open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
שבט מינאמוטו

[שמאל|ממוזער|200px|[מון (כתר)|המוֹן של שבט מינאמוטו, המורכב מעלי חזרן ופרחי גנציאנה]]
שמאל|ממוזער|250px|סֶאִירְיוֹג'י, מקדש בקיוטו, שימש בעבר כביתו של מינאמוטו נו טוֹרוּ, חבר חשוב במשפחת סאגה גנג'י
**שבט מינאמוטו** (ביפנית: **源**) היה שבט הקרוב למשפחת הקיסר ביפן של תקופת הייאן. מינאמוטו היה שם משפחה אשר הוענק כתואר כבוד מהקיסר לבניו ונכדיו אשר לא עמדו בתור לרשת את תוארו. שבט טאירה היה שם נוסף שייצג ענף אחר במשפחה הקיסרית. שבט מינאמוטו נקרא גם **שבט גנג'י** (源氏), תוך שימוש בקריאה הסינית של הסימניות של מינאמוטו ("גן") ושבט ("ג'י").

שבט מינאמוטו היה אחד מארבעת השבטים אשר שלטו בפוליטיקה היפנית במהלך תקופת הייאן - האחרים היו פוג'יווארה, טאירה וטָצִ'יבָּאנַה.

הקיסר הראשון שהעניק את השם מינאמוטו היה הקיסר סאגה. לאחר מכן, הקיסרים סיֵיוַוה, מורקאמי, אוּדָה ודַאיגוֹ החלו להעניק לבניהם את השם מינאמוטו. הראשון להקרא מינאמוטו היה מינאמוטו נו מָקוֹטוֹ, בנו השביעי של הקיסר סאגה. בשנת 814 הקיסר סאגה העניק את הקאבאנה מינאמוטו נו אַסוֹן לבניו שלא עמדו לרשת אותו, ובכך הם וצאצאיהם חדלו להיות חלק מהמשפחה הקיסרית. מענפים תורשתיים אלה, אשר יצאו מקיסרים שונים, התהוו משפחות שונות אשר שמן יוחס לשמו של הקיסר בתוספת התואר **גנג'י**, למשל *[[סיווה גנג'י]]*.

המשפחה הבולטת ביותר בשבט מינאמוטו, סיווה גנג'י, היוותה נצר למינאמוטו נו צוּנֵמוֹנוֹ, שהיה נכדו של הקיסר ה-56 סיווה. צונמונו פרש מהארמון לפרובניציה והקים משפחת לוחמים. בנו, מינאמוטו נו מיטצוּנָאקַה, כרת ברית עם בית פוג'יווארה, ולכן בני מינאמוטו נקראו תכופות לבירה על מנת להשליט בה סדר.

בנו הבכור של מיצונאקה, מינאמוטו נו יורימיצו, הפך לבן חסותו של פוג'יווארה נו מיצ'ינאגה, העוצר בעל ההשפעה הרבה ביותר מבית פוג'יווארה; בן נוסף, מינאמוטו נו יוֹרינוֹבּוּ דיכא מרד של טאירה נו טָדַצוּנֶה בשנת 1032. בנו של יורינובו, מינאמוטו נו יוריושי, ונכדו, מינאמוטו נו יושִיאִיֶה, הביאו שקט לצפון מזרח יפן בשנים 1051–1087.

תפארתה של משפחת סיווה גנג'י ירדה בעקבות מרד הוגן, כאשר צבא טאירה הוציא להורג את מרבית בני המשפחה. במהלך מרד הייג'י, נהרג מנהיג סיווה גנג'י, מינאמוטו נו יושיטומו. טאירה נו קיומורי נטל את השליטה על הבירה קיוטו, והגלה את מינאמוטו נו יוריטומו, בנו השלישי של יושיטומו. בשנת 1180 פתח יוריטומו במרד גלוי כנגד טאירה, ובסופו הושמד שבט טאירה והשליטה על מזרח יפן עבר לשבט מינאמוטו. בשנת 1192 קיבל יוריטומו את תואר השוגון וקבע את ממשלתו בעיר קמאקורה.

כך הוכיח שבט מינאמוטו את עליונותו בסוף תקופת הייאן, ושמר על מעמדו במשך תקופת קמקורה. בנוסף, נקבע כי השוגון חייב להוכיח קשר משפחתי לשבט מינאמוטו על מנת לזכות בתואר. וכך, משבט מינאמוטו יצאו בהמשך מספר ענפים נוספים, בהם אשיקאגה מייסד שוגונות אשיקאגה והשבטים נִיטָה וטָקֵדָה.

## ראו גם
* שבט טאירה
*תקופת הייאן
* היסטוריה של יפן
* שוגון

## לקריאה נוספת

*Sansom, George (1958). *A History of Japan to 1334*. Stanford, California: Stanford University Press.
* Frederic, Louis (2002). *Japan Encyclopedia.* Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press.


## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יפן: היסטוריה
צפחת בתקופת הברונזה המאוחרת

[שמאל|ממוזער|180px|צפחת ממורקת וצבועה, עם ידיות האופייניות לתקופת הברונזה המאוחרת ב, [מוזיאון הכט חיפה]]
**צפחת** – (באנגלית Pilgrim Flask) כלי עשוי מחרס שתחילת הופעתו הייתה בתקופת הברונזה המאוחרת. זוהי קנקנית קטנה בעל מתאר שטוח ועיגולים עדשתיים. בפרופיל נראה כמו שתי עדשות שחוברו יחדיו. זהו אחד הכלים הנפוצים והאופייניים לתקופה. תחילתו בסוף תקופת הברונזה המאוחרת א – LBI, הכלי לא היה קיים לפני כן. הכלי נפוץ מאוד במאות ה-14 וה-13 לפנה"ס. אין מידע האם הכלי מקורו בכנען, או שהוא נוצר בהשפעה חיצונית

הכלי מיוחד לא רק בצורתו אלא גם בשיטת הייצור שלו. בגלל המבנה המיוחד שלו היה צורך להכינו בשלבים. בשלב ראשון הוכנו שתי צלחות על אובניים שחוברו זו לזו. בשלב השני הוכן צוואר הכלי גם הוא באובניים. לאחר הכנתו הוא חובר אל גוף הכלי. בשלב שלישי חוברו שתי ידיות מצוואר הכלי לגוף הכלי. לרוב הכלים הם סימטריים במתארם אבל מצאו גם צפחות אסימטריות כאשר צד אחד בצורת עדשה והשני יותר מנופח. רוב הצפחות הן קטנות, קוטר העדשה כ-15 ס"מ. נמצאו גם צפחות בגדלים שונים. צפחות גדולות הן בעיקר תופעה של סוף תקופת הברונזה המאוחרת. בלכיש נמצאה במקדש III צפחת גדולה שקוטר העדשה הוא 27 ס"מ

בתקופת הברונזה המאוחרת ב נעשה איחוי הידיות אל הגוף והצוואר בצורה היוצרת רושם כעין עלי גביע של פרח. בתקופה זו הצוואר קצר, נראה כשתול בתוך העלים והשפה הנראית כנשענת על הידיות היא לרוב בעלת חתך משולש. זו תופעה שמאפיינת תקופה זו, נעלמת בתקופת הברונזה המאוחרת ג, ואינה נמשכת לתקופת הברזל.

העיטור הנפוץ ביותר הוא מעגלים בצבע אחד או שניים בעיקר אדום ושחור. יש גם עיטורים בצורת סליל.

צפחות מתקופה זו נמצאו באתרים ארכאולוגים שונים כגון: תל חצור, תל אל-עג'ול, תל מגידו תל אבו הואם תל לכיש ועוד.

הצפחת ממשיכה ככלי לתקופת הברזל תוך שינויי בעיצוב הכלי, הכלי פחות עדשתי ויותר מנופח, רוב הכלים עם ידית אחת. ניתן למצוא אותו בעיקר באזורי החוף, השפלה ועמקי הצפון.

## לקריאה נוספת

*רות עמירן **הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל**, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1971, עמודים 202–205

## הערות שוליים

קטגוריה:קדרות בארץ ישראל בעת העתיקה
קטגוריה:תקופת הברונזה המאוחרת
נו באו צ'או

**נוֹ בַּאוֹ צַ'אוּ** (בווייטנאמית: **Ngô Bảo Châu**; נולד ב-28 ביוני 1972) הוא מתמטיקאי וייטנאמי-צרפתי, פרופסור באוניברסיטת שיקגו, חתן מדליית פילדס לשנת 2010.

את פרסומו קנה בהוכחת הלמה הבסיסית של תוכנית לנגלנדס הגאומטרית, הישג שהמגזין "טיים" הכתיר כאחת מעשר התגליות המדעיות החשובות ביותר ב-2009.

## חייו
צ'או גדל בהאנוי, בן לאב פיזיקאי ואם רופאה. בגיל 13 השתתף באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית וזכה במדליית זהב לאחר שהשיג 42 נקודות, מספר הנקודות המקסימלי. שנה לאחר מכן השתתף שוב באולימפיאדה וזכה במדליית זהב עם 40 נקודות מתוך 42.

