הקמצן

[ממוזער|250px|"הקמצן" בהפקת תיאטרון "[האהל", 1938]]
**הקמצן** (בצרפתית: ***L'Avare***) הוא מחזה קומי מאת מולייר שהועלה על הבמה ב-1668.

"הקמצן" היא קומדיה קלאסית של מולייר, על אב המנסה לשלוט על אהבותיהם של ילדיו בגלל תאוותו החולנית לכסף. בשורה של מצבים, מקצתם מצחיקים ומקצתם מעוררי חמלה, מצייר אחד מגדולי מחזאי צרפת את דמותו של הרפגון – אחת הדמויות החריפות והידועות ביותר בתולדות הדרמה ובתולדות התרבות. המחזה הוצג בעולם כולו, זכה לאין ספור פרשנויות, הן פסיכולוגיות והן פוליטיות, ובכל פעם שעלה מחדש עורר אתגר רציני אצל גדולי היוצרים בתחום התיאטרון.
במחזה זה מולייר הציג את הקמצנות כתכונה המשתלטת על האדם.

## מבנה אמנותי
במחזה משתמש מולייר בקווי אופי שלקח מניסיונו האישי ומן המציאות של תקופתו. הוא גם לווה תחבולות מן המחזה "הקדרה" של המחזאי הרומי פלאוטוס. הרפגון הקמצן, גיבור המחזה, הוא טיפוס מלא חיים, עשיר ובורגני שקמצנותו גורמת למפלתו. שמו של הרפגון לקוח מהמילה הלטינית harpago, שפירושה שודד. פירוש שמות שני משרתיו של הרפגון הם: לה מרלוש, שמזכיר במידת מה דג אלתית, אשר בתקופת מולייר נמכר בצורה יבשה; וברנדאוואן, שפירושו "קנה שיבולת-השועל הדק". שני השמות, יחד עם שמו של הרפגון, רומזים לקמצנותו הגדולה של הרפגון.

המחזה מבוסס על סגנון הקומדיה דל'ארטה ומשתמש בהרבה מוטיבים אמנותיים הלקוחים משם. כל הדמויות מזכירות את הדמויות הקלאסיות של הקומדיה דל'ארטה (הדוגמה המובהקת לכך היא החשיבות של המשרתים והמאוהבים - מאפיינים בולטים בז'אנר). הסגנון שבו כתוב המחזה השפיע על במאים רבים להעלות את המחזה בצורה זאת. תיאטרון החאן בירושלים העלה את ההצגה כשכל התלבושות מאפיינות את הסגנון, וגם המשחק.

## עלילת המחזה
הרפגון הוא אלמן, ויש לו שני ילדים: הבן קליאָנט והבת אליז.
להרפגון יש 30 אלף פרנקים שהוא מחזיק בתיבה, ואת התיבה הוא מחביא בתוך בור בגינה שלו.
הרפגון אוהב כסף בצורה אובססיבית ומתקמצן על כל דבר.
קליאנט מאוהב במריאן, בחורה שכעת עברה לגור באזור, ואליז מאוהבת בוואלר, משרתו של הרפגון.
הרפגון מאוהב גם הוא במריאן, והוא וקליאנט נלחמים עליה.
הרפגון רוצה שבתו אליז תינשא למר אנסלם, איש עשיר שמוכן לשאת אותה ללא נדוניה מהרפגון, ואין דבר הגורם להרפגון אושר יותר מאשר חיסכון בכסף.
קליאנט מתכנן לקחת הלוואה של 15 אלף פרנק כדי לשאת לאישה את מריאן, אבל ברגע שהוא מגיע לפגוש את המלווה, הוא מגלה כי המלווה הוא הרפגון, אביו, בכבודו ובעצמו.

הרפגון נבהל וחושש שבנו תופס אותו כמלווה בריבית. אך כאשר הוא מבין מהי מטרת בואו של קליאנט, פורצת מריבה ביניהם. לאחר מכן הרפגון מנסה לארגן חגיגה לכבוד הנישואים של אליז לאנסלם ושלו למריאן.
ואלר יודע שהרפגון לא רוצה להניח לאליז להתחתן איתו, ולכן הוא משתדל להתחנף אליו. מר ז'אק, הטבח והעגלון של הרפגון, משתתף בהכנות לחגיגה.
הרפגון אומר למר ז'אק שהוא דורש ממנו להכין ארוחה במחיר נמוך ובאיכות גבוהה, ומר ז'אק חושב שהרפגון ממש מגזים.
המשרת של קליאנט, לה פלש, עוקב אחרי הרפגון ומגלה את מקום המחבוא של הכסף. הוא גונב את התיבה של הרפגון ומעביר אותה לידי קליאנט.
כאשר הרפגון מגלה כי התיבה נעלמה, הוא נבהל, משתולל, מתרוצץ לכל עבר, ומתחיל להפוך את כל הבית, כי הוא לא מבין מה קרה לכספו. ולפתע הוא חושב שתפס את הגנב בידו, אך מתברר לו שזו ידו שלו עצמו.

