המכונית הנשיאותית (ארצות הברית)

**המכונית הנשיאותית** (באנגלית: **United States presidential state car**), המכונה "**החיה**" (**The Beast**), "קאדילק 1" (Cadillac One), או "המכונית הראשונה" (First Car) ושם הקוד שלה הוא "המרכבה" (Stagecoach), היא רכב השרד של נשיא ארצות הברית.

הדגם הנוכחי של המכונית הנשיאותית הוא רכב ייחודי מתוצרת חברת קאדילק, המבוסס על שלדת משאית בינונית, והוא נבנה על פי סטנדרטים שקבע השירות החשאי של ארצות הברית. הרכב מצויד באמצעים רבים ומתקדמים להגנה, התקפה והצלת חיים, שמטרתם הגנה על נשיא ארצות הברית בעת נסיעתו במכונית. כאשר הנשיא נוסע ברכב הוא מנותק מהעולם החיצון, אך בהישג ידו מצויים אמצעי תקשורת מודרניים. הרכב הנוכחי נושא לוחית רישוי של וושינגטון די. סי.

נשיאי ארצות הברית החלו את השימוש במכוניות בראשית המאה ה-20, כאשר רכש הנשיא ויליאם הווארד טאפט ארבע מכוניות והסב את אורוות הבית הלבן למוסך. מאותה עת עשו הנשיאים שימוש בכלי רכב שנרכשו מהמלאי הרגיל של חברות הרכב, ללא התאמה לצורכיהם המיוחדים, עד שממשלו של פרנקלין דלאנו רוזוולט רכש את הסאנשיין ספיישל, הרכב הנשיאותי הראשון שנבנה על פי דרישות השירות החשאי. עד רצח קנדי, התאפשר לנשיאים לנסוע במכונית הנשיאותית כשגגה פתוח וכשהם חשופים לעיני הציבור. לאחר הרצח חל שינוי מן הקצה אל הקצה, ובהדרגה הפכו המכוניות להיות יותר ויותר משוריינות וחתומות, עד המכונית הנשיאותית הנוכחית שאטומה הרמטית, והחלל הפנימי שלה מופרד לחלוטין מהסביבה החיצונית שלה, כך שלא מתאפשר מעבר של שום גז מחוץ למכונית אל תוכה.

המכוניות הנשיאותיות מפורקות ומושמדות בסיועם של אנשי השירות החשאי לאחר צאתן מן השירות, וזאת כדי למנוע את חשיפת סודות המיגון שלהן.

בנוסף למכונית הנשיאותית, מונות שיירות כלי הרכב הנשיאותיות של סוף המאה ה-20 וראשית המאה ה-21 בין 24 ל-45 כלי רכב, והן כוללות בין השאר כלי רכב לאבטחה, כלי רכב לטיפול ולפינוי רפואי, כלי רכב של עיתונאים וכלי רכב לפינוי צירי התנועה.

## הדגם הנוכחי
[ממוזער|הלימוזינות הנשיאותיות מחוץ [אייר פורס 1, האג 2025]]
### הזמנה ופיתוח
כשהוזמן הדגם הנוכחי של המכונית הנשיאותית לראשונה על ידי השירות החשאי ב-2014, קיבלה ג'נרל מוטורס שלושה חוזים ללימוזינה חדשה. הציפייה הייתה שכל מכונית תעלה בין 1 ל-1.5 מיליון דולר, ועד ינואר 2016 שולמו לג'נרל מוטורס 15.8 מיליון דולר תמורת עבודתה על הדגם החדש.

לאחר שהאב טיפוס של הדגם החדש נראה בנסיעה על כבישים ציבוריים מכוסה בהסוואה רב-ממדית מונוכרומטית, אישרה קאדילק לפוקס ניוז ש"השלמנו את משימתנו והעברנו את כלי הרכב ללקוח". השירות החשאי אישר שהתוכנית להחלפת המכונית הנשיאותית הייתה "במסלול ובלוח הזמנים", והיא אמורה להיכנס לשירות בסוף קיץ 2018. גארי גאסלו מפוקס ניוז הביע את דעתו שהאב-טיפוס המוסווה נראה דומה לקאדילק CT6.