לאחר התיכון עבר ב-1990 לצרפת ללמוד באקול נורמל סופרייר. הוא השלים דוקטורט במתמטיקה, ב-1997, באוניברסיטת פריז-סוד בהנחיית ז'ראר לומון. את ההביליטציה עשה באוניברסיטת פריז 13. ב-2004 מונה לפרופסור באוניברסיטת פריז-סוד. משנת 2006 הוא חבר במכון למחקר מתקדם. בתחילת 2010 נענה לפניית אוניברסיטת שיקגו לכהן כפרופסור במוסד, משרה אליה התמנה בספטמבר 2010.

ב-2004 זכה יחד עם לומון בפרס המחקר מטעם מכון קליי למתמטיקה. ב-2007 זכה בפרס מטעם מכון המחקר המתמטי Oberwolfach בגרמניה, המוענק מדי כשלוש שנים למתמטיקאי האירופאי הבולט מתחת לגיל 36. בשנת 2010 זכה במדליית פילדס.

ב-2012 זכה באות אביר לגיון הכבוד הצרפתי על תרומתו לחינוך הצרפתי והווייטנאמי. הוא נבחר לעמית באגודה האמריקאית למתמטיקה ועמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

## קישורים חיצוניים

* 

* נו באו צ'או, באתר אוניברסיטת פריז-סוד
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מתמטיקאים צרפתים
קטגוריה:זוכי מדליית פילדס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:וייטנאמים
קטגוריה:בוגרי אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:עמיתי האגודה האמריקאית למתמטיקה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1972
גבי רוזנדורן

**גבי (גבריאל) רוזנדורן** (30 באוקטובר 1947 – 27 באפריל 1980) היה כדורגלן ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר האחורי בהפועל הרצליה ובמספר קבוצות בליגת הראשונה בהן: הפועל פתח תקווה, מכבי נתניה והפועל יהוד, וכן בנבחרת ישראל, במדיה רשם 7 הופעות בשנות ה-70.

רוזנדורן גדל במחלקת הנוער של הפועל הרצליה ועבר משם להפועל פתח תקווה שם שיחק 9 עונות, ובמדיה רשם 198 הופעות בליגה וכבש 17 שערים. במאי 1976 התעלף לאחר שכבש שער בניצחון קבוצתו על מכבי תל אביב באצטדיון בלומפילד. בהמשך עבר למכבי נתניה בה היה שותף לעונת 1978 בה זכתה הקבוצה בדאבל. ממכבי נתניה המשיך רוזנדורן להפועל יהוד, ובדצמבר 1979 איבד רוזנדורן את הכרתו בעת משחק ליגה של קבוצתו מול הכח מכבי רמת גן, בעקבות האירוע ואחרי התייעצות עם רופאיו החליט רוזנדורן לפרוש מכדורגל ולהמשיך בקורס המאמנים בו השתתף באותה עונה.

ב-27 באפריל 1980, בעת שהיה בקורס מאמנים, איבד רוזנדורן את הכרתו וצנח אל הקרקע עקב אירוע לב. הוא הובהל ללניאדו - מרכז רפואי צאנז, אך שם נקבע מותו. רוזנדורן היה נשוי ואב לבת ולבן.

## קישורים חיצוניים

* עמוד השחקן במוזיאון הפועל פתח תקווה
* עמוד ההנצחה לשחקן באתר מכבי נתניה

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:הרצליה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני הפועל יהוד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980
ארמון השלום וההתפייסות

**ארמון השלום וההתפייסות** או **הפירמידה של השלום וההסכמים** הוא בניין משולש הבנוי בצורת פירמידה, השוכן באסטנה בירת קזחסטן, וגובהו הכולל הוא 77 מטר. המבנה נבנה בעלות של כ-58 מיליון דולר ונחנך בסוף שנת 2006. הבניין נמצא בסמוך אל משכן הנשיא של קזחסטן והוקם במיוחד לצורך כינוסים בינלאומיים ובעיקר לקונגרסים וכנסים של הידברות בין דתות בעולם.

## המבנה

גובה המבנה הוא 62 מטר והוא ניצב על גבעה בגובה של 15 מטר. כל הבנייה היא מעל פני הקרקע. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים הבריטי "פוסטר", יחד עם אדריכלים טורקים. ניתן להאיר את הבניין בצבעים שונים. 

המבנה עשוי מחמש קומות המעוצבות בצורת משולשים. אורך הצלע של כל משולש היא 12 מטר, ובכל צד בפירמידה 25 משולשים. בשלוש הקומות התחתונות 21 משולשים בכל צד והן מחופות בגרניט חיוור. שתי הקומות העליונות עשויות מארבעה משולשים בכל צד והן מחופות בזכוכית צבעונית בשילוב מוטיב של יונים. 

שלד הבניין עשוי מפלדה משולבת בבטון, והוא מסוגל לעמוד בהתרחבות והתכווצות חומר של עד 30 ס"מ עקב האקלים המקומי המתאפיין בטמפרטורות קיצוניות של 40- מעלות עד 40 מעלות. 

הפירמידה נבנתה במיוחד כדי לארח פסטיבל דתות בינלאומי המתקיים כל שנתיים (בתחילה התקיים כל 4 שנים) הנקרא "קונגרס מנהיגי העולם והדתות המסורתיות". בתוך הפירמידה אולם אופרה שבו 1,500 מושבים. בנוסף מתקיימים במקום גם כנסים בינלאומיים נוספים הנועדים להדברות בין הדתות בעולם.

## קישורים חיצוניים
* 

* האתר הרשמי של הארמון (באנגלית, רוסית, קזחסטנית) כולל טיול וירטואלי במבנה
* גלריית תמונות של הארמון באתר מתכנני המבנה  
* ארמון השלום וההתפייסות באתר Flickr

קטגוריה:אסטנה: מבנים
קטגוריה:מבנים שתכנן נורמן פוסטר
סטנלי גרינברג

**סטנלי גרינברג** (באנגלית: **Stanley Bernard Greenberg**; נולד ב-10 במאי 1945) הוא יועץ פוליטי ועורך סקרים יהודי-אמריקאי, אשר שימש כיועץ עבור מועמדים דמוקרטיים כמו ביל קלינטון, אל גור וג'ון קרי, טוני בלייר, נלסון מנדלה וגרהרד שרדר ולמועמדים ממפלגת העבודה בהם לאהוד ברק בשנת 1999, לעמיר פרץ בשנת 2006 ולשלי יחימוביץ' בשנת 2012.

## קורות חיים
גרינברג נולד בפילדלפיה למשפחה יהודית אמריקאית. הוא בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת מיאמי באוהיו משנת 1967. הוא עשה אחר כך תואר שני (1969) ודוקטורט (1972) באוניברסיטת הרווארד. אחר כך לימד מדע המדינה באוניברסיטת ייל עד לשנת 1979. באותה שנה הוא פרש מהאקדמיה וייסד את מכון הייעוץ Greenberg-Lake שיעץ לסגן הנשיא וולטר מונדייל ולסנטור כריסטופר טוד. 

גרינברג פגש את קלינטון לראשונה בשנת 1988 ועזר לו להיבחר בשנית בשנת 1990 לתפקיד מושל ארקנסו. גרינברג היה יועצו הפוליטי של ביל קלינטון בשנת 1992 במהלך מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, ונחשב כאחראי לקמפיין המוצלח שהוביל לבחירתו של קלינטון. בקמפיין הודגשה מדיניות מרכז כדי לזכות בקולות ימין וכן נושאים כמו מערכת הבריאות בארצות הברית.

גרינברג הוא בעליו של מכון מחקר וייעוץ בוושינגטון בשם Greenberg Quinlan Rosner.

רעייתו מאז 1978 היא רוזה דילורו, חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של קונטיקט.

## קישורים חיצוניים
* 
* ביוגרפיה
* 

קטגוריה:יועצים פוליטיים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מיאמי באוהיו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סטטיסטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
זעקוקה

חירבת **זעקוקה** היא אתר ארכאולוגי הנמצא בפאתים המזרחיים של הכפר אום טובא ממזרח לירושלים (ליד שכונת הר חומה), בו נמצאו מערות, גת חצובה, בורות מים ובריכה. כיום האתר מוזנח ונפגע מאוד עקב בנייה בלתי חוקית ושוד עתיקות.
באחת המערות ששימשו לקבורה התרחש שוד עתיקות בו נעקרו ממקומם ונגנבו פרוטומות.
## קישורים חיצוניים
* נספח ארכאולוגי אודות האתר (רשות העתיקות).
## הערות שוליים

קטגוריה:ירושלים: עתיקות
פיטר טמין

**פיטר טמין** (אנגלית: **Peter Temin**; 17 בדצמבר 1937 – 4 באוגוסט 2025) היה כלכלן והיסטוריון כלכלי יהודי אמריקאי, ששימש כפרופסור במחלקה לכלכלה ב-MIT.

## קורות חיים
טמין נולד בפילדלפיה למשפחה יהודית. הוא סיים תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות מ־Swarthmore College בשנת 1959 ואחר כך השלים תואר דוקטור בכלכלה באוניברסיטת MIT בשנת 1964. הוא לימד ב-MIT, בשנת 1967 מונה לפרופסור חבר, בשנת 1970 מונה לפרופסור מן המניין, בין השנים 1985 ל-1986 לימד באוניברסיטת קיימברידג', בין השנים 1990 ל-1993 עמד בראש המחלקה לכלכלה ב-MIT, ובשנת 1993 מונה כ-Elisha Gray II Professor of Economics. בשנת 2002 הוענקה לו מלגת גוגנהיים. בשנת 2009 יצא לגמלאות.

