open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
נאסר-1

**נאסר-1** (פרסית: **نصر-۱**) הוא טיל נגד ספינות לטווח קצר המיוצר תחת רישיון סין באיראן. למעשה זה הוא שמו האיראני של הטיל הסיני **[[C-704]]**.

## תיאור
לגוף הטיל צורת סיגר עם 4 כנפונים מתקפלים באמצעו, ו-4 כנפונים קטנים יותר בקצהו, בסמוך למנוע. אורכו 3.5 מטר ומשקלו 350 ק"ג, הראש הקרבי של הטיל שוקל 150 ק"ג. טווח יעיל של הטיל עד 35 ק"מ והוא מונחה מכ"ם וביות תת-אדום.

## מאפיינים
איראן טענה כי הטיל בעל יכולת לחמוק מגלי המכ"ם ומסוגל להשמיד מטרות של עד 100 טון כגון ספינות קטנות כמו הפריגטה
. הנאסר-1 ניתן לשיגור מהיבשה, ומהים ולאחרונה איראן הודיעה כי התאימה את הטיל לשיגור ממסוקים ומצוללות. הנאסר-1 הוא למעשה שמו האיראני של הטיל הסיני C-704. כמה טילי C-704 נמצאו על אוניית המשא "ויקטוריה" שניסתה להבריח אמצעי לחימה מאיראן לרצועת עזה ונתפסה בשנת 2011 על ידי שייטת 13 במסגרת מבצע חוק ברזל. איראן מייצרת את הטיל בתחומה תחת רישיון סיני. יחד עם זאת, איראן טוענת כי הצליחה לשדרג את הטיל וכי הטווח המבצעי של הטיל כיום הוא 3,000 ק"מ, אולם מומחים במערב טענו כי איראן נוהגת להתפאר בהישגים טכנולוגים ללא בסיס.

## ניסיון מבצעי
ממוזער|ירי נאסר-1 ממשאית במהלך אימון אירני בדצמבר 2008, כוח ימי איראני ביצע ניסוי מוצלח בירי קרקע-קרקע של הטיל. לאחר הצלחת הניסוי איראן הודיעה במרץ 2010 על ייצור המוני של טיל הנאסר-1. בתחילת 2010, במהלך תרגיל צבאי איראני הטיל נורה מבסיס יבשתי. בשנת 2013 פרסמה איראן ניסוי נוסף המשוגר מהאוויר, לצד טיל איראני נוסף בשם קאדר המיוצר אף הוא ברישיון סיני, ושמו בסין הוא C-802.

במהלך מבצע צוק איתן, ובתגובה להפצצת צה"ל את ביתו של מוחמד דף על יושביו, ארגון החמאס טען כי ירה טיל נאסר-1 לעבר אסדת קידוח ישראלית השייכת לשותפות ים תטיס ונמצאת מול חופי אשקלון. הדיווח הוריד את מדד הנפט והגז באותו היום.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טילים איראניים
קטגוריה:טילים נגד ספינות
אליאס אנגל

**אליאס אנגל** (בסרבית קירילית: **Елиас Енгел**; 9 במרץ 1912, יאיצה, בוסניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 2 במאי 1944, סמוך לצ'אזמה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1953 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

## קורות חייו
אליאס אנגל נולד ביאיצה, בהמשך עברה משפחתו לסרייבו ובה רכש השכלה יסודית ותיכונית. הוא היה פעיל בחוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית וב-1930 נעצר לראשונה על ידי המשטרה היוגוסלבית. בהמשך, יצא ללימודים אקדמיים בפראג. ב-1936 התקבל כחבר מן המניין במפלגה הקומוניסטית ומאוחר יותר הצטרף לבריגדות הבינלאומיות אשר לחמו במלחמת האזרחים בספרד. אנגל פיקד על גדוד דימיטרוב שלחם באזור מדריד.

לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הצטרף אליאס אנגל לכוחות הפרטיזנים, לחם באזורי בוסניה וקרואטיה ונודע בכינויו המחתרתי "איליה אנג'יץ'". אנגל פיקד על גדוד פרטיזנים ובהמשך שרת בדרגת פוקובניק במפקדה הראשית של הפרטיזנים בקרואטיה. ב-29 במאי 1944, נהרג אליאס אנגל כתוצאה מהפצצה גרמנית סמוך לכפר צ'אזמה.

ב-24 ביולי 1953 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:פרטיזנים יהודים מיוגוסלביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מקרואטיה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מבוסניה
קטגוריה:אנשי מחתרת שנספו בשואה
קטגוריה:פעילים פוליטיים שנספו בשואה
קטגוריה:יהודים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:סרייבו: אישים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים בוסנים
קטגוריה:יהודים בשואה: בוסניה
קטגוריה:יוגוסלבים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:מעוטרי גיבור יוגוסלביה
קטגוריה:יוגוסלבים שנולדו ב-1912
קטגוריה:נפטרים ב-1944
גור אריה

**גור אריה** הוא  צאצא צעיר של אריה ולביאה.

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
Btrfs

**Btrfs** היא מערכת קבצים תואמת לינוקס, המשתמשת בשיטת העתקה בזמן כתיבה. המערכת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו.  פיתוח המערכת החל בשנת 2007 על ידי חברת אורקל, והחל משנת 2013 הוגדרה כיציבה.

ב-2008 מפתח העקרונות של מערכות הקבצים ext3 ו-ext4 תיאודור צו הצהיר שלמרות של-ext4 תכונות משופרות, אין מדובר בהתקדמות גדולה, בשל שימוש בטכנולוגיה ישנה ופתרונות לטווח קצר. לדעתו  Btrfs מהווה כיוון פיתוח טוב יותר, בשל יכולת הרחבה שלה, אמינותה ויכולת הניהול שלה לדבריו Btrfs מיישמת רעיונות תכנוניים הלקוחים ממערכות הקבצים ReiserFS 3, ו-4.

## קישורים חיצוניים

* 
* I Can't Believe This is Butter! A tour of btrfs באתר YouTube

## הערות שוליים

קטגוריה:מערכות קבצים
טל קלמן

**טל קלמן** (נולד בשנת 1968) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף ששירת כראש אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי. קודם לכן שירת כראש החטיבה האסטרטגית באג"ת וראש להק המטה בחיל האוויר.

## ביוגרפיה
קלמן התגייס לצה"ל בשנת 1986, והתנדב לקורס טיס (מס' 117) אותו סיים במגמת קרב. שירת כטייס קרב בטייסת עוף החול וכטייס קרב וקצין מערכות בטייסת אבירי הצפון. ב-1993 מונה לסמ"ט ב' בטייסת הדרקון המעופף וב-1994 לסמ"ט ב' בטייסת אבירי הצפון. לאחר לימודים אקדמיים מונה ב-1999 לסמ"ט א' בטייסת העקרב. ב-2001 עבר לשרת בבית הספר לטיסה, שירת כמפקד טייסת מתקדם ומדריך ראשי. ב-2003 מונה למפקד טייסת חוד החנית, טייסת מטוסי F-15 איגל. ב-2005 עמד בראש צוות ההקמה של טייסת אבירי הזנב הכתום כטייסת F-16I ("סופה") ומונה למפקדה הראשון. שבוע לאחר הקמתה השתתפה הטייסת בפיקודו בגיחות תקיפה רבות במהלך מלחמת לבנון השנייה. בשנת 2008 מונה למפקד בית הספר לטיסה, וכיהן בתפקיד עד שנת 2010. במאי 2010 מונה למפקד בסיס רמון, תפקיד בו שירת עד שנת 2012.

בשנת 2012 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד בסיס חצרים, ושירת בתפקיד עד שנת 2014. בספטמבר 2014 מונה לראש להק האוויר במטה חיל האוויר, ושירת בתפקיד זה עד אפריל 2015. ביוני 2015 מונה לראש להק המטה, ושירת בתפקיד עד 17 באוקטובר 2017. ב-29 בנובמבר 2018 מונה לראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון, ושירת בתפקיד עד 21 במאי 2020. ב-18 ביוני 2020 הועלה לדרגת אלוף וב-21 ביוני נכנס לתפקידו כראש אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי ושירת בתפקיד עד 26 בספטמבר 2023.

לאחר סיום תפקידו פרש מצה"ל, אך כעבור זמן קצר פרצה מלחמת חרבות ברזל והוא חזר לטוס כאיש מילואים והשתתף במגוון טיסות על מטוסי אדיר, בהן תקיפות באיראן במבצע עם כלביא.

מכהן כחבר הנהלת קרן הון סיכון "פרטוגו ונצ'רס". ב-2025 הצטרף כעמית לקרן להגנה על דמוקרטיות. משמש עמית בכיר במכון תכלית.  

## חיים אישיים
קלמן נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון בהצטיינות במנהל עסקים מהמסלול האקדמי המכללה למינהל.

