open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
ביסקוטי

שמאל|ממוזער|250px|ביסקוטי
[שמאל|ממוזער|250px|ביסקוטי עם [שוקולד ופיסטוק]]
**ביסקוטי** (באיטלקית: **Biscotti** מלטינית: **bi scoctus** - "נאפה פעמיים", ובצורת יחיד באיטלקית: **ביסקוטו** - **biscotto**), הידועות גם בשם **קנטוצ'יני (Cantuccio)**, הן סוג של עוגיות איטלקיות המכילות אגוזים. מקורן של העוגיות בעיר פראטו שבטוסקנה. 

את עוגיות הביסקוטי מכינים על ידי אפיית עוגת אגוזים - בדרך כלל שקדים, פיסטוקים או צנוברים, פריסתה לפרוסות ואפייתה בשנית עד לייבוש הפרוסות.

העוגה מכילה קמח, סוכר, ביצים, אבקת אפייה, וטעמים שונים כגון אניס, שוקולד או אגוזים.

האפייה הכפולה של העוגיות מאפשרת שמירתן לזמן רב, ולכן נהגו להכין עוגיות אלה כצידה לדרך למסעות ארוכים.

באזורי איטליה השונים התפתחו וריאציות של עוגיות אלה, ואופן התיבול שלהם שונה. בטוסקנה נהוג לאכול את העוגיות בליווי וין סזאנטו (יין מקומי). 

עם התפשטותן של רשתות מכירת האספרסו בעולם המערבי, ובפרט בארצות הברית בשנות ה-90 של המאה ה-20, החלו רשתות אלה להגיש ביסקוטי עם האספרסו, דבר שהביא לעליית הפופולריות של העוגיות.

## קישורים חיצוניים

* ביסקוטי באתר וואלה! אוכל
* ביסקוטי באתר "על השולחן"
*  - ביסקוטי קינמון

קטגוריה:המטבח האיטלקי: קינוחים
קטגוריה:עוגיות
קטגוריה:מאכלי שקדים
שופכן

[שמאל|250px|ממוזער|(1) [מערכת השתן; (2) הכליות; (3) אגן הכליה (4) השופכן; (5) שלפוחית השתן; (6) השופכה; (7) בלוטת יותרת הכליה; (12) הכבד; (13) המעי הגס; (14) אגן הירכיים.]]

ה**שופכן** (אנגלית: *Ureter*) הוא איבר צינורי המוביל את השתן מן הכליות לשלפוחית השתן, וממלא תפקיד מכריע בשמירה על תפקודם התקין של הכליות ועל מאזן הנוזלים בגוף.

מקור המילה מלטינית "urina", שתן.

## אנטומיה ופיזיולוגיה
תפקידם העיקרי של השופכנים הוא להעביר שתן מהכליות לשלפוחית השתן לצורך הפרשתו מהגוף. באופן פיזיולוגי תקין בגוף האדם ישנם שני שופכנים, אחד לכל כליה.

השופכנים יוצאים מאזור אגן הכליה (Pelvis renalis) לאורך הדופן האחורית של הבטן (בסיוע גלים פריסטלטיים של סיבי השריר החלק בדפנות השופכן) ונכנסים לשלפוחית השתן דרך פתחים בחלקה האחורי.

באדם בוגר, אורכם הממוצע של השופכנים הוא 20–30 סנטימטרים, וקוטרם נע סביב 3–4 מילימטרים.

השופכנים מורכבים משלוש שכבות של רקמה:

# *Mucosa* (רירית) - השכבה הפנימית ביותר של השופכן, מורכבת מתאי אפיתל שלפוחית (Urotelium), המצוידים באפיתליום מעבר עמיד המאפשר את מתיחת השופכנים בזמן מעבר השתן.
# *Muscularis* - השכבה האמצעית, המורכבת משתי תת-שכבות של סיבי שריר חלק, באופן שבו השכבה הפנימית עשויה משריר טבעתי והחיצונית משריר אורך. שכבה שרירית זו יוצרת גלים פריסטלטיים המניעים את השתן דרך השופכן אל השלפוחית.
# *Adventitia* - השכבה החיצונית ביותר, המורכבת מרקמת חיבור סיבית המספקת תמיכה מבנית ומעגנת את השופכן לרקמות שמסביב.

