open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
פרחיה בק

**פרחִיה בֶּק** (**Pirhiya Beck**; 11 במרץ 1931 – 28 באוגוסט 1998) הייתה חוקרת אמנות קדומה ופרופסור בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.

## ביוגרפיה
בק נולדה ב-11 במרץ 1931 בסוקל שבפולין וגדלה בטרטקוב (Tartakow). בגיל ארבע הגיעה עם אמה לארץ ישראל, וכעבור שנתיים עלה גם אביה והמשפחה התיישבה בהרצליה. פרחיה למדה בבית ספר יסודי בהרצליה ובתיכון חדש בתל אביב. עם סיום התיכון שירתה כחצי שנה בשירות לאומי בקיבוץ ארז. אחר כך למדה בסמינר גורדון להוראה בחיפה. בהמשך למדה לתואר שני בלימודי מקרא וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולפרנסתה עסקה בהוראת עברית במעברת הר טוב שליד בית שמש.

בשנת 1955 נטלה חלק בחפירות השניות שנערכו בחצור. בין השנים 1958–1960 השתתפה עם עוזה זבולון ורות עמירן בכתיבת הספר "הקראמיקה הקדומה של ארץ-ישראל" (יצא בהוצאת מוסד ביאליק). בשנת 1961 השתתפה בחפירה הראשונה שנערכה בערד. בין השנים 1962–1963 עבדה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.

בשנת 1963 החלה את לימודי הארכאולוגיה באוניברסיטת שיקגו, אולם נאלצה להפסיק את לימודיה בעקבות מחלה. שנה לאחר מכן המשיכה את לימודיה באוניברסיטת קולומביה אצל אדית פורדה (Edith Porada), היסטוריונית ידועה של אמנות המזרח הקדום. בשנת 1967 סיימה שם את הדוקטורט, שכותרתו הייתה "Problems in the Glyptic Art of Palestine". עם חזרתה ארצה החלה ללמד באוניברסיטת תל אביב.

בשנות ה-70 השתתפה בחפירות תל אפק (אנטיפטריס), במתחם לביאה (ח'רבת לַוִיֶה) וב"פרויקט ארץ גשור", מיזם ארכאולוגי שנערך בראשותו של הארכאולוג משה כוכבי, מטעם אוניברסיטת תל אביב, ששם לו למטרה לחקור את ארץ ממלכת גשור בחמישה אתרים מרכזיים מתקופות הברונזה והברזל (מתחם לביאה, גלגל רפאים, תל הדר, תל עין גב ותל סורג).

בין השנים 1985–1989 שימשה ראש החוג לארכאולוגיה. בשנת 1991 הוענק לה פרס שימל על תרומתה לארכאולוגיה.

## קישורים חיצוניים
* עירית ציפר, Professor Pirhiya Beck (1931-1998): in memoriam, באתר החוג לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:חוקרות תולדות האמנות
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום
קטגוריה:זוכי פרס פרשיה שימל
קטגוריה:ארכאולוגיות ישראליות
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרות תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרות שירות לאומי
קטגוריה:בוגרי האקדמית גורדון
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1998
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
הוועד הציבורי למען שארית יהודי אתיופיה

**הוועד הציבורי למען שארית יהודי אתיופיה** היא עמותה ישראלית הפועלת למען עליית שארית הפלשמורה מאתיופיה לישראל. נשיא העמותה הראשון היה השופט בדימוס מאיר שמגר. מרכז הוועד הוא הרב מנחם ולדמן.

בוועד חברים אישי ציבור מגוונים שונים של האוכלוסייה.

## קישורים חיצוניים
* 

קטגוריה:ישראל: ארגונים פוליטיים
קטגוריה:ארגונים למען יהודי אתיופיה
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:ישראל: ארגוני עלייה וקליטה
מטוס רחב גוף

ממוזער|250x250 פיקסלים|מטוס רחב גוף (בואינג 777) וצר גוף (בואינג 737)
[שמאל|ממוזער|250px|[איירבוס A380 הוא מטוס נוסעים רחב גוף הגדול בעולם]]
שמאל|ממוזער|250px|תא הנוסעים בבואינג 747 ובאיירבוס A380
[שמאל|ממוזער|250px|מטוס בואינג 747 המשמש להטסת [מעבורת חלל]]
**מטוס רחב גוף** (באנגלית: **Wide body aircraft**) הוא מטוס נוסעים שרוחבו יותר מ-5 מטרים, ובתא הנוסעים שלו יותר ממעבר אחד.

ברוב המטוסים רחבי הגוף סידור המושבים הוא בין שבעה לעשרה בשורה, המאפשרים קיבולת של 200–600 נוסעים למטוס.

במקור תוכננו המטוסים על מנת לאפשר נוחות מקסימלית לנוסעים, אולם ממניעים כלכליים מנצלות חברות התעופה את רוחב המטוס להכנסת מושבים נוספים.

## היסטוריה
תכנון המטוסים רחבי הגוף החל בסוף שנות ה-50, כשנכנסו לשירות מטוסי הנוסעים הסילוניים דאגלס DC-8 ובואינג 707. חברות התעופה דרשו מטוסים גדולים לטווחים ארוכים כדי להוזיל את עלויות התפעול.

בשנת 1970 נכנס לשירות בואינג 747 שכלל סיפון כפול, אחריו נכנסו לשירות מקדונל דאגלס DC-10 ולוקהיד L-1011, ובשנת 1972 הציגה איירבוס את האיירבוס A300.

משנות ה-80 פותחו מטוסים רחבי גוף ברוב יצרניות המטוסים המובילות: מקדונל דאגלס (כיום בואינג) פיתחה את MD-11. איירבוס את
איירבוס A310, איירבוס A330, איירבוס A340 ואיירבוס A380. בואינג את בואינג 767, ו-בואינג 777. ויצרנית המטוסים הרוסית איליושין, את האיליושין IL-86 ואיליושין IL-96.

## יתרונות וחסרונות
בין יתרונות המטוסים רחבי הגוף: הפעלת מספר קטן של מטוסים בקווים צפופים, מהירות העלייה והירידה מהמטוס קצרה משמעותית על ידי המעבר הכפול, ותא המטען גדול משמעותית במטוסים אלו.

בין חסרונות המטוסים: הפעלת מטוסים רחבי גוף כלכלית רק בקווים עמוסים, מטוסים אלו גם צורכים מסלול המראה ארוך יותר.

## שימושים מיוחדים
למספר מטוסים רחבי גוף שימושים נוספים בהם: הובלות מעבורות חלל, שליטה ובקרה, מטוס תדלוק ומטוס כיבוי (Tanker 910 ו-אוורגרין 747 סופר-טנקר).

במדינות רבות משתמשים במטוסים רחבי גוף להטסת הנשיא לדוגמה, בארצות הברית בואינג 747 המכונה אייר פורס 1, ברוסיה מטוס אילושין IL96 המכונה המטוס הנשיאותי של רוסיה.

## פיתוחים חדישים
יצרניות המטוסים איירבוס ובואינג מתחרות ביניהן על ייצור מטוס רחב גוף עתידי, איירבוס מייצרת את האיירבוס A350 שנכנס לשירות בתחילת 2015 בחברת קטר איירווייז, ובואינג מייצרת את הבואינג 787 שנכנס לשירות ב-2011.

נכון לאוקטובר 2015, לאיירבוס A350 יש 770 הזמנות, ולבואינג 787 למעלה מ-1100 הזמנות.

## מפרטים

## ראו גם
* מטוס צר-גוף

## קישורים חיצוניים

*אתר איירבוס
*אתר בואינג

*
קטגוריה:תעופה
מיכאל הולר

**מיכאל (מייק) הולר** (27 בפברואר 1931 - 7 ביוני 2005) היה עיתונאי, איש רדיו וטלוויזיה ישראלי.

הולר שירת כאיש קבע בחיל הים. הוא החל את דרכו בקול ישראל לאחר שהשדרן משה טימור אירח אותו כמה פעמים בתוכנית המתיחות "זהירות מיקרופון". עם הזמן עבר למחלקת החדשות ואחר כך שימש ככתב הפלילים והמשטרה. כמו כן שידר בגלי צה"ל. הגיש ברשת ב' תוכנית בנושאי מיסטיקה בשם "אחוז החסימה".

במשך שנים ארוכות שימש הולר ככתב הפלילים של קול ישראל. לאחר פרישתו, הנחה בערוץ 33 את התוכנית "על טי.וי", שעסקה במרפאים ותופעות על טבעיות. הוא הגיש את התוכנית "הזקן והים" בערוץ 8, שבה נפגש עם ימאים, ארכאולוגים, דייגים, צוללנים ואנשים הקשורים בדרכים שונות לים.

הולר היה נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 2005, בן 74 במותו. נקבר בבית הקברות בקריית שאול.

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:כתבים פליליים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
סיפורת בזק

**סיפורת בזק** (באנגלית: **Flash Fiction**) היא סוגה ספרותית של סיפורים קצרים במיוחד. כיוון שאבחנתו כסגנון נבדל היא חדשה יחסית, אין הסכמה מקובלת לשמו בעברית, ויש המכנים אותו גם "קטע" או "סיפור".

## היסטוריה
סיפורת הבזק החלה את דרכה עוד במשלי איזופוס. המפורסמים שבכותביה הם אנטון צ'כוב, קפקא, ה.פ. לאבקרפט, ארנסט המינגוויי, ארתור סי. קלארק, קורט וונגוט ועוד. סיפורת הבזק החלה לתפוס תאוצה רק בעידן הפוסט מודרני בעיקר בגלל האינטרנט ודרישתו לטקסטים קצרים ותמציתיים. מגזינים וירטואליים היו הראשונים ש"הדפיסו" את הסיפורים החדשים. סיפורת בזק פורסמה גם במגזינים מודפסים. פרס המיקרו שנוצר לראשונה בשנת 2007, הוא הפרס הראשון המוקדש אך ורק לסיפורת בזק.