### כניסתו לשירות
[ממוזער|הנשיא [דונלד טראמפ יחד עם ראש ממשלת בריטניה קיר סטארמר בלימוזינה הנשיאותית, יולי 2025]]
כשהכינוי שלה נותר "החיה", כפי שהחל להיות נהוג בדגם מתקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש, הופעת הבכורה של הדגם הנוכחי של המכונית הנשיאותית הייתה בנסיעתו של הנשיא דונלד טראמפ לניו יורק ב-24 בספטמבר 2018. המגזין Road & Track דיווח ש"נראה שהעיצוב הוא פשוט פיתוח של הדגם הישן עם רמיזות של הדגם הנוכחי של קאדילק, כמו קאדילק אסקלייד". המגזין תיאר את המכונית הנשיאותית כ"מאסיבית וגבוהה", ומשקלה הוערך ב-6,800 עד 9,100 ק"ג.

NBC ניוז דיווח על משקל של 9,100 ק"ג ועל תפוסה של שבעה מושבים, ושיער שהמכונית נועדה להזכיר את האסתטיקה של קאדילק XT6. המגזין Car and Driver אמר שהמכונית נבנתה על בסיס של GMC TopKick, שוקלת כ-6,800 ק"ג, מצוידת בפנסים ראשיים של הקאדילק אסקלייד, וסבכת הגריל שלה דומה באופן סמלי לזה של מכונית הקונספט קאדילק אסקאלה. גובהה של המכונית הוא כ-1.8 מטרים.

בנוסף לאמצעי המיגון שנועדו להגן על הנשיא, במכונית הנשיאותית מאוכסנות מנות דם מסוג הדם של הנשיא לשימוש במקרי חירום רפואיים. המכונית אטומה באופן הרמטי נגד מתקפה כימית, ומתאפיינת בנסיעה על צמיגים שטוחים, אמצעי ראיית לילה, מסך עשן וכתמי שמן כאמצעי הגנה מפני תוקפים. ב-NBC דיווחו שהמכונית מצוידת בשריון העשוי מאלומיניום, חומר קרמי ופלדה. עובי הדפנות החיצוניות הוא 20 ס"מ, החלונות הם רב-שכבתיים ובעובי של 13 ס"מ, וכל אחת מהדלתות היא בעובי של 30 ס"מ, ושוקלת כמו דלת של מטוס בואינג 757. המכונית מסוגלת לחשמל את ידיות הדלתות כדי למנוע כניסה אליה.
ממוזער|הלימוזינה הנשיאותית מסוג suv  מדגם שבורלט סאברבן, ספטמבר 2025

### קדילאק אסקלייד
בינואר 2026, הנשיא דונלד טראמפ השתמש בקדילאק אסקלייד נשיאותית וממוגנת חדשה בעת שהשתתף בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס, שבשוויץ. לא ברור אם רכב חדש זה נועד להחליף את מכוניות הסדאן מסוג החיה (The Beast), או שמא הוא תוכנן למשימות ספציפיות כגון נסיעות נשיאותיות לחו"ל. צוין כי לרכבים מותאמים אישית של השירות החשאי יש בדרך כלל אורך חיי שירות של 8 שנים, והדגם הנוכחי הנוכחי יגיע לסוף חיי השירות שלו בשנת 2026.על גג האסקלייד נראו מספר אנטנות תקשורת שמצביעות על מערכות תקשורת מאובטחות בזמן אמת בין הנשיא, צוות האבטחה ושאר כלי הרכב בשיירה.