## משמעות קלינית
להפרעות או פגיעות בשופכנים יכולות להיות השלכות משמעותיות על תפקוד מערכת השתן ועל הבריאות הכללית.

כמה מצבים נפוצים הקשורים לשופכנים כוללים:
* חסימה של השופכנים עקב אבנים בכליות, גידולים או הפרעות מבניות.
* ריפלוקס שופכנים מתרחש כאשר השתן זורם לאחור משלפוחית השתן אל השופכנים.
* היצרות של השופכן, לעיתים קרובות עקב צלקות או דלקת.
* פגיעה עקב טראומה או תהליכים כירורגיים המערבים את הבטן או האגן העלולים לגרום לפציעה בשופכן.
* תסמונת וריד השחלות

## הדמיות ובדיקות
ניתן להשתמש במספר בדיקות הדמיה כדי להעריך את מבנה ותפקוד השופכנים:
* אולטרסאונד: טכניקת הדמיה לא פולשנית המשמשת לצורך זיהוי חריגות כמו אבנים או חסימה בכליות, שופכנים ושלפוחית השתן,
* Pielogram תוך ורידי (IVP): הליך רדיוגרפי הכולל הזרקת חומר ניגוד לווריד כדי להדגיש את מבני דרכי השתן בתמונות רנטגן.
* טומוגרפיה ממוחשבת (CT) - אורוגרפיה: סריקת CT בשילוב חומר ניגוד תוך ורידי כדי לספק תמונות תלת־ממדיות מפורטות של דרכי השתן, שימושיות לזיהוי אבנים, גידולים או מומים אחרים בשופכה.
* ציסטוסקופיה: הליך פולשני הנעשה באמצעות מכשיר רפואי דמוי טלסקופ - הציסטוסקופ - שבעזרתו בודקים את דרכי השתן התחתונות. המכשיר מכיל סיב אופטי ותעלה שמאפשרת הזרמה של נוזל אל תוך שלפוחית השתן. כך ניתן להסתכל ישירות על הדפנות של שלפוחית השתן ושל השופכה ולבדוק אם המראה שלהן תקין.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:מערכת השתן
קטגוריה:בטן
קטגוריה:אגן
קטגוריה:כליה
מערכות

**מערכות** הוא בית ההוצאה לאור של צה"ל. הוצאת ספרים זו נוסדה בשנת 1939, לפני קום מדינת ישראל וייסוד צה"ל. ההוצאה שימשה כמרכז ידע לתורת לחימה שיובאה מצבאות זרים וכמרכז מחקרי של ההיסטוריה הצבאית, בעיקר זו של מלחמת העצמאות. בית ההוצאה לאור ישב בקריה בתל אביב עד לתחילת פרויקט פינוי דרום הקריה. כיום יושבת ההוצאה במחנה דיין שבגלילות.

## היסטוריה
מייסד הוצאת "מערכות" הוא אל"ם אלעזר גלילי, שגם פיקד עליה במשך 28 שנים. עם חברי המערכת בשנותיה הראשונות נמנו גרשון ריבלין, אברהם טמיר (לימים אלוף), שלמה גזית (לימים אלוף) ואברהם אילון (לימים תא"ל וראש מחלקת ההיסטוריה של צה"ל). בין מפקדי בית ההוצאה לאור היו אל"ם יעקב זיסקינד, אל"ם הילל בן מאיר, אל"ם אורי דרומי וסא"ל חגי גולן.

הוצאת "מערכות" התמקדה בהוצאתם לאור של ספרי הגות צבאית מקורית ומתורגמת, היסטוריה צבאית של ישראל ושל מלחמות העולם. בהוצאה ראו אור עם השנים מאות כותרים, חלקם הגדול עוסק בענייני צבא וביטחון. ההוצאה מוציאה לאור, מאז הקמתה, גם כתב עת בשם "מערכות", המהווה את ביטאונם הרשמי של קציני צה"ל. במקביל יצאו גם קונטרסים נושאיים כמו "ציקלון" שעסקו בנושאים מתחום תורת הלחימה וההיסטוריה הצבאית ובהם לוחמת גרעין, לוחמה אורבנית ולוחמה בשטח הררי. חלק מהספרים של הוצאת "מערכות" יצאו לאור בשיתוף פעולה עם משרד הביטחון – ההוצאה לאור, שהוקמה בשנת 1958.

