**; 1 באפריל 1920 – 24 בדצמבר 1997) היה שחקן קולנוע יפני. היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר לשנת 1956 על משחקו בסרט "שבעת הסמוראים", ומועמד פרס אמי לשחקן ראשי מצטיין במיני-סדרה האמריקאית "שוגון" בתפקיד של הלורד יושי טוראנאגה לשנת 1980.

## ביוגרפיה
מיפונה נולד בצ'ינגדאו שבסין להורים יפנים. הוא גדל בעיר הסינית דאליין. בנעוריו עבד בחנות הצילום של אביו, שהיה מתודיסט שהיגר מצפון יפן.

למרות שמיפונה גדל בסין הוא גויס לצבא היפני, ושירת ביחידת הצילום האווירי במהלך מלחמת העולם השנייה.

בשנת 1947 מיפונה התקבל לעבודה באולפני טוהו בתור עוזר צלם. אולם, איגוד העובדים היה מורכב מאנשי המפלגה הקומוניסטית שגרמו למיפונה, שהיה שמרן מבחינה דתית, להרגיש שלא בנוח. 

באותו זמן, התאגדו חלק גדול מהשחקנים של אולפני טוהו ועזבו אותה על מנת להקים חברת הפקה עצמאית. האולפנים ארגנו תחרות כדי למצוא כוכב חדש. חבריו של מיפונה הגישו מועמדות ותמונה בשמו וללא ידיעתו. הוא עבר את הסינון הראשון, יחד עם 48 אנשים אחרים, מתוך כ-4,000 מועמדים ונבחן בפני קג'ירו יאמאמוטו. מאחר שהורו לו לדמות הלך רוח כועס, מיפונה שאב מניסיונו הצבאי וביצע את הדבר באופן כה משכנע עד שהבוחנים חששו כי יהיה יהיר ובעייתי מכדי שיוכל להשתלב בסרט. מיפונה נשא חן בעיני יאמאמוטו, אשר המליץ עליו לבמאי סנקיצ'י טאניגוצ'י, ומיפונה התקבל לתפקידו הראשון בסרט שין באקה ג'ידאי.

## פופולריות
הופעתו המרשימה, סגנון המשחק המגוון שלו, יכולתו לשחק בשפות זרות ושיתוף הפעולה הארוך שלו עם הבמאי היפני אקירה קורוסאווה הפכו אותו לשחקן היפני הידוע ביותר של זמנו, ולשחקן היפני המוכר ביותר במערב. הוא הרבה לגלם דמויות של סמוראי או רונין גס ומחוספס, ובכך שינה את הסטריאוטיפ האצילי של הסמוראי.

בשנת 2010 נבחר מיפונה על ידי הCNN לאחד מ-"25 שחקני הקולנוע האסייתיים הגדולים בכל הזמנים".

## אחרית חייו
בתחילת שנות ה-80 ייסד מיפונה בית ספר למשחק, "מוסד ללימודי אומנות של מיפונה" (三船芸術学院). בית הספר נסגר אחרי שלוש שנים, עקב ניהול פיננסי לקוי.

מיפונה הפך מוכר ומוערך מאוד בעולם המערבי אחרי ששיחק את טורנגה במיני-סדרה מ-1980, שוגון, המבוססת על הספר שוגון של ג'יימס קלאוול.

## פילמוגרפיה חלקית
*המלאך השתוי (1948)
*כלב חוצות (1949)
*סקנדל (1950)
*רשומון (1950)
*האידיוט (1951)
*שבעת הסמוראים (1954)
*טרילוגיית סמוראי  (1954 - 1956)
*כס הדמים (1957)
*איש הריקשה (1958)
*המבצר הנסתר (1958)
*הרעים ישנים היטב (1960)
*יוג'ימבו (1961)
*סנג'ורו (1962)
*למטה ולמעלה (1963)
*מורשת ה-500,000  (1963) - סרטו היחיד כבמאי
*אדום הזקן (1965)
*הפרס הגדול (1966)
*מרד הסמוראים  (1967)
*נמר של נייר (1975)

