מבצר קלינטון

**מבצר קלינטון** (באנגלית: **Castle Clinton**) היה מבצר צבאי שבנייתו הושלמה ב-1811 לחופיה הדרומיים של מנהטן, ניו יורק. נבנה כמבצר צבאי להגנת נמל העיר אך לאחר מספר שנים החל לשמש למטרות אחרות כשבין השאר שימש כתחנת מעבר למהגרים עד הקמתו של אליס איילנד. נקרא על שם ראש עיריית ניו יורק דוויט קלינטון.

שרידי המבצר, המהווים חלק מפארק באטרי, מוגדרים כמונומנט לאומי ורשומים ב של ארצות הברית.

## רקע
ב-1614 הוקמה המושבה הולנד החדשה בדרומו של האי הקרוי כיום מנהטן. כדי להגן על המושבה הוקם בקרבתה, ב-1625, מבצר אמסטרדם . מבצר זה שימש בתפקידו 163 שנה עד שנהרס ב-1788. מאחר שהמתיישבים נזקקו להגנה, לאור המתיחות בין ארצות הברית ובריטניה, הוחלט שיש לבצר את דרומו של האי מנהטן כחלופה למבצר אמסטרדם שנהרס.

## ההיסטוריה של המבצר
### מבצר צבאי
ב-1805, הוטל על צוות מהנדסים, בראשות המהנדס ג'ונתן ויליאמס , המשימה לתכנן את הגנת נמל ניו יורק. ב-1807 הציג ויליאמס תוכנית שכללה מערך ביצורים בדרום ניו יורק כשמבצר קלינטון היה אחד מהם.

תכנון המבצר נמסר לאדריכל ג'ון מק'קומב . בניית המבצר החלה ב-1808 על גבי אי מלאכותי והוא נחנך ב-1811. ב-1812 הוא אויש על ידי חיל מצב והותקנו בו 28 תותחי חוף 32 פאונד. המבצר לא היה מעורב במלחמת 1812. המבצר נקרא תחילה "הסוללה המערבית" (West Battery) וגם "הסוללה הדרום מערבית" (Southwest Battery).

ב-1815 שונה שם המבצר מ"הסוללה המערבית" ל"מבצר קלינטון" על שם ראש עיריית ניו יורק דוויט קלינטון והוא הפך למטה מנהלי של הצבא כשב-1920 שימש כמחסן של הצבא.

### עיריית ניו יורק
ב-1816, בעקבות דרישה של תושבים, החלה מועצת העיר ניו יורק לבחון רעיון להפוך את דרום מנהטן לפארק ציבורי שיכלול גם את המבצר. ב-1820 הגישה המועצה הצעה להעברת המבצר והשטח סביבו לאחריות עיריית ניו יורק אך הקונגרס דחה את ההצעה והשאיר את המבצר בידי הצבא.

ב-1821 הפסיק הצבא להשתמש במבצר והקונגרס שינה את החלטתו ואישר לעיריית ניו יורק להשתמש במבנה. ב-1824 שכרה העירייה את המבנה תמורת 1,400$ לשנה והשכירה אותו, בשכירות משנה, לחברת אירועים שהפכה אותו למרכז אירועים בשם "גן הטירה" (Castle Garden). מרכז זה הכיל גן בירה, מרכז כנסים ואולם תיאטרון בן 6,000 מושבים. בתקופת פעילותו היה "גן הטירה" מקום פופולרי בקרב תושבי ניו יורק והתארחו בו אישים ידועים כמו המרקיז דה לה פאייט, הנשיאים אנדרו ג'קסון, ג'ון טיילר וג'יימס פולק, לאיוש קושוט ההונגרי, המדען סמואל מורס ואמנים כמו ג'ני לינד ולולה מונטז. במו כן שימש התיאטרון כבמה לקונצרטים ואופרות.

### מרכז הגירה
ב-1855 הוחכר המבצר למחלקת ההגירה של מדינת ניו יורק תמורת כ-8,000$ לשנה. המחלקה ערכה במקום את ההתאמות הדרושות כדי להפעיל במקום תחנת מעבר לקליטת מהגרים לארצות הברית. כך לדוגמה נבנתה, מסביב לחלק היבשתי של המבצר, גדר עץ באורך 300 מטר ובגובה של 4 מטר כדי למנוע ממהגרים לחמוק מחוץ לתחנת המעבר.