הוא תרם תרומה משמעותית להבנה הכלכלית של התקופה שבין מלחמות העולם ותפקידו של תקן הזהב. בשנת 1999 הוא פרסם ספר על תפקיד האליטות בכלכלה שכתב ביחד עם אליס ברזיס.

היה אחיו של הווארד טמין, גנטיקאי חתן פרס נובל לרפואה לשנת 1975.

## מספריו

* Iron and Steel in Nineteenth Century America: An Economic Inquiry. Cambridge: M.I.T. Press, 1964.
* The Jacksonian Economy. New York: W.W. Norton, 1969.
* The New Economic History (ed.). Penguin Books, 1972.
* Causal Factors in American Economic Growth in the Nineteenth Century. London: Macmillan, 1975.
* Did Monetary Forces Cause the Great Depression? New York: W.W. Norton, 1976.
* Reckoning with Slavery. New York: Oxford University Press, 1976 (with Paul David, Herbert Gutman, Richard Sutch, and Gavin Wright).
* Taking Your Medicine: Drug Regulation in the United States. Cambridge: Harvard University Press, 1980.
* The Fall of The Bell System: A Study in Prices and Politics. New York: Cambridge University Press, 1987.
* Lessons from the Great Depression. Cambridge: MIT Press, 1989.
* Inside the Business Enterprise: Historical Perspectives on the Use of Information (ed.). Chicago: University of Chicago Press, 1991.
* Industrialization in North America (ed.), Vol. 6 of R. A. Church and E. A. Wrigley (eds.), The Industrial Revolutions. Oxford: Blackwell, 1994.
* The European Economy Between the Wars. Oxford: Oxford University Press, 1997 (with
* Charles Feinstein and Gianni Toniolo), translated into Italian as L'economia europea trale due guerre (Laterza, Roma-Bari 1998).
* Learning by Doing in Markets, Firms, and Nations (eds.). Chicago: University of Chicago Press, 1998 (with Naomi R. Lamoreaux and Daniel M. G. Raff).
* Elites, Minorities, and Economic Growth (eds.). Amsterdam: Elsevier, 1999 (with Elise S. Brezis).
* Engines of Enterprise: An Economic History of New England (ed.). Cambridge: Harvard University Press, 2000.
* The World Economy Between the Wars. Oxford: Oxford University Press, 2008 (with [Charles Feinstein and] Gianni Toniolo).
* Reasonable Rx: How to Lower Drug Prices. Upper Saddle River, NJ: FT Press, 2008 (with Stan Finkelstein).


## קישורים חיצוניים

* דף הבית באתר המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
* 

קטגוריה:אמריקאים ילידי פנסילבניה
קטגוריה:פילדלפיה: אישים
קטגוריה:בוגרי מכללת סווארת'מור
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:כלכלנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:היסטוריונים כלכליים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2025
הסתדרות הפסיכולוגים בישראל

שמאל|ממוזער|250px|לוגו ההסתדרות עד 2013
**הסתדרות הפסיכולוגים בישראל** (הפ"י) הוא הארגון המייצג של הפסיכולוגים בישראל.

## אודות
ההסתדרות הוקמה בשנת 1959, באותה שנה שבה נפתחה המחלקה הראשונה לפסיכולוגיה באוניברסיטה בישראל, באוניברסיטה העברית בירושלים. משנת 1993 היא רשומה כעמותה.

המוסדות המרכזיים של הארגון הם הוועד המרכזי, ועדת ביקורת, וועדת אתיקה. קיימות שש חטיבות בהסתדרות: התפתחותית, חברתית-תעסוקתית-ארגונית, חינוכית, קלינית, רפואית, שיקומית. לכל אחת מהחטיבות ועד משלה, הנבחר על ידי חברי החטיבה בלבד.

ההסתדרות קידמה את חקיקת "חוק הפסיכולוגים" אשר קובע מי יכול לעסוק בטיפול פסיכולוגי בישראל.

כחברים מן המניין להסתדרות רשאים להתקבל רק פסיכולוגים הרשומים בפנקס הפסיכולוגים. סטודנטים לפסיכולוגיה מהשנה השנייה לתואר השני מוזמנים להצטרף כחברים שלא מן המניין.

יושב ראש הארגון משנת 2018 הוא יורם שליאר. קודמו בתפקיד משנת 2014 היה ד"ר מאיר נעמן. קודם לכן שימשה בתפקיד ד"ר יוכי בן-נון.

## פעילות
הסתדרות הפסיכולוגים בישראל היא הגוף המוסמך לייצג את המקצוע במוסדות סטטוטוריים שונים: מועצת הפסיכולוגים, מועצת הבריאות, מועצה הלאומית לבריאות הנפש, מועצה ארצית לשיקום נכי נפש בקהילה, ועוד. בנוסף לפעילותה בארץ, הפ"י מייצגת את הפסיכולוגיה הישראלית במוסדות הבינלאומיים של המקצוע.

פעילות ההסתדרות כוללת:
* קידום הפסיכולוגיה הציבורית
* קידום נושאים הנוגעים לעיסוק כפסיכולוגים.ות עצמאיים.ות
* קיום הכשרות מקצועיות, כנסים, ימי עיון, השתלמויות והרצאות במגוון נושאים
* אינדקס הפסיכולוגים הרשמי של הפ"י - מאגר מידע המנגיש לציבור הרחב את כלל הפסיכולוגים.ות חברי הפ"י הרשומים בפנקס הפסיכולוגים של משרד הבריאות
* פרסום כתב עת מקצועי רבעוני - "פסיכואקטואליה"
* ייעוץ משפטי
* מאגרי מידע מקצועיים
* ועדת אתיקה - עוסקת בבעיות האתיות המתעוררות במהלך פעילותו המקצועית של הפסיכולוג. הוועדה מטפלת בתלונות על התנהגותו של פסיכולוג כאיש מקצוע ומכריעה בסכסוכים על רקע אתי שבין חברי ההסתדרות. תקנון האתיקה של ההסתדרות ("קוד האתיקה המקצועית") אומץ על ידי מועצת הפסיכולוגים והוא חל גם על פסיכולוגים שאינם חברי הארגון.
* הטבות לחברי וחברות הארגון כגון ביטוח אחריות מקצועית קבוצתי, ביטוח בריאות קבוצתי לחברי.ות ומשפחותיהם.ן, מועדון צרכנות, הנחות ועוד.

## קישורים חיצוניים

* 
* אינדקס הפסיכולוגים הרשמי של הפ"י

קטגוריה:מוסדות פסיכולוגיים
פסיכולוגיה
פיטר לוי

**פיטר לוי** (אנגלית: **Peter B. Levy**; נולד ב-11 במאי 1956) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי, העוסק בהיסטוריה של ארצות הברית במחצית השנייה של המאה העשרים, פרופסור וראש המחלקה להיסטוריה ולמדעי המדינה בקולג' יורק.

## אודות
לוי נולד בעיר ברלינגיים שבקליפורניה. בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת ברקלי משנת 1978, תואר שני (1980) ודוקטורט (1986) מאוניברסיטת קולומביה.

בשנת 1984 נישא לדיאן והוא אב לבן ובת.

## מספריו

* **United States History**, Pearson Prentice Hall (February 28, 2007).
* **Civil War on Race Street: The Civil Rights Movement in Cambridge**, Maryland (Gainesville: University of Florida Press, 2003).
* **The Encylopedia of the Clinton Presidency**, (Westport: CT: Greenwwod, 2001).
* **100 Key Documents in American Democracy**, rev. ed. (Westport: CT: Praeger, 1999).
* **The Civil Rights Movement**, (Westport, CT: Greenwood, 1998).
* **America in the Sixties - Right, Left, and Center : A Documentary History**, (Westport: CT: Greenwood, 1998).
* **Let Freedom Ring: A Documentary History of the Civil Rights Movement**, (Westport: CT: Praeger, 1992).
* **The Encyclopedia of the Reagan Bush Years**, (Westport: CT: Greenwood, 1994).
* **The New Left and Labor in the 1960s**, (Urbana: University of Illinois Press, 1992).


## קישורים חיצוניים
* 

* דף אישי, באתר קולג' יורק
* Teaching the 1960s with Primary Sources

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
המוזיאון השמי

**המוזיאון השמי** של אוניברסיטת הרווארד (באנגלית: **Harvard Semitic Museum**) הוא מוזיאון העוסק במזרח הקרוב שהוקם בשנת 1889. המוזיאון שוכן במבנה הנוכחי שלו, בתוך הקמפוס של הרווארד בקיימברידג' במסצ'וסטס משנת 1903.

המוזיאון הוקם על ידי יעקב שיף, אשר תרם לצורך הקמתו בשנת 1889 כ-10,000 דולר. מטרת המוזיאון הייתה "להציג את המנהגים וההיסטוריה של העמים השמים ולהראות כיצד הם תרמו לציביליציה". תחילה שכן המוזיאון ב-Peabody Museum והוא נפתח לקהל בשנת 1891. בשנת 1902 נפתח המוזיאון בבניינו החדש של המוזיאון, אשר גם הוא נתרם על ידי שיף בעבור 80 אלף דולר.