בישראל מעטים הסופרים שהוציאו לאור ספרים המורכבים מסיפורת בזק, ביניהם נמנים אתגר קרת ואלכס אפשטיין.

## סיפרות בזק וסיפורים קצרים
ההבדל בין סיפורת בזק לסיפור קצר או מספר, הוא שאף על פי שסיפורת בזק כוללת בתוכה אלמנטים קלאסיים של סיפור – דמות ראשית, קונפליקט, מכשולים, סיבוכים וסיום - מספר המילים המוגבל בה מאלץ את הכותב לעיתים קרובות להשאיר חלק מהאלמנטים הללו בלתי כתובים - מוחבאים או מובנים בתוך הסיפור עצמו. ניתן לראות עיקרון זה בשיאו בסיפור בן שש מילים: “למכירה, נעלי תינוק, מעולם לא ננעלו." הסיפור הזה הגיע למקום השני בתחרות הסיפור עד 140 תווים (נוסח טוויטר).

סיפור הבזק "הדינוזאור" של אאוגוסטו מונטרוסו: "כשהתעורר, הדינוזאור עוד היה שם". סיפור בזק של פרדריק בראון: "האיש האחרון בעולם ישב לבדו בחדר. לפתע נשמעה דפיקה בדלת.".

## ראו גם
* רשימת ז'אנרים ספרותיים
* סיפור קצר

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:סוגות ספרותיות
בנו גיטר

**ברנהרד (בנו) גיטר** (8 במאי 1919 – 6 בדצמבר 2004) היה איש עסקים ישראלי, מייסד קונצרן כלל ויועץ אישי לשלושה שרי אוצר.

## ביוגרפיה
גיטר נולד בשנת 1919 באמסטרדם, בן לחנה (ג'ני) ונתן גיטר, משפחה שהיגרה מפולין ועשתה את הונה בעסקי עורות ופרוות. הוא סיים בהולנד לימודי תיכון ולימודי הכשרה מקצועית ובשנת 1938 הצטרף לעסק המשפחתי. 

בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, בעת שהחל החיסול הסופי של יהדות הולנד, נמלטו בנו גיטר, אחיו שמעון ויעקב והאם ג'ני, מהולנד דרך בלגיה, צרפת וספרד, והצליחו להגיע לארגנטינה אל אב המשפחה, נתן גיטר, שנתקע שם בראשית 1940 בנסיעת עסקים. בארגנטינה הצטרף לעסקי התעשייה והמסחר המשפחתיים. בשנת 1954 עלתה משפחת גיטר לישראל והייתה מעורבת בהשקעות בתחומים שונים בהם תיירות ומסחר.

בשנת 1959 ייסד את הבנק לפיתוח ולמשכנתאות בשותפות עם בנק דיסקונט. גיטר שימש כיו"ר חבר המנהלים של חברת דלק ושל מפעלי נייר אמריקאיים בחדרה וסגן יו"ר בנק לפתוח התעשייה בישראל.

גיטר היה המייסד של קונצרן כלל ושימש כנשיאו הראשון. גיטר הוביל את כלל להיות חברה ההשקעות הגדולה ביותר בארץ בתחומי התעשייה, היצוא, המסחר והנדל"ן. גיטר כיהן כיו"ר הוועד המנהל ולאחר מכן כיו"ר מועצת המנהלים של החברה. גיטר שימש כיועץ אישי של שרי האוצר פנחס ספיר, שמחה ארליך ויגאל הורוביץ.

בשנת 1986 ייסד גיטר יחד עם אהרון דוברת את חברת ישא"ל - חברת השקעות ישראל-אמריקה הלטינית. החברה רכשה נדל"ן וקרקעות, בין השאר קרקעות במתחם הקאנטרי קלאב ליד מחלף גלילות.

גיטר פעל גם בתחומי הפילנתרופיה, במיוחד בנושא ההשכלה הגבוהה. הוא היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית, הטכניון ומכון ויצמן. בשנת 1979 נבחר ליו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב ובשנת 1990 נבחר ליו"ר חבר הנאמנים הבינלאומי של האוניברסיטה וכיהן בתפקיד זה עד למותו. הוא הקים את "קרן נתן בן שמשון" (הקרויה על שם אביו) אשר מעניקה מלגות למחקר לסטודנטים ולבניית מבנים רבים בתחומי החינוך, התרבות, הרפואה והרווחה. בשנת 2000 הוענק לו תואר ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב.

בתו, אריאלה גיטר, נפטרה בשנת 1972, כשהיא בת ארבע עשרה. הוא הנציח את זכרה על ידי העמדת תרומה גדולה להקמת בית אריאלה, הספרייה הציבורית הגדולה של תל אביב.

בשנת 1997 יצא בהוצאת שוקן ספרו האוטוביוגרפי "סיפור חיים (אוטוביוגרפיה)" (בשיתוף עם הסופרת יהודית רותם).

גיטר התגורר בצפון תל אביב. אחיו, שמעון גיטר, היה פרופסור לרפואה ומהמייסדים של הפקולטה לרפואה ע"ש גריי באוניברסיטת תל אביב. השאיר אחריו שתי בנות.

## קישורים חיצוניים

* "הבשר היקר של גיטר", פרק בספר "המיוחסים: אצולת-ההון של ישראל", מאת: שלמה פרנקל ושמשון ביכלר, הוצאת כדים, 1984, עמ' 45-39
* דן עמיר (אסף וערך), שנות דור ודור - היסטוריה משפחתית של לאה (לבית נויבואר) וזיגי (שמעון) גיטר

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:נדבנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי הולנד
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:משפחת גיטר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
חסן תוהאמי

ד"ר **עבד א-רחמן חסן א-תוהאמי** (בערבית: **عبد الرحمن حسن التهامي**, תעתיק מדויק: עבד אלרחמן חסן אלתהאמי; 26 באפריל 1923 – 9 בדצמבר 2009) היה מדינאי מצרי, סגן ראש ממשלת מצרים בשנות ה-70, בעת כהונתו של אנואר סאדאת כנשיא מצרים. פגישותיו החשאיות עם גורמים ישראליים ב-1977 סללו את הדרך להסכם השלום בין מצרים וישראל ב-1979. בשנים 1974–1975 שימש כמזכיר הכללי של ארגון הוועידה האסלאמית.

## ביוגרפיה
נולד בקויסנה  שבמחוז אל-מנופיה בדלתה של הנילוס. סיים את האקדמיה הצבאית המצרית ב-1942. השתתף בפעולות גרילה וטרור נגד השלטון הבריטי במצרים והיה מעורב בפעולה נגד שגרירות ברזיל בקיץ 1947 בקהיר. ב-1951 היה מעורב בפעולות גרילה כנגד הבריטים באזור תעלת סואץ. תוהאמי היה מקציני הצבא המצרי שנטלו חלק במהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 במצרים.

תחילה היה מקורב לנשיא נאצר, אך ב-1961 מונה לשגריר מצרים באוסטריה לאחר שהתנגד לצעדים פוליטיים וחברתיים שביצע נאצר; שם גם היה נציג מצרים בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. לאחר התבוסה המצרית במלחמת ששת הימים ביקש לשוב למצרים והתמנה לתפקידים בכירים בממשל.

עם מות נאצר ועליית סאדאת, שימש תוהאמי כחבר בית הדין המיוחד שמינה סאדאת נגד יריביו הפוליטיים שהואשמו על ידיו בניסיון קשר. במלחמת יום הכיפורים נתמנה כאחראי על הגנת העיר סואץ, וב-1977 זכה לאות כבוד על חלקו בהדיפת התקפת צה"ל על העיר ביומה האחרון של המלחמה. בשנים 1974–1975 כיהן כמזכיר הכללי של ארגון הוועידה האסלאמית.

תוהאמי עסק כבר מראשית דרכו בעניינים מודיעיניים ונחשב כמקורב לחוגים דתיים שמרניים ולערב הסעודית. כמו כן, היה מקורב לסאדאת ונחשב כמי שאינו תמיד רציונלי ונמשך אחרי חזון ומטרות ארוכות טווח. במלחמת יום הכיפורים נהרג בנו, טייס חיל האוויר המצרי, והדבר השפיע עליו עמוקות. תוהאמי הצליח לשכנע את סאדאת לקיים פגישות עם הישראלים במטרה לקדם הסכם שלום.

ב-1977 נפגש תוהאמי בחשאי עם ראש המוסד הישראלי, יצחק חופי. לאחר מכן נפגש תוהאמי, בחשאי גם כן, ב-16 בספטמבר עם שר החוץ הישראלי, משה דיין. השיחות שנוהלו במרוקו, בחסותו של חסן השני, מלך מרוקו, נועדו להבהיר את כנות כוונותיהם של שני הצדדים לסכסוך להגיע להסכם שלום על בסיס נסיגה כוללת מחצי האי סיני. פגישות אלו אפשרו את ביקורו הדרמטי של סאדאת בישראל בנובמבר 1977, ביקור שהביא בעקבותיו את הסכמי קמפ דייוויד ואת הסכם השלום בין מצרים וישראל. לאחר ביקור סאדאת בישראל נפגשו תוהאמי ודיין פעם נוספת ב-2 בדצמבר 1977. לאחר המשא ומתן עם ישראל וחתימת הסכם השלום פרש מהחיים הפוליטיים.

## הערות שוליים

קטגוריה:פוליטיקאים מצרים
קטגוריה:סגני ראשי ממשלות
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1924
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-2009
טירת זוננשטיין

**טירת זוננשטיין** (גרמנית: **Schloss Sonnenstein**) היא טירה הממוקמת בעיר פירנה, ליד הנהר אלבה מדרום מזרח לדרזדן, גרמניה. משנת 1811 היה בטירה בית חולים פסיכיאטרי, שפעל עד תום מלחמת העולם השנייה, ב-1945. במהלך המלחמה היה בית החולים מרכז של תוכנית T4 - אותנסיה. בית החולים נפתח מחדש ב-1970.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|250px|ציור של הטירה משנת [1753]]
הטירה נבנתה אחרי שנת 1460, על חורבותיו של מבצר מתקופת ימי הביניים. החל משנת 1811 פעל בטירה בית חולים לחולי נפש. המוסד הנהיג שיטות טיפול מתקדמות והיה בעל שם עולמי ודגם למוסדות אחרים.