### טלוויזיה
* שוגון (1980)

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יפנים
קטגוריה:זוכי גביע וולפי
קטגוריה:מתודיסטים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1920
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1997
בולגרים

*
*
*
קטגוריה:עמים סלאביים
קטגוריה:עמים טורקיים
קטגוריה:טטרסטן
קטגוריה:טטרים
קטגוריה:צ'ובשיה
קטגוריה:צ'ובשים
ג'ין ובסטר

**ג'ין ובסטר** (באנגלית: **Jean Webster**; 24 ביולי 1876 – 11 ביוני 1916) הייתה סופרת אמריקנית, הידועה בעיקר בזכות ספרה "אבא-ארך-רגליים".

## חייה
אליס ג'יין צ'נדלר ובסטר נולדה בעיירה פרדוניה שבמדינת ניו יורק וגדלה כשהיא מוקפת ספרים, הן בזכות אביה שהיה מוציא לאור והן בזכות אמה שהייתה אחייניתו של הסופר המפורסם מארק טוויין.

הסיפורים הראשונים שכתבה נדפסו כשהייתה סטודנטית במכללת ואסר, אחת המכללות היוקרתיות של אותה תקופה ויועדה לבנות עשירים. ג'ין ובסטר כתבה על חיי סטודנטיות ועל נערות מתבגרות. בבגרותה הייתה פעילה בעניינים חברתיים באמריקה ולחמה למען עניים ולקידום נשים. ובסטר הרבתה לנסוע בעולם וכתבה ספרים ומחזות.

ספרה המפורסם ביותר, 'אבא ארך רגליים', שנכתב בעקבות פעילותה למען ילדים חסרי בית, תורגם לשפות רבות והיה לקלאסיקה עולמית. הספר מספר על נערה יתומה שנשלחה לקולג' על ידי מיטיב אלמוני. בספר ניכרות שאיפתה של המחברת לשוויון זכויות האישה ודעותיה הסוציאליסטיות.

ג'ין ובסטר מתה בגיל 39, שעות ספורות לאחר שילדה את בתה הבכורה, שנקראה על שמה.

## ספריה
* **עת פטי הלכה לקולג**' (1903)
* **פטי ופריסילה** (1904)
* **נסיכת החיטה** (1905)
* **ג'רי ג'וניור** (1907)
* **רוב מהומה אודות פיטר** (1909)
* **רק פטי** (1911)
* **[[אבא ארך רגליים (ספר)|אבא-ארך-רגליים]]** (1912) – קורותיה, חוויותיה והרהוריה של חניכה בבית-יתומים, מסופרים בגילוי-לב רווי הומור ורגשנות בשורת מכתבים ואיורים (מעשה-ידי המחברת) ששולחת הנערה למיטיבה האלמוני, המכונה בפיה "אבא-ארך-רגליים" (שהוא גם שמו של מין עכביש).
* **אויב יקר** (1915)

## קישורים חיצוניים

* 
* עופרה עופר אורן, אבא-ארך-רגליים: האם הפמיניזם שייך רק ליורשות עשירות, בבלוג סופרת ספרים, 23 בספטמבר 2014
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות מכללת ואסר
קטגוריה:בוגרי מכללת ואסר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרדוניה
קטגוריה:פוליטיקאיות אמריקאיות
קטגוריה:פוליטיקאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1876
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1876
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1916
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1916
אספרוך (שליט בולגריה)

**אַסְפָּרוּךְ** (בבולגרית: **Аспарух** או **אִיסְפֵּרִיךְ** (**Исперих**) היה מנהיג השבטים הטורקים-בולגרים שפלשו לחבל הבלקן, בנו של קובראט ואח של בטבאיאן, קוטראג, קובר ואלצק. נחשב למייסד בולגריה הבלקנית, אשר כונתה בהמשך, האימפריה הבולגרית הראשונה.