כיום אצורים במוזיאון כ-40,000 ממצאים ארכאולוגיים, רובם מחפירות שנעשו במימון המוזיאון במצרים, עיראק, ישראל, ירדן, סוריה ותוניסיה.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:ארצות הברית: מוזיאונים
קטגוריה:ארצות הברית: מוזיאונים לארכאולוגיה
ברית פיקוח

**ברית פיקוח** היא אגודה שיתופית ישראלית העוסקת בראיית חשבון וייעוץ מיסוי וכלכלי למפעלי תעשייה, קיבוצים ומושבים.
החל משנת 2009, ברית פיקוח חברה ברשת העולמית PraxityTM, המאגדת משרדי רואה חשבון עצמאיים.
## היסטוריה
ברית פיקוח נוסדה ב-1934 (בשם ברית פיקוח לקואופרציה החקלאית העובדת בע"מ), על ידי אנשי תנועת העבודה בארץ ישראל. היא נועדה להיות גוף מבקר במסגרת חברת העובדים של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל כמו גופים דומים שהוקמו על ידי חברת העובדים על מנת לחסוך בהוצאות רואי חשבון. בין בריתות הפיקוח נמנו "ברית הקואופרציה הצרכנית בישראל", "מרכז קופות המלווה - ברית הפיקוח של הקואופרציה האשראית העובדת בע"מ", "ברית הפיקוח לאגודות השיכון" וכדומה. גופים מרכזיים של חברת העובדים ובכלל זה מושבים וקיבוצים, בוקרו במשך עשרות שנים על ידי ברית פיקוח. 
בעקבות תהליכי ההפרטה שעברה חברת העובדים הופרטו גם בריתות הפיקוח.

כיום מועסקים בה כ-300 עובדים, מתוכם כ-80 רואי חשבון. היא מספקת שירותי ראיית חשבון לכ-1,400 לקוחות.
ברית פיקוח מדורגת שמינית לפי דירוג D&B לשנת 2015 של משרדי רואי החשבון הגדולים בישראל.

## קישורים חיצוניים
*

## הערות שוליים

קטגוריה:משרדי ראיית חשבון
קטגוריה:קואופרטיבים
קטגוריה:ישראל: חשבונאות
סאמי עדואן

**סאמי עדואן** (נולד ב-1954) הוא פרופסור לחינוך באוניברסיטת בית לחם ומייסד יחד עם דן בר און של PRIME, המכון ישראלי-פלסטיני למחקרי שלום ומשמש כמנהלו.

## אודות
עדואן נולד בכפר צוריף שליד חברון בשנת 1954 למשפחה חקלאית. בשנת 1976 סיים תואר בחינוך וסוציולוגיה מאוניברסיטת ירדן, בשנת 1978 נסע לארצות הברית שם השלים בשנת 1982 תואר במינהל חינוכי מאוניברסיטת מדינת סן פרנסיסקו. הוא היה מעוניין לחזור להמשיך לדוקטורט אולם יציאתו לארצות הברית נדחתה על ידי השב"כ עקב פעילותו הפוליטי. אולם בשנת 1984 קיבל אישור והשלים בשנת 1987 דוקטורט במינהל החינוכי מאוניברסיטת מדינת סן פרנסיסקו. הוא חזר לרשות ובין השנים 1987 ל-1993 לימד באוניברסיטת חברון. בשנת 1993 החל ללמד באוניברסיטת בית לחם במחלקה להכשרת מורים. באותה תקופה כתב ספר על לימוד האסלאם והנצרות בבתי ספר פלסטינים. בשנת 1993 היה כחצי שנה בבית כלא ישראלי על השתייכותו לארגון הפת"ח. לאחר שחרורו עבד יחד עם ד"ר רות פירר על בחינת מערכי השיעור הפלסטינים ופיתוח תוכנית לימודים משותפים לשני העמים. הוא עבד עם מכון ג'ורג' אקרט, מכון גרמני הבינלאומי לחקר ספרי לימוד, שהוקם בשנות החמישים לבנות מערכי שיעור משותפים לצרפתים, גרמנים ופולנים. 

בשנת 2007 הוענקה לו מלגת פולברייט.

## מספריו

* The Role of Non-Governmental Organizations in Peace Building Between Palestinians and Israelis, Adwan, Sami and Bar On Dan  2000. PRIME: Beit Jala, Palestine
* Victimhood and Beyond, Adwan, Sami and Bar On Dan, 2001. PRIME: Beit Jala, Palestine
* The Status of Religious Education in Palestinian Schools, Adwan, Sami and Bar On Dan, 2001.Al-Liqa': Bethlehem Palestine


## קישורים חיצוניים
* אתר הבית של עדואן

* ראיון עמו

קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ברשות הפלסטינית
ולדימיר ראדמנוביץ'

**ולדימיר ראדמנוביץ**' (בסרבית: **Владимир Радмановић**; נולד ב-19 בנובמבר 1980 בטרביניה שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורסלן עבר סרבי ששיחק בעמדות הפורוורד.

## קריירה
ראדמנוביץ' החל את הקריירה שלו בקבוצת הכוכב האדום בלגרד הסרבית בה שיחק בין 1997 ל-2001, אז עבר לק.ק. ז'לז'ניק בה שיחק עונה אחת.

ראדמנוביץ' נבחר במקום ה-12 בדראפט ה-NBA לשנת 2001 על ידי הסיאטל סופרסוניקס. את עונת הרוקי שלו סיים ראדמנוביץ' עם ממוצע של 6.7 נקודות למשחק. בעונתו השלישית בסופרסוניקס (2003–2004), חל שיפור בהישגיו, כשהשיג ממוצעים של 12 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק. באותה עונה, היה מועמד ראדמנוביץ' לתואר השחקן המשתפר של העונה ב-NBA. בסיום אותה עונה, דחה ראדמנוביץ' את הצעת קבוצתו לחוזה של 42 מיליון דולר בשש שנים, ומנגד האריך את חוזהו בקבוצה בשנה אחת בלבד, כשבסיומה הפך לשחקן חופשי.

אחרי חמש עונות בסיאטל הועבר ראדמנוביץ' בטרייד לקבוצת לוס אנג'לס קליפרס תמורת כריס וילקוקס שעשה את הדרך ההפוכה. ראדמנוביץ' שב להציג יכולת טובה בקליפרס, ורשם שיא אישי של 5.7 ריבאונדים בממוצע לעונה. בעקבות יכולתו הטובה בקבוצה, חתם ראדמנוביץ' על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, יריבתה העירונית של הקליפרס.

בשלוש עונותיו בלייקרס הציג יכולת נמוכה מזו שהציג בקבוצתו הקודמת. ב-18 בפברואר 2007 הודיע ראדמנוביץ' ללייקרס שפרק את הכתף לאחר שמעד. מספר ימים לאחר מכן, הודיע ראדמנוביץ' לקבוצה שלמעשה נפצע בעת תאונת סנובורד. בעקבות כך, נקנס השחקן בכחצי מיליון דולר.

ב-7 בפברואר 2009 הועבר ראדמנוביץ' בטרייד לשארלוט בובקאטס תמורת אדם מוריסון ושאנון בראון שעברו ללייקרס. ראדמנוביץ' שב להציג יכולת טובה עד סוף העונה. בעונה שלאחר מכן השיג ממוצעים נמוכים (4.9 נקודות למשחק), עד שב-16 בנובמבר 2009, הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס יחד עם ראג'ה בל תמורה לסטיבן ג'קסון ולאיי.סי. לואו. ממוצעיו בגולדן סטייט נשארו דומים לאלה שהשיג בבובקאטס, קבוצתו הקודמת.

## סטטיסטיקה ב-NBA
### בעונה הסדירה

### בפלייאוף

## קישורים חיצוניים

* דף השחקן באתר ה-NBA
* דף השחקן באתר ESPN

קטגוריה:כדורסלנים סרבים
קטגוריה:כדורסלני סיאטל סופרסוניקס
קטגוריה:כדורסלני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס קליפרס
קטגוריה:כדורסלני שארלוט בובקאטס
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס לייקרס
קטגוריה:כדורסלני הכוכב האדום בלגרד
קטגוריה:כדורסלני אטלנטה הוקס
קטגוריה:כדורסלני שיקגו בולס
קטגוריה:כדורסלני ז'לזניק בלגרד
קטגוריה:בחירות דראפט של סיאטל סופרסוניקס
קטגוריה:סרביה ומונטנגרו: כדורסלנים אולימפיים
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1980
רוני אלטר

**רוני אלטר** (נולדה ב-9 במרץ 1982) היא זמרת ושחקנית ישראלית.

## ביוגרפיה
אלטר היא בתם של המוזיקאי ואיש הקולנוע נפתלי אלטר והשחקנית אירית אלטר. גדלה בהרצליה, במסגרת שירותה הצבאי הייתה מפקדת להקת חיל המודיעין, ולפרסומה הראשון זכתה כזמרת ליווי במספר אלבומים. בשנת 2002 הקליטה עם אריק איינשטיין את הדואט "חיוורון" שנכלל באלבומו "שמש רטובה", וכעבור שנתיים הקליטה עמו גרסת כיסוי לשירו של בני ברמן "פרידת המלח", שנכללה באלבומו של איינשטיין "שתי גיטרות בס תופים".