## היסטוריה
### המכוניות הראשונות - טאפט ווילסון
[ממוזער|250px|מכונית הקיטור [וייט מודל M של הנשיא טאפט - 1911]]
לאחר המצאת המכונית בשנות התשעים של המאה ה-19, לא נסע אף אחד מנשיאי ארצות הברית במכונית עד אשר הנשיא ויליאם מקינלי נסע נסיעה קצרה במכונית שהונעה במנוע קיטור של חברת Stanley Motor Carriage Company ב-13 בינואר 1901. באותן שנים נהגו אנשי השירות החשאי ללכת ברגל בעקבות הכרכרה הרתומה לסוס של הנשיא, אך עם עליית השימוש במכוניות, רכש השירות החשאי ב-1907 מכונית קיטור מתוצרת White Motor Company כדי שיוכלו ללוות את הכרכרה הרתומה לסוס של הנשיא תאודור רוזוולט. הנשיא עצמו סירב להתנייד ברכב זה עקב "תדמיתו כרוכב סוסים מחוספס". הנשיא ויליאם הווארד טאפט הכניס שינויים לבית הלבן, הסב את האורוות שבמעון הנשיאותי למוסך ורכש צי של ארבע מכוניות: שתי מכוניות מפוארות מתוצרת Pierce-Arrow, מכונית חשמלית מתוצרת Baker Motor Vehicle Company ומכונית קיטור וייט מודל M של White Motor Company משנת 1911 בעלות של 4,000 דולר. הנשיא טאפט הפך לחובב של מכוניות קיטור כאשר הוא גילה שהוא הצליח להתחמק מצלמי העיתונות באמצעות "פרץ קיטור מתוזמן היטב".

הנשיא וודרו וילסון כה חיבב את שלוש מכוניות הפירס ארו (Pierce-Arrow) שנרכשו לשימושו עד שהחליט, עם סיום כהונתו ב-1921, לרכוש מהממשל אחת מהן בסכום של 3,000 דולר. וורן הרדינג היה הנשיא הראשון שהגיע לטקס ההשבעה שלו במכונית והראשון מבין הנשיאים שהחזיק ברישיון נהיגה.

### הסאנשיין ספיישל - רוזוולט
[ממוזער|250px|ה[סאנשיין ספיישל של רוזוולט]]
ב-1936 דאג פרנקלין דלאנו רוזוולט לרכישתה של מכונית מדגם פורד פאטון קופה וצייד אותה במערכת שליטה ידנית לדוושות, וזאת בניגוד להנחיות השירות החשאי שאסרו על ישיבתו של הנשיא ליד ההגה. בדצמבר 1939 קיבל רוזוולט מכונית לינקולן קבריולה עם מנוע V12 שנקראה סאנשיין ספיישל. מכונית זו הייתה למכונית הידועה ביותר של הנשיא, הראשונה שנבנתה על פי מפרטים של השירות החשאי והראשונה שנחכרה ולא נקנתה. היא יוצרה על גבי מרכב של מכונית לינקולן מסדרה K, מרווח הסרנים שלה היה 4,100 מ"מ, היו בה מקומות ישיבה ל-10 נוסעים, דלתותיה הקדמיות נפתחו אחורנית, המתלים שלה היו עמידים בעומס כבד והיא צוידה בשני גלגלים חלופיים ובדרגשים צדדיים שעליהם יכלו לעמוד סוכני השירות החשאי. במהלך שירותה עברה מכונית זו שתי סדרות של שינויים ושיפורים. ב-1941 הונמך הגג שלה ב-76 מ"מ משיקולים אסתטיים. ב-1942, לאחר המתקפה על פרל הארבור, הוספו לה לוחות שריון, חלונות מזכוכית משוריינת בעובי של 25 מ"מ, פנימיות צמיגים עם מעטפת מתכת נגד תקרים, משדר/מקלט, סירנה, אורות אזהרה אדומים והותקן בה תא לאחסון תת-מקלעים. לאחר סדרת השיפוצים השנייה הגיע משקלה של המכונית הנשיאותית ל-4,200 ק"ג ואורכה גדל ב-1.8 מטרים.