אספרוך יצא עם חלק משבטי הבולגרים מבולגריה של הוולגה, צלח את הדון, הדניפר והדניסטר והתיישב בבודג'אק ובדלתה של הדנובה. משערים שההתיישבות הייתה ברשות האימפריה הביזנטית בתמורה להגנת גבול האימפריה נגד פולשים אפשריים אחרים. לאחר מותו של קונסטנטינוס השני, ב-668, ניסה אספרוך להרחיב את שלטונו מזרחה ושדד את הארץ לאורך הדנובה. ב-679 ניסו הביזנטים לסלקו, אך הוא התיישב סופית בדוברוג'ה. בהדרגה התרחבה השליטה של אספרוך לכל הטריטוריה שבין הדנובה, הים השחור והרי הבלקן, כששבעת השבטים הסלאבים המקומיים קיבלו את מרותו.

אספרוך מת ב-701, ככל הנראה בקרב מול צבא ממלכת הכוזרים, וירש אותו טרבל.

## לקריאה נוספת
* Istoria românilor כרך ראשון, עמודים 222–223, מאת Constantin c. Giurescu, מהדורת 2003.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שליטי האימפריה הבולגרית הראשונה
תרשיש (אבן חן מקראית)

[שמאל|ממוזער|250px|איור של החושן (מ[האנציקלופדיה היהודית)]]
**תַּרְשִׁישׁ** היא האבן הראשונה בטור הרביעי בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט אשר.

## התרשיש במקורות

## זיהוי
רש"י כותב שהאבן "תרשיש" היא קריסטל.

### תרגומים
* פליניוס הזקן, בן המאה הראשונה לספירה, מזהה את התרשיש כ- Chrysolitos, כריזוליט.
* גם יוסף בן מתתיהו וגם תרגום השבעים מזהים את התרשיש ככריזוליט.
* הרס"ג מתרגם "תרשיש" כ-"אזרק", שמו הערבי של הצבע כחול.
* הרמב"ם (על ברכות פרק א' משנה ב') כותב שצבע התכלת דומה לאבן התרשיש.
* תרגום אונקלוס מתרגם **כרום ימא**, כלומר **אבן הים**.
* תרגום המלך ג'יימס גורס בריל.
* גם תרגום התנ"ך של ה-Jewish Publication Society of America משנת 1917 מכוון לבריל.
* מכון המקדש זיהו את האבן עם אקוומרין. 
מאחר שאקוומרין הוא סוג של בריל, הרי שתרגום זה לתרשיש מקובל ונפוץ.

'''תרשיש''' הוא גם שם של ארץ לחופי הים התיכון, ויש מפרשים שאבן התרשיש נקראה כך כי הגיעה מארץ תרשיש.

### אבני חן ומינרלים המיוחסים לתרשיש

תמונה:Olivine (peridot).jpg|כריזוליט
תמונה:Aquamarine P1000141.JPG|אקוומרין


## לקריאה נוספת
* מ' סברדמיש וא' משיח, **אבני חן**, הוצאת מדע אבנים יקרות
* **עולם התנ"ך**, ספר שמות, הוצאת דודזון-עתי

## קישורים חיצוניים

* אודות תרגום שמות אבני חן

## הערות שוליים

קטגוריה:אבני החושן
התפלגות ריילי

\sigma|
צפיפות=\ \frac{x}{\sigma^2}\exp(-\frac{x^2}{2\sigma^2})|
מצטברת=\ 1-\exp(-\frac{x^2}{2\sigma^2})|
תוחלת= \sqrt{\frac{\pi}{2}}\cdot \sigma|
חציון=\sigma\sqrt{\ln(4)}\,|
שכיח=\sigma\,|
שונות=\frac{4 - \pi}{2} \sigma^2|
אנטרופיה= 1+\ln\left(\frac{1}{\sqrt{2}\sigma^3}\right)+\frac{\gamma}{2}|
מומנטים=M_X(t)= \exp\left(\mu\,t+\frac{\sigma^2 t^2}{2}\right)|
גבנוניות=-\frac{6\pi^2 - 24\pi +16}{(4-\pi)^2}|
צידוד=\frac{2\sqrt{\pi}(\pi - 3)}{(4-\pi)^{3/2}}
}}
בהסתברות ובסטטיסטיקה, **התפלגות ריילי** היא התפלגות רציפה, המתקבלת כאורך של וקטור דו-ממדי ששני רכיביו מתפלגים נורמלית, עם תוחלת אפס ואותה סטיית תקן. למשל, אם הסטיות של קליע מן המטרה מתפלגות נורמלית בציר X ובציר Y, ובלתי תלויות זו בזו, אז מרחק הקליע מן המטרה מתפלג לפי התפלגות ריילי.