בשנת 2005 השתתפה אלטר באלבום "מטרופולין" של הרכבו של עופר מאירי "מטרופולין", ושרה בדואט עם דנה ברגר את השיר "לישון בלי לחלום", שהיה אחד המצליחים ביותר מהאלבום. באותה שנה הופיעה בסרט "מוכרחים להיות שמח". בשנת 2006 הקליטה אלטר בדואט עם דודו טסה את השיר "מעליות", שנכלל באלבומו "לולה". בשנת 2007 יצא האלבום השני של מטרופולין, "הסליל", שבו השתתפה אלטר בשלושה שירים. שניים מהם גם כתבה יחד עם עופר מאירי.

ב-2007 הקליטה אלטר עם ההרכב "טרי פויזן" את שיר הנושא של הטלנובלה "בובות". כעבור שנה הקליטה גם את שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה".

בשנת 2009 שרה את חלק מהשירים במיני-סדרה "תמיד אותו חלום".

ביוני 2010 הוציאה אלטר את אלבומה הראשון, "כיס אוויר". את האלבום הפיקו עופר מאירי ואלון לוטרינגר, שגם עיבדו יחד עם אלטר את שיריה. אלטר עצמה כתבה מילים לשלושה שירים באלבום, ובין שאר הכותבים והמלחינים היו אגי משעול, קורין אלאל, נתן סלור, יסמין אבן וורד קלפטר. נפתלי אלטר, אביה של רוני, הלחין עבור האלבום את השיר "נגועה" שכתב עלי מוהר, וכן השתתף בדואט "הבכי", שהלחין למילים של נתן אלתרמן ושר במקור אושיק לוי. הסינגל הראשון שיצא לפני האלבום היה "נמרים", שכתבה והלחינה קלפטר. ב-2011 הופיעה בסדרה "החיים זה לא הכל".

מאז שנת 2012 גרה אלטר עם בן זוגה, הצלם עמית ישראלי, בפריז.

בינואר 2014 יצא אלבומה השני של אלטר, "Go Wild", שגם בו שיתפה פעולה עם המפיק אלון לוטרינגר. באלבום זה שרה אלטר באנגלית.

ב-12 בדצמבר 2019 התארחה אלטר בסינגל "באת לי פתאום" של הזמרת והיוצרת קרן פלס.

ב-4 במרץ 2024 הוציאה אלטר גרסת כיסוי לשיר "ביקור מולדת" של יהונתן גפן ודויד ברוזה.

ב-אפריל 2025 נולד בנה אוליבר.

## דיסקוגרפיה
### אלבומי אולפן
* 2010: *כיס אוויר*
* 2014: *Go Wild*
* 2018: *Be Her Child Again*

### מיני-אלבומים
* 2018: *Roni Alter - EP*

### השתתפות בשירים

* 2009: מת אב ומת אלול, מסיבת יום שישי (במסגרת "תמיד אותו חלום")
* 2019: באת לי פתאום - דואט עם קרן פלס (כחלק מהאלבום שקופים של פלס, שיצא ב-2020)
### קאברים
* 2016: I Follow Rivers

## קישורים חיצוניים

*רוני אלטר באתר קיוב
*
*
*

;על האלבום "כיס אוויר":
*דף האלבום, באתר bandcamp
*ביקורת של יואב קוטנר על האלבום
*

;על האלבום "Go Wild":
*דף האלבום, באתר bandcamp
*
*רוני אלטר – GO WILD, באתר "חבית הדגים", 19 בינואר 2014
*Go Wild של רוני אלטר: ביקור אינטימי, לב חשוף באתר Andy Was Wrong
*רוני אלטר - בדרך לאלבום השני, אתר הדסטארט
*חן לב, הולכת על הצד הפראי: אלבום שני לרוני אלטר, הבלוג "מבין השורות", 17 בינואר 2014

## הערות שוליים

קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:חברות להקות צבאיות ישראליות
קטגוריה:חברי להקות צבאיות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שהיגרו לצרפת
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לצרפת
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
שבט טאירה

[שמאל|ממוזער|200px|''אָגֵהַא-צ'וֹ'' (揚羽蝶) [מון (כתר)|מון הפרפר של טאירה]]
**שבט טָאִירָה** (*Taira-shi* 平氏) הוא אחד ממשפחות האצולה היפניות מתקופת הייאן.

יחד עם שבט מינאמוטו, היה טאירה שם משפחה אשר הוענק כתואר כבוד מהקיסר לבניו ונכדיו אשר לא עמדו בתור לרשת את תוארו. שבט טאירה נקרא גם שבט הֵיישִׁי (平氏) או הֵייקֶה (平家, מילולית *בית טאירה*), תוך שימוש בקריאה הסינית של הסימניות של טאירה (הֵיי) ושבט (氏, שי).

כנצר למשפחה הקיסרית, מספר נכדים של הקיסר קאמוּ, הקיסר ה-50, היו הראשונים לקבל את השם טאירה בשנת 825 או מאוחר יותר. לאחר מכן, צאצאיהם של הקיסרים נימְיוֹ, מוֹנטוֹקוּ וקוֹקוֹ קיבלו גם הם את שם המשפחה. מענפים תורשתיים אלה, אשר יצאו מקיסרים שונים, התהוו משפחות שונות אשר שמן יוחס לשמו של הקיסר בתוספת התואר היישי, למשל *קאמו היישיי*.

שבט טאירה היה אחד מארבעת השבטים אשר שלטו בפוליטיקה היפנית במהלך תקופת הייאן - האחרים היו מינאמוטו, פוג'יווארה, וטָצִ'יבָּאנַה.

משפחת קאמו היישי, אשר נוסדה בשנת 889 על ידי טאירה נו טָקַמוֹצ'י, נינו של הקיסר אקמו, הוכיחה עצמה כמשפחה החזקה ביותר בשבט לקראת סוף תקופת הייאן, כאשר טאירה נו קיומורי ייסד את הממשלה הראשונה בהיסטוריה של יפן שהונהגה על ידי סמוראים. נינו של טקמוצ'י, טאירה נו קוֹריהירָה, עבר למחוז איסֶה (כיום חלק ממחוז מיאֶה), וייסד שושלת דאימיו. נכדו טאירה נו מָסַמוֹרי, ונינו, טאירה נו טָדַמוֹרי הפכו לתומכים נאמנים של הקיסרים שירקאווה וטוֹבָּה, בהתאמה. טאירה נו קיומורי, בנו ויורשו של טדמורי, עלה לדרגת השר העליון במדינה עקב ניצחונותיו במרד הוגֶן ובמרד הייג'י. קיומורי הכתיר את נכדו אָנְטוֹקוּ לקיסר בשנת 1180, צעד שהוביל למלחמת גֶנפֵּיי. בניו של קיומורי, האחרונים לעמוד בראש משפחת קאמו היישי, נהרגו במהלך המלחמה על ידי צבאותיו של מינאמוטו נו יוריטומו בקרב דאן נוֹ אוּרה, הקרב האחרון במלחמה. סיפור סופה של המשפחה מסופר באפוס *[[עלילות הייקה]]*.

ממשפחת קאמו היישי צמחו ענפים רבים, בהם הוג'ו, הָטַקֵיָאמַה, מיאוּרָה וצ'יבָּה.

אנשי שבט אוֹדָה, ממנו הגיע אודה נוֹבּוּנאגַה (1534-1582) טענו כי הם צאצאי שבט טאירה, מטאירה נו צ'יקנאזֶה.

## ראו גם
* שבט מינאמוטו
* תקופת הייאן
* היסטוריה של יפן

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יפן: היסטוריה
חנא אבו חנא

**חנא אבו חנא** (בערבית: **حنا أبو حنا**; 16 באוקטובר 1928 - 2 בפברואר 2022) היה משורר, סופר, מחנך וחוקר ערבי-ישראלי.

## ביוגרפיה
אבו חנא נולד בעיירה ריינה למשפחה ערבית נוצרית והתחנך בנצרת ובקולג' הערבי בירושלים בימי המנדט. שימש במשך שנים רבות כמחנך ומנהל בית הספר האורתודוקסי בחיפה. היה חבר במפלגה הקומוניסטית הישראלית בצעירותו ובהמשך היה חבר במפלגת בל"ד (ואף היה במקום האחרון והסמלי ברשימת מועמדיה לכנסת כמה פעמים), וכתב בעיתון א-סינארה. אבו חנא כתב ופרסם ספרי שירה ופרוזה רבים, וכן לימד ספרות ערבית באוניברסיטת חיפה.

בשנות ה-90 ייסד יחד עם פהד אבו ח'דרה ואינטלקטואלים אחרים את הרבעון "מואקף", שהיה מוקדש לביקורת ספרות.

בשנת 2003 ביצעה התזמורת הפילהרמונית הישראלית את "תזמורת", יצירה שכתב גיל שוחט אשר נכתבה לטקסטים של המשוררת אגי משעול ושל אבו חנא, בתרגום של ששון סומך.
אבו חנא זכה במדליית אל-קודס לשירה ובפרס פלסטין לשירה. הוא זכה בפרס על-שם ש' שלום של עיריית חיפה בשנת תשנ"ח על ספרו "בצל העננה".

הוצב באופן סמלי במקום ה-100 ברשימה המשותפת בבחירות לכנסת העשרים.