### מלחמת העולם השנייה

מתחילת 1940 ועד סוף יוני 1942 הוסב חלק מן הטירה לשמש כמרכז הרג כחלק מתוכנית T4. במרתף של סנטוריום הגברים הותקנו תא גזים ומשרפה (קרמטוריום). לצורך הסוואה, הוקמה חומת לבנים, ועליה לוחות מודעות. בתוך החומה היו ארבעה מבנים, ששימשו למשרדים ולמגורי הצוות, אם כי הצוות שעסק בשריפת הגופות התגורר בחלק אחר של המבנים. ייתכן שחדרים נוספים שימשו גם הם למטרות אחרות של התוכנית.

ההשמדה עצמה החלה בסוף יוני 1940. הקורבנות הוכנסו למתקן דרך שער ומתקן שמירה. לאחר שצוות האתר הפריד בין הגברים לנשים, הוכנס כל קרבן לחדר שבו היו שני רופאים. אלה אימתו את זהותו והחליטו איזו סיבה מפוברקת תינתן למותו. לאחר מכן הובלו הקרבנות בקבוצות של 20 עד 30 איש לתוך המרתף, בתואנה שהם מובלים למקלחות. תא הגזים עצמו הוסווה כתא מקלחות. 

לאחר המתת הקרבנות הוצאו הגופות מן התא ונשרפו בזוגות בתנורים. לפני השריפה הוצאו מפיות הקרבנות שיני זהב. האפר משריפת הגופות הושלך במזבלה של הסנטוריום או שנשפך ישירות לנהר האלבה. המשרד בזוננשטיין שלח לקרובי המשפחה של הנרצחים הודעת פטירה רשמית, ובה סיבת הפטירה המפוברקת עליה הוחלט מראש, וכן מכתב תנחומים סטנדרטי.

בזוננשטיין נרצחו אנשים מכל הגילאים, ביניהם כ-700 ילדים ובני נוער. הקרבנות שנשלחו לטירה באו מסקסוניה, תורינגיה, פרנקוניה, חבל הסודטים, שלזיה, ופרוסיה. בסך הכל נרצחו בטירה 13,720 איש ואשה, שסבלו מהפרעות נפשיות, פיגור שכלי, ונכויות שונות. בין הנרצחים היו גם אמנים שהוגדרו כנציגים של "אמנות מנוונת" כמו אלפרידה לוזה-וכטלר צוות ההשמדה מנה כ-100 איש; שליש מתוכם הועברו לאחר מכן למחנות השמדה בפולין הכבושה, כדי לנצל את ניסיונם בהסוואה, רצח והשמדה.

בקיץ 1941 נרצחו בזוננשטיין גם כאלף אסירים ממחנות ריכוז, בעיקר מבוכנוואלד, זקסנהאוזן ואושוויץ. במחנות אלה טרם נבנו תאי גזים, לפיכך נשלחו האסירים לזוננשטיין. מספרם המדויק של האסירים שנשלחו להשמדה אינו ידוע; רובם היו אסירים חולים, בעיקר אסירים פוליטיים ויהודים. 

ב-24 באוגוסט 1941 הורה אדולף היטלר על הפסקה מיידית של תוכנית T4, בעיקר בשל חששותיו מדעת הקהל הגרמנית. מרכז ההשמדה בטירת זוננשטיין פורק. הבניינים שבהם היה מרכז ההשמדה הפכו לבית חולים צבאי.

### אחרי המלחמה
[שמאל|ממוזער|250px|הטירה בצילום מ-[2009]]
בקיץ 1947 נשפטו כמה מאנשי סגל תוכנית T4 בזוננשטיין בדרזדן, במה שנקרא "משפט הרופאים בגרמניה" (Ärzteprozess). פרופסור פול ניטשה ושני אחים נידונו למוות. למרות זאת, עברו כ-40 שנה עד להכרה הציבורית בתפקיד שמילאה הטירה בתוכנית T4, ורק בשנת 1989 נערך בטירה טקס זיכרון לנרצחים. ב-9 ביוני 2000 הוקם בטירה אתר זיכרון.

הטירה נסגרה עד 1970, ואז נפתחה מחדש כמעון לאנשים בעלי מוגבלויות. במקום הוקם מרכז שיקום, וסדנה לאנשים מוגבלים. הטירה נמצאה בתהליך שיפוץ, שהסתיים ב-2011.

## ראו גם

תוכנית T4

## קישורים חיצוניים

* אתר הזיכרון

קטגוריה:ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים: אתרים
קטגוריה:סקסוניה: מבנים
קטגוריה:סקסוניה: היסטוריה
קטגוריה:מחנות השמדה
קטגוריה:תוכנית T4 - אותנסיה
בנדר עבאס

[שמאל|ממוזער|250px|מבט על העיר מ[מצר הורמוז]]
**בַּנְדַר עַבָּאס** () היא בירת מחוז הורמוזגאן בדרום-מזרח איראן ועיר הנמל החשובה שלה. העיר שוכנת על שפת מצר הורמוז שבמפרץ הפרסי; כ-1,052 ק"מ דרום-מזרחית מהבירה טהראן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016, התגוררו בעיר 526,648 בני אדם.

## היסטוריה
העיר נוסדה בתקופת שלטונו של דריווש הראשון, (בין 586 ו-522 לפני הספירה). לאחר שכבש אלכסנדר הגדול את העיר מהממלכה האחמנית ב-334 לפנה"ס, העיר נקראה "הורמירזד" (Hormirzad).

בשנת 1507 הקימו הפורטוגזים נמל בעיר, והם קראו לה "גמרון". בשנת 1514 כבש עבאס שאה הראשון את העיר. הוא שיקם את הנמל בסיוע חברת הודו המזרחית הבריטית, ובנדר עבאס הפכה למרכז חשוב ליצוא המשי האיראני.

ב-1740 הייתה העיר בשליטת הערבים, וב-1780 בשליטת מנהיגי מאסקט (עומאן), אולם בשנת 1868 ירד מעמדה של עומאן והעיר שבה לשלטון פרסי.

כיום משמשת העיר כמרכז ייבוא וייצוא, בעיקר לסוראט (הודו). אלפי תיירים מבקרים מדי שנה בעיר ובאי הסמוך לה, קשם.

## נמל בנדר עבאס
נמל בנדר עבאס מהווה מרכיב חשוב בכלכלה המקומית, דרכו מייצאים בין היתר: טבק, תמרים, פירות הדר, שימורי טונה, וכלי חרס.

ליד הנמל נמצאים הבסיסים הראשיים של חיל הים האיראני ושל חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית. בשנת 2010 פורסם כי חברה גרמנית חתמה על חוזה לשיפוץ הנמל, אולם החוזה בוטל בעקבות לחץ ישראלי על ממשלת גרמניה. ישראל טענה כי מבנדר עבאס יוצאים משלוחי נשק רבים לחמאס ולחזבאללה.

הנמל הוא חלק של המסדרון הצפוני דרומי.

ב-19 במאי 2020 פורסם בתקשורת כי ישראל ביצעה מתקפת סייבר ששיתקה את הנמל לשלושה ימים, כתגובה על מתקפת סייבר על מתקני התפלת מים ומערכת הביוב של ישראל קודם לכן. 

ב-26 באפריל 2025 אירע בנמל פיצוץ, שגרם לנפגעים רבים.

## תחבורה
העיר מקושרת באמצעות מערכת כבישים לשיראז, לכרמאן, לזאהדאן ולשירג'אן. כמו כן בקרבת העיר ממוקם נמל התעופה הבין-לאומי בנדר עבאס המשמש יעדים באיראן ובאיחוד האמירויות הערביות.

## אקלים

## קישורים חיצוניים

* 
* על העיר 
* [העיר באתר [אנציקלופדיה איראניקה]]
* נמל בנדר עבאס
* 
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איראן: ערי נמל
קטגוריה:ערים שבהן מספנות
קטגוריה:פרובינציות איראן: ערי בירה
קטגוריה:הורמוזגאן
קטגוריה:יישובים שהוקמו באלף ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:הים הערבי: ערי נמל
קטגוריה:המפרץ הפרסי: ערי נמל
סימון זלוטניקוב

**סימון זְלוֹטְנִיקוב** (ברוסית: **Семён Исаакович Злотников**, **סמיון איסאקוביץ' זלוטניקוב**; נולד ב-18 בספטמבר 1945) הוא מחזאי, במאי ותסריטאי קולנוע ישראלי (סובייטי לשעבר) שכותב בשפה הרוסית, המייסד והמנהל האמנותי של תיאטרון "תיבת נח". נמנה עם הידועים שבמחזאים הרוסיים בני זמננו.

## קורות חייו

זלוטניקוב נולד בסמרקנד שבברית המועצות.

מסוף שנות ה-70 כתב זלוטניקוב מחזות רבים ברוסית, ואלו הוצגו ברחבי העולם ותורגמו לשפות רבות (עברית, אנגלית, גרמנית, צרפתית, יפנית, ספרדית, שוודית, פולנית ועוד). בין המדינות שבהן הועלו מחזותיו: שוודיה, שווייץ, ארצות הברית, פולין, מקסיקו, גרמניה, יפן, צרפת, נורווגיה ודנמרק.

ב-1990 עלה לישראל. בישראל הקים זלוטניקוב את תיאטרון "תיבת נח", והוא משמש היום כמנהלו האמנותי של התיאטרון.