### המעבר למכוניות לינקולן - טרומן ואייזנהאואר
ב-1950, בתקופת נשיאותו של הארי טרומן, נפוצה האגדה האורבנית שהנשיא נטר טינה לחברת ג'נרל מוטורס בשל העובדה שהם לא התירו לו להשתמש במכוניותיהם במהלך מסע הבחירות לנשיאות של 1948. כך או כך, הוא בחר במכונית לינקולן כמכונית הנשיאותית. הבית הלבן חכר עשר מכוניות לינקולן קוסמופוליטן. גגות המכוניות הוגבהו כדי שיותאמו לכובעים הגבוהים שהיה מקובל לחבוש באותה תקופה והן נצבעו בצבע שחור. תשע מהמכוניות הללו היו בעלות גוף סגור והעשירית, שיועדה לנשיא עצמו, הייתה פתוחה וצוידה בלוחות שריון. אורכה של מכונית זו היה 6.1 מטרים, רוחבה 2 מטרים ומשקלה הגיע ל-2,900 ק"ג, 770 ק"ג יותר ממכוניות רגילות מסדרת הקוסמופוליטן. כל עשר המכוניות הללו הונעו במנוע V8 בהספק של 152 כוחות סוס והיו מצוידות בתיבות הילוכים Hydramatic כבדות. ב-1954 קיבל הנשיא דווייט אייזנהאואר מכונית קוסמופוליטן פתוחה שהותאם לה גג מזכוכית אקרילית שנודע בשם "גג הבועה" (Bubble-top). רכב זה המשיך לשמש כמכונית הנשיאותית עד 1965.

### ה-X-100 - קנדי וג'ונסון
[ממוזער|250px|הנשיא [ג'ון פיצג'רלד קנדי|ג'ון פ. קנדי במכונית הנשיאותית מדגם לינקולן קונטיננטל שכונתה X-100, עם גג נפתח, נוסע ברחובות דאלאס, רגעים ספורים לפני הרצחו]]
ב-1961 קיבל הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי מכונית לינקולן קונטיננטל מותאמת בצבע כחול כהה שעלותה הייתה 200,000 דולר. מכונית זו קיבלה מהשירות החשאי את שם הקוד X-100 והייתה המכונית הנשיאותית המתוחכמת ביותר עד לאותה עת. אבזור המכונית כלל מערכת חימום ומיזוג אוויר חזקה, שני טלפונים אלחוטיים, מטפה לכיבוי אש, ערכת עזרה ראשונה וסירנה. מאפייניה החיצוניים של המכונית שופרו, הותקנו דרגשי עמידה נשלפים וידיות אחיזה עבור סוכני השירות החשאי ואורות אדומים מהבהבים שוקעו לתוך פגוש המכונית. מאפיינים מיוחדים של ה-X-100 היו שלושה מערכים של גגות נפתחים (גג סטנדרטי, גג העשוי ממתכת קלה וגג מפלסטיק שקוף) ומנגנון הידראולי שהגביה את המושב האחורי ב-28 ס"מ. כל המאפיינים הללו הוספו למכונית כדי להקל על הציבור לצפות בנשיא. לרוע המזל תרמו מאפיינים אלו להצלחת ההתנקשות בנשיא קנדי. לאחר הרצח, עוצבה המכונית מחדש בעלות משוערת של כ-500,000 דולר. המכונית נצבעה בשחור, הותקן בה ציוד תקשורת משופר, מנוע חזק יותר וצמיגים חסיני תקר העשויים מגומי המצופה באלומיניום. מכל הדלק שלה מוגן כנגד התפוצצות באמצעות מילויו בקצף נקבובי שתפקידו למזער את היקף שפיכת הדלק במקרה של ניקוב המכל. תא הנוסעים מוגן בשריון במשקל של 730 ק"ג ושלושת הגגות הנפתחים הוחלפו בגג זכוכית קבוע שעלותו הגיעה ליותר מ-125,000 דולר. גג הזכוכית היה עשוי מ-13 חלקים שונים של זכוכית משוריינת שעוביים נע בין 25 מ"מ ל-46 מ"מ ובאותה עת הוא היה המוצר הגדול ביותר עד אז שהיה עשוי מחומר זה. ב-1967 בוצעו התאמות נוספות ב-X-100 ושודרגה בה מערכת מיזוג האוויר, הותקן בה חלון אחורי הניתן לפתיחה ובוצעה הגדלה של חלקה האחורי. אף על פי שמכוניות נשיאותיות נוספות נכנסו לשירות, ה-X-100 המשיכה לשמש בהזדמנויות שונות את הנשיאים לינדון ג'ונסון, ריצ'רד ניקסון, ג'רלד פורד וג'ימי קרטר, עד שהיא הוצאה מהשירות בראשית 1977. המכונית מוצגת במוזיאון הנרי פורד בדירבורן, מישיגן.