אבו חנא נפטר ב-2 בפברואר 2022, ונקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי בחיפה . הוא היה תושב חיפה ואביה של העיתונאית אומייה אבו חנא.

## קישורים חיצוניים
* דיאלוג בין פרסות לדשאים, חנא אבו חנא
* From a Diary of Fateful Years, חנא אבו חנא
* אסדוד, סיפור מתוך האוטוביוגרפיה של חנא אבו חנא "בצל העננה"
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ערבים ישראלים
קטגוריה:סופרים פלסטינים
קטגוריה:משוררים ערבים ישראלים
קטגוריה:משוררים פלסטינים
קטגוריה:פעילי בל"ד
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:פעילי הרשימה המשותפת
קטגוריה:פעילים פוליטיים ערבים ישראלים
קטגוריה:ריינה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:אישים הקבורים בחיפה
נוירו-ויז'ן

**נוירו-ויז'ן** היא טכנולוגיה ושיטת טיפול לא פולשנית, המשפרת את איכות הראייה על ידי שיפור התפקוד של מרכז הראייה הראשוני במוח (primary visual cortex). 
הטיפול מתרכז בשיפור הניגודיות ובעיבוד הראייה המתבצע במוח, ומשפר את הראייה באמצעות גירוי חזותי מדויק וספציפי הפועל על התאים המרכיבים את מרכז עיבוד הראייה במוח. הגירוי מגביר את הפעילות העצבית בתאים ספציפיים במוח, ובעזרת תהליך מבוקר של תרגול ואימון בטכניקה של למידה תפישתית , נוצר שיפור משמעותי ברגישות לניגודיות (Contrast Sensitivity) וכתוצאה מכך, משתפרת גם חדות הראייה ואיכותה.

הטיפול פותח על ידי ד"ר אורי פולט, חוקר מוח ישראלי ממכון ויצמן למדע. בשנת 2001 נתקבל אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי לטכניקה טיפולית זו לטיפול בעין עצלה במבוגרים מעל גיל 9, לאחר שיעילות הטיפול הוכחה במחקרים קליניים מבוקרים.

עבודות קליניות רבות על טיפול נוירו-ויז'ן למגוון בעיות ראייה פורסמו בספרות הרפואית.

הטכנולוגיה עושה שימוש בגירויים חזותיים על שם גאבור Gabor Patch. דניס גאבור, פיזיקאי, חתן פרס נובל שפיתח אותן. מטרת הגאבור יוצרת גירוי ראייה חזותי אופטימלי בהיותה תואמת את השדות הרצפטיביים של הנוירונים בקורטקס הראייתי.

מחקרם של Hubel & Wiesel (טורסטן ויזל) מ-1959 בדק במעבדה את הפעילות החשמלית בקורטקס של חתול בתגובה לגירויים חזותיים שהציגו בפניו. מחקר זה גילה כי נוירונים ספציפיים בקורטקס הראייתי, מגיבים לגירויים חזותיים ספציפיים, וכי הפרמטרים המרכזיים המשפיעים הם מיקום הגירוי במרחב, תדר הגירוי והזווית שלו. על פריצת דרך מדעית זו בהבנה הראשונית של תהליך עיבוד הראייה המתרחש במוח זכו השניים בפרס נובל לרפואה ב-1981.

במחקר שנערך מאוחר יותר, על ידי אורי פולט ואחרים נצפה קשר ישיר בין עוצמת הניגודיות ובין תגובתו של הנוירון בקורטקס הראייתי, עד רמה מסוימת, וכי בתבניות חזותיות מוגדרות, ניתן להגיע לגירוי מוגבר ולפעילות נוירולוגית משמעותית. כמו כן נצפה, כי קיימות גמישות ויכולת למידה של הקורטקס הראייתי בעזרת תרגול שיטתי בתבניות אלו, המאפשר לשפר את התפקוד הראייתי גם במבוגרים. השיפור בתפקוד הראייתי בא לידי ביטוי בשיפור בניגודיות ובשיפור בחדות הראייה.

## קישורים חיצוניים
* נוירו-ויז'ן רשימת מחקרים קליניים

## הערות שוליים

קטגוריה:ראייה
עדינה הופמן

**עדינה הופמן** (נולדה ב-1967) היא סופרת, חוקרת ספרות ועיתונאית ישראלית-אמריקאית.

## אודות
עלתה לישראל בשנת 1981 יחד עם בעלה המתרגם פיטר קול. כתבה עבור The Nation, וושינגטון פוסט, The Times Literary Supplement, The Boston Globe והג'רוזלם פוסט.  הופמן הייתה מרצה אורחת ב-Wesleyan University וב- Middlebury College והיא עמיתה במרכז פרנק ילו למדעי הרוח שבאוניברסיטת ייל.

בשנת 2000 יצא ספרה "House of windows: portraits from a Jerusalem neighborhood" המתבונן בחברה ובתושבי ירושלים ובשכונת מוסררה בפרט.

בשנת 2009 יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת ייל ספרה "My Happiness Bears No Relation to Happiness: A Poet’s Life in the Palestinian Century", ביוגרפיה של הסופר הערבי ישראלי טהא מוחמד עלי. הספר זכה בפרס וינגייט מטעם המגזין Jewish Quarterly לשנת 2010.

בשנת 2011 יצא לאור ספרה, שכתבה יחד עם בעלה פיטר קול, אודות הגניזה הקהירית: "Sacred Trash: The Lost and Found World of the Cairo Geniza". 

את חלק מהמחקר עבור הספר על גניזת קהיר עשתה הופמן בספריית שוקן, והיא התרשמה מיופיו של הבניין.  בעקבות זה החלה לעבוד על ספר נוסף, שיצא לאור בשנת 2016, אודות שלושה אדריכלים שהשאירו את חותמם על ירושלים בתקופת המנדט הבריטי: אריך מנדלסון, שתכנן את ספריית שוקן, אוסטן סיינט בארב הריסון, שתכנן את ארמון הנציב ומוזיאון רוקפלר, וספירו חורי, אדריכל שתכנן את בית המון.

ב-2019 יצא לאור ספרה על המחזאי, סופר, ותסריטאי היהודי אמריקאי בן הכט.

## מספריה

* **House of Windows: Portraits from a Jerusalem Neighborhood**, Steerforth Press, 2000, Broadway Books, 2002
* **My Happiness Bears No Relation to Happiness: A Poet's Life in the Palestinian Century**, Yale University Press, 2009
* **Sacred Trash: The Lost and Found World of the Cairo Geniza**, Knopf Doubleday Publishing Group, 2011
*  **Till We Have Built Jerusalem: Architects of a New City**, Farrar, Straus and Giroux, 2016
* **Ben Hecht: Fighting Words, Moving Pictures**, Yale University Press, 2019


## קישורים חיצוניים
* אתר הבית של עדינה הופמן

קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:חוקרות ספרות ישראליות
קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1967
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
Ibis Editions

**Ibis Editions** (הוצאת איביס) היא הוצאה לאור שבסיסה בירושלים המתמחה בתרגומים לאנגלית של ספרות העוסקת במזרח התיכון, תרגומים מעברית, ערבית, יוונית, צרפתית, גרמנית ולאדינו. 

את הוצאה ייסדו שלושה סופרים הכותבים באנגלית ומתגוררים בישראל, פיטר קול, אשתו, עדינה הופמן וגבריאל לוין. בין היוצרים שההוצאה פרסמה נכללים אמיל חביבי, גרשם שלום, טהא מוחמד עלי, ח"נ ביאליק, סמיח אלקאסם, ששון סומך, ס. יזהר, יהודה הלוי, אסתר ראב ואלזה לסקר-שילר. ההוצאה מוגדרת כעמותה הפועלת ללא כוונות רווח. 

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
Charlie Bit My Finger

280px|ממוזער|שמאל|צילום מסך מתוך הסרטון
**Charlie Bit My Finger – Again!** (בעברית: "**צ'ארלי נשך לי את האצבע – שוב!**") הוא סרטון וידאו ביתי בן 55 שניות, שפורסם באתר YouTube ובתקופות מסוימות נחשב לסרטון הנצפה ביותר אי פעם, עם מעל מיליארד צפיות (נכון ל-2 באפריל 2024). לפי אחת המדידות, היה סרטון זה הנצפה ביותר במשך יותר משנתיים, עד אפריל 2010.

## רקע

הסרטון מתאר סיטואציה קצרה בין שני אחים בריטים, בגיל שלוש ובגיל שנה, היושבים בכורסה. בסרטון מגיש האח הגדול יותר, הארי, את אצבעו לפיו של האח הצעיר, צ'ארלי. צ'ארלי נושך את אצבע אחיו, בעוד האח הגדול מייבב וצועק מכאבים, עד שלבסוף מצליח לשחרר את אצבעו מפיו של צ'ארלי. אורכו של הסרטון הוא 56 שניות, והוא הועלה לרשת על ידי אביהם של הילדים, הווארד דייוויד קאר, בחודש מאי 2007. לפי דבריו של קאר ברֵאיונות, הוא העלה את הסרטון לאתר YouTube באופן תמים למדי, על מנת שקרובי משפחה בארצות הברית יוכלו לראות את הילדים, מאחר שקובץ הווידאו היה גדול מדי למשלוח בדואר אלקטרוני.