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי בית הספר לטיסה של חיל האוויר
קטגוריה:מפקדי בסיס רמון
קטגוריה:מפקדי בסיס חצרים
קטגוריה:ראשי להק האוויר
קטגוריה:ראשי להק ראש המטה
קטגוריה:ראשי החטיבה האסטרטגית
קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:חברי המטה הכללי של צה"ל
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:בוגרי המסלול האקדמי המכללה למינהל
קטגוריה:ראשי אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
מגדל וורדנקליף

**מגדל וורדנקליף** (באנגלית: **Wardenclyffe Tower**) הידוע גם בשם **מגדל טסלה** (**Tesla tower**) היה מגדל שתוכנן ונבנה על ידי ניקולה טסלה בכפר שורהאם (Shoreham) שבלונג איילנד שבמדינת ניו יורק בשנת 1901. המבנה היה עמוד עץ שגובהו 57 מטרים ועליו כדור בקוטר 21 מטר שדמה לפטרייה ענקית. המגדל כמעט והושלם בשנת 1903 כאשר ג'יי. פי. מורגן משך את תמיכתו הכספית. שלד המגדל נשאר עד שנקרע בשנת 1917. מטרת המבנה הייתה לאפשר תקשורת טלפונית אלחוטית בין ארצות הברית ואירופה, ולהדגמה של העברת אנרגיה חשמלית בצורה אלחוטית. הבניה מומנה בתחילתה על ידי הבנקאי ג'יי. פי. מורגן אשר השקיע 150,000 דולר בפרויקט. מתחילתו הפרויקט נתקל בקשיים רבים, ומשקיעים רבים השקיעו בפרויקט מתחרה אשר הציע תקשורת סדירה בין ארצות הברית לאירופה כבר ב-1903. כמו כן, טסלה ביצע שינויי תכנון רבים. בשנת 1905 טסלה לא הצליח להשיג מימון נוסף לפרויקט והחל בסגירתו, תהליך אשר נשלם בשנת 1907. לפיכך, המגדל מעולם לא פעל, ופורק בשנת 1917.

המבנה קרוי על שם הבנקאי ועורך הדין ג'יימס ס. וורדן, שרכש את האדמה המיועדת למגדל. בחודש יוני 2014 זוג פיזיקאים רוסיים הודיעו על קמפיין גיוס כספים באינדיגוגו על מנת לבנות את המגדל שוב ולנסות להשלים את עבודתו של טסלה.

## קישורים חיצוניים

* כתבה על פרויקט השיקום 
* דף הפרויקט באינדיגוגו

## הערות שוליים

קטגוריה:פוטוניקה
קטגוריה:מדינת ניו יורק: מבנים
קטגוריה:ניקולה טסלה
דוד הכהן (רד"ך)

רבי **דוד הכהן** (מכונה **רד"ך** או מהרד"ך; אחרי ה'רכ"ה, 1465, קורפו, הרפובליקה של ונציה - ה'ר"צ, 1530, אדריאנופולי, האימפריה העות'מאנית), היה רב ופוסק הלכה, מחכמי ורבני יהדות טורקיה ויוון במפנה המאות ה-15 וה-16.

## ביוגרפיה
נולד כנראה בקורפו, כנראה אחרי שנת ה'רכ"ה (1465). על אביו רבי חיים הכהן לא ידועים פרטים כלשהם מלבד היותו תלמיד חכם.

בתחילת דרכו למד בישיבה מקומית בקורפו שבראשה עמד הרב יוסף פיצ'ו; הוא למד גם אצל הרב שלמה ב"ר שמואל בארטה, חמיו של הרב בנימין זאב מארטה, מחבר שו"ת "בנימין זאב"; בתקופה מאוחרת יותר למד בפאדובה אצל רבי יהודה מינץ.

משרתו הרבנית העיקרית, על שמה התפרסם בעולם היהודי ("הרד"ך מקורפו"), הייתה רבנות עיר הולדתו קורפו, בה החזיק עשרות שנים. בקורפו, במקביל לרבנותו עמד בראש ישיבה. מיקומה של קורפו הציב אותו על פרשת דרכים בין הקהילות היהודיות הגדולות באיטליה, ובין אלו שבטורקיה, ובגלל קרבתו וידידותו עם גדולי רבני התקופה, נקרא לעיתים להכריע במחלוקות הלכתיות שעלו על הפרק. בתשובה ידועה שלו, שנדפסה ראשונה בספר השו"ת "תשובות רד"ך", הוא נדרש להכריע בנושא מסוים בהלכות סת"ם שהיה שנוי במחלוקת בין הרב אברהם מינץ מוונציה, בנו של רבו מהר"י מינץ; ורבני סלוניקי: רבי יעקב בן חביב ובנו רבי לוי בן חביב, והרב אברהם טריבש צרפתי.

אחרי קורפו, שימש ברבנות העיר היוונית פטרס בירת אכאיה, שהייתה נתונה אז תחת שלטון עות'מאני. בעיר זו נוצר קשר בינו לבין הרב משה אלשקר, עמו עמד בקשרי מכתבים כבר בתקופת קורפו. חילופי מכתבים אלו נמשכו גם כאשר עקר מהר"ם אלשקר בשנת 1522 מפטרס ועבר לגור בקהיר שבמצרים.

כאחד מגדולי פוסקי זמנו, הרבה רד"ך לפרסם תשובות הלכתיות בנושאים שעמדו על הפרק. בין מכותביו ניתן למנות אישים ידועי שם כמו: רבי בנימין זאב מארטה, מחבר שו"ת "בנימין זאב"; רבי יוסף טאיטאצאק; רבי אליהו מזרחי ואחרים. בין תלמידיו נודעו: רבי שמואל קלעי, ורבי דוד ויטאל, חתנו של רד"ך, ומחבר הספרים "כתר תורה" ו"מכתם לדוד". הרד"ך היה מיראי ההוראה, דבר שהתבטא בתשובותיו באריכותם ופלפולם והפיכת הסברות מצד לצד במהלך משאו ומתנו ההלכתי עד הגעתו למסקנה.

בשנת ה'רנ"ב (1492), עם גירוש ספרד, נזקק רד"ך לשאלות הלכתיות רבות שעלו בעקבות אירועי הגירוש. בחלק מתשובותיו הוא תוקף בחריפות חלק מהאנוסים שנשארו בספרד משיקולי ממון.

בערוב ימיו התגורר בעיר אדריאנופולי, ובה נפטר בשנת ה'ר"צ (1530).

בנו רבי חיים הכהן, וחתנו רבי דוד ויטאל, הכינו לדפוס את ספר השו"ת שלו, הכולל פסקי הלכה במגוון נושאים. הספר נדפס בקושטא רצ"ז-רצ"ח, וזכה למספר מהדורות. הוא מצוטט רבות בספרות הפוסקים.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נפטרים ב-1530
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:רבנים יוונים
קטגוריה:קורפו: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת: ראשוני האחרונים
קטגוריה:יהודים במאה ה-15
קטגוריה:יהודי האימפריה העות'מאנית במאה ה-16
קרויה

**קרויה** (באלבנית: **Kruja** או **Krujë**), היא בירת נפת קרויה במחוז דורס שבאלבניה. נמצאת כ-20 ק"מ צפונית לבירה טירנה. שוכנת למרגלות מבצר המתנשא לגובה 611 מטר מעליה. מספר התושבים הוא 15,900.

## היסטוריה
קרויה הייתה בירתה של מדינת אלבניה הפאודלית בשנים 1190–1389 עד לנפילתה בידי הצבא העות'מאני. סקנדרבג שהיה מפקד בצבא זה התמנה למושל העיר ב-1443 אולם בתקופה זו עבר צד, איחד את האלבנים וב-2 במרץ 1444 הקים את ליגת לזה שהייתה למעשה קונפדרציה עצמאית של האלבנים נגד הכיבוש העות'מאני.

בשנים 1450–1477 עמדה קרויה נגד הצבא העות'מאני בארבע תקופות מצור עד שנכבשה לבסוף ב-1478.
* המצור הראשון היה ב-1450 ובו הצליחו הכוחות האלבנים המאוחדים בפיקודו של סקנדרבג שמנו כ-2,000 לוחמים, להביס את הצבא העות'מאני בפיקודו של הסולטן מוראט השני שמנה כ-150,000 לוחמים.
* המצור השני היה ב-1466–1467 ובו הביסו האלבנים שמנו כ-14,000 לוחמים בפיקוד סקנדרבג את הצבא העות'מאני שמנה כ-100.00 לוחמים בפיקודו של הסולטן מהמט השני. סופר כי סקנדרבג הדליק נרות על קרני עדר עזים ושלח אותן לקראת הצבא העות'מאני שצר על העיר. העות'מאנים חשבו שעדר העזים הוא צבא ותקפו אותן. באותו זמן תקף סקנדרבג מהעורף את הצבא העות'מאני המבולבל וגרם לו לתבוסה קשה. מאז הוסיף סקנדרבג ראש עז על הקסדה שלו וכך הוא מופיע בכל הציורים והפסלים שלו.
* המצור השלישי היה חודשיים לאחר מכן, בקיץ 1467 וגם כאן הוא הסתיים בניצחון אלבני בפיקודו של סקנדרבג.
* המצור הרביעי היה ב-1477–1478, עשר שנים לאחר מותו של סקנדרבג. במצור זה כבש הצבא העות'מאני בפיקודו של מהמט השני את קרויה.

הצלחתו של סקנדרבג לאחד את האלבנים ולעמוד בקרויה מול צבא גדול ממנו בהרבה, הפכה אותו לגיבור הלאומי של האלבנים ואת קרויה לאחד האתרים החשובים ביותר בהיסטוריה של אלבניה.