ההתפלגות תלויה בפרמטר \ \sigma, המציין את סטיית התקן של הרכיבים בווקטור. 

פונקציית הצפיפות היא f(x|\sigma) = \frac{x \exp\left(\frac{-x^2}{2\sigma^2}\right)}{\sigma^2}
. 

המומנטים נתונים על ידי \mu_k=\sigma^k2^{k/2}\,\Gamma(1+k/2)\,, 

כאשר \ \Gamma מסמנת את פונקציית גמא. 

בפרט, מתקבלים: 

התוחלת 
\sigma \sqrt{\frac{\pi}{2}},

השונות 
\frac{4-\pi}{2} \sigma^2, 

הצידוד 
\frac{2\sqrt{\pi}(\pi - 3)}{(4-\pi)^{3/2}} 

והגבנוניות 
- \frac{6\pi^2 - 24\pi +16}{(4-\pi)^2}.

## אמידת פרמטרים
בהינתן מדגם בן N ערכים בלתי תלויים ושווי התפלגות מהתפלגות ריילי עם פרמטר \sigma (שאינו ידוע), אומד הנראות המקסימלית של הפרמטר נתון על ידי הנוסחה 
\hat{\sigma}=\sqrt{\frac{1}{2N}\sum_{i=1}^N x_i^2}.

## דגימה מהתפלגות ריילי
בהינתן שיש בידינו משתנה מקרי u מהתפלגות אחידה רציפה סטנדרטית (בין 0 ל-1), אז למשתנה X המוגדר על ידי:

X=\sigma\sqrt{-2 \ln (u)}\,

יש התפלגות ריילי עם פרמטר \sigma. תוצאה זו מושגת על ידי שימוש בשיטת דגימת ההעתקה ההופכית (ITS).

## התפלגויות קשורות

* אם \ X,Y \sim N(0, \sigma^2) משתנים נורמליים בלתי תלויים, אז \ R = \sqrt{X^2 + Y^2} \sim \mathrm{Rayleigh}(\sigma) מתפלג לפי התפלגות ריילי (מכאן הפרמטר סיגמא).
* אם \ R \sim \mathrm{Rayleigh}(1), אז \ R^2 מתפלג התפלגות כי בריבוע עם שתי דרגות חופש.
* אם \ X מתפלג התפלגות אקספוננציאלית, \ X \sim \mathrm{Exponential}(x|\lambda), אז  
\ Y=\sqrt{2X\sigma^2\lambda} \sim \mathrm{Rayleigh}(y|\sigma).
* אם \ R \sim \mathrm{Rayleigh}(\sigma) אז לסכום הריבועים \ \sum_{i=1}^N R_i^2 יש התפלגות גמא עם הפרמטרים N ו- 2\sigma^2: 
\ [Y=\sum_{i=1}^N R_i^2] \sim \Gamma(N,2\sigma^2).

התפלגות כי בריבוע, התפלגות רייס, התפלגות וייבול מהוות כולן הכללות של התפלגות ריילי.

התפלגות מקסוול-בולצמן היא התפלגות האורך של וקטור נורמלי תלת-ממדי, בדומה להתפלגות ריילי, המתאימה למקרה הדו-ממדי.

### פונקציית סיכון
פונקציית הסיכון (Hazard function) של ההתפלגות ריילי היא ליניארית, וערכה הוא h(x)=\frac{x}{\sigma^2}\!.