### שנות השבעים, השמונים והתשעים
ב-1974 התקבלה לשירות בבית הלבן מכונית מותאמת מדגם לינקולן קונטיננטל משנת ייצור 1972 באורך של 6.7 מטרים ומשקל של 5,900 ק"ג. מכונית זו, שבה היו שישה מקומות ישיבה, נחכרה מחברת פורד תמורת תשלום של 5,000 דולר לשנה והיא הייתה מצוידת במנוע V8 בנפח של 7.5 ליטרים שהספקו 214 כוחות סוס. המכונית הייתה מצוידת במערכת מיקרופונים חיצוניים כדי שנוסעי הרכב יוכלו לשמוע את הנעשה בחוץ, בדפנות ממוגנות, בחלונות מזכוכית משוריינת ובמקום לאחסון תת-מקלעים. במכונית זו נסע הנשיא פורד בעת ניסיון ההתנקשות השני בו ב-22 בספטמבר 1975 ובה הועבר הנשיא רונלד רייגן לבית החולים לאחר ניסיון ההתנקשות בו ב-1981

המכונית הנשיאותית הבאה הייתה קדילאק פליטווד משנת ייצור 1983 והיא נכנסה לשירות ב-30 בינואר 1984. היא הייתה ארוכה מהמכוניות הרגילות מדגם זה ב-43 ס"מ וגבוהה מהן ב-7.6 ס"מ. כדי לשאת את המשקל שהוסף לה עקב המיגון הותקנו בה צמיגים גדולים יותר, בלמים חזקים יותר ומערכת ייצוב אוטומטית.

ב-1989 הוכנסה לשירות מכונית לינקולן טאון קאר מותאמת שאורכה היה 6.7 מטרים וגובהה 1.5 מטרים.

הנשיא ביל קלינטון השתמש במכונית קדילאק פליטווד משנת ייצור 1993. מכונית זו מוצגת במרכז הנשיאותי ע"ש קלינטון בליטל רוק, ארקנסו כשדלתותיה סגורות. אוצרת המוזיאון, כריסטין מאו ציינה שהם יכולים "לאבק את החלק החיצוני של המכונית, אך אם הם צריכים להיכנס לתוכה, עליהם לפנות למשרד האזורי של השירות החשאי".