## אתרי העיר
### מבצר קרויה
בראש גבעה המשקיפה על העיר נמצא מבצר קרויה (באלבנית - Kalaja e Krujës) שבנייתו החלה במאה ה-6 לספירה. הוא מוקף בחומה עם מגדלי שמירה. דרך מרוצפת מובילה אליו בעליה ועוברת בתוך בזאר ציורי ובו חנויות קטנות למכירת עבודות יד של רקמה, שטיחים, בגדים, אלבנים מסורתיים, מזכרות וכו'.

במבצר נמצא שריד של מסגד, מוזיאון אתנוגרפי ומוזיאון סקנדרבג. המבצר הוא אחד מאתרי התיירות החשובים באלבניה ומהווה השראה ללאומיות האלבנית.

### מוזיאון סקנדרבג
מוזיאון סקנדרבג נמצא בתוך מבצר קרויה. הוא נפתח ב-1982 במבנה גדול ומפואר ובו מוצגים רבים מזמנו של סקנדרבג המתארים קורות חייו ועמידתו נגד האימפריה העות'מאנית. בפתח המוזיאון נמצא פסל גדול ומרשים של סקנדרבג ולוחמיו. הממצאים החשובים ביותר הם העתקים מדויקים של חרבו וקסדתו של סקנדרבג עם סמל העז עליה. המקור נמצא במוזיאון לתולדות האמנות בווינה. גג המוזיאון מאפשר צפייה מרהיבה על קרויה והסביבה.

## גלריה

File:Skanderbeg monument in.JPG|פסל סקנדרבג בקרויה
File:Skanderbeg Museum (2).JPG|מוזיאון סקנדרבג במבצר קרויה
File:Kruje Castle, Mosque.JPG|שרידי מסגד במבצר קרויה
File:Krujë - from Krujë Castle.JPG|מבט על קרויה מהמבצר


## קישורים חיצוניים

* 
* Kruja - Kruje, באתר panacomp (באנגלית)
* קרויה, באתר infoalb (באנגלית)
* קרויה, באתר inyourpocket (באנגלית)

## הערות שוליים

קטגוריה:אלבניה: ערים
גיל ברק

**גיל ברק** (נולד ב-11 ביולי 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על חטיבת ירושלים, גדוד 931 (שחם).

## ביוגרפיה
ברק נולד בכפר סבא לרינה וליעקב ויש לו אח צעיר ממנו, רונן. ברק גדל והתחנך בשכונת מעוז אביב בתל אביב. למד בתיכון עירוני מקיף עמל ליידי דייוויס במגמה ריאלית-ביולוגית והיה מדריך ורשג"ד בשבט הנשיא של תנועת הצופים העבריים בישראל. עם גיוסו לצה"ל ב-1983 במסגרת גרעין נח"ל מעוף ללבון מחזור פ"א שרת בחטיבת הנח"ל ושובץ בגדוד 932 (גרניט). בנח"ל עבר ברק הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר בהצטיינות וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לגדוד כמפקד מחלקה, וכמפקד פלוגה. כמו כן שירת ברק בבית הספר למ"כים בגדוד 906 (שועלי הנגב) בתפקידי מ"פ וסמג"ד וכקצין אג"מ של חטיבת ביסלמ"ח 828. בשנים 1988–1989 השתתף ברק בקורס קצינים בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית - הכומתות הירוקות בפורט בראג.

בסיום הקורס ולאחר חזרתו לארץ ביצע תפקיד של קצין אג"מ בית הספר למ"כים בתקופה בה אוחדו בה"ד 3 בית הספר למקצועות החי"ר וביסלמ"כ. בשנים 1990–1992 למד במכללה לפיקוד ומטה ולמד באוניברסיטת בר-אילן בחוג המשולב למדעי החברה. בין השנים 1993–1994 שימש בתפקיד סגן מפקד גדוד 932. בשנים 1994–1996 שימש ברק כמפקד גדוד 931 (שחם), והוביל את הגדוד ובלחימה בדרום לבנון. בין היתר פיקד ברק על כוחות הגדוד במרדף אחר חולית מחבלים בגזרת זרעית בוואדי מוזלם, ב-25 בינואר 1995, שבסופו הרגו הכוחות בפיקודו שלושה מהם.

בהמשך שרותו בין השנים 1997–1998 שימש ברק כמפקד גדוד קציני חי"ר דקל בבה"ד 1. בשנים 1998–2000 שימש כסמח"ט החטיבה המזרחית בלבנון עד לפני הנסיגה מלבנון ולאחר מכן כקצין המבצעים של פיקוד המרכז, בין היתר במהלך האינתיפאדה השנייה. בשנת 2001 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת ירושלים ומפקד בא"פ לכיש בסיס האימונים של פיקוד המרכז. בשנים 2004–2007 שימש כראש מטה עוצבת האש. בשנים 2008–2011 כיהן כנספח צה"ל בצ'ילה, בארגנטינה, במקסיקו ובאקוודור.

## קישורים חיצוניים

* .
* נאום מפקד צוות 3 בטרבלינקה - אל"ם גיל ברק, אתר עדים במדים, 14 ביולי 2004.

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי חטיבת ירושלים
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בצ'ילה
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בארגנטינה
קטגוריה:מפקדי בא"פ לכיש
קטגוריה:מפקדי גדוד 931
קטגוריה:בוגרי תיכון ליידי דייוויס (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
אלאוורדי

**אלאוורדי** (בארמנית: **Ալավերդի**) היא עיר במחוז לורי שבצפון-מזרח ארמניה, בקצה ערוץ הנהר דבד, לא הרחק מגבול המדינה עם גאורגיה. העיר היא מרכז מסחרי ותעשייתי חשוב במחוז וברפובליקה כולה, ונמצאת על מסילת הרכבת היחידה המחברת בין גאורגיה וארמניה. שם העיר בעבר היה **מאנס**.

## דמוגרפיה
העיר מאוכלסת ברובה בארמנים עם מיעוט יווני. בעבר הייתה באלאוורדי הקהילה היוונית הגדולה ביותר בארמניה.

## היסטוריה
ממוזער|ימין|מפעל הפקת נחושת באלאוורדי
בשנת 1770, כאשר אלאוורדי הייתה חלק מגאורגיה, הורה ארקלה השני להקים בעיר בית היתוך לנחושת, ובסוף המאה ה-19 העיר הפכה למרכז מטלורגיה תוסס. ב-1903 הגיע היקף יצור הנחושת בעיר ל-13% מכלל הנחושת שהופקה באימפריה הרוסית. ב-1909 הוקמה תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדבד, על מנת לספק את צורכי האנרגיה הגדלים של התעשייה בעיר. במהלך התקופה הסובייטית, הוקמו בעיר תשתיות רבות, כולל פיתוח אזור סאנאהין, שהפכו את אלאוורדי לעיר תעשייה חשובה בארמניה הסובייטית.

בעיר ובסמוך לה נמצאים מבנים היסטוריים רבים כדוגמת גשר סאנאהין מהמאה ה-12 וכנסיית אודזון (Օձունի եկեղեցի) מהמאה ה-5 לספירה.

## ערים תאומות
* 

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ארמניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1899
יואנס קסיפילינוס

**יואנס קסיפילינוס** (ביוונית: Ἰωάννης Ξιφιλῖνος, בלטינית: *Ioannes Xiphilinus*; המחצית השנייה של המאה ה-11) היה נזיר ביזנטי שכתב תקציר (אפיטומה ) לספרו של ההיסטוריון דיו קסיוס "תולדות רומא" (Ῥωμαϊκὴ Ἱστορία, Historia Romana) מהמאה ה-3. קסיפילינוס חי בקונסטנטינופוליס, והיה אחיינו של הפטריארך יוחנן (יואנס) השמיני מקונסטנטינופוליס .

האפיטומה של דיו קסיוס נכתבה בהוראת מיכאל השביעי דוקס, קיסרי האימפריה הביזנטית בין השנים 1071–1078, אך כתיבתה לא הושלמה. היא כוללת את ספרים 80-36, העוסקים בתקופת השנים מימיהם של פומפיוס ויוליוס קיסר ועד הקיסר אלכסנדר סוורוס. בספר 70 חסרים, ככל הנראה, תיאורי תקופת שלטונו של אנטונינוס פיוס והשנים הראשונות לשלטונו של מרקוס אורליוס. ספרים 78 ו-79 נכתבו על סמך מקור משובש ולא שלם. קסיפילינוס חילק את יצירתו לכמה חלקים, כל חלק הוקדש לחייו של קיסר אחד. הוא השמיט את שמות הקונסולים ולעיתים שינה או תיקן את המקור. חלקים מחיבורו של דיו קסיוס שאבדו, אינם ידועים בשום מקום אחר זולת האפיטומה של קסיפילינוס, ומכאן חשיבותה.

## לקריאה נוספת
* Fergus Millar, *A Study of Cassius Dio*, Oxford: Clarendon, 1964, Appendix I: Xiphilinus' and Zonaras' Epitomes of Dio Book 54, pp. 195-203

## הערות שוליים

קטגוריה:היסטוריונים ביזנטים
ברברה ברילסקה

**ברברה ברילסקה** (בפולנית: **Barbara Brylska**; נולדה ב-5 ביוני 1941) היא שחקנית פולנייה ששיחקה בסרטים בכמה ממדינות הגוש הקומוניסטי ובעיקר בברית המועצות. מוכרת בעיקר בעקבות השתתפותה בסרט צחוק הגורל בתפקיד הראשי.