תיאטרון "הבימה" העלה תרגום לאחד ממחזותיו המפורסמים ביותר, "גבר בא אל אישה". המחזה תורגם מחדש ועלה שוב ב-2010 בבימויו של זלוטניקוב עצמו בתיאטרון "תיבת נח". תיאטרון באר שבע העלה את מחזהו "הזקן שעזב את זקנתו". 

מחזות נודעים נוספים של זלוטניקוב הם "הנבחרת", "שני פודלים" ו"ולס של בודדים". 

מחזהו "מוטנטים" הופק בשנת 1993 לסרט טלוויזיה בפולין, שזכה במקום הראשון בפסטיבל לסרטי טלוויזיה בוורשה.

ב-2007 כתב זלוטניקוב גם רומן - "הסתלבטות".

סימון מתגורר כיום בירושלים. מחזותיו ממשיכים לעלות בבימות התיאטראות ברוסיה.

## יצירותיו
### מחזות
* "בעליה של אנטונינה" (1976)
* "הכל יהיה בסדר" (1977)
* "גבר בא אל אישה" (1978)
* "טריפטיך לשניים" (1980) (מורכב משלושה מחזות קצרים: "שני פודלים", "האצן והיוגיסטית", "אינטליגנטים")
* "הנבחרת" (1980)
* "ביממה ה-4 לאחר ההיעלמות" (1981)
* "קרטה" (1982)
* "ועזב הזקן את זקנתו" (1984)
* "חיים מטופשים" (1986)
* "משוגע בתור" (1988)
* "מוטנטים" (1991)
* "ולס של בודדים" (1993)
* "התרופה המופלאה נגד העצב" (1999)
* "איבן ושרה" (2001)
* "גילוי עריות" (2004)
* "חיים בפסים" (2004)
*"שיחות עם אלוהים" (2012)
*"מכירה פומבית. מגרש 666" (2017)
*"אמנות" (2018)
*"זקנים ונערות" (2020)

### פרוזה-רומן
* "הסתלבטות" (2007)

### תסריטים
(הופקו לסרטים)
* "לאן נעלם פומנקו" (1981)
* "גבר בא אל אישה"  (1992)
* "מוטנטים" (1993)
* "הקץ" (1994)
* "הכל יהיה בסדר, כפי שרציתם" (1996)

## קישורים חיצוניים
* 

** "גבר בא אל אישה" - תסריט מתורגם לאנגלית, באתר הבית של זלוטניקוב
* גבר בא אל אישה, באתר עכבר העיר

קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:מחזאים יהודים רוסים
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים רוסים
קטגוריה:סופרים יהודים רוסים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים רוסים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוזבקיסטן
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
אריה לייב רובין

הרב **אריה לייב רובין** (תר"י, 1850 - חשוון תרצ"ו, 1935) היה רבה של וילקומיר ומראשי **אגודת הרבנים** בליטא.

## קורותיו
נולד ברדושקוביץ לרב אברהם רובין. בבחרותו למד אצל רבי דוד בונימאביץ שהיה רבה של ווידז'.

נשא לאישה את דינה בתו של ר' זלמן וינונסקי מנכבדי הקהילה בווידז'.

בתרמ"ג, נפטר רבו רבי דוד בונימאביץ, ומספר שנים לאחר מכן נבחר למלא את מקומו כרבה של ווידז'. לימים מונה לרבה של וילקומיר, ואת מקומו ברבנות בווידז' תפס חתנו הרב יוסף שלמה כהנמן. יזם את הקמת הישיבה בווילקומיר. היה פעיל מרכזי במערכות הציבוריות של היהדות החרדית בליטא.

על שמו רחוב **וילקומירר** בבני ברק.

## חתניו
* הרב שרגא פייבל הורביץ, בנו של הרב ברוך הורביץ ונכדו של הרב שרגא פייבל פרנק. היה ר"מ בישיבת סלבודקה.
* הרב יוסף שלמה כהנמן, אב"ד פוניבז' ומייסד ישיבת פוניבז'.
* הרב אשר קלמן בארון, ר"מ ומשגיח בישיבת פוניבז' בליטא.

## קישורים חיצוניים
* 'רובין, ר' אריה־לייב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 93 (, תמונה 1291).

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:וילקומיר: רבנים
קטגוריה:משפחת כהנמן
קונרד ברקוביץ'

**קונרַד ברקוביץ**' (**Konrad Bercovici**; 22 ביוני 1882 – 27 בדצמבר 1961) היה סופר יהודי אמריקאי יליד רומניה.

## ביוגרפיה

קונרד ברקוביץ' נולד בבראילה שברומניה בשנת 1882. למד באוניברסיטה בפריז, שם פגש את אשתו, הציירת והפסלת נעמי ליברסקו, גם היא יהודייה מרומניה. הם היגרו ביחד לאמריקה בשנת 1902. תחילה התגוררו במונטריאול, אחר כך עברו להתגורר בלואר איסט סייד במנהטן. הוא עבד שם בסדנאות היזע, הורה נגינה בפסנתר וניגן בעוגב בכנסייה אפיסקופלית. הוא עבר לכתיבת ביוגרפיות, ספרי מסע וסיפורת, וחיבר 25 ספרים. כתב מאמרים לכתב העת *Harper's Magazine*. הרבה לכתוב על חיי הצוענים, שאותם הכיר בנעוריו ברומניה.

ספרו הראשון, *Crimes of Charity*, יצא לאור ב-1917, ובו הוקיע את מגביות הצדקה בארצות הברית. ספרו *The Exodus* יצא לאור בשנת 1947, ועסק ביציאת מצרים.

ברקוביץ' תבע את צ'ארלי צ'פלין, בטענה שגנב ממנו את הרעיון לסרט "הדיקטטור הגדול", ובפשרה ביניהם קיבל פיצוי של כ-100,000 דולר. כן תבע את הסופר סומרסט מוהם על הפרת זכויות יוצרים.

שימש סגן יו"ר "הליגה האמריקנית למען ארץ ישראל חופשית" בראשותו של הלל קוק, וערך את ביטאון הליגה.

בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 יצא לסיור באירופה וראיין רבים ממנהיגיה.
ברקוביץ' היה נשוי לאמנית נעמי ליברסקו, גם היא יהודייה ילידת רומניה, ציירת ופסלת.

## ספריו
***Crimes of Charity** (1917)
***Dust of New York** (1919)
***Murdo** (1923)
***Around The World In New York** (1924)
***Iliana: Stories of a wandering race** (1924)
***The Marriage Guest** (1925)
***On New Shores** (1925)
***The Volga Boatman** (1926)
***Alexander: A Romantic Biography** (1928)
***The Story of the Gypsies** (1928)
***Nights Abroad** (1928)
***The Crusades** (1929)
***Between Earth And Sky** (1929)
***That Royal Lover** (1931)
***Against the Sky** (1932)
***A Romany Chai**
***The Macedonian Gypsy**
***The Exodus** (1947)
***Savage Prodigal** (1948)

## קישורים חיצוניים

* 
* It's The Gypsy In Me - אוטוביוגרפיה משנת 1941
* מאמריו ב-Harper's Magazine
* תמונות דיוקנו באתר romanianculture.org
* 
* 

קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סופרים יהודים רומנים
קטגוריה:מהגרים מרומניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1881
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1961
שפטל קרמר

הרב **שבתי שפטל קרמר** (**שעפטל קרעמער**, **Sheftel Kramer**; ? -תש"ב, 1942) היה מנהלה הרוחני של ישיבת סלוצק בליטא וראש ישיבה בקליוולנד ובניו הייבן שבארצות הברית, במחצית הראשונה של המאה ה-20.

## קורותיו
נולד בליטא ליהודה לב ורחל מלכה קרמר, ולמד בישיבת סלבודקה ובישיבת טלז. נישא לבתו של הרב שרגא פייבל פרנק מקובנה. לאחר נישואיו כיהן כמנהל רוחני בישיבת סלוצק. במלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לחרקוב. לאחר המלחמה התגורר בסלבודקה ומסר שיעורים בביתו לתלמידי הישיבה. 

באמצע שנות ה-20 נענה לבקשה לנסוע לארצות הברית כדי לכהן כראש ישיבה שהוקמה בעיר קליבלנד שבמדינת אוהיו על ידי הרב יהושע השל לוונברג. במשך מספר שנים עמד בראשות הישיבה בקליבלנד, ובשנת 1930 הקים ישיבה בניו הייבן, קונטיקט, יחד עם חתנו הרב יעקב יצחק רודרמן.

## משפחתו
הרב קרמר היה גיסם של הרבנים משה מרדכי אפשטיין, איסר זלמן מלצר וברוך הורביץ.
* בתו פייגא נישאה לרב יעקב יצחק רודרמן, ראש ישיבת נר ישראל בבולטימור וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית
* בתו פשה נישאה לרב מרדכי שוחטוביץ, מנהיג רוחני בארצות הברית. בתם רחל מלכה נישאה לרב נחום אליעזר רבינוביץ'
* בתו יהודית נישאה לרב הרמן נפתלי נויברגר נשיא ישיבת נר ישראל בבולטימור

## קישורים חיצוניים
* תמונתו (שעפטל קרעימר), בתוך **דאָס אידישע וואָרט**, 226, תשרי תשמ״ב, עמ' 32, באתר Hebrew Books

קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:משפחת פרנק
שמואל זעפרני

הרב **שמואל זעפרני** (כ"ה בכסלו ה'תשט"ו, 20 בדצמבר 1954 – כ"ט באב ה'תשפ"ב, 26 באוגוסט 2022) היה ראש ישיבת המאירי בירושלים וסגן ראש מכללת ליפשיץ בירושלים. היה עוזרו האישי (משמש בקודש) של הרב מרדכי אליהו.

## ביוגרפיה
נולד בטבריה, לחנה ולרב שמעון זעפרני. לאחר כמה שנים עברה משפחתו לשכונת בית וגן בירושלים. כילד למד תורה אצל סבו הרב מרדכי ואצל אביו. לאחר מכן למד בישיבת קול תורה ובישיבת "בית שמואל" בחדרה – בה היה מדריך ור"מ. התגייס לצה"ל לחטיבת הצנחנים וסיים קורס קצינים.