קובץ:1967 Presidential Limousine, Washington DC.jpg|המכונית הנשיאותית משנת 1972
קובץ:Reagan limo.jpg|המכונית הנשיאותית משנת 1983
קובץ:George H. W. Bush presidential limousine 1989.jpg|המכונית הנשיאותית משנת 1989
קובץ:RIMG0019.jpg|המכונית הנשיאותית משנת 1993


### המעבר למכוניות בהזמנה מיוחדת - ג'ורג' ווקר בוש
[ממוזער|250px|[קאדילק DTS 2005, מכונית נשיא ארצות הברית|המכונית הנשיאותית מדגם קדילאק DTS משנת 2005]]
ב-2001, עם השבעתו של ג'ורג' ווקר בוש לתקופת כהונתו הראשונה, לא היה כבר במלאי של חברת קדילאק מכונית שתוכל לעבור תהליך של הסבה כמכונית נשיאותית. יותר מכך, לוחות השריון הנוספים והאביזרים שהוספו למכונית על ידי השירות החשאי, גרמו למכוניות הנשיאותיות הקודמות עומסים מעבר ליכולותיהן וכתוצאה מכך התקצרו חייהם של מערכות התמסורת והבלמים. המכונית הנשיאותית של הנשיא בוש עוצבה במקום זאת במלואה על ידי זרוע המחקר והפיתוח של ג'נרל מוטורס בדטרויט כדי לענות על הדרישות של השירות החשאי. ההשערה היא שמכוניתו של בוש הייתה מדגם קדילאק דה-וויל שלמעשה התבסס על מרכב של מכוניות Sport utility vehicle של ג'נרל מוטורס כמו שברולט סברבן, GMC יוקון וקדילאק אסקלייד. מכונית זו צוידה בדלתות משוריינות בעובי 13 ס"מ ובזכוכית משוריינת שעקב עובייה היא חוסמת חלקים של הספקטרום הנראה. בין המרכיבים המשוערים של המכונית נמנים תא נוסעים עם אספקת אוויר נפרדת, צמיגים חסיני תקר ומנוע בנפח 7.44 ליטרים. אביזרים שדבר קיומם אושר הם מחליף תקליטורים ל-10 תקליטורים, שולחן עבודה מתקפל ומושבים אחוריים מתכוונים עם מנגנון עיסוי וכריות גמישות.
[ממוזער|250px|המכונית הנשיאותית מועמסת על מטוס [בואינג C-17 גלובמאסטר III]]
משקלה המשוער של מכונית נשיאותית זו היה 6.4 טון וכינויה היה "החיה" (The Beast), כינוי שהמשיך גם לתקופת נשיאותו של ברק אובמה. בנסיעותיו מחוץ לוושינגטון או מחוץ לארצות הברית השתמש בוש באחת משתי המכוניות המשוריינות, שהוטסו ליעדי נסיעותיו על ידי מטוסי C-5 גלקסי או בואינג C-17 גלובמאסטר III, אחת לשימוש ואחת לגיבוי. בביקורו של בוש ברומא ב-2007 התרחשה תקלה למשך 5 דקות באחת ממכוניותיו ולאחר הגעתו של הנשיא ליעד הוא הועבר למכונית הגיבוי. לעיתים עשה בוש שימוש בכלי רכב שהיו זמינים כבר ביעד נסיעתו, כמו מאגר כלי הרכב של השגרירות האמריקאית המקומית או בכלי רכב צבאיים, במקום להטיס את המכונית הנשיאותית לארץ היעד. [ממוזער|213x213px|הנשיא [ברק אובמה וסגנו ג'ו ביידן בנסיעה במכונית הנשיאותית מדגם קדילאק DTS המכונית הנשיאותית של המדינה]]ב-2005 חשף ממשל בוש את קיומו של זוג מכוניות נשיאותיות חדשות המבוססות על מכונית קדילאק DTS, קדילאק DTS המכונית הנשיאותית של המדינה. באופן דומה לקודמותיהן ולאלה שבאו אחריהן, מכוניות אלו נבנו על מרכב של משאית ובוצעו בהן התאמות כמו הרכבת שריון בעובי 15 ס"מ, צמיגים חסיני תקר וזכוכית משוריינת עבה במיוחד. אף על פי שעם השבעתו ב-2009 של הנשיא אובמה הוכנסו לשירות מכוניות נשיאותיות חדשות, אלה משנת 2005 עדיין משמשות לגיבוי לצי הרכב החדש. נשיא ארצות הברית לא נוסע בשום אופן במכונית שלא נמנית עם צי הרכב הממשלתי האמריקאי בעת סיוריו מעבר לים.