הרפגון מביא בלשים וחוקרים כדי לתפוס את מי שגנב את אוצרו. הבלשים והרפגון באים לביתו ושואלים את מר ז'אק האם ידוע לו משהו על הגנבה, ומר ז'אק (שספג מכות קודם לכן מוואלר, וכעת רואה הזדמנות להתנקם בו) אומר שהוא חושד בוואלר. החוקרים תופסים את ואלר ולוקחים אותו לבית משפט שם הרפגון חוקר אותו. כאשר הוא שואל אותו, כיצד העז לגזול ממנו דבר כזה, ואלר בטוח שהוא מתכוון לכך שגזל ממנו את בתו אליז.
הרפגון וואלר מנהלים "דו-שיח של חרשים": הרפגון אומר "גזלת ממני אותה" ובדבריו מתכוון לתיבה, ואילו ואלר אומר "לקחתי לך אותה" ומתכוון לאליז.  
בסוף המשפט קליאנט מגיע ואומר לאביו שהתיבה בידיו, והוא מוכן להחזיר לו את האוצר בתנאי שירשה לו לשאת לאישה את מריאן ולאליז להינשא לוואלר. הרפגון כל כך מאושר שקיבל את התיבה עם כספו בחזרה, והוא שוכח הכול, גם את אהבתו למריאן, אך מציב תנאי שכדבריו של ואלר שמר אנסלם הוא אביו של ואלר, הוא ישלם את כל הוצאות החתונה.

### גילוי ייחוסם של ואלר ומריאן
בסצנה הסופית מספר ואלר כי הוא בן למשפחת אצולה מנאפולי וכי הוא בנו של האציל דון תומאס ד'לאבורסי.

אנסלם (שהוא למעשה דון תומאס ד'לאבורסי, אביו של ואלר, אשר אינו מזהה אותו) מטיל ספק באמינותו של ואלר ודורש שיספק הסברים לטענתו המופרכת.
ואלר בתגובה מספר כי לפני שש-עשרה שנה, כאשר היה ילד בן 7, עלה על אונייה עם הוריו ואחותו. במהלך השיט, סערה החלה והאונייה טבעה. הקברניט, אשר ניצל ביחד עם ואלר, גידל אותו כבן. רק לאחרונה שמע ואלר כי ייתכן שאביו הביולוגי אכן בחיים, ועל-כן יצא במסע חיפושים אחריו. 

מר אנסלם עדיין אינו משוכנע כי זהו בנו, חושד כי ייתכן שבדה את הסיפור מליבו, ודורש הוכחות. ואלר משיב כי ניתן לשאול את הקברניט שניצל, וכהוכחה נוספת, בבעלות ואלר חותמת אבן-האודם (רובי) של אביו וצמיד מאבני ספיר של אמו.

מריאן מתערבת בשיחה ומצהירה כי היא מאמינה לואלר, כיוון שגם היא ניצלה מאותה ספינה טרופה עם אמהּ. לאחר שניצלו, מריאן ואמה נשבו על ידי שודדי ים והיו שפחות שלהם למשך 10 שנים. לאחר תקופת העבדות, שוחררו והגיעו לעיר בה מתרחשת העלילה (פריז) בקושי כלכלי רב.
אנסלם שומע את גרסת שני ילדיו וקורא להם לחבק אותו, מלא אושר על כך שכל משפחתו בחיים. הוא מסביר כי לאחר שחשב שאשתו ושני ילדיו נספו, החליט לפתוח דף חדש בחייו, ולשנות את שמו, אשר הביא לו כאב כה רב. הוא ביקש להתחתן מחדש עם "אישה עדינה וישרה" כדבריו.

