ויליאם פינקני וייט

**ויליאם פינקני וייט** (באנגלית: **William Pinkney Whyte**; 9 באוגוסט 1824 – 17 במרץ 1908), היה חבר המפלגה הדמוקרטית, ופוליטיקאי ממרילנד שכיהן כחבר בית הנבחרים של המדינה, מבקר המדינה, חבר הסנאט של ארצות הברית, מושל מרילנד ה-35, ראש עיריית בולטימור, וכן בתפקיד התובע הכללי של המדינה.

## ביוגרפיה
### ראשית חייו והשכלה
וייט נולד ב-9 באוגוסט 1824 בבולטימור שבמרילנד, לג'וזף ואיזבלה וייט. סבו מצד אביו היה הרופא והאירי הגולה, ג'ון קמפבל וייט.  סבו מצד אמו, ויליאם פינקני, היה פוליטיקאי, מנהל ודיפלומט מפורסם בארצות הברית.

החינוך המוקדם של וייט כלל הדרכה על ידי מורה פרטי, שהיה מזכירו האישי של נפוליאון בונפרטה. בין השנים 1842–1844, לא היה וייט מסוגל ללמוד בקולג' כתוצאה ממצבה הכלכלי הירוד של משפחתו, והחל לעבוד בחברת הבנקים פיבודי, ריגס ושות' בבולטימור. הוא החל ללמוד משפטים בבולטימור במשרד עורכי הדין של בראון ובראון במשך שנה אחת לפני שהתקבל לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ב-1844. וייט חזר לבולטימור ב-1845 ללימודים נוספים, והתקבל ללשכת עורכי הדין זמן קצר לאחר מכן ב-1846.

### קריירה פוליטית
מ-1847 עד 1849, כיהן וייט קדנציה אחת כחבר בבית הנבחרים של מרילנד. בשנת 1850 הובס וייט בניסיונו להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית. מ-1853 עד 1855 כיהן קדנציה אחת כמבקר אוצר המדינה של מרילנד, וזקף לזכותו הכנסת מערכת פיננסית פשוטה יותר למדינה.
ימין|ממוזער| דיוקן מאוחר יותר של Whyte
בשנת 1857, וייט הועמד שוב כמועמד לכהן בקונגרס. הוא הובס, אך הציג בפני בית הנבחרים ראיות למרמה ולשחיתות שנגעו לבחירות. עם זאת, בית הנבחרים לא הגיע להסכמה בשאלה האם עליו להתמנות או לא.

לאחר כמעט עשור מחוץ לזירה הפוליטית, התבקש וייט על ידי המושל תומאס סוואן למלא את שארית כהונתו של הסנאטור שהתפטר רוורדי ג'ונסון, והוא כיהן בתפקיד מ-13 ביולי 1868 ועד 3 במרץ 1869. במהלך כהונתו הקצרה כסנאטור, תמך וייט בנחישות בנשיא הנתון למתקפות אנדרו ג'ונסון, וכן תמך בהקלת הלחץ על מדינות הדרום במהלך תקופת השיקום. עם זאת, הוא בחר שלא לעמוד לבחירה מחדש ב-1868.

בשנת 1872 נבחר וייט למושל מרילנד, והביס את המתמודד הרפובליקני ג'ייקוב טומה. בבחירות של 1874 נבחר וייט על ידי בית המחוקקים כדמוקרטי למושב הסנאט של ארצות הברית ובהתאם לכך התפטר מתפקיד המושל. ב-1874, בין כהונתו כמושל וכסנאטור, שימש כיועץ של מרילנד בפני ועדת הבוררות בסכסוך הגבול בין וירג'יניה למרילנד. במהלך כהונתו כסנטור, וייט התנגד לשלם את חובות המדינה בכסף כסף וכסף זהב במקום בזהב בלבד, וכיהן כיו"ר ועדת הדפוס של הסנאט של ארצות הברית (הקונגרס ה־46). בבחירות של 1880, וייט בחר לא להתמודד לבחירה מחדש, בשל מחלה במשפחתו.

ווייט נבחר ללא מתמודדים לכהן כראש עיריית בולטימור בשנת 1881. בסיום כהונתו ב־1883, בחר וייט לשוב לעסוק בעריכת דין. בין השנים 1887–1891 כיהן וייט כתובע הכללי של מרילנד, ובין 1900–1903 כיהן כיועץ המשפטי העירוני של בולטימור. בשנת 1906 מינה אותו מושל מרילנד  למלא את מושב הסנאט שהתפנה בעקבות מותו של ארתור גורמן. לאחר 25 שנים, 3 חודשים ו־5 ימים מאז יומו האחרון בסנאט, חזרתו של וייט קבעה שיא חדש לפער הארוך ביותר בשירות בסנאט של ארצות הברית. וייט כיהן כסנאטור עד מותו הפתאומי בבולטימור ב-17 במרץ 1908, ונקבר בבית הקברות גרינמאונט.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אמריקאים ילידי מרילנד
קטגוריה:בולטימור: אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:ראשי עיריית בולטימור
קטגוריה:התובעים הכלליים של מרילנד
קטגוריה:מושלי מרילנד
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממרילנד
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1824
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1908