## ראו גם

* התפלגות נורמלית
* התפלגות רייס

## לקריאה נוספת
* Papoulis, A. Probability, Random Variables, and Stochastic Processes, 2nd ed. New York: McGraw-Hill, pp. 104 and 148, 1984

## קישורים חיצוניים

* 

ריילי
קוטראג

**קוטראג** היה מנהיג בולגריה של הוולגה לאחר מות אביו, קובראט, בשנת 643 ואח של בטבאיאן, של קובר, של אלצק ושל אספרוך.

קוטראג הנהיג את השבטים הבולגרים שתפסו את הטריטוריות מהן נוצרה בולגריה של הוולגה והמשיך להנהיגה לאחר מות אביו וחלוקת הבולגרים לחמש חטיבות נפרדות המונהגות על ידי חמשת בני קובראט.

ממשיכיו של קוטראג התאסלמו ואיתם תושבי בולגריה של הוולגה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שליטי הבולגרים (עם טורקי)
קטגוריה:בולגריה של הוולגה
צבא האנדים

**צבא האנדים** (בספרדית: Ejército de los Andes) הוא שמו של הכוח הצבאי שהיה תחת פיקודו של חוסה דה סן מרטין במערכה לשחרור צ'ילה מהאחיזה הקולוניאלית של האימפריה הספרדית. בראשית שנת 1817 חצה צבא האנדים את הרי האנדים, הנחיל תבוסה לגייסות מלכות המשנה של פרו בצ'ילה הכבושה, והביא לעצמאותה של צ'ילה.

## ארגון הצבא
צבא האנדים הורכב מצבאה של הפרובינציה של קוז'ו (Cuyo), אותו ארגן סן מרטין בזמן שהיה מושל הפרובינציה ושאריות הצבא הצ'יליאני שנס לאחר התבוסה הסופית שנחל בקרב רנקאגוואה (Rancagua) לכוחות מלכות המשנה של פרו. ב-8 בנובמבר 1814 הקים סן מרטין את "גדוד חיל הרגלים מספר 11" (Batallón Número 11 de Infantería) אשר כלל את "הגיס הצ'יליאני" (Cuerpo de Chile) ומינה את חואן גרגוריו דה לאס אראס (Las Heras) למפקדו. באוקטובר 1815, לאחר שפרובינציות נוספות העבירו כוחות לקוז'ו, מנה הגדוד 1,600 חיילי רגלים, 1,000 פרשים, 200 אנשי ארטילריה ו-10 תותחים. בו בזמן סבל הכוח ממחסור באספקת אבק שרפה, ברזל ומדים. לאספקת החוסרים הקים סן מרטין תעשייה מקומית שתענה על צורכי הצבא שיצר.

על אף שסן מרטין נהנה מתמיכתו של חואן מרטין דה פואיירדון (Pueyrredón), הדירקטור (Director Supremo) של הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה (Las Provincias Unidas del Río de la Plata), הישות הפוליטית שקדמה לארגנטינה המודרנית, לא זכתה המשלחת המתוכננת לתמיכה לאומית רחבה. פוליטיקאים שונים, שהיו סקפטיים בנוגע לסיכויי הצלחת המערכה בצ'ילה כנגד מלוכת המשנה של פרו, חתרו תחת מאמציו. אף על פי כן, ב-1 באוגוסט 1816, העניק פואיירדון לצבא קדימות לאומית, שינה את שמו ל**צבא האנדים** והעמיד את סן מרטין בראשו.

עם תום ההכנות מנה צבא האנדים שלושה גנרלים, 28 מפקדים בכירים, 207 קצינים, 15 אזרחים בשירות הצבא, 3,778 חיילים ו-1,392 תומכי לחימה, מספר שהסתכם ב-5,423 איש, 18 תותחים, 1,600 סוסים ו-10,600 פרדות. לצ'ילה הגיעו 510 סוסים וכ-4,300 פרדות בלבד.