לפני הגעתם לקליטה במבצר עברו המהגרים בדיקות רפואיות בבית החולים הימי בסטטן איילנד, שם אושפזו המהגרים החולים בבידוד. המהגרים הבריאים הפליגו על ספינת קיטור מסטטן איילנד למעגן לייד המבצר שם נבדקו פעם שנייה לפני כניסתם למבצר. במרכז המבצר היה אזור ההמתנה שכונה "הרוטונדה" (rotunda) כשהוערך שקיבולת אזור ההמתנה היה 2000–4000 מהגרים. מסביב לרוטונדה הוצבו תחנות לרישום המהגרים שאוכלסו על ידי פקידי הגירה. המהגרים מהרוטונדה התייצבו בפני פקידים אלו שרשמו אותם ויעצו לכל מהגר לגבי יעדו וכן ציידו אותם בבקבוק מי סבון ואיפשרו לו לאסוף את המטען שלו. פקידים של חברות הרכבות מכרו למהגרים כרטיסי נסיעה לרחבי ניו יורק.

התחנה פעלה עד 1890 אז עבר הטיפול במהגרים לאליס איילנד. ההערכה היא שבשנים בהם פעלה התחנה במבצר קלינטון, עברו דרכה כ-7.5 מיליון מהגרים. מספר זה הוא הערכה בלבד מאחר שעם סגירתה הועברו רישומי המהגרים אל אליס איילנד שם עלו באש בשריפה שפרצה ב-1897. רוב המהגרים שנרשמו במבצר קלינטון הגיעו ממדינות אירופה ובמיוחד מדנמרק, אנגליה, גרמניה, אירלנד, איטליה, רוסיה, סקוטלנד ושוודיה.

רשויות נוספות ניצלו קיומה של תחנת ההגירה ופתחו על ידה משרדים עם הצעות למהגרים שהשלימו את תהליך הקליטה. כך למשל נפתחה במקום לשכת חיפוש עבודה כדי לסייע למהגרים למצוא עבודה וכן נפתחה לשכת גיוס לצבא ארצות הברית.

ב-1869 בוצע במקום פרויקט הרחבת בטרי פארק במהלכו מולא הפער בין מנהטן לאי עליו עמד המבצר בפסולת והוא הפך להיות חלק ממנהטן.

שאלת מימון הפעלת תחנת ההגירה הטרידה את עיריית ניו יורק שחיפשה דרכים להביא בעזרתו הכנסות לתקציבה. תחילה הורתה לבעלי האוניות, שהביאו את המהגרים, לשלם מס גולגולת או להעמיד ערבות עבור כל מהגר. ב-1874, עם התגברות זרם המהגרים, השיתה עיריית ניו יורק מס גולגולת על המהגרים עצמם מתוך רצון לגרום להם להגיע למדינות אחרות. בשלב זה יצא כבר שמעה של תחנת ההגירה במבצר קלינטון ברחבי אירופה וכולם שאפו להגיע אליה. ב-1875 הורה בית המשפט העליון של ארצות הברית על ביטול מס הגולגולת שהושת על חברות האוניות, דבר שגרם לקריסה כלכלית של תחנת ההגירה ולסגירתה.

ביולי 1876 פרצה שריפה במבצר במהלכה ניזוקו מבני העץ שבתוך המבנה. עיריית ניו יורק החליטה לממן את שיקום התחנה ובנובמבר אותה שנה היא חזרה לקלוט מהגרים.

בעיית מימון התפעול המשיכה להעסיק את פרנסי ניו יורק כשניסיונות לחדש, באופן מקומי, את מס הגולגולת על המהגרים נכשלו. ב-1882 העביר הקונגרס את חוק ההגירה שהטיל מס גולגולת על אזרחים שאינם אמריקאים שעברו דרך נמלים אמריקאים. מס זה, בגובה חצי סנט למהגר, שיפר את המצב הכלכלי של התחנה כשמאוחר יותר באותה שנה החלו רשויות ההגירה להשכיר משרדים בתוך המבצר לחברות, עורכי דין, בעלי בתי הארחה למהגרים ועוד דבר שיצר הכנסות נוספות. מעורבותה זו של הממשל הפדרלי בנעשה במתקן עירוני הביאה למחלוקות בהקשר של אחריות המדינה למתקן. כך למשל עלה צורך, ב-1885, לשפץ את רציף המעבורות ומדינת ניו יורק דרשה מממשלת ארצות הברית להשתתף בהוצאה זו.