## דמויות
* הַרפָּגוֹן - הקמצן, אביהם הטיראן של קליאנט ואליז. מאוהב במריאן.
* קְלֶיאָנט - בנו של הרפגון, מאוהב במריאן.
* ואלֶר - בנו האובד של אנסלם ואחיה של מריאן, אשר שרד לפני 16 שנה סופה בים ונחשב למת. מאוהב באליז.
* פרוֹזין - סרסורית (מתווכת) לכל עניין.
* לָה פְלֶש - משרתו של קליאנט.
* מר ז'אק - טבח ועגלונו של הרפגון.
* אֶליז - בתו של הרפגון. מאוהבת בואלר.
* סיניור אַנְסֶלם (דון תומאס ד'אלבורסי) - אביהם של ואלר ומריאן.
* אדון סימון - מתווך.
* ברינדוואן ו-לה מרלוש (בתרגום של אהוד מנור: **ברבוניה** ו**סרדיניה**) - משרתיו של הרפגון.
* מריאן - בתו האובדת של אנסלם ואחותו של ואלר. ניצלה עם אמה מסערה בים מבלי לדעת על גורלם של אביה ואחיה. מאוהבת בקליאנט.
* גברת קלוד - משרתת של הרפגון.
* קומיסר לבלרו - קצין המשטרה.

## תרגומים לעברית
* לפני התרגום הרשמי של המחזה, בוצע תרגום ועיבוד חופשי של מרדכי אזרחי-קרישבסקי ב-1908, בהשתתפות שחקנים מאגודת חובבי הבמה העברית ביפו. עיבוד זה עלה שוב ב-1926 בתיאטרון האמנותי תחת השם "**הרפגון**" בבימוי יצחק משה דניאל ועם מיכאל גור בתפקיד הרפגון.
* התרגום הראשון לעברית נכתב על ידי אביגדור המאירי והמחזה הועלה על בימת האהל ב-1938 בבימוי פרידריך לובה ועם מאיר מרגלית בתפקיד הרפגון.
* **הקמצן**, תרגם מצרפתית נתן אלתרמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1956. תרגום זה עלה מספר פעמים: 1955 בתיאטרון הקאמרי עם אברהם בן יוסף ובבימוי שמואל בונים, 1968 בתיאטרון האוהל עם מאיר מרגלית ובבימוי אנדריי קלראשו, 1970 בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער עם רפאל קלצ'קין ובבימוי לאונרד שך, 1980 בתיאטרון הלאומי הבימה עם שלמה בר-שביט ובבימוי דוד לוין, 1981 בתיאטרון אורנה פורת עם גבי עמרני ובבימוי דן רונן, 1990 בתיאטרון הנגב עם יוסף כרמון ובבימוי שמואל שילה.
* **הקמצן**, תרגם מצרפתית יהונתן גפן, מרכז ישראלי לדרמה ליד בית צבי, 1985.
* **הקמצן**, תרגם מצרפתית אהוד מנור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009. תרגום זה עלה פעמיים: ב-1995 בתיאטרון הקאמרי עם יוסי גרבר ובבימוי גאבור ז'אמבקי וב-2003 בתיאטרון החאן עם אריה צ'רנר ובבימוי מיכאל גורביץ'.
* **הקמצן**, תרגם מצרפתית: דורי מנור, הוצאת אחוזת בית, 2015.
* **הקמצן**, תרגם מצרפתית אלי ביז'אווי, הוצאת לוקוס, 2016. תרגום זה עלה ב-2014 בתיאטרון הבימה עם יעקב כהן ובבימוי אילן רונן.
* **הקמצן**, תרגמה מצרפתית: פרופ' דבורה גילולה, הוצאת ליון בוקס 2015.
* עיבוד חופשי נוסף למחזה מאת יואל זילברג ובביומו עלה ב-1974 בתיאטרון הזמן, תחת השם "**איפה הכסף**". את תפקיד עובדיה בדיחי (מקביל להרפגון) גילם גבי עמרני.

## לקריאה נוספת
* דן אוריין, **הקמצן בתיאטרון**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990.

## קישורים חיצוניים

* וידאו מלא של ההצגה, בתיאטרון החאן, בבימויו של מיקי גורביץ'
* על התרגום של נתן אלתרמן למחזה "הקמצן" באתר נתן אלתרמן
* 
* 
* 
* רות טון ורמי סמו, תכניית ההצגה "הקמצן" בתיאטרון "הבימה" 2014
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מחזות צרפתיים
קטגוריה:מחזות מהמאה ה-17
קטגוריה:קומדיות
קטגוריה:מולייר