ברילסקה נולדה ב-5 ביוני 1941 (על פי גרסה אחרת נולדה ב-29 במאי) בכפר סקוטניקי (Skotniki) שנמצא ליד העיר לודז' בפולין. כבר בגיל 15 הופיעה בסרט הפולני Kalosze szczescia (ערדלי האושר). לאחר השתתפותה בסרט הזה, החלה ללמוד בבית הספר לקולנוע בעיר לודז'. לאחר שסיימה את לימודיה שם החלה ללמוד באקדמיה לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בעיר ורשה.

בתפקידה הראשי הראשון שיחקה בשנת 1963 בסרט הפולני Ich dzień powszedni ("יום החול שלהם"). בשנת 1966 שיחקה בסרט "פרעה", המבוסס על ספרו של הסופר הפולני בולסלב פרוס. עד שנת 1971 הספיקה לשחק גם בכמה סרטים צ'כיים, בולגריים וסובייטיים, תוך שהיא מצליחה ללמוד בזמן קצר את השפות המקומיות לצורך משחק באותם סרטים. בעיקר התחבב עליה המשחק בסרטים סובייטיים, והיא המשיכה לשחק בעיקר בברית המועצות במשך שנים רבות, וכמעט שלא שיחקה בסרטים בארץ הולדתה, פולין.

בשנת 1975 הייתה ברברה ברילסקה לשחקנית מפורסמת בכל רחבי הגוש הקומוניסטי, לאחר ששיחקה בסרט הסובייטי המפורסם "צחוק הגורל", שביים הבמאי הרוסי הנודע אלדר ריאזנוב. על משחקה בסרט זה היא אף זכתה בפרס ברית המועצות היוקרתי. בכך הפכה, למרבה האירוניה, לשחקנית מפורסמת בברית המועצות, ואילו הפולנים התעלמו מהצלחתה כשחקנית.

מאז שנת 2000 הפסיקה בעבודתה פרט לסרט "צחוק הגורל 2" ששיחקה בו בשנת 2007.

ברילסקה הייתה נשואה פעמיים, ולה שני ילדים: בן בשם לודוויג (נולד בשנת 1982) ובת בשם ברברה (26 בפברואר 1973 - 15 במאי 1993), שנהרגה בתאונת דרכים ליד ורשה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה פולניות
קטגוריה:ילידות 1941
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1941
בוב קיין

**בוב קיין** (באנגלית: **Bob Kane**, נולד כ**רוברט קאהן**; 24 באוקטובר 1915 – 3 בנובמבר 1998) היה קומיקסאי יהודי-אמריקאי, אשר ידוע בעיקר בשל יצירתה, יחד עם ביל פינגר, של דמות הקומיקס באטמן.

## תחילת דרכו
נולד בשם **רוברט קאהן** בניו יורק להרמן, מאייר חדשות בעיתון ואוגוסטה קאהן, יהודים ממוצא אשכנזי. בתקופת לימודיו בתיכון נעשה חבר קרוב של המאייר ויל אייזנר.
לאחר שסיים את לימודיו, שינה את שמו באופן רשמי ל"בוב קיין" ונרשם ללימודי אמנות במכללת "קופר יוניון". עם תום לימודי האמנות, בשנת 1934 החל לעבוד כאנימטור באולפני האנימציה של פליישר.

## יצירת באטמן
בשנת 1936 החל קיין לעבוד כיוצר קומיקס עצמאי עבור חברת אייזנר אנד איגר, בבעלות ג'רי איגר וחברו לספסל הלימודים של קיין, ויל אייזנר. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1939, בעקבות ההצלחה הגדולה של דמות הקומיקס סופרמן, נוצר ביקוש בתחום לייצירת דמויות של גיבורי-על. לאור הביקוש שנוצר, הגה קיין את דמותו של באטמן ועיצב אותה כגבר בלונדיני עם כיסוי עיניים וכנפי עטלף קשיחות. את הדמות, אשר בעיצובה הושפע מדמותו של השחקן דאגלס פיירבנקס, כמו גם מדמותו הבדיונית של זורו ותוכניות לייצור כלי טיס של לאונרדו דה וינצ'י, הראה לכותב ביל פינגר, שהיה שותפו לכתיבת קומיקס ומוכר נעליים במשרה חלקית. פינגר הציע מספר שינויים אשר הביאו את הדמות לעיצובה המוכר יותר כיום – מסיכה שתכסה את כל הראש, הסרת האישונים, כפפות, גלימה במקום כנפיים ושינוי הצבע האדום לשחור-אפור. את העלילה הראשונה של באטמן אייר קיין וכתב פינגר, אשר נתן לדמות גם את שמה המלא – ברוס ויין. הדמות פורסמה לראשונה בחוברת *[[קומיקס בלשים|#27 Detective Comics]]* ב-30 במרץ 1939 (על שער החוברת כתוב "מאי 1939") והפכה מיד ללהיט.

### דמויות נוספות
בנוסף לדמותו של באטמן, ייצר קיין יחד עם ביל פינגר (ובמידה מסוימת, גם ג'רי רובינסון) את דמותו של הג'וקר, אשר עיצובה הושפע מדמות הנבל בסרט "האיש הצוחק" בגילומו של קונרד ויידט.

את דמותו של רובין, עוזרו הצעיר של באטמן, ייצר קיין יחד עם פינגר ורובינסון כדי שיהווה שותף-סוד לבאטמן, בדומה לד"ר ווטסון ושרלוק הולמס, בנוסף לרצון ליצור דמות עמה יוכלו הקוראים הצעירים להזדהות (בניגוד לבאטמן, שהיה אדם בוגר).

## המשך הקריירה
קיין, אשר זכה לתהילה בעקבות הצלחת דמותו של באטמן, פרש מחברת DC קומיקס בשנת 1966 ומאז התמקד בעיקר באמנות.

הוא זכה לפרסים רבים והוקרה על תרומתו לעולם הקומיקס וסרטים רבים. הופקו סדרות טלוויזיה וסרטים אשר התבססו על יצירתו.

בוב קיין נפטר ב-3 בנובמבר 1998 ונקבר בלוס אנג'לס.

ב-2015 הונצח לאחר מותו בשדרת הכוכבים של הוליווד.

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים ילידי מדינת ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מאיירים יהודים
קטגוריה:קומיקסאים יהודים
קטגוריה:באטמן
קטגוריה:בוגרי מכללת קופר יוניון
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
תזמורת רדיו ברלין

**תזמורת רדיו ברלין** (בגרמנית: **Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin**) היא תזמורת סימפונית שמקום מושבה בברלין, גרמניה. 

בברלין, התזמורת מגישה קונצרטים בקונצרטהאוס של ברלין ובאולם הפילהרמונית של ברלין, והיא מופיעה גם בערים אחרות בגרמניה כמו אשאפנבורג, אסן, האלה, אולדנבורג וויסבאדן.

## היסטוריה
התזמורת נוסדה בשנת 1923 כתזמורת רדיו, והיא תזמורת הרדיו הפעילה הוותיקה ביותר בגרמניה. ברונו זיידלר-וינקלר היה המנצח הראשי הראשון, מ-1926 עד 1932. במהלך שנותיה הראשונות, יצאו לתזמורת מוניטין על עבודתה עם מלחינים מן המאה ה-20. מלחינים שהופיעו כמנצחים-אורחים עם התזמורת הם פאול הינדמית, ארתור הונגר, דריוס מיו, סרגיי פרוקופייב, ריכרד שטראוס, ארנולד שנברג ואיגור סטרווינסקי, כמו גם קשישטוף פנדרצקי, ולטר שארטנר ואודו צימרמן. אחרי חלוקת גרמניה בשנת 1949, הייתה התזמורת תחת פיקוחו של רדיו גרמניה המזרחית.

מאז 2017, המנצח הראשי של התזמורת הוא ולדימיר יורובסקי.

## מנצחים ראשיים
* ברונו זיידלר-וינקלר - 1932-1926
* אויגן יוכום - 1934-1932
* סרג'יו צ'ליבידאקה - 1946-1945
* הרמן אבנדרות 1956-1953
* רולף קליינר - 1973-1959
* היינץ רגנר - 1993-1973
* רפאל פריבק דה בורגוס - 2000-1994
* מארק ינובסקי - 2002 -2015
* ולדימיר יורובסקי - 2017 - ממשיך

## קישורים חיצוניים

* 
 

ברלין, רדיו
רדיו ברלין
ברלין, רדיו
תרבות
מוחמד אבו שמאלה

**מוחמד איברהים סאלח אבו שמאלה** (בערבית: **محمد ابراهيم صلاح أبو شمالة**; מכונה גם **אבו חליל**; 1 בפברואר 1974 – 21 באוגוסט 2014) היה בכיר בארגון חמאס, חבר במועצה הצבאית העליונה של הזרוע הצבאית, גדודי עז א-דין אל-קסאם, מפקד חטיבת דרום רצועת עזה, באזור רפיח, לצד ראאד אל-עטאר. בנוסף היה אחראי על מנהרות ההברחה ברפיח. חוסל במבצע צוק איתן.

## ביוגרפיה
אבו שמאלה נולד ב-1 בפברואר 1974 במחנה יבנא שברפיח, למשפחה שמוצאה מהכפר הערבי בית דראס שלפני 1948. אביו מת כשהיה בן 3. ב-1980 החל ללמוד בבית ספר מטעם אונר"א ברפיח. לאחר מכן עבר לבית ספר אחר לבנים מטעם אונר"א ברפיח, וסיים את לימודיו שם ב-1990. ב-1992 החל ללמוד לימודי דת באוניברסיטה האסלאמית בעזה, אך נעצר ולא סיים את לימודיו.