## חציית האנדים
[שמאל|ממוזער|250px|"חציית האנדים בידי סן מרטין ואו'היגינס". ציור שמן של מרטין בונאו (Martín Boneo), [1865; שמור במוזאון ההיסטורי הלאומי של ארגנטינה, בואנוס איירס.]]
לשם חציית האנדים חולק הצבא לשני ראשים. האחד, בפיקודו של ברנרדו או'היגינס, פנה למעבר "לוס פאטוס" (Los Patos), ואילו השני, בו נכללה גם הארטילריה ואשר היה תחת פיקודו של חואן גרגוריו דה לאס אראס פנה למעבר "אוספאז'אטה" (Uspallata). נוסף על שני כוחות עיקריים אלו נשלחו כוחות קטנים לאגפים הצפוניים והדרומיים של הכוחות החוצים. זה הצפוני מנה כ-130 חיילים בפיקודו של חואן מנואל קאבוט (Cabot) ואילו זה הצפוני היה תחת פיקודו של הצ'יליאני רמון פריירה סראנו (Freire Serrano).

חציית האנדים החלה ב-19 בינואר 1817. הגייסות התקדמו בממוצע כ-28 קילומטרים ביום, בגובה ממוצע של כ-3,000 מטרים מעל פני הים, במשרע טמפרטורות של כ-40 מעלות צלזיוס (כ-30 מעלות ביום וכ-10 בלילה). בתום 21 יום הושלם המסע והחלה המערכה לשחרור צ'ילה.

צבא האנדים, ובעיקר הכוחות הצ'יליאנים שבו, היוו את הבסיס לצבא צ'ילה, ומאוחר יותר את הבסיס למשלחת לכיבוש פרו.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:צ'ילה: היסטוריה צבאית
קטגוריה:ארגנטינה: היסטוריה צבאית
קטגוריה:מלחמות העצמאות של אמריקה הלטינית
מפרץ איסכנדרון

ממוזער|מפרץ איסכנדרון או מפרץ איסוס. היינריך קייפרט, 1903
**מפרץ איסכנדרון** (טורקית **İskenderun Körfezi**, בעבר "מפרץ אלכסנדרטה") הוא מפרץ בפינה הצפון-מזרחית של הים התיכון בדרום אסיה הקטנה בטורקיה. אורכו של המפרץ כ-70 קילומטר ורוחבו 30 קילומטר. המפרץ קיבל את שמו מהעיר הראשית השוכנת לחופיו איסכנדרון (בעבר "אלכסנדרטה").
המפרץ גובל מצפון מערב בהרי הטאורוס, ובדרום עם הרי נור. בתוכו שפך הנהרות הג'ייהאן והסייהאן .

בשנות ה-30 של המאה ה-20 עמד החבל השוכן באזור המפרץ במחלוקת בין טורקיה לבין צרפת ששלטה בשטח סוריה בטרם הקמתה. שני הצדדים הגיעו להסכמה שעצמאות החבל תועמד למשאל עם שהתקיים ב-1938, תוצאות משאל העם הועבו בעקבות התיישבות יזומה של עשרות אלפי טורקים בשטח החבל. תוצאות המשאל קבעו ברוב קטן שהחבל יהפוך לעצמאי, והובילו להקמת מדינת האטיי בשטחו. לאחר כשנה הוקם פרלמנט שאישר את איחוד החבל עם טורקיה והחבל הפך לפרובינציה טורקית. עם זאת, גם כיום מחשיבה סוריה את החבל כחלק משטחה ומציגה אותו כך במפות רשמיות.

## קישורים חיצוניים

איסכנדרון
איסכנדרון
שפות סלאביות דרומיות

ממוזער|שמאל|300px|תפוצה של שפות סלאביות דרומיות. מקדונית ובולגרית בגווני סגול, סרבו-קרואטית בגווני תכלת וצהוב וסלובנית בגווני אדום

**השפות הסלאביות הדרומיות** הן השפות הסלאביות המדוברות במדינות חבל הבלקן – בולגריה ומדינות יוגוסלביה לשעבר – סלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה, סרביה, מונטנגרו ומקדוניה הצפונית.

מספר הדוברים בשפות אלה הוא כ־30 מיליון.

