אפעה

**אֶפְעֶה** (שם מדעי: *Echis*) הוא סוג נחש ארסי ממשפחת הצפעיים.

## תיאור
האפעה הוא נחש קטן יחסית לצפעיים. המינים הגדולים בסוג זה (אפעה מצרי, אפעה לבן גחון) יכולים להגיע לאורך מרבי של עד 90 ס"מ, בעוד המינים הקטנים בסוג זה מגיעים לאורך מרבי של 30 ס"מ.

צבעו הכללי אפור, אדום, צהוב או חום, עם כתמים בהירים בעלי הילה כהה. לעיתים ישנם פרטים בעלי גוון כחלחל-אפור. האפעה בעל קשקשי צד קטנים המשמשים אותו להשמעת קולות אזהרה והפחדה, המופקים על ידי שפשוף הקשקשים אלו באלו, ובכך חוסכים מהנחש את פעולת הנשיפה – המפיקה קול דומה, אך תורמת לאיבוד מים.

ראשו משולש ובולט מהצוואר הדק. החוטם קצר ומעוגל, העיניים גדולות יחסית בעוד הגוף דק עם זנב קצר.

## התנהגות ותזונה
לכל מיני האפעה תנוחה אופיינית מאיימת, הנראית כמו רצף כריכות של האות "C", שגורמות לשפשוף הקשקשים והשמעת קול אזהרה. הפקת קול בעזרת קשקשים משוננים מכונה צִרְצוּר. נחשים אלו יכולים להיות לא צפויים, ומסוגלים להכיש מתנוחתם האופיינית.

האפעה פעיל בלילה והוא ניזון ממכרסמים, צפרדעים, לטאות ופרוקי-רגליים; הצעירים ניזונים בעיקר מחרקים. האפעה אינו שותה מים, ובכך הוא מתאים לתנאי המדבר. מוצאו כנראה באזורים חוליים, והוא הסתגל לאזורים של טרשים וסלעים.

חלק ממיני האפעה מטילות ביצים, בעוד נקבת האפעה הקריני משריצה, כלומר נושאת את הביצים בתוכה, הנחשים בוקעים מהן בתוכה והיא ממליטה אותם.

## האפעה במקורות
בתנ"ך האפעה מתואר, בין השאר, על אף שהמין הוא לא בהכרח זה שאוזכר בכתובים, כמתגורר באזורי מדבר שוממים (איוב כ טז; ישעיהו ל ו; נט ה); ובתלמוד בהקשר לאורך חייו (ירושלמי, בכורות, ח ע"א). חז"ל תיארו את השימוש שעשו הרומים בנחש לחיסון נגד ארס נחשים (תוספתא, תרומות ז, יד; ע"ז, ל). השימוש בנחש לריפוי נזכר גם במשנה ( עדיות ב ה).

מקורות כתובים מהתקופה הביזנטית מעידים על שימוש בנחש האפעה לייצור חומר מרפא בשם תריאק אשר מרכז הייצור שלו היה בירושלים ובאזור ים המלח, שם הוא נקרא בשם טיר, וכנראה, מכאן שם התרופה – טיריאק.

המדרש מזהה את האפעה עם העכס (Echis), וזהו הזיהוי המקובל כיום. האפעה מוזכר גם בברית החדשה.

## מיון
סוג זה כולל, נכון למאי 2025, 12 מינים.
* תת-משפחה צפעונים (Viperinae)
** סוג **אפעה** (*Echis*)
*** מין *Echis borkini*
*** מין אפעה קריני (*Echis carinatus*)
*** מין אפעה מגוון (*Echis coloratus*)
*** מין *Echis hughesi*
*** מין *Echis jogeri*
*** מין *Echis khosatzkii*
*** מין אפעה לבן גחון (*Echis leucogaster*)
*** מין *Echis megalocephalus*
*** מין אפעה מערב אפריקאי (*Echis ocellatus*)
*** מין *Echis omanensis*
*** מין אפעה מצרי (*Echis pyramidum*)
*** מין *Echis romani*

## תפוצה
האפעה מצוי בכל רחבי צפון אפריקה מעל לקו המשווה, למעט באזורי מדבר והרים יבשים במיוחד, באסיה – מפקיסטן ומערבה, במזרח התיכון ובתת-היבשת ההודית כולל סרי לנקה.