המחסור הכרוני בכספים לתחזוקת תחנת ההגירה הביאה, בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-19, להתדרדרות באיכות השירות שניתן למהגרים. דבר זה התבטא בתנאים היגייניים ירודים, מבנים רעועים, מחסור בפקידים ויחס מתנשא של הפקידים על המהגרים.

בפברואר 1890 הודיעה הממשלה למדינת ניו יורק על כוונתה לקחת תחת אחריותה את תפעול התחנה. בסופו של דבר החליטה הממשלה לסגור את התחנה הקיימת ולהקים תחנת מהגרים חדשה באליס איילנד. התחנה החדשה נפתחה ב-1892 כשבתקופת הביניים פעלה תחנת ההגירה, זמנית, במבנים של מחלקת ההגירה.

### אקווריום
ב-1891 הועלתה, לראשונה, ההצעה לייעד את המבצר הנטוש לאקווריום. בפברואר 1892 הועבר חוק בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק העביר הצעת חוק המאפשרת את הקמת האקווריום כשבאמצע אותה שנה הוצגה התוכנית הראשונית. על בסיס התוכנית אישרה מועצת העיר 150,000$ לבניית האקווריום. הבנייה החלה ב-1893 מתוך כוונה לסיים את הבנייה בשלהי 1894 אך שורה של טעויות בתכנון ובביצוע גרמו לתקציב לגדול ל-175,000$ ותאריך הפתיחה לזוז לשלהי 1896.

כחלק מההכנות הותקן מעל המבנה גג חיצוני מוגבה, שנתמך על ידי שני עמודים, ובו נקבעו חלונות. במרכז המבנה הוצבו שבעה מכלים גדולים ובהיקף הוצבו כ-120 מכלים בשני מפלסים. המכלים הכילו כ-10,000 דגים ויצורים ימיים אחרים הן של מים מתוקים והן של מי ים. המים המתוקים הוזנו ממערכת המים העירונית של ניו יורק והמים המלוחים נשאבו מנהר ההדסון כשלפני הכנסתם לאקווריומים עברו דרך ארבעה מסננים בקיבולת של 760 מ"ק ליממה.

האקווריום נפתח ב-10 בדצמבר 1896 והפך לאקווריום הציבורי הראשון של ניו יורק . במהלך החודשים הראשונים לאחר הפתיחה ביקרו באקווריום כ-10,000 מבקרים מדי יום שנהנו מכניסה חינם שנועדה לקידום האקווריום. המקום הפך לפופולרי מאוד בקרב תושבי ניו יורק ועד מאי 1900 ביקרו במקום כ-5.5 מיליון אורחים.

באוקטובר 1902 הועברה האחריות על האקווריום לידי "החברה הזואולוגית של ניו יורק"  ולניהולו של הזואולוג צ'ארלס הסקינס טאונסנד . טאונסנד ביצע שיפורים מיידים באקווריום בהיקף של כ-30,000$ וב-1911 הגיש הצעה להגדלת שטח המבצר כדי להרחיב את האקווריום בהיקף של כמעט שני מיליון דולר. אישור הבקשה התעכב מספר שנים וטאונסנד נאלץ לבצע עבודות בהתאם לתקציב השוטף של מועצת העיר ומתוספת מצומצמת שהקצתה החברה הזואולוגית. בשנים אלו עלה כבר היקף המבקרים באקווריום לכשני מיליון בשנה.

האקווריום פעל במבצר עד 1941 אז הועברו חלק מהדגים לאקווריומים אחרים וחלק שוחררו לטבע.