### בחמאס
אבו שמאלה הצטרף לחמאס עם הקמתה בתקופת האינתיפאדה הראשונה ב-1987. השתתף ביידוי אבנים על רכבי צה"ל, בשרפת צמיגים ובהצבת מחסומים ברחובות. באחת מהתקריות נפצע ברגלו מיריות. מאז פיקד על ביצועי עשרות פיגועים ברחבי ישראל. נעצר על ידי ישראל ב-1989 ונכלא למשך 11 חודשים. בתחילת 1993 הצטרף לזרוע הצבאית של חמאס. היה אחראי על הרג חייל ישראלי ברפיח ב-1994. ב-1995 נעצר על ידי המשטרה הפלסטינית ונכלא בבתי הכלא של הרשות הפלסטינית למשך מספר חודשים. בהמשך הוא שוחרר ונעצר מחדש על ידי הרשות מספר פעמים, כאשר במצטבר נאסר על ידי הרשות במשך כ-3 שנים. במעצרו האחרון השתחרר מהכלא בשנת 2000 עם פרוץ האינתיפאדה השנייה.

לאחר שחרורו מהכלא קיבל אחריות על מנגנוני הזרוע בדרום הרצועה, בתפקיד סגן מפקד חטיבת רפיח, אחראי הציוד הצבאי וחבר המועצה הצבאית המצומצמת. אבו שמאלה המשיך לפתח כלי נשק בזרוע הצבאית, ובין היתר הפך את ביתו לסדנת ייצור מרגמות, פיתח מטעני קלע, השתתף בייצור פצצות חבית, ובייצור משגרי רקטות ביחד עם ראאד אל-עטאר. בשנים 2002–2003 ניצל לפחות מניסיון התנקשות אחד. בקיץ 2004, במהלך מבצע קשת בענן, הקיף צה"ל את ביתו בחומרי נפץ ותקף את הבית, אך אבו שמאלה ניצל מניסיון החיסול. ב-2005, לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות ופרסום שמות בכירי חמאס, זכה אבו שמאלה לתואר "מפקד חטיבת דרום הרצועה", וכמו כן פורסם ראיון איתו. היה אחראי ומעורב בחטיפת גלעד שליט ב-2006. ב-2008 היה אחראי על פיצוץ כלי רכב של צה"ל שגרמו לחיילים פצועים. ב-2012, במהלך מבצע עמוד ענן, הופצץ ביתו.

במהלך מבצע צוק איתן פיקד אבו שמאלה על המערכה בגזרה הדרומית של רצועת עזה, והיה אחראי על חטיפת הדר גולדין. ביתו הופצץ בתחילת המבצע על ידי מטוסי חיל האוויר. לבסוף, בליל 21 באוגוסט חוסל אבו שמאלה על ידי צה"ל, ביחד עם מוחמד ברהום וראאד אל-עטאר מפקדי חמאס, בשעה שהשלושה שהו במבנה במזרח שכונת תל אל-סולטן ברפיח. זמן קצר לאחר מכן הזרוע הצבאית של חמאס פרסמה הודעה רשמית בה היא מאשרת את מותם של השלושה.

## קישורים חיצוניים
* ראיון עם מוחמד אבו שמאלה, באתר גדודי עז א-דין אל-קסאם, 2005
* סוכלו ראאד עטאר ומחמד אבו שמאללה, מבכירי הזרוע הצבאית של חמאס, הודעת שירות הביטחון הכללי, 20 באוגוסט 2014
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פעילי חמאס שנהרגו במבצע צוק איתן
קטגוריה:פעילי חמאס שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:מפקדי חטיבות בזרוע הצבאית של חמאס
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1974
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2014
כף אגאסי

**כף אגאסי** (באנגלית: **Cape Agassiz**) הוא לשון יבשה בהקצה המזרחי של חצי האי הוליק-קניון, דורבן צר, שקוע בקרח, הנשלח מזרחה מצר ההר המרכזי של חצי האי האנטארקטי בין מפרצון מובילויל למפרצון רביל. הכף הוא הקצה המזרחי של קו מכף ג'רמי, המפריד בין אזור ארץ גרהאם לאזור ארץ פאלמר בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.

## היסטוריה
הכף התגלה בדצמבר 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית ( United States Antarctic Service (בראשי תיבות: USAS)).

שמו המקורי של הכף ניתן לו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, אשר קרא לכף על שמו של דבליו. אל. ג'י. ג'אורג (W.L.G. Joerg), גאוגרף וחוקר קטבים בעל שם עולמי.

לבקשתו של ג'אורג, שונה שם הכף. והוא נקרא הכף על שם לואי אגאסי, חוקר טבע וגאולוג בעל שם עולמי, אמריקאי ממוצא שווייצרי, שהעלה לראשונה את תאוריית היווצרות הקרחונים היבשתיים (Études sur les Glaciers, נוישאטל, 1840).

## קישורים חיצוניים
* מידע כללי
* כף אגאסי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית

## הערות שוליים

אגאסי
אגאסי
טסקו לוטוס

שמאל|ממוזער|קניון של טסקו לוטוס
**טסקו לוטוס** (באנגלית: **Tesco lotus**) היא רשת מרכזי קניות הפועלת בתאילנד, כיום הרשת מונה כ-1,400 סניפים הפרוסים בכל רחבי המדינה. החברה החלה לפעול ב-1994 כרשת חנויות של תאגיד תאי. ב-1998 נמכרה הזיכיון לרשת הסופרמרקטים הבריטית "טסקו" שמיתגה מחדש את שם הרשת לשמה הנוכחי. החנויות פתוחות בכל שעות היממה ובכל ימות השבוע.

## השירות
החנויות הגדולות של הרשת בנויות כקניונים וכוללות דוכני מזון וחנויות למוצרים שונים וכן מגרש חניה גדול. טסקו לוטוס גם מציע מגוון רחב של שירותים קמעונאיים ופיננסיים, כולל תשלום חשבונות, הלוואות אישיות, כרטיס אשראי טסקו ויזה, מגוון רחב של מוצרי ביטוח בהם ביטוח רכב, ביטוח דירה וביטוח חיות מחמד. החל מאפריל 2013, אפשרה טסקו לוטוס קניות באינטרנט.

## ראו גם
* סבן אילבן

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:חברות תאילנדיות
קטגוריה:רשתות שיווק
אנדריי מיאחקוב

[ממוזער|אנדריי מיאחקוב נפגש עם [ולדימיר פוטין, 2013]]
**אנדריי וסילייביץ' מיאחקוב** (ברוסית: **Андре́й Васи́льевич Мягко́в**; 8 ביולי 1938 – 18 בפברואר 2021) היה שחקן ובמאי תיאטרון רוסי. שיחק בעיקר בסרטיו של אלדר ריאזנוב, כגון "צחוק הגורל", "רומן בעבודה", "רומנטיקה אכזרית" ועוד.

## ביוגרפיה
מיאחקוב נולד בעיר לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג). אביו, וסילי מיאחקוב, היה פרופסור ועבד בתור מרצה באקדמיה הפוליטכנית של סנקט פטרבורג. מיאחקוב הצעיר גילה עניין בתיאטרון בגיל 14, כאשר הצטרף לחוג דרמה בבית הספר בו למד. למרות זאת, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בחר ללמוד כימיה, אך התחרט ופרש מלימודי הכימיה לאחר כשנה. בשנת 1961 החל לימודיו באקדמיה לאומנויות התיאטרון במוסקבה. בשנת 1964 סיים את לימודיו והחל לעבוד, בתחילה בתור שחקן, בתיאטרון סוברמניק במוסקבה. בתיאטרון שיחק לצד שחקנים מפורסמים כגון אולג טבקוב ו-ולנטין גאפט. מיאחקוב התקדם במהרה וכבר בשנת 1965 הפך לאחד המפיקים הראשיים של התיאטרון וכבר באותה שנה ביים שני מחזות. בשנת 1967, כאשר כבר היה מיאחקוב במאי ידוע בתיאטרון, הזמין אותו אלדר ריאזנוב לשחק בסרט שהפיק. במהרה התגלה מיאחקוב גם כשחקן קולנוע מוצלח, ועד שנת 1973 שיחק בכ-7 סרטים, בעיקר של ריאזנוב. בשנת 1972 הוא הצטלם בסרט "רב-אמן".

הסרט שהפך את מיאחקוב למפורסם בכל רחבי ברית המועצות היה סרטו של אלדר ריאזנוב "צחוק הגורל", שיצא ב-31 בדצמבר 1975. על משחקו בסרט הזה בתפקיד ראשי זכה מיאחקוב ביחד עם ברברה ברילסקה בפרס ברית המועצות ובעוד שני פרסים יוקרתיים. בשנת 1977 פרש מיאחקוב סופית מתיאטרון סוברמניק ועבר לעבוד בתיאטרון האומנותי של מוסקבה בתור במאי ראשי. במקביל המשיך לשחק בסרטי קולנוע. בשנת 1990 החל לעבוד בתור מרצה באקדמיה לאומנויות התיאטרון במוסקבה, בה למד 30 שנה קודם לכן. בשנת 1992 קיבל את התואר "פרופסור לאומנות התיאטרון". מיאחקוב שיחק בכ-50 סרטים וביים כ-10 מחזות בתיאטרון. מאז שנת 1991 היה מיאחקוב המנהל האומנותי של התיאטרון האומנותי של מוסקבה.