### תקופת נשיאות אובמה
[ממוזער|192x192px|[לוחית רישוי של מחוז קולומביה עם הכיתוב "מיסוי ללא ייצוג" (TAXATION WITHOUT REPRESENTATION)]]
המכונית הנשיאותית ששירתה בתקופת נשיאותו של ברק אובמה נכנסה לשירות ב-20 בינואר 2009 ומשימתה הראשונה הייתה הסעתו של הנשיא במורד שדרת פנסילבניה אל מצעד ההשבעה שלו. מכונית זו, מתוצרת קדילאק, לא הייתה בנויה על בסיס שום דגם רגיל של החברה, אף על פי שהורכבו עליה סבכת גריל בעלת מרקם כפול וסמל קדילאק בגודל של צלחת שמאפיינים את העיצוב של דגמי קדילאק CTS וקדילאק אסקלייד. הפנסים הקדמיים והאחוריים זהים לדגמים אחרים של קדילאק. אנטון גודווין מבלוג הרכב של אתר CNET ציין שההשערה היא שהמכונית הנשיאותית מבוססת על מרכב של GMC TopKick. אם נכון הדבר, העריך גודווין שהמכונית צוידה במנוע בנזין Vortec V8 בנפח 8.1 ליטר או במנוע דיזל V8 Duramax טורבו בנפח 6.6 ליטר. המגזין Autoweek שיער שהמכונית הנשיאותית מונעת במנוע בנזין. אף על פי שאין מידע על כך, ההשערה היא שמשקלה של המכונית הנשיאותית היה גבוה הרבה יותר מזה של קודמתה בשל העובדה שהיא צוידה בצמיגי Goodyear המשמשים בדרך כלל למשאיות בינוניות. ההשערות בנוגע למשקל המכונית נעות בין 6.8 טון לבין 9.1 טון. בכל אופן, משקל זה מאט מאוד את מהירותה של המכונית שיכולה להגיע למהירות מרבית של 97 קמ"ש וצריכת הדלק שלה נע בין 29 ל-64 ליטרים ל-100 ק"מ. ההערכות בנוגע לעלותה של המכונית הנשיאותית נעות בין 300,000 דולר, לבין 1.5 מיליון דולר. המכונית הנשיאותית מתוחזקת על ידי השירות החשאי.ממוזער|מבט מלפנים ומאחור של מכונית הנשיאותית של ארצות הברית 2009–2018

על גבי דלתות המכונית הנשיאותית לא ניתן היה להבחין בחורי מנעול. האופן בו דלתות הנוסעים שלה נפתחו הוא סוד הידוע רק לשירות החשאי. היא צוידה בחלונות מזכוכית משוריינת בעובי של 130 מ"מ, בצמיגים חסיני תקר (Run-flat tire) והחלל הפנימי שלה אטום ב-100% כהגנה על יושביה מפני מתקפה כימית. המכונית צוידה ברקטות נגד טנקים, באמצעי לראיית לילה, בתותח לגז מדמיע, במכלי חמצן פנימיים, במכל דלק משוריין שחללו הפנימי ממולא בחומר מוקצף למניעת התפוצצות, ברובי שוטגאן ואספקת דם מסוג הדם של הנשיא. המכונית מסוגלת גם לירות רימוני עשן כאמצעי נגד לנשק נגד טנקים. עובי דלתות המכונית הוא 20 ס"מ. על פי דוברת ג'נרל מוטורס, ג'ואן ק. קרל "הרכב הנשיאותי נבנה על פי מפרטים מדויקים ומיוחדים, הוא עובר תהליכי פיתוח ובדיקה קיצוניים ומשלב בתוכו היבטים עילאיים רבים של מכוניות קאדילק ה'רגילות', כמו חתימת העיצוב, עיצוב פנים בעבודת יד ועוד".[ממוזער|207x207px|השיירה הנשיאותית במצעד ההשבעה של [ג'ורג' ווקר בוש, 20 בינואר 2001]]ברשת CNN נערך ריאיון עם ג'ו פנק, לשעבר סוכן השירות החשאי ונהג המכונית הנשיאותית של ביל קלינטון במשך חלק מתקופת נשיאותו. פנק תיאר את הניגודיות של הרכב. בעוד הנשיא מבודד מהעולם החיצון באמצעות שריון וזכוכית משוריינת, הוא יכול להפעיל בקצות אצבעותיו אמצעי תקשורת מהסוג המעולה ביותר, כולל טלפונים ניידים, מכשירים בתקשורת לוויין וגישה בלתי מוגבלת לאינטרנט.