בנוסף לכתב העת הכלל צה"לי "מערכות", יצאו לאור כתבי עת חיליים: "**מערכות ים**", "**מערכות הפלס**", "**מערכות שריון**", "**מערכות חימוש**" ו"**קשר ואלקטרוניקה**".

בעקבות שינויים מפליגים בפעילות משרד הביטחון – ההוצאה לאור בסוף שנת 2008 הוחלט על שיתוף פעולה עם הוצאה אזרחית. כיום מנוהלת הדפסת והפצת ספרי "מערכות" באמצעות הוצאת "מודן".

## מפקדי הוצאת "מערכות" ועורכיה הראשיים

## סדרות ספרים

הוצאת מערכות הוציאה לאור במשך השנים מספר סדרות ספרים העוסקים בהגות צבאית, היסטוריה של הלוחמה וביטחון לאומי. בין הסדרות ניתן למנות את:

# סדרת **מרקם** – בימת מערכות לליבון סוגיות ביטחון לאומי
# **מרכז כובד** – בימת מערכות לעיונים צבאיים
# סדרת **קלע** – היסטוריה של המלחמה, פרשיות ריגול ומודיעין
# סדרת **מלחמת העולם השנייה** – אסופת ספרים ומחקרים על מלחמת העולם השנייה

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
קטגוריה:צה"ל
קטגוריה:ישראל: היסטוריה צבאית
אנציקלופדיה מטרופוליטנה

ה**אנציקלופדיה מטרופוליטנה** (**Encyclopaedia Metropolitana**) התפרסמה בשלמותה בלונדון בשנת 1845, על גיליון קווארטו (9.5x12 אינץ'), בשלושים כרכים, לאחר שיצאה חלקים חלקים, חמישים ותשעה, במשך השנים 1817 עד 1845 (בסה"כ 22426 עמודים ו-565 לוחות תחריטים).

עורכיה התיימרו להציג את המדעים והאמנויות השיטתיים בשלמותם ובסדרם הטבעי, כמתואר במסה הפותחת העוסקת בשיטת ארגון המידע, שכתב המשורר סמואל טיילור קולרידג'.

התוכנית הייתה כהצעתו של קולרידג', והייתה בה מידה מספקת של אופי פואטי כדי להיות בלתי-מעשית לחלוטין (**Quarterly Review**, cxiii, 379). אולם, לוקה ככל שהיה התכנון, המצוינות של רבות מהמסות שכתבו הארכיהגמון ריצ'רד וייטלי, סר ג'ון הרשל, הפרופסורים פיטר ברלאו, ג'ורג' פיקוק, אוגוסטוס דה מורגן ורבים אחרים, אינה מוטלת בספק.

היא כתובה ארבעה חלקים, האחרון בסדר אלפביתי בלבד:

* I. מדעים טהורים, שני כרכים, 1813 עמודים, 16 תחריטים, 28 מסות, כולל דקדוק, משפטים ותאולוגיה.
* II. מדעים מעורבים וישומיים, שישה כרכים, 5391 עמודים, 437 תחריטים, 42 מסות, כולל אמנויות יפות, אמנויות שימושיות, ידיעת-הטבע (הכרת עולם החי והצומח) ויישומיה, ומדעי הרפואה;
* III. היסטוריה וביוגרפיות, חמישה כרכים, 4458 עמודים, שבע מפות, כולל 135 מאמרי ביוגרפיות המסודרות כרונולוגית (עד תומאס אקווינס בכרך 3), ומשובצות ב-210 פרקי היסטוריה (עד שנת 1815), בצורה הפילוסופית, המעניינת והטבעית ביותר (אך הביוגרפיות המודרניות היו רבות מדי והתוכנית כשלה; הוכרזה תוכנית חדשה ליצירת שני כרכי ביוגרפיות נוספים, אך היא לא יצאה אל הפועל);
* IV. שונות ומילונאות, 13 כרכים, 10338 עמודים, 105 תחריטים, כולל גאוגרפיה, מילון של השפה האנגלית והכרת עולם החי והצומח בתחריטים.

התחריטים יצאו לאור בשלושה כרכים. כרך האינדקס, אורכו 364 עמודים, הכיל 9000 מאמרים לערך.

הוצאה מחודשת, ב-38 כרכים על גיליון קווארטו, הוכרזה בשנת 1849. מתוך המהדורה השנייה שאמורה הייתה לכלול 42 כרכים, על גיליון אוקטבו (6x9 אינץ'), 14744 עמודים, הנכללים במחלקות I. עד III., יצאו לאור בין השנים 1849 ל-1858.