### המאבק על המבצר
ב-1941, לאחר שהאקווריום עבר לאתר אחר, הציע נציב הפארקים של ניו יורק, רוברט מוזס, להרוס את המבצר כדי לפנות מקום לבניית מנהרת ברוקלין בטרי. ההצעה גרמה למחלוקת בין תומכי ההריסה לתומכי השימור, בהובלת "האגודה להיסטוריה של ניו יורק" . תהליך ההתדיינות נמשך מספר שנים כשבמהלך תקופה זו החלו קבלני גרוטאות לפרק חלקי ברזל מהמבצר (כולל הדלתות המקוריות). קבוצת השימור ביקשה משופט במדינת ניו יורק להוציא צו מניעה למניעת הריסה אך באפריל 1943 הבקשה נדחתה. בקשה נוספת הוגשה למועצת העיר ניו יורק אך גם היא דחתה את העתירה, באוקטובר 1945, ואישרה להרוס את המבצר.

ההתנגדות לשימור לא ריפתה את ידי התומכים בו והם פנו לחבר הקונגרס סול בלום שהגיש הצעת חוק להכרזת המבצר כאנדרטה לאומית של ארצות הברית. החוק אושר על ידי בית הנבחרים וגם על ידי הסנאט והנשיא, הארי ס. טרומן, חתם על הצעת החוק ב-12 באוגוסט 1946. חוק זה איפשר למשרד הפנים של ארצות הברית להשתלט על המבצר שהיה, באותה תקופה, בבעלות עיריית ניו יורק. העירייה התנתה את שיקום המבצר במימון פדרלי כשהערכת עלות השיקום עמדה על 40–100 אלף דולר. ביולי 1947, לאחר שהממשל סירב לשלם על שיפוץ המבצר, הצביעה מועצת העיר על הריסתו ועבודות הריסה החלו אך נעצרו עקב חוסר תקציב.

הידיעות על פעולות ההריסה שנעשו במבצר הביאו את הממשל להודיע על תוכניתה להקצות כסף לשיפוץ המבצר ב-1948 דבר שהשהה את ההחלטה על ההריסה בשנה. במאי 1948 אישרה מועצת העיר, בפעם השישית, להרוס את המבצר. "האגודה האמריקאית לשימור נופי והיסטורי" , שהייתה בין הגופים שהתנגדו להריסה, עתרה לבית המשפט העליון של ניו יורק והוציאה צו מניעה בדצמבר 1948. במרץ 1949 ביטלה מחלקת הערעורים של בית המשפט העליון את הצו.

לאחר שהנשיא טרומן חזר ותמך בשימור המבצר החלו שוב דיונים, בין הממשל לעיריית ניו יורק, על גורלו של המבצר ובאוקטובר 1949 אישר בית הנבחרים של ארצות הברית תקציב של כ-170,0000$ לשיקום המבצר. כסף זה איפשר לשירות הפארקים הלאומיים להתחיל במלאכת השיקום כשביולי 1950 העבירה ניו יורק את הבעלות על המבצר לממשלה הפדרלית.

### פארק היסטורי
באוקטובר 1950 הוכרז המבצר כאתר היסטורי על אף שלא החלו עדיין עבודות השיקום. ב-1952 החלו עבודות שיקום חיצוניות בתקציב של כ-120,000$. ב-1954 החלו דיוניים בנושא שימור המבצר כחלק מפרויקט שימור נרחב יותר שכלל אתרים היסטוריים נוספים כמו "האולם הפדרלי"  ופסל החירות. ב-1968, לאחר שנים של דיונים, החל שיקום מקיף של המבצר כשבין השאר שוקמו הקירות החיצוניים והפנימיים, נוסף גג רעפים, הוסרו מתקנים שהיו קשורים לאקווריומים שהיו בו ושיפוץ מגורי קצינים, מגרש המסדרים ומחסני התחמושת. בגלל מלחמת וייטנאם נעצרו תקציבי שיפוץ נוספים אך ב-1972 החל פרויקט שיקום רחב היקף בתקציב של כ-750,000 דולר.

ב-1975 נפתח המבצר מחדש לקהל בקונצרט של התזמורת הסימפונית של ניו יורק. החל מ-1986 המבצר הוא חלק מבטרי פארק כשהכניסה אליו בחינם ושירות הפארקים הלאומיים נותן שירות סיורים מודרכים במקום. המבצר משמש נקודת מכירת כרטיסים ויציאה למעבורות לליברטי איילנד ולאנדרטת פסל החירות.