## התפשטות הסרטון

הסרטון הפך תוך זמן קצר לסרטון ויראלי. פחות משנה לאחר העלאתו לרשת, במרץ 2008, היו לו 12 מיליון צפיות. בדצמבר 2008 כבר היה הסרטון אחד מ-12 הסרטונים הנצפים ביותר ב-YouTube עם 65 מיליון צפיות. עד אפריל 2009 נצפה הסרטון 92 מיליון פעמים, ובחודש אוגוסט 2009 הפך לסרטון הנצפה ביותר אי פעם לאותה תקופה, והכניס לגוגל לא מעט כסף מפרסום.

## השפעות

כתוצאה מהתפשטות הסרטון הפכו שני הילדים לכוכבים. הארי וצ'ארלי זכו לבלוג וידאו משלהם, ואף הודפסו חולצות טי-שירט ולוחות שנה עם תמונותיהם ועם הלוגו "Charlie Bit My Finger". החל מיולי 2010 הועלו ל-YouTube למעלה מ-30 סרטונים נוספים של הארי וצ'ארלי, על ידי אביהם, בהם נראים הילדים מתבגרים, ומלווים באמם ובאחיהם הקטן. גם סרטונים אלה זכו לצפייה על ידי מיליונים. ברחבי העולם הוקמו אף מועדוני מעריצים.

4 שנים לאחר שהועלה לראשונה לרשת קיבל האב המחאה על סך 120 אלף פאונד ישירות מגוגל, שמייצגים את חלקו של בעל הסרטון מכלל ההכנסות בעקבות פרסומות באתר. בסך הכל, הרוויחה משפחתם כמיליון ליש"ט מהסרטון.

הבמאי ג'ף צ'אן ערך את הסרטון ויצר לו גרסה חדשה ומפחידה בה זומבים מסתערים ומנסים לנשוך את האצבע. הסרטון הוצג בפסטיבל CFC Worldwide Short Film Festival בשנת 2011 בטורונטו, קנדה.

באחד הראיונות עמו הגיב אביהם של הבנים ואמר: .

## מכירתו
במאי 2021 נמכר העותק המקורי של הסרטון כאסימון חסר תחליף (NFT -non fungible token) לאספן פרטי, תמורת 760,999 דולר, והמשפחה שיצרה אותו הורידה את המקור מיוטיוב לצמיתות.

בכך שבר הסרטון שיא נוסף, בהיותו הסרטון הביתי הקצר, שנמכר בסכום הגבוה ביותר מעולם. העותק המקורי נשאר ברשת יוטיוב עד חודש יולי 2021 עם התראה על המכירה, ואז הוסר.

עותקים של הסרטון עדיין זמינים ברשת.

## קישורים חיצוניים
* הסרטון המקורי "Charlie bit my finger - again!", אתר YouTube
* העתק פיזי של הסרטון באתר יוטיוב
* הריאיון הטלוויזיוני הראשון של המשפחה, מתוך ערוץ היוטיוב HDCYT שהוקם עבורם, 2008
* 
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סרטוני יוטיוב
קטגוריה:סרטונים: תופעות אינטרנט
הרכבת הקלה של סוצ'י

שמאל|350px|ממוזער|מפת הרשת המתוכננת בשחור, והתחנות הפעילות בפועל בעת האולימפיאדה באדום
**הרכבת הקלה של סוצ'י** (ברוסית: **Сочинское лёгкое метро**) הייתה תוכנית להקמת רכבת קלה בעיר סוצ'י שבדרום-מערב רוסיה לקראת משחקי החורף האולימפיים אשר נערכו בעיר בשנת 2014. הקמת הרכבת הייתה מתוכננת להסתיים בשנת 2013, ועלות הקמתה הייתה צפויה לעמוד על 758.8 מיליון דולר. בסופו של דבר התוכנית נזנחה.

ברשת היו אמורות להסלל מסילות בצורת האות T באורך כולל של 86.4 ק"מ שתוכננו להסלל על-פני הקרקע, מתחתיה ומעליה. שלושת הקווים היו אמורים לקשר בין כל שתי תחנות קצה, והרשת כולה הייתה אמורה לכלול 24 תחנות. במכרז שפורסם לרכישת הציוד הנייד זכתה רכבת מדגם ספסיום (Spacium) של חברת בומברדייה, אשר הייתה אמורה לספק 54 רכבות בנות שלושה קרונות כל אחת, עם קיבולת של עד כ-800 נוסעים. הרכבות תוכננו לפעול במרווחים של 4 דקות, במהירות מקסימלית של 70 קמ"ש, ולאפשר הסעת 70,000 איש בשעה.

בפועל הוחלפה התוכנית בשירות רכבת המחברת בין הכפר האולימפי במזרח לשדה התעופה של העיר ולמרכז סוצ'י, ובשלוחה המובילה לכפר האולימפי ההררי בקראסנאיה פוליאנה.

## קישורים חיצוניים
* סכמה של רשת הרכבת הקלה
* תחבורה באולימפיאדת סוצ'י

קטגוריה:סוצ'י
קטגוריה:רכבת קלה
קטגוריה:רוסיה: רכבות
קטגוריה:רוסיה: תחבורה ציבורית
קטגוריה:מיזמים שבוטלו
DST

**המינהל לפיקוח טריטוריאלי** (בצרפתית: **Direction de la Surveillance du Territoire**; בראשי תיבות: **DST**) היה מחלקה במשטרה הלאומית הצרפתית שעסקה במודיעין פנים, סיכול ריגול, מאבק בטרור וביטחון פנים. 

למעשה היה זה שירות הביטחון הצרפתי בין השנים 1944–2008 עד שפורק על ידי נשיא צרפת ניקולא סרקוזי ביוני 2008 והוחלף על ידי DCRI (המינהל המרכזי למודיעין פנימי) שבשנת 2014 הפך ל-DGSI. 

מטה הארגון היה ברחוב נלאטון 7 בפריז.

בשנות ה-80 הוקמה המחלקה לביטחון כלכלי ולהגנת הנכסים הלאומיים שעסקה באבטחת הטכנולוגיה הצרפתית, התעשיות הביטחוניות במדינה, תעשיות הרכב, התקשורת ותעשיית הרוקחות. במובנים רבים הייתה זו המקבילה הצרפתית לשירות הביטחון הכלכלי, של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי.

## משימות ומבצעים ידועים
יכולתו של הארגון להוות כחומה בצורה לאיומים חיצוניים הועמדה במבחן במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה (1954–1962) כאשר נאבק ב-ORAF – הארגון להתנגדות צרפתית-אלג'ירית.

ב-3 בדצמבר 1973 סוכני DST התחזו לשרברבים ונתפסו כשהם מנסים להתקין מכשירי ציתות במשרדי העיתון Canard Enchaine, השערורייה שפרצה בעקבות המקרה הביאה להתפטרותו המאולצת של שר הפנים הצרפתי, ריימון מרסלין.

אחת מהמשימות המוצלחות ביותר שלו הייתה גיוסו של קצין ביון רוסי בכיר בתקופת המלחמה הקרה, קצין מודיעין מההירארכיה של הקג"ב או הגר"ו (המודיעין הצבאי), הקצין העריק סיפק לצרפתים מידע רב ערך לפני שנעצר בתחילת שנות ה-80 והוצא להורג.

## ראשי DST

## ראו גם
* DGSI - שירות ביטחון הפנים הצרפתי כיום 
* DGSE - סוכנות הביון הצרפתית
* SDECE - סוכנות הביון הצרפתית בתקופת המלחמה הקרה

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קהילת המודיעין הצרפתית
קטגוריה:ארגוני אכיפת חוק
קטגוריה:צרפת: ארגונים ממשלתיים
דניאל גברון

שמאל|ממוזער|250px|דניאל גברון
**דניאל גָבְרוֹן** (נולד ב-7 בדצמבר 1935 בלונדון) הוא סופר, עיתונאי והיסטוריון ישראלי.

## ביוגרפיה
גברון נולד בלונדון. בנם של לילי ונתן, אביו היה עורך דין המתמחה ברישום פטנטים. גברון הגיע לישראל לראשונה בשנת 1954 כחלק משנת הכשרה עם תנועת הנוער "הבונים". בין השנים 1955 ל-1959 למד ב-School of Oriental and African Studies. בשנת 1961 עלה לישראל עם אשתו ובנו הצעיר, חי בקיבוץ ואחר כך בעיר ערד, שם שימש כאחראי על התיירות בין השנים 1961 ל-1963. בשנת 1971 עבר לאזור ירושלים. הוא עבד ככתב בקול ישראל ושימש כמנהל החדשות באנגלית. אחר כך הצטרף לג'רוזלם פוסט.

גברון כתב מאמרים בעבור "הניו יורק טיימס", ה"וול סטריט ג'ורנל" וה-"National Jewish Monthly", ושידר ב-BBC, ב-CBS וב-National Public Radio. השתתף בצוות שהקים את Palestine-Israel Journal.

נשוי לאנג'לה (1935), מורה לעיוורים, ומתגורר במוצא עילית. אב לשלושה ילדים, בהם הסופר אסף גברון.

