קהילת יהודי באבול

**קהילת יהודי באבול** התקיימה בעיר באבול עד 1980.

באבול נמצאת בפרובינציית מאזנדראן, בצפון איראן, על חוף הים הכספי. באבול היא העיר השנייה בגודלה בפרובינציה, מבחינת מספר התושבים, ומשמשת כבירת מחוז באבול, אחד מתוך עשרים ושניים המחוזות של הפרובינציה.
ממוזער|מחוז באבול בפרובינציית מאזנדראן לחוף הים הכספי
בעבר נקראה העיר בַּרפוֹרוּשדֶּה (שפירושו "עיר שוק"), ובהמשך ברפורוש. ב-21 במרץ 1932 הודיע רזא שאה פהלווי על שינוי שם העיר ל"באבול", שפירושו "עיר בעלת שפע מים".

## ההיסטוריה של הקהילה
המקורות הראשונים המעידים על נוכחות יהודית בבאבול מתוארכים לתקופת שושלת הספווים. עבאס שאה הראשון ציווה על שבעים משפחות יהודיות להתיישב בבאבול כדי להבריא את כלכלתה, בהיותו מודע לכוחם הכלכלי. בתקופה זאת הייתה באבול (בַּרפוֹרוּשדֶּה) עיירה קטנה שאירחה את השוק המקומי.

בשנת 1656 הורה עבאס שאה השני, בלחץ אנשי דת שיעים, על גירוש כל היהודים מאספהאן בגלל האמונה שרווחה בדבר "טומאתם". חלק מהמגורשים התיישבו בבאבול.

בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 התפתח הסחר בין האימפריה הרוסית למדינות שעל חופי הים הכספי, ואוכלוסיית האזור גדלה. הודות למיקומה על גדות נהר באבול, שאפשר גישה מהירה לים, הפכה באבול למרכז המסחרי העיקרי של הפרובינציה דרכו יוצאו אורז, כותנה, משי ועץ.

נוסעים שביקרו בבאבול בתקופתו של נאסר א-דין שאה קאג'אר (1848 – 1896) דיווחו כי הקהילה היהודית בעיר מנתה בין 50 ל-70 משפחות שעסקו באריגה, מסחר במוצרים חקלאיים, משקעות ותרופות ואף בספרות ובצורפות. בין היהודים היו סוחרים עמידים שניהלו קשרי מסחר מצליחים עם האימפריה הרוסית. הנוסעים ציינו כי הקהילה התגוררה ברובע נפרד בו היו שני בתי כנסת, בית ספר ובית קברות. הבתים ברובע היהודי היו מחוברים באמצעות מנהרות תת-קרקעיות המתקיימות עד היום. מטרתן הייתה לאפשר ליהודים להתחבא ולנוע בבטחה בין בתי הרובע בזמן המהומות. סגנון בנייה זה הופיע לראשונה באספהאן בזמן עליית האנטישמיות בתקופת שושלת הספווים ואומץ על ידי קהילות רבות בערים שונות.

האסלאם השיעי ראה ביהודים גורם מטמא כבר מתחילתו. הרדיפות, הפרעות וההמרות בכפייה החריפו בסוף המאה ה-19. כהני הדת, שהיו מודאגים מהתקדמותה הכלכלית של האוכלוסייה היהודית, פרסמו מעל חמישים צווים שמטרתם להגביל את פעילותה ולהבטיח את עליונותם של הסוחרים המוסלמים. בשנת 1866 אולצו יהודי באבול להתאסלם. כאשר הותר להם לחזור ליהדות, בעקבות התערבותם של שגרירי צרפת ובריטניה, ההמון רצח 18 מהם, כאשר שניים נשרפו חיים.

בתחילת המאה העשרים חיו בעיר 750 יהודים. חלקם עלו לישראל לאחר קום המדינה והנותרים עזבו בהדרגה עד שנת 1979.

### מוסדות הקהילה
#### בית הכנסת
בית הכנסת קושנוד (בפרסית: **کنیسای خشنود**) נבנה בתחילת שנת 1920 במימון בני משפחת קושנוד, אשר אף ניהלו אותו במשך מספר שנים לאחר פתיחתו.

זה היה מבנה דו קומתי בו פעלו בקומה הראשונה שש כיתות בית ספר ובקומה השנייה בית כנסת ששטחו 500 מ"ר.

אולם בית הכנסת יכול היה להכיל 150 מתפללים. במרכזו עמדה בימה מעוטרת בגילופי עץ מורכבים ובשיבוצים של פיסות עץ בצבעים שונים (מרקטרי) בדומה למבנה ההיכל ודלתותיו. ההיכל ניצב ליד הקיר המערבי ובו נשמרו תשעה ספרי תורה מבגדאד שחלקם הועברו מבית הכנסת עזרא הסמוך שנסגר. סביב הבימה הוצבו ספסלי עץ בעיצוב מרהיב. עיצוב הפנים, שהושפע מהאדריכלות האירופית והרוסית, כלל עבודות טיח מורכבות ועיטורים בהם שולבו מראות. התקרה הגבוהה וחלונות הוויטראז' הגבוהים סיפקו תאורה טבעית בשעות היום.

בשל ההגירה ההדרגתית של יהודי באבול, בית הספר הפסיק לפעול מספר שנים לפני המהפכה האיראנית ובית הכנסת נסגר בשנת 1981. בניין בית הכנסת נמכר, נהרס בשנת 2012 ובמקומו נבנה בניין מגורים.

#### בית הקברות
בשנת 1960, הלאימה עיריית באבול כמחצית משטח בית הקברות היהודי לצורך בניית שטחים מסחריים ובניינים לאורך האוטוסטרדה שחצתה את בית הקברות. הקהילה היהודית בנתה חומה סביב השטח הנותר של בית הקברות לצורך שימורו.

## הערות שוליים

קטגוריה:קהילות יהודיות באיראן