מיאחקוב היה נשוי מאז שנת 1964 לשחקנית הקולנוע אנסטסיה ווזנסנסקיה. לזוג מעולם לא היו ילדים. מיאחקוב מיעט מלהתראיין וב-15 השנים האחרונות לחייו מיעט להופיע בטלוויזיה, למעט בסרט "צחוק הגורל 2" בו שיחק בשנת 2007.

הוא מת במוסקבה ב-18 בפברואר 2021.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:מעוטרי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מעוטרי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1938
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1938
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2021
ביוגרדסקה גורה

**ביוגרדסקה גורה** (מונטנגרית: Biogradska Gora) הוא הקטן מבין ארבעת הפארקים הלאומיים במונטנגרו. הוא נמצא ליד העיירה קולאשין, בין הנהרות טארה ולים .
## גאוגרפיה
כאשר שוחרר אזור קולאשין משלטון העות'מאנים ב-1878 ניתן האזור במתנה לניקולא הראשון, מלך מונטנגרו ומאז היה מוגן. הוא הוכרז כפארק לאומי ב-1952 (קטגוריה II של IUCN).

הפארק משתרע על שטח של 54 קמ"ר וכולל יער גדול, פסגות עד 2,000 מטרים ושישה אגמים קרחוניים שהיפה ביניהם הוא **אגם ביוגרדסקה** (**Biogradsko jezero**), הנמצא בכניסה לפארק.

הפארק משמש למטרות מחקר. יש בו עשרות סוגים של פרחים, עצים, ציפורים ובעלי חיים. בלב הפארק משתרע יער שהוא אחד מהיערות הראשוניים האחרונים באירופה, בשטח של 16 קמ"ר ובו כ -2000 מינים ותת-מין של עצים בני מאות שנים שלא הושפעו מפעילות אדם. יותר מ 700 מינים של פטריות זוהו עד כה בפארק הלאומי. הפארק נחשב גם למיוחד בכך שהוא מציג כמה מיני הפטריות שנמצאות ברשימה האדומה האירופית  הנמצאות בסכנת הכחדה בינלאומית. גם 38 מיני יונקים וכ- 350 מיני חרקים זוהו בפארק.

## גלריה

Biogradska gora (1).JPG|שלט בכניסה לפארק
Biogradsko jezero (1).JPG|אגם ביוגרדסקה


## קישורים חיצוניים

* 
* ביגרדסקה גורה, באתר visit montenegro
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מונטנגרו: גאוגרפיה
קטגוריה:אירופה: פארקים לאומיים
אודי בר-עוז

**אהוד (אודי) בר-עוז** (נולד ב-19 בינואר 1964) הוא מנהל נמל התעופה בן-גוריון וקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. כיהן בצה"ל כמפקד כנף 15 (שדה דב) ומפקד בח"א 27 – בסיס חיל האוויר לוד.

## ביוגרפיה
בר-עוז גדל בגני יהודה בנם של ציונה ואורי בר-עוז. היה חניך, מדריך וראש גדוד בתנועת הצופים, התגייס לצה"ל במהלך מלחמת לבנון הראשונה והתנדב לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב. שירת במשך שנה כטייס סקייהוק בטייסת נשר הזהב עד סגירתה ולאחר מכן מספר חודשים בטייסת הכנף המעופפת. הוא נשלח לקורס מדריכי טיסה אך במהלך הקורס הוחלט שיעבור הסבה לטייס תובלה.

כטייס תובלה שירת כטייס דורניר DO-28 ("עגור") בטייסת הגמל המעופף וטייס הרקולס C-130 בטייסת אבירי הציפור הצהובה. כטייס הרקולס השתתף בשלושה ממבצעים להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן ובמבצע שלמה. לאחר מכן שירת כסמ"ט ב' וסמ"ט א' בטייסת הגמל המעופף, בתקופה בה נקלטו מטוסי הצופית. בהמשך יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה ולוגיסטיקה באוניברסיטת בר-אילן אותם סיים בהצטיינות יתרה, פיקד על טייסת מתקדם תובלה בבית הספר לטיסה ומונה למפקד טייסת הגמל המעופף. לאחר לימודי תואר שני במנהל עסקים למנהלים (EMBA) באוניברסיטת תל אביב אותם סיים כמצטיין דיקאן מונה למפקד טייסת הפילים.

במאי 2002 מונה למפקד כנף 15 בשדה דב וב-2004 מונה למפקד בסיס חיל האוויר לוד. במהלך כהונתו קלט הבסיס את מטוסי הנחשון. הוא שירת בתפקיד עד סוף 2006 כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. לאחר המלחמה מונה לראש צוות חיל האוויר לתחקור המלחמה. לאחר שחרורו המשיך לשרת במילואים כטייס תובלה בטייסת הפילים ומפקד תא שליטה בחירום. בשנת 2013 נסגרה זמנית טייסת הפילים ובר-עוז עבר לטוס במילואים בטייסת אבירי הציפור הצהובה.

ב-2008, לאחר שוויתר על תפקיד מנכ"ל נמל תל אביב מונה לסמנכ"ל מבצעים ברשות שדות התעופה. במסגרת תפקידו כסמנכ"ל מבצעים הוביל תהליכים ופרויקטים רבים לשיפור בטיחות ויעילות התעופה האזרחית בישראל. הוביל מהבחינה המבצעית את פרויקט שדרוג מערך המסלולים בנתב"ג, בניית מגדל פיקוח חדש בנתב"ג, מכ"ם קרקעי לניהול תנועת מטוסים ורכבים על המסלולים בנתב"ג (ASMGCS), מערכת לאיתור עצמים זרים - FOD על מסלול ההמראה הראשי - 26/08 בנתב"ג, תהליכי נחיתת מכשירים למסלול 30, 08, 21 בנתב"ג ולמסלול 21R בעובדה, איזרוח מגדל הפיקוח בחיפה, רכש תוכנה ושדרוג מערך תכנון נתיבים ומרחב אווירי, החלפת כל המערכות המטאורולוגיות בשדות התעופה של מדינת ישראל, רכש של מגוון מערכות טכנולוגיות לשיפור ניהול תעבורה אווירית (סטריפים אלקטרונים EFS, מידע מבצעי לפקח IODS, מערכות ניהול קשר וטלפוניה ועוד).

בנוסף הוביל בר-עוז שינוי ארגוני ומקצועי תוך הוספת כמות פקחי טיסה, רכש מאמנים (סימולטור) לאימון פיקוח טיסה במקצועות המכ"ם וה"סוכה" על-מנת לקצר ולשפר את יכולת ההדרכה העצמאית, הוספת ממלאי תפקידים, מערך הבטחת איכות, ניהול הדרכה וניהול בטיחות.
בינואר 2023 מונה למנהל נמל התעופה בן-גוריון.

בר-עוז מתגורר בתל אביב, נשוי לעדי ציבלין בר-עוז ואב לארבעה.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מפקדי בסיס לוד
קטגוריה:מפקדי בסיס שדה דב
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:מנהלי נמל התעופה בן-גוריון
קטגוריה:גני יהודה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
פרדס רימונים (פירושונים)

**פרדס רימונים** הוא שמם של מספר ספרים בארון הספרים היהודי. מקור השם הוא בשיר השירים (ד, יג) "שלחיך פרדס רימונים עם פרי מגדים".

קטגוריה:פירושון ספרים
יהושע שני

**יהושע ("שיקי") שני** (נולד בברית המועצות בשנת 1945) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חיל האוויר לוד ונספח חיל האוויר בארצות הברית. שימש כמוביל מבנה ההרקולסים במבצע יונתן.

## ביוגרפיה
שני שהה כתינוק במחנה שארית הפליטה ברגן-בלזן.

סיים קורס טיס במגמת תובלה ב-1965 ולאחר הקורס נותר להדריך בבית הספר לטיסה. ב-1971 היה חבר במשלחת חיל האוויר לארצות הברית לקליטת מטוסי ההרקולס C-130 ושירת כסמ"ט א' בטייסת הציפור הצהובה, בתפקיד זה הטיס את מטוס ההרקולס לאתיופיה שהביא לישראל 12 ערודים.

במלחמת יום הכיפורים פיקד על טייסת 120, טייסת מטוסי בואינג 707 ובמקביל הטיס במשימות מבצעיות מטוסי הרקולס במסגרת טייסת הציפור הצהובה. בהמשך שירת כמפקד טייסת הציפור הצהובה והוביל אותה במהלך מבצע יונתן בו הנחיתה ארבעה מטוסי הרקולס באנטבה.

ב-1977 מונה ראש ענף במחלקת קצינים של להק כוח האדם וב-1978 מונה למפקד בסיס חיל האוויר לוד והיה בכך לטייס התובלה הראשון בתפקיד. ב-1982 יצא ללימודים בבית הספר לפיקוד ומטה בארצות הברית, עם שובו מונה לראש מחלקת קצינים. ב-1985 מונה לנספח חיל האוויר בארצות הברית בדרגת תת-אלוף. בתום כהונתו עוטר באות לגיון ההצטיינות האמריקאי. ב-1989 השתחרר משירות הקבע. הוא המשיך לשרת כטייס הובלה במילואים עד שנת 2000.