## מספריו

* *Holy land mosaic: stories of cooperation and coexistence between Israelis and Palestinians*, Rowman & Littlefield, 2008
* *The other side of despair: Jews and Arabs in the promised land*, Rowman & Littlefield, 2004
* *The kibbutz: awakening from Utopia*, Rowman & Littlefield, 2000
* *Pilgrims*', Creative Arts Book Company, 2000
* *Saul Adler: pioneer of tropical medicine : a biography*, Balaban Publishers, 1997
* *Israel after Begin: Israel's options in the aftermath of the Lebanon war*, Houghton Mifflin Co., 1984
* *Walking through Israel*, Houghton Mifflin Co., 1980
* *The end of days: a novel of the Jewish war against Rome 66-73 C.E.*, Jewish Publication Society of America, 1970


## קישורים חיצוניים

* ראיון
* אני וליברמן
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:סגל הג'רוזלם פוסט
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:מוצא עילית: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
מוריס פיש

**מוריס פיש** (באנגלית: **Morris Fish**; נולד ב-16 בנובמבר 1938) הוא משפטן יהודי-קנדי שכיהן כשופט בית המשפט העליון של קנדה.

## ביוגרפיה
פיש נולד בשנת 1938 למשפחה יהודית במונטריאול. הוא התקבל ללימודים באוניברסיטת מקגיל וסיים שם לימודי תואר ראשון ולימודי משפטים. לאחר סיום לימודיו החל בשנת 1964 לעבוד במשרד עורכי דין בעיר. במקביל ללימודיו ועבודתו כעורך דין עבד פיש כעיתונאי של "מונטריאול סטאר" בשנים 1959–1970 וביקר במסגרת עבודתו במדינות שונות בעולם, בהן ישראל, צרפת וברית המועצות.

## מינויו לשופט
[שמאל|ממוזער|145px|בניין [בית המשפט העליון של קנדה בעיר אוטווה]]
בשנת 1989 מונה פיש לשופט בבית המשפט לערעורים בקוויבק. ב-5 באוגוסט 2003 מונה על ידי ראש ממשלת קנדה, ז'אן קרטיין, לכהונה כשופט בית המשפט העליון של קנדה. מוריס פיש הוא בעל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת מקגיל במונטריאול (2001) ומישיבה יוניברסיטי בניו יורק (2009). ב-31 באוגוסט 2013 פרש מכהונתו בבית המשפט העליון.

## ראו גם
*בית המשפט העליון של קנדה
*יהדות קנדה

## קישורים חיצוניים
* מוריס פיש באתר בית המשפט העליון הקנדי 

קטגוריה:שופטים יהודים קנדים
קטגוריה:עורכי דין יהודים קנדים
קטגוריה:מונטריאול: אישים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1938
High-Speed Packet Access

**HSPA** (או בשמו המלא: **High Speed Packet Access**) הוא פרוטוקול לתקשורת סלולרית אשר מאחד את פרוטוקול High-Speed Downlink Packet Access ופרוטוקול High-Speed Uplink Packet Access כך שנוצרת רשת תקשורת יעילה יותר מרשת דור 3 רגילה. רשת זו נקראת גם 3G+ (דור 3+) או דור 3.5. ב-2010 פרוטוקול זה היה בשימוש במעל 200 מפעילים סלולריים ב-80 מדינות שונות.

הפרוטוקול שופר בשנת 2008 לרשת HSPA+ ונכנס לשימוש ברחבי העולם בשנת 2010.
הרשת הזו מאפשרת קצב תאורטי מרבי של 14.4 מגה בייט לשנייה בהורדה (downlink) ושל 5.76 מגהביט לשנייה בהעלאה (uplink). בנוסף, הפרוטוקול מאפשר ניצול של רוחב פס גדול פי חמישה בהורדה ופי שניים בהעלאה מאשר פרוטוקול W-CDMA סטנדרטי. שיפור זה קרה בזכות הייעולים הבאים:
* ניצול תדר גם להעלאה וגם להורדה.
* הקטנת משך זמן השידור (TTI) שמוקצה ליחידת קצה, זה מקטין את משך הזמן שהקו לא מנוצל בין סיום שידור של יחידת קצה אחת ליחידת קצה שנייה.
* עדכן שוטף של קידוד ואפנון כדי להגדיל את משך ההפעלה של תחנת בסיס.
* הקטנת משך הזמן בין שידורים חוזרים להקטנת הזמן שלוקח להודעה שלמה להגיע.
* שימוש באפנון 16QAM ו-64QAM.
* שימוש במודל MIMO להגדלת הקיבול. 

מהדורה מתקדמת של פרוטוקול זה הנקראת +Dual Carrier HSPA או +DC-HSPA נכנסה לשימוש בפברואר 2011 על ידי Telstra באוסטרליה והניבה נתוני שיא של 42 מגה ביט לשנייה.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:תקשורת סלולרית: תקנים
נילי אושרוב

**נילי אושרוב** (נולדה ב-20 בדצמבר 1955, ברמת גן) היא תסריטאית, סופרת, משוררת, עורכת לשונית וסאטיריקנית ישראלית.

## ילדות ונעורים
נולדה בשם נילי נבנצל במשפחה דתית-לאומית וגדלה ברמת גן. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים במתמטיקה וספרות אנגלית והיא בוגרת בית הספר לתסריטאות בתל אביב של עידית שחורי. לאחר השירות הצבאי החלה להתרחק מהדת ובסוף יצאה בשאלה.

## קריירה
אושרוב כתבה תסריטים לסדרות טלוויזיה ישראליות, ביניהן: מעורב ירושלמי, החצר והשיר שלנו. היא עורכת שותפה במוסף הסאטירי "אפעס". אושרוב מפרסמת במשך שנים מקאמות סאטיריות-פוליטיות. מקאמות אלו התפרסמו במשך ארבע שנים בפינה בתוכנית של שי ודרור ברדיו תל אביב ואחר כך בתוכנית שנקראה "המקאמות של נינה". ב-2010 אושרוב מפרסמת את המקאמות באתר ynet. בשנת 2008 יצא ספרה "שיכון צדיקים" בהוצאת מודן, אשר עסק בילדותה בשיכון המפד"ל ברמת גן.

באפריל 2011 יצא לאור הספר "שמאלץ" שכתבה יחד עם השף שמיל הולנד. הספר עוסק במטבח היהודי המזרח אירופאי. בשנת 2013 ערך וביים השחקן והבמאי יוני אילת את הצגת תיאטרון יידישפיל "מונולוגים מהקישקע", על פי טקסטים שכתבה אושרוב בספר זה. ההצגה כוללת מונולוגים בעברית ושירים ביידיש. החל מינואר 2012 - 2016 הייתה משתתפת קבועה בתוכנית הרדיו "סדר יום" עם קרן נויבך ברשת ב' במסגרת הפינה הפוליטית של יום חמישי, עם יואב קרקובסקי ונדב פרי, והתייחסה לאירועים הפוליטיים בפן הקומי-סאטירי שלהם. בינואר 2016 החלה להגיש תוכנית זוגית ברשת ב' בשם "שניים אוחזים", בשיתוף עם עו"ד נדב העצני. התוכנית ירדה לאחר חצי שנה. ב-2017 החלה להגיש, בשיתוף עם העיתונאית טל שניידר, את הפוד-קאסט הפוליטי "הראשונות לזהות" ברשת הפוד-קאסטים "גיקונומי", שם המשיכה לפרסם מקאמה שבועית. בשנה זו התחילה להופיע בקפה ביאליק עם מופע המקאמות "חרזת לבד?" (בהשתתפות יוני אילת, גלעד שפירא ואביבה גר). ועם פרוץ הקורונה וסגירת הקפה, היא ממשיכה להופיע במופע אישי על במות אחרות ובבתים פרטיים.

אושרוב ממשיכה לפרסם מקאמות באופן סדיר בדף הפייסבוק שלה, ומשתתפת בקביעות במופעי פואטרי סלאם. היא הוציאה לאור ארבעה ספרי ילדים: "טיול עם רוצקי בעברית ופרוסקי" (ספר שבו מארחת העברית את הרוסית), "המנופף הקטן" (איירה: דפנה אוודיש גולן), "היום ההפוך של מיכה" ו"עוד כמה דקות". הספרים נמכרים בחנויות פרטיות. אושרוב מלווה כתיבת אוטוביוגרפיות וכותבת סיפורי חיים.

## משפחה ופוליטיקה
אושרוב נשואה לדוד אושרוב אותו הכירה באוניברסיטה ולזוג שלושה ילדים. בנה הוא חוקר הדו-לאומיות הערבית וההיסטוריה האינטלקטואלית של פלסטין, אלי אושורוב. כלתה, דינה ברדיצ'בסקי-אושורוב, ממעלה אדומים, מרצה בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב. נכדה, בנם של אלי ודינה, קרוי מיכה על שם ספרה "היום ההפוך של מיכה".

אושרוב הוצבה במקום ה-79 ברשימת מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-19.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* שיכון הצדיקים של נילי, רותי קדוש, מגזין club 50
* 

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:יוצאות בשאלה
קטגוריה:פעילות מרצ
קטגוריה:תסריטאיות ישראליות
קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סאטיריקנים ישראלים
קטגוריה:סאטיריקניות ישראליות
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בלשניות ולשונאיות ישראליות
קטגוריה:בלשניות ולשונאיות עבריות
קטגוריה:סביון: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1955
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955