בישראל מצוי האפעה באזורי מצוקים בנגב, בבקעת הירדן, במדבר יהודה, ובגלבוע. התפוצה של האפעה במערב הנגב מתרחבת. בישראל מצוי המין אפעה מגוון.

האפעה בהרי הנגב ובגלבוע הוא חום-אדמדם בעל כתמים בהירים, ונראה שהצבעים מותאמים לצבע הקרקע.

## ארס

האפעה מסוכן לאדם בשל ארסיותו הרבה, וידועים מקרים של מוות בשל הכשת אפעה. ארסו מרוכז יחסית ומכיל בעיקר רכיבים המו-טוקסיים (הרעלת דם) הגורמים לאדם סבל רב, דימום, שטפי דם ונמק.

תפוצתם רחבה, והם חיים לרוב באזורים החסרים מתקנים רפואיים מתאימים, לכן ישנם מקרי מוות לא מעטים מהכשות אפעה. רוב הקורבנות מוכשים בלילה, הזמן בו האפעה פעיל.

ב"חליבת" בלוטות הארס של האפעה ניתן לקבל עד 400 מיליגרם של ארס טרי, כמות לא גדולה יחסית לצפעוניים אחרים. הארס מוזרק לגוף הקורבן דרך שתי שיני ארס חלולות אשר בקדמת הלסת העליונה של הנחש, הנתונות מקופלות בנרתיק עד לפתיחת הפה והשימוש בהן.

### טיפול בנפגע הכשה
במקרה של הכשה, על-פי המלצות משרד הבריאות הישראלי, יש לקבע את הגף שנפגע כדי להאט את פיזור הארס, להימנע מטלטולים (כגון ריצה) הגורמים להאצת פעולת הלב ולפיזור הארס, לדאוג לעירוי נוזלים ולפנות לטיפול רפואי ללא דיחוי (קיים נסיוב לטיפול בהכשות אפעה). **אין** לבצע חיתוך ומציצה של אזור ההכשה.

## על שם האפעה
בנגב המזרחי ובגבול מדבר יהודה ישנם נחל ורכס הרים הנושאים את השם אפעה ובהם מצויים נחשי אפעה:
* נחל אפעה – יובל של נחל חימר
* רכס אפעה
* גדוד 890 בחטיבת הצנחנים מכונה "אפעה"
* לשון האפעה – שרך הגדל בישראל הנקרא כך בגלל הדמיון שלו ללשון של הנחש

## לקריאה נוספת
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **[[זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה]]**, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 230-232
* **הבריטניקה החדשה לנוער**, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד וכתר הוצאה לאור. כרך 2 עמוד 173.
* **נחשים ארסיים וארסי נחשים**, אלעזר כוכבא, הוצאת טבע הדברים ואוניברסיטת ת"א. עמ' 25, 35, 53, 63-65, 102, 104, 115-117, 120, 131, 136, 151, 159.
* זאב וילנאי, **[[אריאל (אנציקלופדיה)|אריאל]] אנציקלופדיה לידיעת הארץ**, הוצאת עם עובד, 1986 עמוד267.
* עזריה אלון, **[[החי והצומח של ארץ ישראל]]**, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1984. כרך 5 זוחלים, עמוד 152. 

## קישורים חיצוניים

* ד"ר נח רוטרי, אפעה, הספרייה הווירטואלית של מטח

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי בלסיוס מרם
קטגוריה:צפעונים
קטגוריה:בעלי חיים בתנ"ך