שימש כר"מ בישיבת "בית שמואל" בחדרה. בשנות ה-80 נבחר לשמש כראש לשכתו של הראשון לציון והרב הראשי לישראל הרב מרדכי אליהו, ובתפקיד זה כיהן עד פטירתו של הרב אליהו. בשנת ה'תשנ"ה בהוראתו של הרב אליהו החלו הרב זעפרני וד"ר יעקב הדני בהקמת ישיבת המאירי, המשלבת לימודים, שירות צבאי במסגרת ההסדר ולימודים לתואר אקדמי. הוא עמד בראשות הישיבה עד דצמבר 2021, אז פרש מסיבות רפואיות.

הרב זעפרני היה נשוי למירה, אב לחמישה בנים והתגורר בירושלים.

נפטר בכ"ט באב תשפ"ב לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן בה חלה ב-2020, ונקבר בהר המנוחות.

## ספריו
* "**נתיבותיה שלום**" – שיעורים בפרשות השבוע. חמישה כרכים. בהוצאת עמותת "להאיר בלבבות", ירושלים תשפ"א–תשפ"ב. את ספרו זה כתב הרב זעפרני בתקופת מחלתו, הספר האחרון הודפס אך שבועות מספר לפני פטירתו.
*"**אעירה שחר**" – מאמרים בנושאי החגים במעגל השנה היהודי, ירושלים תשס"א. לספרו מצורפות הסכמותיהם של הציץ אליעזר, הרב מרדכי אליהו והרב אברהם אלקנה שפירא.
* "**תלמי שדה**" – מאמרים על שנת השמיטה, ירושלים תשס"ז.
* "**דורש טוב לעמו**" – פרקים מחייו של הרב מרדכי אליהו, בהוצאת "דרכי הוראה לרבנים", כרך א', ירושלים תשס"ז.

כמו כן ערך עם הרב דוד פתחי את הספר אמרי מרדכי, מאמרי הלכה של הרב אליהו, ירושלים תשס"ז.

## הוקרה

* בשנת ה'תשפ"ד (כשנתיים לאחר פטירתו) הוענק לו אות "מחנך למופת".

## קישורים חיצוניים
* שיעורים של הרב שמואל זעפרני, באתר מכללת ליפשיץ
* שיעורים של הרב שמואל זעפרני, בערוץ מכון מאיר
* תשובות של הרב שמואל זעפרני, באתר כיפה
* הרב זעפרני בריאיון על פטירת הרב אליהו, באתר "כיכר השבת"
* הרב זעפרני בריאיון על פטירת הרב אליהו בעלון שיחת השבוע באתר צעירי חב"ד
* כל הכתבות על הרב זעפרני, באתר ערוץ 7
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:בוגרי ישיבת קול תורה
קטגוריה:בית וגן: רבנים
קטגוריה:סגל מכללת ליפשיץ
קטגוריה:ראשי ישיבות הסדר
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:תלמידי הרב מרדכי אליהו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
ראובן פיין (רב)

הרב **ראובן פיין** (ה'תרפ"ד, 1924 – כ"ה בסיוון ה'תשנ"ג, 14 ביוני 1993) היה רב ליטאי, ראש ישיבה בישיבת בית מאיר בבני ברק, ולאחר מכן כראש ישיבת תורה ודעת בארצות הברית.

## תולדותיו
נולד בעיירה בליצה שבמחוז וילנה לרב המקומי, הרב שבתי פיין, בנו של הרב יהודה לייב פיין, רבה של סלונים. אמו, סירל-ינטה, היא בתו של הרב ראובן כהן, שהיה רבה של העיר נרווה שליד ביאליסטוק. בהיותו כבן שלוש עשרה החל את לימודיו בישיבת סלונים אצל הרב שבתי יגל. בשנת ת"ש (1940) נמלט עם אביו לווילנה. בהמשך שב והצטרף לישיבת סלונים שגלתה גם היא לשם. כעבור כמה חודשים, לאחר שהוקמה בווילנה ממשלה קומוניסטית, התפרקה הישיבה והרב פיין, אז כבן 16, הסתפח לישיבת מיר ונסע עמה ליפן ולאחר מכן שהה עם תלמידי הישיבה בשאנגחאי.

הרב פיין נותר יחידי מכל בני משפחתו. בשנת תש"ו (1946), לאחר מלחמת העולם השנייה, הגיע עם קבוצה מתלמידי ישיבת מיר לארצות הברית ולמד בישיבת מיר המקומית. שכנו לחדר היה הרב שלמה ברוודה. בשנת תש"ט (1949) עלה לישראל והתיישב בבני ברק. בשנת תש"י (1950) נישא ליהודית, בתו של הרב אליעזר אלפא, רב בית כנסת בחיפה וחתנו של הרב מאיר קרליץ.

לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה ובכולל חזון איש. באמצע שנות ה-50 התמנה כר"מ בישיבת באר יעקב. בשנת תשי"ח (1958) התמנה כראש ישיבה בישיבת בית מאיר בבני ברק, תפקיד שבו כיהן למעלה מעשרים שנה. בשנת תשכ"ג (1963) התמנה במקביל כראש ישיבה בישיבת אור התורה בבני ברק, לתלמידים יוצאי עדות המזרח. בתחילת שנות ה-80 התמנה לתקופה קצרה כראש ישיבת "אור קדושים" של חסידות ביאלא בעיר.

בשנת תשמ"ב (1982), זמן קצר לאחר פטירת הרב אליהו חזן, ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק, ביקר בישראל הרב יעקב קמינצקי ונפגש עם הרב שך שהמליץ לו על הרב פיין למלא את מקומו של הרב חזן בראשות ישיבת תורה ודעת. הרב פיין שימש בתפקיד כעשר שנים, עד לפטירתו. הוא נהג לשוב לישראל ב"בין הזמנים" של הקיץ. הוא נמנע מלהתערב בעניינים ציבוריים בישראל ובארצות הברית.

באייר תשנ"ג חלה בסרטן, וכעבור חודש נפטר. ארונו הועבר לישראל והוא נקבר בבית הקברות פוניבז' בבני ברק.

חיבר את סדרת ספרי "בין המשפתיים" על מסכתות התלמוד. הספרים זכו להסכמת הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב חיים שמואלביץ, שכתב עליו "מחדש גדול ושקדן עצום". כמו כן הוציא לאור את הספר "עונג שבת" ובו מעט מחידושי התורה של אביו.

## חיים אישיים
היה נשוי ליהודית (נפטרה בתמוז תשפ"ד). מילדיהם:

* הרב יעקב - ר"מ בישיבת "בית שמעיה" בבני ברק, וחתנו של הסופר שמואל חסידה.
* שרה - אשת הרב צבי וייספיש, ראש מוסדות הר"ן, שהקים על שמו את ישיבת "יחי ראובן".

## ספריו
סדרת ספרי **בין המשפתיים** על מסכתות התלמוד:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## קישורים חיצוניים
* 
* הגאון רבי ראובן פיין זצ"ל, דאס אידישע ווארט, תמוז-אב, תשנ"ג

## הערות שוליים

קטגוריה:ראשי ישיבת תורה ודעת
קטגוריה:משפחת קרליץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:בוגרי ישיבת סלונים (בלארוס)
קטגוריה:אישים שעל שמם ישיבות בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (ברוקלין)
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פוניבז'
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993
ועידת ספא

ממוזער
**ועידת ספא** (באנגלית: **Spa Conference**) התקיימה בין 5 ל-16 ביולי 1920, בעיר הבלגית ספא. הוועידה דנה בפיצויים שהוטלו על גרמניה במסגרת הסכם ורסאי, ובהתמהמהותה של גרמניה להתפרק מנשקה. כמו כן נדונו גבולותיה של פולין. בוועידה השתתפו נציגים מהממלכה המאוחדת, מצרפת, מאיטליה, מבלגיה, מגרמניה, מיפן ומפולין.

## נציגי המדינות
בריטניה יוצגה על ידי ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג' ושר החוץ לורד קרזון. צרפת יוצגה על ידי ראש הממשלה אלכסנדר מילראן. בלגיה יוצגה על ידי ראש הממשלה לאון דלקרואה ושר החוץ פאול היימנס. איטליה יוצגה על ידי שר החוץ קרלו ספורצה. יפן יוצגה על ידי צ'ינדה סוטמי. זו הייתה הוועידה הראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה שבה השתתפו מדינאים גרמנים: הקנצלר פרנבאך ושר החוץ סימונס. עוד השתתף בוועידה ראש ממשלת פולין – ולדיסלב גרבסקי.

## הפיצויים הגרמניים
במרכז הדיונים עמדה התמהמהותה של גרמניה להעביר פיצויים למדינות המנצחות על פי הסכם ורסאי, וכן התמהמהותה להתפרק מנשקה, כפי שנדרשה לעשות על פי אותו הסכם. בשל כך השתתפו בוועידה גם שר האוצר הגרמני יוזף וירט, וכן שר ההגנה הגרמני אוטו גסלר (וממלא מקומו הנס פון זקט).

בוועידה הוחלט:
* לצמצם את מכסות אספקת הפחם שהוטלו על גרמניה כפיצויים על פי הסכם ורסאי.
* להקל על אספקת אמצעי מחייה עבור הכורים.
* לקבוע תאריך יעד חדש להתפרקותה של גרמניה מנשקה: 1 בינואר 1921.

מדינות ההסכמה הסכימו ביניהן באשר לחלוקה הפנימית של הפיצויים שיתקבלו מגרמניה, וזאת עוד בטרם הוחלט סופית על גובהם. לפי הסיכום תקבל צרפת 52%, בריטניה 22%, איטליה 10%, בלגיה 8%, ויתר מדינות ההסכמה 2% מסכום הפיצויים.