מכהן כמנכ"ל לוקהיד מרטין בישראל.

## קישורים חיצוניים

* 
* יהושע(שיקי) שני, בשחזור מבצע אנטבה, שבוצע בשנת 2001, לציון 25 שנים למבצע, בערוץ היו טיוב של ארכיון צה"ל]
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:מפקדי בסיס לוד
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:ישראלים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:נספחי חיל האוויר בארצות הברית
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:עובדי לוקהיד מרטין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
אמזלג

**אמזלג** (לעיתים: **אמזאלג**, או **אמזלאג** או **אמזלאק** או **אמזאלק**), הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהודים ספרדים. ומשמעו תכשיטן (כמו השם ).

## הערות שוליים

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
מרסדס מקיימברידג'

**קרלוטה מרסדס אגנס מקיימברידג**' (באנגלית: ** Carlotta Mercedes Agnes McCambridge**; 16 במרץ 1916 – 2 במרץ 2004) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1949 על תפקידה בסרט "כל אנשי המלך".

## ביוגרפיה
מקיימברידג' נולדה בעיר ג'ולייט שבאילינוי למשפחה נוצרית קתולית, בתם של מרי וג'ון פטריק מקיימברידג'. בוגרת "מכללת מאנדליין".

## קריירת משחק
מקיימברידג' החלה את דרכה כשחקנית רדיופונית.

מקיימברידג' פרצה לתודעה בשנת 1949 בתפקיד הבכורה הקולנועי שלה בדרמה של רוברט רוסן "כל אנשי המלך". בסרט היא שיחקה בתור סיידי בורק העוזרת הפוליטיקאי ווילי סטארק (ברודריק קרופורד) וזכתה בעבור הופעתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.

מקיימברידג' מינפה את זכייתה באוסקר לכדי קריירה מרשימה בשנות ה-50 בהן הופיעה במערבון "ג'וני גיטאר" של ניקולאס ריי בתפקיד אמה סמול יריבתה של בעלת המסבאה ויינה (ג'ואן קרופורד) ובדרמות "ענק" של ג'ורג' סטיבנס בתפקיד לוץ בנדיקט עליו הועמדה שנית לפרס האוסקר,"פתאום, בקיץ האחרון" בתור גרייס אמה של גרייס הולי (אליזבת טיילור) ו"הקץ לנשק". 

לאחר שנות ה-50 מעמדה הוליוודי של מקיימברידג' החל לדעוך והיא הופיעה בעיקר על בימות תיאטרון ובמספר מצומצם של סרטים: המערבון "סימארון" של אנתוני מאן בתפקיד שרה וייט ובסרט האימה הקלאסי של ויליאם פרידקין "מגרש השדים" בו דיבבה מקיימברידג' את קולו של השד מתוך הילדה הרדופה רייגן.
מקיימברידג' שתרמה את קולה להפקה תבעה מהבמאי הסרט להכיר בתרומתה לפרויקט.

בשנת 1972 הועמדה מקיימברידג' לפרס טוני על משחקה במחזה "The Love Suicide at Schofield Barracks".

## חיים אישיים
מקיימברידג' נישאה לבעלה הראשון ויליאם פייפיילד בשנת 1939, לזוג נולד ילד אחד והם התרגשו ב-1946.
בנה היחיד של מקיימברידג' ג'ון מרקל רצח בסוף שנות ה-80 את אשתו, את שתי בנותיו והתאבד.

מקיימברידג' נישאה בשנית בשנת 1950, למפיק והבמאי בקנדי פלטצ'ר מרקל. מקיימברידג' סבלה בחייה האישיים מאלכוהוליזם ונשלחה פעמים רבות לגמילה. היא התגרשה ממרקל בשנת 1962 לאחר 12 שנות נישואין.

מקיימברידג' נפטרה ב-2 במרץ 2004 בשכונת לה חויה שבסן דייגו, קליפורניה בנסיבות טבעיות כשהיא בת 87.
למקיימברידג' שני כוכבים על שמה קולנוע וטלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.

## פילמוגרפיה נבחרת
* כל אנשי המלך (1949)
* ג'וני גיטאר (1954)
* ענק (1956)
* הקץ לנשק (1957)
* מגע של רשע (1958)
* פתאום, בקיץ האחרון (1959)
* סימארון (1960)
*תינוק מלאך (1961)
* מרקיז דה סייד: ג'וסטין (1969)
* הצד האחר של הרוח (1972)
* מגרש השדים (1973)
* שדה תעופה 79 (1979)

## קישורים חיצוניים

* אורי קליין, מתה השחקנית מרסדס מקיימברידג', וואלה, 22 מרץ 2004
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי אילינוי
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקנית המשנה הטובה
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקנית משנה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2004
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2004
עובדיהו

[250px|ממוזער|שמאל|עובדיהו מחביא את נביאי ה'. תחריט עץ מעשה ידי [יוהאן כריסטוף וויגל משנת 1695]]
**עֹבַדְיָהוּ**  דמות מקראית, מימי אחאב מלך ישראל. מופיע בספר מלכים א'. עבדיהו נשא בתפקיד . נאמר עליו כי . על עבדיהו מסופר כי החביא מאה מנביאי ה' במערה ובכך הציל אותם מיד איזבל. עובדיהו נהג בכבוד וביראה בעת פגישתו עם אליהו. מהכתוב עולה כי מתוקף תפקידו  הייתה לו השפעה בממלכת ישראל.

## פגישת אליהו ועובדיהו
לפי המסופר ב, ציווה ה' את אליהו:  איזבל הכריתה את נביאי ה', ועובדיהו החביא את הנביאים במערה וכלכלם בלחם ומים.

בעת הבצורת ששררה בארץ בזמנו של אחאב, נשלח עובדיהו על ידי אחאב לדרוש חציר לבהמה. בדרכו פגש עובדיהו את אליהו, ובהכירו את אליהו פנה אליו ואמר: . לפי זאת סברו חז"ל כי עובדיהו הוא הנביא עובדיה שעל שמו נקרא אחד מספרי תרי עשר, אך יש השוללים זיהוי זה. 

אליהו דרש מעובדיהו ללכת אל אחאב: . עובדיהו חשש לקבל עליו את השליחות שהוטלה עליו, שמא אחאב יחשוב שהוא הסתיר את אליהו כל הזמן הזה וירצה להרוג אותו. רק לאחר שקיבל את הבטחת אליהו: , פנה עובדיהו לאחאב. אז גם הוסיף עובדיהו וציין באוזני אליהו : ., ובכך התכוון כי חששו לא היה לשווא, אלא מתוך אמונה שלמה בה', שהרי את נאמנותו לה' הוכיח כבר כאשר החביא את נביאי ה' מפני איזבל. 

חוקר המקרא הרמן גונקל סבר כי מטרת סיפורו זה של עובדיהו במקרא היא לשקף את העתיד לקרות, כך שפגישת עובדיהו עם אליהו היא רמז מקדם לפגישת אחאב ואליהו העתידית, שהיא עיקר הסיפור. אוריאל סימון בניגוד לגונקל, טוען כי האירוע עומד בפני עצמו ולו חשיבות רבה.

## לקריאה נוספת
* אוריאל סימון, **קריאה ספרותית במקרא: סיפורי הנביאים**, ירושלים, מוסד ביאליק, 1997, עמ' 278-207.

## קישורים חיצוניים
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:אישים בספר מלכים
קטגוריה:אליהו הנביא
קטגוריה:השרים אשר על הבית
קטגוריה:יהודי המאה התשיעית לפנה"ס
יצחק ברנדט

**יצחק (איקה) ברנדט** (נולד ב-27 ביוני 1948) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד כנף 15 (שדה דב), מפקד בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) ומפקד היחידה לשיתוף פעולה.
## חייו
ברנדט למד בבית הספר לקציני ים עכו. התגייס לצה"ל ב-1966 ושירת בחיל הים בבית הספר שבו למד. ב-1970 החליט לחזור לשירות הצבאי והתנדב לקורס טיס אותו סיים במגמת תובלה. הוא שירת כטייס בטייסת הגמל המעופף ובטייסת מלכי האוויר. שימש מדריך בבית הספר לטיסה ומונה למפקד טייסת הדקוטה, זאת מבלי שהיה קודם לכן סגן מפקד טייסת. בפברואר 1988 מונה למפקד טייסת הפילים. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על כנף 15 (בסיס שדה דב), על בסיס חיל האוויר לוד ועל היחידה לשיתוף פעולה. השתחרר ב-1997. במילואים המשיך לשרת כטייס הרקולס C-130 עד 2006 וכמדריך בבית הספר לטיסה. במהלך מלחמת לבנון השנייה פיקד על תא שליטה קדמי של חיל האוויר בפיקוד הצפון. כשנאלץ להפסיק לטוס מפאת גילו החל להתנדב למילואים כנהג משאית סמי טריילר ובשנת 2014 הצטרף לפלוגת מובילי טנקים וצמ"ה בה הוא משרת במילואים וגויס בצו 8 למבצע צוק איתן ולמלחמת חרבות ברזל.

לאחר שחרורו עבד כקברניט בואינג 747-200 באל על. מכהן כחבר במועצת איגוד הטייסים הישראלי וכסגן נשיא IFALPA לאזור המזרח התיכון.