ב-1985 נסגר המבצר לשיפוצים נוספים ונפתח מחדש ב-4 ביולי 1986 כשבמסגרת השיפוצים הוחלפו שני מבנים, נוספו תערוכות, שוקמו הגג ומגרש המסדרים ועוד.

על פי שירות הפרקים הלאומי מבקרים במקום כשלושה מיליון תיירים בשנה. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001 נוספו מתקני בדיקה במבצר לתיירים המשתמשים בשירות המעבורות לפסל החירות ולאליס איילנד.

## מבנה המבצר
המבצר נבנה כמעגל בקוטר 28 מטר כשחזיתו פונה לים ועורפו לאי. קירות המבצר, שעוביין כ-2.4 מטר. נבנו מאבן חול שנחצבה במחצבה בניו ג'רזי. המבצר נבנה על אי מלאכותי וגשר עץ הוליך ממנו לדרום מנהטן. ב-1869 מולאה לשון הים, שהפרידה את המבצר למנהטן, בפסולת והמבצר הפך לחלק ממנהטן.

## גלריה

Castle Clinton 2008 jeh.jpg|מבט מקרוב על חומות המבצר
Castle Clinton 8948.JPG|שער הכניסה
Castle Clinton National Monument, New York (af0a6f28-7d28-4973-95ea-a1fb8a20fb0a).jpg|שחזור של חדר מגורי חיילים
Castle Clinton, New York (47326002862).jpg|לוח הנצחה
Clinton castle 4 (7846065438).jpg|שחזור של תותח שהיה מוצב במבצר בתחילת דרכו
JunkKeyingView70.jpg|ציור מ-1853 של סמואל בל ווה המתאר הגעת נוסעים לחופי ניו יורק כשמבצר קלינטון ברקע
The Port of New York.jpg|ציור מפורט של נמל ניו יורק כשבחזית המבצר
Battery Park Oct 2022 14.jpg|מבנה משושה ברחבה בתוך המבצר
Castle Clinton seen from Cornell AAP NYC Studio.jpg|מבט אווירי מכוון צפון
Zoological Society bulletin (1912) (14589765950).jpg|מבט אל פנים המבצר בתקופה ששימש כאקווריום
Castle Garden theater 1824.jpg|פנים המבצר בתקופה ששימש כמרכז אירועים והופעות


## לקריאה נוספת

* Alexander S. Gross (February 23, 1947). "Aquarium Gets Six-Week Stay of Execution: Old Castle Garden, Built in 1808, Has Been in Turn a Fort, Cafe, Jenny Lind's Concert Hall, Immigration Station". New York Herald Tribune. p. A9. . ProQuest 1268009616.
* Fred Mather (November 13, 1897). "The New York Aquarium". Forest and Stream; a Journal of Outdoor Life, Travel, Nature Study, Shooting, Fishing, Yachting. Vol. XLIX, no. 20. p. 389. ProQuest 125057580



## קישורים חיצוניים

* 
* תומאס פיטקין, סקר על מבצר קלינטון, באתר של רשות הפרקים של ארצות הברית, 11 במאי 1960
* על מבצר קלינטון, באתר רשות הפרקים של ארצות הברית
* מבצר קלינטון, באתר nationalparks.org
* רישום מבצר קלינטון, באתר רישום אתרים היסטוריים, 1984
* "גן הטירה" כתחנת מהגרים 1890-1855, באתר רשות הפארקים, 2 בדצמבר 1968 (אורכב)
* בארי מורנו, ספר על "גן הטירה" ובטרי פארק, באתר גוגלבוקס, 31 בינואר 2007
* המונומנט הלאומי "מבצר קלינטון", באתר gorp.com
* אגודת שימור באטרי פארק, באתר thebattery.org
* מבצר קלינטון, באתר southstreetseaportmuseum.org
* מבצר קלינטון, באתר npca.org

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:ניו יורק: היסטוריה
קלינטון
קטגוריה:מנהטן: מבנים
קטגוריה:ניו יורק: מוזיאונים
קטגוריה:בסיסי צבא בארצות הברית: צבא ארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: אקווריומים