## פולין
נושא נוסף שנדון בוועידה היה גבולותיה של פולין. ראש ממשלת פולין, ולדיסלב גרבסקי, ביקש את סיוען של מדינות המערב במלחמה הפולנית-סובייטית. מדינות המערב נענו לבקשתו, אבל דרשו בתמורה שכוחותיה הצבאיים של פולין ייסוגו לקו קרזון, כפי שהוגדר קו זה בישיבת מועצת המלחמה העליונה מיום 8 בדצמבר 1919. כמו כן התבקשו הפולנים לוותר על וילנה לטובת ליטא, לוותר על השליטה בעיר דנציג, אשר הייתה חלק מן המסדרון הפולני, ולוותר על מרבית שטחה של זאולז'ה (חבל ארץ מיושב פולנים) לטובת צ'כוסלובקיה. גרבסקי הסכים לדרישות אלו.

הוויתורים של גרבסקי בוועידת ספא הביאו להתפטרות ממשלתו זמן קצר לאחר תום הוועידה, ב-24 ביולי 1920. תחתיה קמה ממשלה חדשה בראשותו של וינצנטי ויטוס.

## ראו גם
* קו קרזון

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פולין: אמנות והסכמים
קטגוריה:בעקבות מלחמת העולם הראשונה: אמנות והסכמים
קטגוריה:1920
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: יחסי חוץ
קטגוריה:יחסי פולין–צ'כוסלובקיה
קטגוריה:1920 בבלגיה
קטגוריה:1920 בגרמניה
יוסף נחמיה קורניצר

ממוזער|מצבתו בבית העלמין החדש בקרקוב
**יוסף נחמיה קורניצר** (י' בטבת תרמ"א, 12 בדצמבר 1880 - ב' באייר תרצ"ג, 28 באפריל 1933) היה רבה של קרקוב.

## קורות חייו

יוסף נחמיה קורניצר נולד בשנת 1880, בנם של הרב עקיבא קורניצר ורייזל, בת הרב שמעון סופר, רבה של קרקוב. היה נינו של החתם סופר הן מצד אביו והן מצד אמו. ביום הברית שלו נפטרה אמו, ובשנת 1882, בהיותו בן אחת עשרה, התייתם מאביו. גדל אצל דודו, אחי אמו, הרב שלמה אלכסנדרי סופר-שרייבר. למד אצל הרב יהודה גרינוולד אב"ד בוניהד. 

בשנת תרס"א (1901) נישא לבריינדל, בת הרב פנחס חיים קליין, רבה של העיר סעליש. הוא סירב לכהן ברבנות, ולמחייתו עבד כמנהל מפעל לסבון. רק לאחר שהמפעל נשרף נעתר לקבל עליו את הרבנות. הוא התמנה לראש הישיבה בסעליש, ובשנת תרע"ב (1912), לאחר פטירת חותנו, התמנה תחתיו כרבה של סעליש. 

בשנת תרפ"ה (1925) עבר לקרקוב והתמנה כרב העיר, משרה שמילא אביו ושנותרה פנויה במשך שלושים ושלוש שנים. כיהן ברבנות במשך שמונה שנים, עד פטירתו בשנת 1933. לאחר פטירתו התמנה תחתיו בנו, הרב שמואל שמלקה קורניצר. 

בן נוסף הוא הרב שמעון. חתנו, שנישא לבתו חנה שיינדל, הוא שבתי פרנקל. חתן נוסף, הרב מנחם צבי אייזנשטט, נישא למרים, היה חבר מועצת עיריית קרקוב ולאחר מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית וייסד בה ישיבה. חתן נוסף, שנישא לבתו חיה-שרה, הוא הרב שלמה שפירא שהתגורר בברזיל.

## ספריו
* **שו"ת וחידושי רבי יוסף נחמיה**, בני ברק תשמ"ו
* **חידושי רבנו יוסף נחמיה**, בני ברק תשמ"ז ותשנ"ט
***דרשות רבנו יוסף נחמיה**, בני ברק תשמ"ז ותשנ"ט ותשע"ד

## לקריאה נוספת

* דוד הלחמי, **חכמי ישראל**, תל אביב תשי"ח, עמ' שפח
***שו"ת וחידושי רבי יוסף נחמיה**, בני ברק תשמ"ו, עמ' ג-טז (אקדמות מילין מאת בני המחבר)

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים הונגרים
קטגוריה:משפחת סופר
קטגוריה:קרקוב: רבנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1880
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1933
הפוכי מטרתא

**הפוכי מטרתא למה לי** היא סברא במשפט העברי ובהלכה על פיה במקום לבצע שתי פעולות שתוצאתן תהיה זהה למצב בטרם נעשתה הפעולה - אין לבצען כלל.

## הכלל
תרגומן של המילים "הפוכי מטרתא" הוא הפיכת שתי שקי עור. 

הדוגמה נלקחה ממקרה בו אדם נושא על שתי כתפיו שתי שקי עור גדולות וכבדות במידה שווה ורוצה להקל על אחת מידיו. אם יחליף בין שתי שקי העור, את זו שהייתה עד עכשיו על כתפו הימנית יעביר לכתפו השמאלית, ואת זו שהייתה בכתפו השמאלית יעביר לכתפו הימנית. יבצע פעולה חסרת תועלת, שכן בסופו של דבר המשא המוטל על שתי כתפיו, הוא שווה.

על פי סברה זו, נפסקת ההלכה במשפט העברי, כי שני אנשים החייבים כסף זה לזה, אין טעם שיפרעו זה לזה את כספו של השני, אלא כל אחד יחזיק לעצמו את הכסף שברשותו בשווי הכסף שהשני חייב לשלם לו, ורק את העודף ישלם מי שעליו להשלים את התשלום.
## כללים דומים
### הריני כאילו התקבלתי
במסכת נדרים מובא דיון באדם שאסר על חברו ליהנות מנכסיו עד שיתן לו סכום מסוים. לאחר מכן אמר האוסר:, , כלומר מבחינתי - אני מוותר על כך שאדם זה יתן לי סכום מכספו, ואני מרוצה כאילו כבר התקבלתי ממנו כסף. הרשב"א מסביר, כי גם אמירה זו, פועלת לפי הסברא של "הפוכי מטרתא", שכן איסור הקונם שאסר האדם על חבירו, לא מתנתק עד שהשני יקיים את התנאי להפרת האיסור, אלא שבכך שהאוסר אומר "כאילו התקבלתי", כי מכיוון שגם אם היה אדם זה מביא לו את הכסף הוא היה יכול להחזיר לו, הוא יכול לומר כי מבחינתו נחשב הדבר כאילו קיבל ממנו את הכסף והחזיר לו.
### אי שתקת שתקת
הכלל "אי שתקת שתקת ואי לא מהדרנא שטרא למרא" הוא כלל במשפט העברי, כי אם לאדם יש כוח משפטי לסלק את בעל דינו בפעולה עוקפת, יכול הוא להכריחו להסכים לכך גם ללא הפעולה. דעת הרשב"א והמאירי שמדובר בטענה משפטית שמועלת תמיד. לשון הרשב"א: , לשון המאירי: . רבי נחום פרצוביץ מסביר כי מדובר בדין דומה להפוכי מטרתא

## הערות שוליים

קטגוריה:כללים ועקרונות במשפט העברי
קטגוריה:משפט עברי: דיני ממונות
קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכה
חיים אריה לייב מישקובסקי

הרב **חיים אריה לייב (רוטנבורג) מישקובסקי** (ידוע בכינויו: **ר' חיים לייב סטוויסקר**; תקצ"ו, 1836 – כ"ח בסיוון תרנ"ח, 1898) היה הרב של סטוויסק. נודע כצדיק ו"בעל מופת".

## קורות חייו
נולד לרב יוסף שכיהן כדיין בסטוצ'ין. מילדותו נהג בהנהגות יוצאות דופן של פרישות. בגיל שמונה עשרה נסע לאיישישוק ושהה בה חמש שנים בחברת תלמידי החכמים הפרושים במקום. בשנת תרי"ט (1859), בגיל עשרים ושלוש, התמנה כרב באורלובה. בהמשך התמנה כרב ואב"ד העיר סטוויסק שבמחוז ביאליסטוק שבליטא הפולנית וכיהן בה עד פטירתו.

היה מ"בעלי המופת" המפורסמים בליטא. החפץ חיים היה בא אליו ולומד עמו ביחידות, וכשהיה שב לעירו ראדין נהג לספר באוזני בני הישיבה על צדקותו. לפני שהוציא את ספרו משנה ברורה פנה אליו החפץ חיים בבקשה שיוציא לאור ספר הלכתי המרכז את הדינים הנחוצים ליום-יום שיתאים לבני דורנו, אולם הוא התחמק והחזיר את ההצעה לחפץ חיים עצמו. במהלך חיבור הספר נסע החפץ חיים מספר פעמים לסטוויסק כדי להתייעץ עמו בנושאים הלכתיים.
היה אוסר להכניס עיתונים לביתו, אך כאשר נזקק משום "תקנת עגונה" לראות מודעה שנדפסה ב"הצפירה", ציווה להוציא את העיתון לחצר ביתו, כשהוא עוצם את עיניו וקוראים באוזניו את המודעה הדרושה.

בפולמוס סביב תנועת המוסר, היה בצד התומכים במוסריים.

היה נשוי בזיווג שני לגיטל, בת ר' אריה לייב קרצ'מר מביאליסטוק. אחותה, הנדל, הייתה אשת הרב יוסף זונדל הוטנר. מזיווגו זה נולד בנם הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי. בזיווג שלישי נישא ליוכבד בת הרב יהושע סגל מוורשה - בנו הצעיר של הרב יחזקאל הלוי אב"ד בוברויסק, ממנה נולדו לו שני בנים ובת.