את השפות הסלאביות הדרומיות המודרניות ניתן לחלק לשתי קבוצות: הראשונה כוללת את מקדונית ובולגרית והשנייה כוללת את הסרבו-קרואטית ואת הסלובנית.

בולגרית ומקדונית קרובות מאוד אחת לשנייה עד כדי כך שלדעת בלשנים רבים הן שפה אחת וההפרדה ביניהן פוליטית בלבד; זוהי הדעה הרווחת בבולגריה. לשתי השפות תכונות דקדוקיות משותפות המיוחדות רק להן בכל מכל השפות הסלאביות: בשתי השפות האלה קיים תווית יידוע שנצמדת לסוף מילה – -ът/-та בבולגרית ו־-от/-та במקדונית. תכונה דומה קיימת בניבים צפון-רוסיים, אך בכל שאר השפות הסלאביות אין תווית יידוע בכלל. כמו כן, בשתי השפות האלה, להבדיל משאר השפות הסלאביות לא קיימות ביחסות שם וצורה של שם הפועל. שתי השפות נכתבות באלפבית קירילי, אך במקדונית נוספו לו כמה אותיות. לעיתים קרובות נשמעת טענה, כי הדבר נעשה על ידי שלטונות יוגוסלביה כדי לקרב את המקדונית התקנית באופן מלאכותי לסרבו-קרואטית ובכך לתת לגיטימציה לשליטתה של יוגוסלביה בחבל זה.

סרבו-קרואטית הוא שם כולל לשפות המדוברות בקרואטיה, בוסניה והרצגובינה, סרביה, מונטנגרו וקוסובו. לכולן תכונות דקדוקיות זהות וההבדלים ביניהן מצויים בעיקר באוצר המילים ובהגיה של הצליל שהתפתח מהצליל הסלאבי העתיק שנכתב באות ѣ ("יאט") – e, je או ije. למרות ההבדלים האלה, תושבי כל המדינות הללו מבינים אחד את השני רוב הזמן ללא צורך בתרגום ויש לשפות אלה תרבות משותפת של ספרות, קולנוע, מוזיקה וכיוצא בזה. בסרביה השפה הזו נכתבת באלפבית הקירילי והלטיני, בקרואטיה רק בלטיני ובבוסניה ומונטנגרו – בעיקר בלטיני, אך לעיתים גם בקירילי. בתקופת יוגוסלביה הסוציאליסטית סרבו-קרואטית הייתה אחת השפות הרשמיות של המדינה (בנוסף לסלובנית ומקדונית) והשפה הנפוצה בה, אך עם פירוק יוגוסלביה, החל גם תהליך של התרחקות, לעיתים מלאכותית, בין השפות.

השפה הסלובנית קרובה לסרבו-קרואטית בדקדוק ובאוצר המילים, אך לכל הדעות היא שפה נפרדת. יש לה מספר תכונות דקדוקיות ייחודיות, ביניהן מספר זוגי פרודוקטיבי, שאין בשום שפה סלאבית אחרת. סלובנית נכתבת באלפבית לטיני.

השפה הסלאבית הראשונה שהועלתה על הכתב נקראת סלאבית כנסייתית עתיקה; גם היא שפה סלאבית דרומית. כיום זוהי השפה הליטורגית בכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות.

## קישורים חיצוניים

* שפות סלאביות דרומיות, באתר "אתנולוג"

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
דוכסות קלדקארי

**דוכסות קלדקארי** (בגאורגית: **კლდეკარის საერისთავო**, קלדֶקאריס סאאֶריסתאבוֹ) הייתה דוכסות פאודלית שהתקיימה בגאורגיה בימי הביניים. הדוכסות הונהגה על ידי שושלת אצולה גאורגית בעלת עוצמה, בר'וואשי, והתקיימה בין השנים 876–1103, בדרום מחוז כארתלי תחתית. למרות גודלה הקטן, גרמה הדוכסות לבעיות רציניות למלכים הבגרטיוניים, ששאפו לאחד את כל אדמות גאורגיה לממלכה אחת.