ב-2013 הותקנו על המכונית הנשיאותית לוחיות רישוי של העיר וושינגטון, שכמו כל לוחיות הרישוי של רכבי העיר נושאות את הכיתוב "מיסוי ללא ייצוג" (באנגלית: TAXATION WITHOUT REPRESENTATION) בהתייחס למעמדו המיוחד של מחוז קולומביה שבו שוכנת העיר, שאינו שולח נציגים לקונגרס של ארצות הברית.
## השמדת המכוניות
[ממוזער|השיירה הנשיאותית של [ג'ו ביידן, מרץ 2023|207x207 פיקסלים]]
החל מהשנים האחרונות של המאה ה-20 נוהג השירות החשאי להשמיד את המכונית הנשיאותית לאחר הוצאתה משירות. סוכני השירות החשאי עושים לשם כך שימוש בכלי נשק ובחומרי נפץ, וזאת משתי סיבות. הסיבה הראשונה היא לבדוק את עמידותה של המכונית כנגד אמצעים אלו והסיבה השנייה היא למנוע את חשיפת סודות המיגון של המכונית.
## השיירה הנשיאותית
[ממוזער|207x207 פיקסלים|הלימוזינה הנשיאותית במהלך ביקורו של הנשיא [דונלד טראמפ בדוחא, מאי 2025]]
נסיעותיהן של שיירות הרכב הנשיאותיות הן מבצעים מורכבים. בתקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש מנתה השיירה הנשיאותית עד 12 כלי רכב. בתקופת נשיאותו של ברק אובמה מנתה השיירה בין 30 ל-45 כלי רכב.

השיירה הנשיאותית כוללת כלי רכב רבים בנוסף למכונית הנשיאותית: רכבי משטרה המובילים את השיירה ומפנים את צירי התנועה, כלי רכב להסעת סוכני השירות החשאי, רכב ללוחמה אלקטרונית, כלי רכב להסעת צוותו של הנשיא, צוות לתקיפת נגד, רכב לצוות טיפול בחומרים מסוכנים וצוות תקשורת של הבית הלבן. לשיירה מצטרפים גם כלי רכב של צוותי העיתונות, אמבולנס, רכב כיבוי אש וכלי רכב נוספים.

המכונית הנשיאותית מתוחזקת על ידי השירות החשאי בעוד ששאר כלי הרכב בשיירה הנשיאותית מתוחזקים על ידי המשרד הצבאי של הבית הלבן. השימוש בתעבורה באמצעות מסוק המארין 1 מועדף על פני הסעת הנשיא באמצעות שיירת הרכבים, עקב הקשיים בארגון זו האחרונה.

## ראו גם
* המכונית הנשיאותית (רוסיה) - המקבילה הרוסית
* פופמוביל
* אייר פורס 1

## קישורים חיצוניים

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:כלי רכב משוריינים
קטגוריה:השירות החשאי של ארצות הברית