נפטר בכ"ח בסיוון תרנ"ח ונקבר בסטוויסק. לאחר פטירתו באו ראשי קהילתו אל הרב מאיר שמחה כהן כדי שימליץ על מועמד חלופי, אך הוא דחה אותם באומרו כי לשווא יחפשו לו תחליף, שכן "לא הניח אחריו כמותו".

## ספרו
* 
הספר יצא לאור לראשונה בוורשה בשנת תרס"ב (1902), על ידי הרב יהודה לייב הוטנר, בתוספת הערות משלו. כעבור שנים יצא במהדורות נוספות על ידי נכדיו.

## קישורים חיצוניים
* 'מישקובסקי (רוטנברג), ר' חיים־לייב ב"ר יוסף ("ר' חיים־לייב מסטאוויסק")', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 68 

## הערות שוליים

קטגוריה:ילידי 1836
קטגוריה:נפטרים ב-1898
קטגוריה:רבנים ליטאים
*
מפרק (שבת)

[שמאל|ממוזער|250px|[חליבה, יישום של איסור מפרק]]
**מפרק** הוא הגדרה תלמודית הלכתית לפעולה האסורה בשבת, מכיוון שהיא תולדה של אחת מל"ט מלאכות שבת. בתלמוד לא מובהר תולדה של איזו מלאכה זו, וישנן בכך כמה שיטות של הראשונים; שיטה רווחת בקרב הראשונים משייכת פירוק למלאכת דש, ושיטות נוספות משייכות את פירוק למלאכת קוצר, ואף למלאכת טוחן וגוזז.

## גדיד
גדיד הוא קטיף־תמרים. במסכת שבת, מובאות מספר דוגמאות לאיסור זה: האחת היא אמרתו של רב פפא, כי אדם שזרק חתיכת אדמה על דקל תמרים כדי לגרום להפלת תמרים מהעץ עובר על שתי מלאכות. מלבד ההנחה הפשוטה שהוא עבר על מלאכת תולש, עבר הזורק גם על "מפרק". רש"י במקום מפרש בשם רבינו לויה ורבינו משולם גאון, כי איסור זה הוא תולדה של מלאכת דש, שהדש, גם הוא מפרק את שיבולי התבואה מקניהם.

## חליבה

חליבה היא פעולה האסורה בשבת, ובתלמוד נאמר כי בסיס האיסור הוא מכיוון שחליבה היא פעולה של פירוק. בקרב הראשונים מועלות כמה אפשרויות להסביר מדוע פעולה זו של פירוק אסורה: רש"י (וכך גם פרשנים נוספים) מסביר שהאיסור הוא תולדה של מלאכת דש; כלומר, הדישה היא פעולה של מיצוי האוכל מתוך דבר המכסה אותו, וחליבה היא פעולה מקבילה לכך. אפשרות נוספת שמובאת בתלמוד הירושלמי היא שפעולת הפירוק במקרה זה אסורה מכיוון שהיא תולדה של מלאכת קוצר.

## פציעת בעל חיים
במסכת שבת חלוקים רבי יהודה וחכמים אודות הפוצע חילזון, רבי יהודה טוען שעובר על מלאכת דש, שכן פציעת בעל חיים הגורמת לחלק מדמו שיצא ממנו, ולכן היא תולדה של מלאכת דש הגורמת לשיבלים להתפרד מהתבואה. לעומתו חכמים טוענים ש. הרמב"ם פוסק כרבי יהודה, שפציעת בעל חיים היא תולדה של איסור דש, בד בבד - באותו סעיף עצמו - הוא פוסק כחכמים, שאין פציעה אלא בגידולי קרקע. מפרשי הרמב"ם מתייגעים לפרש את הסתירה שבדבריו. לדעת רבי אברהם בן הרמב"ם החילוק הוא בין האב, מלאכת דש, בו "אין דישה אלא בגידולי קרקע", לבין תולדתו, המפרק, שישנה גם שלא בגידולי קרקע. ולדעת המגיד משנה החילוק הוא בין חילזון שנחשב לעניין זה שלא כגידולי קרקע, לבין בהמה, שנחשבת לעניין זה כגידולי קרקע.

## קישורים חיצוניים
* הרבנים דוד גולינקין, ראובן המר וטוביה פרידמן, תשובה בעניין חליבה בשבת, אתר התנועה המסורתית
* בעניין מלאכת מפרק ודש ובעניין סחיטת פירות מאתר פניני הלכה.

## הערות שוליים

מפרק
אלן רובר

**אלן רוֹבֵּר** (בצרפתית: **Alain Robert**; נולד ב-7 באוגוסט 1962 כאלן רובר פיליפ), מחבל דיז'ון שבצרפת, הוא מטפס הרים וקירות שזכה לפרסום רב בשל טיפוסיו הרבים על גורדי שחקים. רובר מכונה **"הספיידרמן הצרפתי"**.
[ממוזער|שמאל|בטיפוס על [מגדלי פטרונס]]

## סקירה כללית
רובר טיפס על 85 מבנים ענקיים ברחבי העולם, כולל רבים מהמבנים הגבוהים ביותר בעולם, כאשר על רובם הוא טיפס רק בעזרת ידיו החשופות ונעלי טיפוס.

כנער צעיר החל רובר לטפס על הרים בקרבת ביתו. את הקריירה שלו התחיל כאשר בגיל 12 הוא איבד את המפתחות לדירת הוריו שבקומה השמינית וננעל מבחוץ. במקום לחכות לשובם, הוא טיפס על קיר הבניין מבחוץ.

בשנת 1982 נפגע רובר בשתי תאונות, הראשונה בינואר והשנייה בספטמבר. בשתיהן הוא נפל מגובה 15 מטר. הוא סבל משברים רבים ומאז הוא סובל מורטיגו קבוע. הרופאים קבעו לו 60 אחוזי נכות ואי יכולת לטפס עוד, אך התחזית התבדתה וכחצי שנה בלבד לאחר מכן חזר לטפס ומאז התמיד בנטילת אתגרים גדולים יותר ויותר. לפני שפנה לטיפוס על גורדי שחקים הוא שיפר את מיומנויות הטיפוס שלו על צוקים באלפים הצרפתיים.

## אסטרטגיה

מכיוון שהוא יודע שהרשויות לא יתנו לו רשות לנטילת סיכונים שכזו, רובר מופיע בדרך כלל, עם שחר, באתר גורד השחקים שבו בחר לטפס. מעלליו מושכים סקרנים רבים שנעצרים כדי לצפות בו מטפס. כתוצאה מכך, רובר נעצר פעמים רבות, במדינות שונות, על ידי גורמי אכיפת החוק שמחכים לו בדרך כלל בסוף הטיפוס שלו. המעצרים וההליכים המשפטיים נגדו הם בדרך כלל מקוצרים והוא תמיד משתחרר בסופם.

השילוב בין יכולותיו הפיזיות של רובר ומומחיותו בטכניקות הטיפוס מאפשר לו לטפס באמצעות בליטות קטנות בקירות המבנה ובחלונות (כגון אדני החלונות ומסגרות). במהלך קריירת הטיפוס שלו, הוא התרגל כל כך לדחיקת אצבעותיו לתוך סדקים בקירות ולהיתלות עליהם עד שלמעשה הוא לא מסוגל ליישר את אצבעותיו לחלוטין. רבים מהטיפוסים שלו לא מאפשרים לו לנוח ויכולים להימשך למעלה משעה. לעיתים הוא נושא איתו שקית קטנה של אבקת גיר טיפוס המשמשת מטפסים כדי לספוג זיעה.

## קריירה
[ממוזער|שמאל|בטיפוס על בנין [טורה אגבר בברצלונה]]
הקריירה של רובר בטיפוס עירוני מתאפיינת ברשימה המתרחבת והולכת של ציוני דרך מפורסמים הכוללים את מגדל אייפל, בית האופרה של סידני ומגדל מונפרנאס בפריז, כמו גם הגבוהים שבגורדי השחקים בעולם כמו בניין אמפייר סטייט. בשנות ה-90, כשמעלליו הביאו לו חשיפה תקשורתית נרחבת, החלו ספקולציות האם הוא ינסה או לא לטפס על הבניין הגבוה ביותר בעולם באותה תקופה: מגדלי פטרונס שבקואלה לומפור, מלזיה. למרות שרשויות מלזיה צפו שהוא ינסה לעשות זאת, הם עדיין נדהמו כאשר יום אחד בשנת 1997 הוא הופיע פתאום מספר קומות למעלה בצד אחד המגדלים. הוא נעצר בסופו של דבר בקומה ה-60, 28 קומות לפני ראש המגדל.

כשטיפס על מגדל סירס, בשיקגו, אילינוי, בשנת 1999, הוא נתקל בתנאי הטיפוס המאתגרים ביותר בקריירה שלו. קרוב לקצה הבניין בן 108 הקומות, ערפל סמיך כיסה את קיר הזכוכית והמתכת של 20 הקומות האחרונות בלחות, מה שהפך אותו לחלקלק ומסוכן. למרות שהטיפוס הפך לאיטי, מייסר, ומאמץ במיוחד, גבר רובר על הקשיים והשלים את הטיפוס.

## ראו גם
* פעלולן

## קישורים חיצוניים

* 
* אוסף צילומים מטיפוסיו של רובר על שבעת המגדלים הגבוהים בעולם באתר youTube

קטגוריה:פעלולנים
קטגוריה:צרפתים
קטגוריה:מטפסי הרים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1962
חזקיהו מישקובסקי

250px|ממוזער|חזקיהו מישקובסקי
הרב **חזקיהו יוסף מישקובסקי** (נולד בשנת תש"ח, 1948) הוא דרשן חרדי-ליטאי, והמשגיח של ישיבות ארחות תורה וגאון יעקב בבני ברק ועוד.