## חיים אישיים
ברנדט מתגורר במודיעין-מכבים-רעות.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:מפקדי בסיס לוד
קטגוריה:מפקדי בסיס שדה דב
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:טייסי אל על
קטגוריה:בוגרי בית הספר לקציני ים עכו
קטגוריה:מפקדי היחידה לשיתוף פעולה
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
עובדיהו (פירושונים)

**עובדיהו** הוא שם פרטי, המשמש גם כשם משפחה.
 

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים תאופורים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים
ז'אק סטוסקופף

**ז'אק סטוסקופף** (27 בנובמבר 1898 - 1 בספטמבר 1944) החזיק במשרת סגן מנהל הבנייה בבסיס הצוללות הגרמני בעיר לוריאן, אך למעשה היה חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא הוצא להורג בידי הנאצים, ורק לאחר מותו זכה להכרה כגיבור מלחמה.

## חיים אישיים
סטוסקופף נולד בפריז למשפחה שמוצאה מאלזס. בשל מוצאו, שלט היטב בגרמנית.

הוא נישא בשנת 1931, והיה אב לשני ילדים.

## קריירה צבאית
שירת כקצין ארטילריה בצבא הצרפתי ובמלחמת העולם הראשונה עוטר בצלב המלחמה. הוא התקבל לאוניברסיטת האקול פוליטקניק בשנת 1920, וזכה בתואר מהנדס ימי ב-1924. בשנת 1939 מונה לראש יחידת הבנייה החדשה בנמל הצבאי לוריאן.

## תפקידו בתנועת ההתנגדות הצרפתית
בשנת 1940 נפל הבסיס בידי צי המלחמה הגרמני, ואלה השתמשו בו לתיקון צוללות ולחימושן. 

הגרמנים הותירו את הקצינים הצרפתיים בתפקידיהם כדי לשמור על המתקנים והאוניות. סטוסקופף שמר על ריחוק מהגרמנים בתחילה, אך לאחר שגויס לרשת ריגול צרפתית שינה את גישתו והצליח לרכוש את אמונם. ב-1942 הוא מונה לסגן מנהל הארסנל. מעמדו אפשר לו לבקר במספנות באופן חופשי, לאסוף מידע בעל ערך על התנועות היומיומיות של הצוללות, ולהעבירו דרך הרשת לידי בעלות הברית. מנגד, בעיני הצרפתים, החל לצבור מוניטין של משתף פעולה קנאי עם הגרמנים.

במהלך 1943 החלה רשת הריגול להיחשף בעקבות בגידה של אחד הסוכנים ברשת, והחלו מעצרים. סטוסטקופף ידע על החשדות המתגברים נגדו, אך למרות זאת סירב לנטוש את תפקידו מחשש שנטישה תסכן את הסוכנים הנותרים. הוא נעצר ב-21 בפברואר 1944 על ידי האס דה. זמן קצר לאחר מכן הועבר לידי הגסטפו, והוגלה במסגרת הוראת לילה וערפל. הוא ושאר חברי הרשת הוצאו להורג במחנה נאצוויילר-שטרוטהוף באלזס ב-1 בספטמבר 1944, זמן קצר לפני הגעת בעלות הברית.

באוגוסט 1945 עוטר סטוסקופף לאחר מותו בלגיון הכבוד, דבר שהדהים את אלה שהאמינו שהוא בוגד. לזכרו הוסב בסיס הצוללות בלוריאן על שמו ביולי 1946.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:חברי הרזיסטאנס
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מתנגדים לנאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:בוגרי אקול פוליטקניק
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1898
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1944
שמעון אולמן

**שמעון אוּלמן** (נולד ב-28 בינואר 1948) הוא פרופסור למדעי המחשב במכון ויצמן למדע, חתן פרס ישראל לשנת 2015. מחקרו מתמקד בראייה באדם ובמכונה, ומשלב בין חקר המוח למדעי המחשב וליישומים תעשייתיים.

## ביוגרפיה
שמעון אולמן נולד בשנת 1948 בירושלים לליזה (שתרגמה לעברית את הספר "מלחמת היהודים ברומאים" של יוספוס פלביוס), ולפרופ' דוד תאודור אולמן, רופא נפרולוג שעבד בבית החולים הדסה. גדל בשכונת רחביה ולמד בגימנסיה העברית רחביה. שירת בחיל האוויר כטייס קרב והשתתף במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. בשנת 1970 התחיל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1973 קיבל תואר ראשון במתמטיקה, פיזיקה וביולוגיה. המשיך ב-MIT במסלול ישיר לדוקטורט, ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור בהנדסת חשמל ומדעי המחשב, על עבודה שכותרתה "The Interpretation of Visual Motion", שנעשתה בהנחייתו של דייוויד מאר , פרופסור חבר ב-MIT ובמכון ויצמן למדע. בשנים 1986–1993 היה פרופסור מן המניין במעבדה לבינה מלאכותית ב-MIT, ומשנת 1986 הוא גם פרופסור מן המניין במכון ויצמן למדע. בשנים 1994–2003 עמד בראש המחלקה למדעי המחשב ולמתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע.
בשנת 1983 נמנה עם מייסדי חברת אורבוט, יצרנית ציוד בדיקה למעגלים מודפסים (שהתמזגה בשנת 1992 עם אופטרוטק לחברת אורבוטק), והיה המדען הראשי שלה ושל אורבוטק עד 2004. הוא דירקטור באורבוטק, וכיהן גם כמדען הראשי של הסניף הישראלי של חברת אפלייד מטיריאלס.

בשנת 2008 הוענק לו פרס רומלהארט, על תרומת המודלים החישוביים שלו לחקר הראייה ולמדעים הקוגניטיביים.
בשנת 2011 נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 2014 זכה בפרס א.מ.ת למדעי המחשב.
אולמן הוא חתן פרס ישראל למתמטיקה ולמדעי המחשב לשנת 2015, "על הישגיו המחקריים פורצי הדרך בבינה מלאכותית ובקוגניציה בכלל, ובתחום הראייה הממוחשבת בפרט, וכן על תרומתו החשובה לפיתוח התעשייה עתירת הידע בישראל".

## חיים אישיים
אחותו היחידה, פרופ' עדנה אולמן-מרגלית הייתה חוקרת פילוסופיה ומדעי החברה באוניברסיטה העברית בירושלים, מתרגמת ופעילת זכויות אדם. בעלה, פרופ' אבישי מרגלית, הוא פילוסוף חתן פרס ישראל.

## ספריו

* *The Interpretation of Visual Motion*, The MIT Press, 1979
* *High-level Vision: Object Recognition and Visual Cognition*, The MIT Press, 1996


**בעריכתו**:

* S. Ullman and W. Richards (eds), *Image Understanding 1984*, Ablex Publishing Co., 1984.
* W. Richards and S. Ullman (eds), *Image Understanding 1985-1986*, Ablex Publishing Co., 1986.
* S. Ullman and W. Richards (eds), *Image Understanding 1989*, Ablex Publishing Co., 1990.


## קישורים חיצוניים

* שמעון אולמן, באתר של מכון ויצמן למדע 
* שמעון אולמן, באתר של פרס רומלהארט 
* 
* 

* 
* 

**מכּתביו**:
* ראיה טבעית וראיה ממוחשבת, **[[מדע (כתב עת)|מדע]]** כ"ח 6, 1984, באתר "סנונית"
* 
* 
* 2012 - The Brain - Prof. Shimon Ullman, הרצאה בוועידת הנשיא, באתר YouTube

## הערות שוליים

קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:זוכי פרס רומלהארט
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למתמטיקה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי המחשב
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
רצאבי

**רצאבי** הוא שם משפחה יהודי שמשמעותו היא "יוצא רצאב" – כפר במחוז דמאר שבתימן.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות תימן
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
שיר מעגלי

**שיר מעגלי** הוא שיר שהבית האחרון שלו זהה לראשון, או שהשורה האחרונה שלו זהה לראשונה. דוגמה לסוג הראשון הוא שירו של ביאליק "הכניסיני תחת כנפך", ואילו שירו של טשרניחובסקי "ראי, אדמה" הוא דוגמה למבנה של שיר שבו השורה האחרונה חוזרת על הראשונה.

## מטרת המעגליות
סופו של השיר מתקשר לראשיתו ומעניק שתי פרשנויות לשיר. האחת: שהשיר לא הסתיים ולמעשה יש כאן פעולה טבעית לטוב ולרע אשר יכולה לחזור על עצמה ולהתחיל שוב, חלילה. מצד שני, שיר מעגלי יוצר תחושה של מחנק, חוסר מוצא, אולי תקיעות באיזה שהוא מקום. שני מובנים אלו משתמעים משירו של דן פגיס "כתוב בעפרון בקרון החתום":

חווה מנסה להותיר אחריה צוואה אך כנראה מתה במהלך ניסיון זה ולכן המסר שלה לא עובר אל הקורא. מצד שני יש כאן רמז, חלילה, שהאנושות יכולה לחזור שנית על פשיעה, באופן כזה שניתן לקרוא את השיר כך, .

## ראו גם
* סיפור מעגלי
* מבנה מעגלי (או מבנה מסגרת)
* חזרה (אמצעי ספרותי)

## קישורים חיצוניים
* מבנה מסגרת, *[[Encyclopædia Britannica]]* 

קטגוריה:מבני שירה
קטגוריה:אמצעים רטוריים
קטגוריה:טכניקות ספרותיות