## היסטוריה

הדוכסות נוסדה בשנת 876 על ידי ליפריט הראשון מבית בר'וואשי, שגורש על ידי המלכים האבחזים מהאחוזה הפאודלית שלו ארגוותי שבאימרתי עילית. ליפרטי מצא מחסה במחוז ההיסטורי תריאלתי, שם הותר לו, על ידי דוד הראשון קורופלאטס (876–881), מענף כארתלי של בגרטידים האיברים, מלך טאו-קלארג'תי, לבנות מצודה חזקה שנקראה, מצודת קלדקארי, שהפירוש המילולי של שמה הוא "שער מסולע", ולשלוט בדרכים המשמשים קיצור דרך מסולע המחברים את מחוזות מזרח גאורגיה עם המדינות השכנות מדרום והאימפריה הביזנטית. בהיותה בעמדת מפתח, הצליחה משפחת בר'וואשי להגיע למעמד בו היא התמודדה על גבולותיה עם הנסיכויות השכנות. עם היווסדה של הממלכה הגאורגית המאוחדת, על ידי בגרט השלישי, התפרצה היריבות בין שושלת בר'וואשי לשושלת בגרטיוני. במאבק בין המשפחות גבר בגרט על ראטי הראשון, והכריח אותו, בשנת 889, לוותר על השלטון בדוכסות לטובת בנו, ליפריט השני.

האמיר של אמירות טביליסי, ג'עפר (1032–1046), כלא את ליפריט, ולמרות חילוקי הדעות בין בגרט לליפריט, שחרר אותו בגרט. מאוחר יותר, בשנים 1038–1040, הטיל צבא גאורגי משותף, בראשות בגרט וליפריט, מצור על טביליסי, אלא שהמלך נסוג מהמצור עקב חילוקי דעות שנבעו מהאיבה התהומית של הליפריטים לבגרטיונים. כתוצאה מכך הפך ליפריט ליריב מושבע של בגרט.

בשנת 1048, נתפס ליפריט בידי הסלג'וקים במהלך המלחמה הביזנטית-סלג'וקית. בגרט ניצל את המצב והשתלט על העיר אופליסציחה, שבה את משפחתו של ליפריט והשתלט על טביליסי. בשנת 1051, שחררו הסלג'וקים את ליפריט, שחזר לגאורגיה עם כוח ביזנטי חדש והשתלט על מזרח גאורגיה. כשהוא מובס וחושש מהתפוררות ממלכתו, שם בגרט את פעמיו לקונסטנטינופול, וניהל משא ומתן על הסכם שלום. בהיעדרו הפך ליפריט לשליט בפועל על הממלכה בהצהירו על עצמו כעוצר לבנו ויורשו של בגרט הרביעי, גיאורגי. לאחר שלוש שנים של משא ומתן מתיש, הצליח בגרט להבטיח את הנייטרליות של הקיסר הביזנטי וחזר לגאורגיה כדי להחזיר לעצמו את השליטה בממלכתו. בשנת 1058 הכריח בגרט את ליפריט לצאת לגלות. בנו של ליפריט ויורשו, יואנה, הורשה על ידי המלך הגאורגי לרשת את הדוכסות. בשנת 1074, מרד יואנה ביורשו של בגרט, גיאורגי השני, וניסה לקבל את תמיכת הסלג'וקים. למרות זאת, כוח סלג'וקי פלש וכבש באופן זמני את הדוכסות ושבה את השושלת הדוכסית.

דוד הבנאי, יורשו של גיאורגי השני, מהמלכים הגאורגיים המצליחים ביותר, הכריח, בשנת 1093, את משפחת בר'וואשי להגיש את כניעתה למלכות, ובלם את ניסיון המרד שלהם מאוחר יותר. בשנת 1103, ניצל דוד הבנאי את מותו של הדוכס האחרון לבית בר'וואשי, ראטי השלישי, וביטל את הדוכסות כשהוא מעביר את שטח הדוכסות לשליטת לריבונות הממלכה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ממלכת גאורגיה
קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:כארתלי
קטגוריה:גאורגיה: אצולה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו בשנות ה-870