## ביוגרפיה
נולד בחיפה לפנינה (נהרגה בתאונת דרכים ב-1985) בת יהושע מאיר שוירץ מחסידי גור ולרב שלמה מישקובסקי (נפטר 1989), בנו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי. הוריו היו עסקני חינוך והקימו מוסד חינוכי בשם "אחיעזר". למד בישיבת חברון בירושלים.

בשנות ה-90 מונה למשגיח ומנהל רוחני בישיבת "גאון יעקב" שבראשות הרב אהרון לייב שטיינמן. בשנת תש"ס מונה לכהן כמנהל רוחני בישיבת "אורחות תורה", אף היא בראשותו של הרב שטיינמן. כמו כן הוא מוסר שיחות בסניף של ישיבת אורחות תורה - ישיבת רנה של תורה בכרמיאל.

הרב מישקובסקי היה ממקורביו של הרב שטיינמן, חבר הנהלת החינוך העצמאי, ובעל השפעה מאחורי הקלעים במהלכים הציבוריים החרדיים. קונטרסים ובהם שיחותיו ודרשותיו מוצאים לאור על ידי תלמידיו. בעבר התפרסם בקביעות עלון חודשי בשם "מתיקות המוסר" ובו דברי תורה שהשמיע. החל משנת תשע"ח מתפרסם עלון בשם "ארחות חיים" ובו שיחתו השבועית.

נשוי לחיה, בתו של הרב יחזקאל טויב. מתגורר בבני ברק ואב לשישה ילדים.

בנו, הרב יהושע מאיר, חתנו של הרב יקותיאל כהן, אב"ד בירושלים, הוא ראש ישיבת אמרי משה בירושלים ומחבר סדרת הספרים "בארות מים".

## קישורים חיצוניים
*  משיעורי הרב חזקיהו מישקובסקי, לצפייה באתר בינינו

קטגוריה:רבנים ליטאים ישראלים
קטגוריה:משגיחים ישראלים
קטגוריה:משפחת מישקובסקי
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:בני ברק: רבנים
קטגוריה:רבני ישיבת ארחות תורה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
מלאכת זורה

שמאל|ממוזער|250px|הזורה
**מְלֶאכֶת הַזּוֹרֶה** היא אחת מל"ט המלאכות האסורות בשבת, ועיקרה הוא זריית התבואה כלפי מעלה לאחר הדישה, על מנת להיעזר ברוח להפרדה בין גרגרי התבואה (הכבדים יותר) למוץ, הקש וקני החיטים (הקלים יותר, ועפים ברוח). אף ששלש המלאכות, מלאכת הזורה, ומלאכת בורר, ומלאכת מרקד נראות דומות זו לזו, שהרי שלשתן מטרתן היא להבדיל בין האוכל והפסולת, מכל מקום נחשבות לשלש מלאכות נפרדות ברשימת שלושים ותשע אבות המלאכות הואיל וכולן היו בעשיית המשכן, אין אופן העשייה שלהם זהה, אינן באותו שלב של יצירת מזון מהיבולים החקלאיים, וכל אחת מהן דרושה בפני עצמה למלאכת עשיית הפת או תיקוני סממני הצביעה שהיו במשכן, משום כך, נחשבות לשלש מלאכות נפרדות.

## מעורבות כח אחר בדיני שבת מול דיני נזיקין
מלאכה זו מיוחדת בכך שלמרות שהיא נעשית בשותפות כוח נוסף, הרוח, נחשב האדם לעושה המלאכה הבלעדי מבחינת הלכות שבת. עיקרון זה מנוגד לעקרון בדיני נזיקין, שם נזק שנגרם על ידי פעולת האדם יחד עם מעורבות כח נוסף נחשבת לגרמא בנזיקין, ובתנאי שהמזיק עצמו נוצר באופן עצמאי ללא שותפות אחרת. ההסבר לכך מפורש בדברי רב אשי ש, שלגבי הלכות שבת החשיבות היא בכך שהמלאכה נעשתה כפי שתוכננה על ידי האדם, גם כשמעורבים בה כוחות נוספים כדוגמת הרוח.

## תולדות המלאכה
הלוקח תבואה בחפניו וזרקו לרוח כדי להפריח את המוץ, או אם לקח בידיו ונפח ברוח פיו להפריח מהגרגרים מוץ או עפר הרי אלו תולדות זורה.

אין לזרוק תבואה לעופות ממקום גבוה, כך שהגרגרים נופלים לפני העופות, והמוץ עף ברוח, משום שזו מלאכת זורה.

## בתנ"ך
* הפועל זרה, במשמעות של פיזור לרוח נמצא בספר ירמיה פרק לא: "שִׁמְעוּ דְבַר יְדֹוָד גּוֹיִם וְהַגִּידוּ בָאִיִּים מִמֶּרְחָק וְאִמְרוּ **מְזָרֵה יִשְׂרָאֵל** יְקַבְּצֶנּוּ וּשְׁמָרוֹ כְּרֹעֶה עֶדְרו". רש"י שם מפרש: "מזרה - ספריינ"ש (- spray) בלע"ז".
* ספר במדבר פרק יז - (ב) "אֱמֹר אֶל אֶלְעָזָר בֶּן אַהֲרֹן הַכֹּהֵן וְיָרֵם אֶת הַמַּחְתֹּת מִבֵּין הַשְּׂרֵפָה וְאֶת הָאֵשׁ **זְרֵה** הָלְאָה כִּי קָדֵשׁוּ"

## קישורים חיצוניים
* זורה באנציקלופדיה היהודית באתר דעת
* מלאכת זורה מתוך אגלי טל, באתר ויקיטקסט
*מיקרופדיה תלמודית ערך זורה, בתוך "ויקישיבה"
## הערות שוליים

זורה
מלאכת מרקד

שמאל|ממוזער|250px|המרקד. ניפוי בנפה על ידי הנעתה
230px|ממוזער|נחלקו אם סינון תה נחשב בגדר מלאכת מרקד.
**מְלֶאכֶת הַמְרַקֵּד** (וגם **הַמַּרְקִיד**) היא הרקדת הקמח בנפה, כדי לגרום לקמח הדק יותר ליפול למטה, ולהותיר את הפסולת למעלה, היא מלאכה המנויה כמלאכה נפרדת בל"ט מלאכות שבת ממלאכות זורה ובורר, אף על פי שמלאכה זו ומלאכת בורר הן מלאכות שוות, שמהותן ברירת פסולת מתוך אוכל, ולמרות זאת הן מנויות כשלוש מלאכות נפרדות מכיוון שבמשכן היו שלוש פעולות נפרדות.

למרות זאת, קיים חילוק בין מרקד לבורר וזורה, בכך שמלאכת מרקד היא דווקא מלאכה הנעשית על ידי כלי, זורה הוא דווקא על ידי רוח, ובורר הוא אפילו ביד, וזה החילוק המעשי בין שלוש המלאכות.

## משמר
במסכת שבת קובעת המשנה כי אסור לברור את שמרי היין מתוך היין בשבת, דין זה נלמד ברמז מדברי המשנה: . המשנה קובעת כי בשבת אסור להשתמש בכלי "משמרת" העשוי לברור את שמרי היין מתוך היין, אלא אם כן המשמרת תלויה ועומדת שאז מותר לתת לתוכה שמרים ולסנן, כי אין דרך משמר בכך, אך אסור לקחת את הכלי ביד ולסנן.

בתלמוד, נחלקו רבה ורבי זירא מה הוא איסור מלאכת משמר. למשמר יש נקודות דמיון למרקד, אך היא שונה ממנה. אף על פי ששתיהן נעשות על ידי כלי שבורר את האוכל מהפסולת, שונה משמר שמרי יין ממרקד את הקמח מתוך הפסולת, שבזה האחרון האוכל נותר בכלי והפסולת הדקה נופלת מבין הנקבים, ואילו במשמר שמרי היין העבים נותרים בכלי והיין הצלול נשפך אל עבר הכלי המונח למטה.

רבה אומר כי פעולת משמר היא עבירה על מלאכת בורר מכיוון שהיא דומה לזו יותר מאשר ל"מרקד", כי "מה דרכו של בורר? נוטל אוכל ומניח הפסולת, אף הכא נמי נוטל את האוכל ומניח את הפסולת", ומכיוון שכך, ניתן להתרות בפני ה"משמר" על מלאכת בורר, לעומת זאת סבור רבי זירא שמשמר הוא איסור מלאכת מרקד, ולכן אם העדים מתרים בו על מנת לחייבו סקילה, יש להתרות בו משום מלאכת מרקד, כי "מה דרכו של מרקד? פסולת מלמעלה ואוכל מלמטה! אף הכא נמי אוכל מלמעלה ופסולת מלמטה".

נחלקו הראשונים בפירוש המחלוקת. לפי רש"י כולם מודים שניתן להתרות ב"משמר" משום מלאכת מרקד, והמחלוקת היא רק האם ניתן להתרות בו גם משום מלאכת בורר. אך רבינו חננאל סבור שהמחלוקת היא קוטבית, וכל אחד מהם סובר שניתן להתרות בו רק משום מלאכה אחת. הרמב"ם פוסק להלכה שמשמר חייב משום בורר או מרקד, כלומר שניתן אכן לחייבו משום כל אחת מהשתיים, משום ששתיהן מהותן שווה.

## אקטואלי
כל מלאכת בורר הנעשית על ידי כלי היא איסור מלאכת מרקד. מכיוון שכך, התחבטו הפוסקים האם מותר לערות משקה תה מתוך כלי שיש מסננת בפיו שמטרתו למנוע חדירת עלי התה לתוך הכוס. נחלקו הפוסקים בזה, יש שסבורים שמדובר באיסור, ויש שסברו שמותר מכיוון שאפשר לשתות את עלי התה ואינם נחשבים לפסולת גמורה, וראיה לכך שאם נכנסו לתוך פיו אין הדרך לפולטם אלא לבלוע אותם, ולכן גם אם משום צלילות המים בוררים אותם, אין הם נחשבים לפסולת כלל.

## לקריאה נוספת
*

## הערות שוליים

מרקד