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:אנציקלופדיות
פסאודומורפיזם

[שמאל|ממוזער|250px|[עץ מאובן]]
בגאולוגיה, **פסאודומורפיזם** (**Pseudomorphism**) או **דמיון בצורה** הוא מצב שבו תרכובת מינרלים עוברת תהליך שבו המינרל העיקרי בתרכובת מוחלף על ידי מינרל אחר, אבל הצורה החיצונית של התרכובת וממדיה נשארים ללא שינוי. מקור המילה מיוונית: Ψευδο (פסאודו) – שקרי המתחזה להיות אמיתי, Μορφή (מורפה) – צורה, כלומר "צורה מזויפת". לתרכובת מסוג זה נוהגים לקרוא **פסאודומורף**.

קיימים שלושה סוגים של פסאודומורפים:
***פארארמורף** (מכונה גם **אלומורף**) הוא מינרל שחל בו שינוי ברמה המולקולרית בלבד. למינרל החדש יש אותו הרכב כימי, אבל מבנה מרחבי שונה. למרות השוני במבנה הפנימי צורת הפאראמורף זהה לצורת המינרל שהחליף. תופעה זו מתרחשת למשל כשארגוניט מוחלף על ידי קלציט.
***פסאודומורף מסתנן** – הוא פסאודומורף שבו מינרל אחד או סוג חומר אחד מוחלף על ידי אחר. צורתו של המינרל המקורי נשמרת, אבל הצבע, הקשיות, ותכונות נוספות משתנים לאלו של המינרל המחליף. דוגמה מרהיבה לתהליך זה (המכונה החלפה) היא החלפת עץ בסיליקה (קוורץ או אופאל) כך שנוצר עץ מאובן שבו ההחלפה יכולה להיות כה מושלמת עד שאפילו המבנה התאי של עץ נשמר. דוגמה למינרל אחד המחליף מינרל אחר הוא החלפה של גבישים תאומים של ארגוניט על ידי נחושת, כפי שאירע בקוֹרוֹקוֹקוֹ (Corococo) שבבוליביה.
:סוג מיוחד של פסאודומורפיזם מסתנן או מחליף הוא **שינוי**, שבו מתרחשת רק החלפה חלקית. דבר זה קורה בדרך כלל כאשר מינרל בעל הרכב מסוים משתנה כתוצאה מתגובה כימית למינרל אחר בעל מבנה דומה תוך שמירת המבנה הגבישי המקורי. דוגמה לכך היא גלנה, סולפיד העופרת, העוברת שינוי לאנגלסיט, סולפט העופרת. הפסאודומורף הנוצר יכול להכיל ליבה של גלנה שלא עברה שינוי עטופה באנגלסיט ששמר על המבנה הקובייתי של הגלנה.
***פסאודומורף מצופה** נוצר כאשר מינרל עובר ציפוי על ידי מינרל אחר והמינרל הכלוא נמס. המינרל העוטף נותר שלם, ושומר על צורת המינרל או החומר המקוריים. לחלופין, ייתכן שמינרל אחר ימלא את החלל (הגלופה) שקודם לכן היו בו מינרל או חומר אחר כלשהם.

פסאודומורפים הם תופעה נפוצה בפלאונטולוגיה. מאובנים נוצרים לעיתים קרובות על ידי החלפה פסאודומורפית של שאריות החומר האורגני על ידי מינרלים. דוגמאות כוללות עץ מאובן וקונכיות של חלזונות שעברו תהליך של פיריטיזציה.

הטרמינולוגיה לפסאודומורף היא **מחליף** אחרי **מוחלף**, כמו ב"ברוקיט אחרי רוטיל".

## לקריאה נוספת

 * Cornelis S. Hurlbut, ** Dana's Manual of Mineralogy**, Eighteenth Edition, (1971, John Wiley & Sons, Inc.) 


## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מינרלוגיה
1383

## אירועים
* תחילת כהונת אמדאו ה-7 מבית סבויה

## נולדו

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
קרק

שמאל|ממוזער|200px|מפת האי קרק
שמאל|ממוזער|200px|לוח בשקה
**קְרְק** (בקרואטית: **Krk**; באיטלקית: **Veglia**; בלטינית: **Curicta**) הוא האי השני בגודלו בקרואטיה והמאוכלס באייה.

## גאוגרפיה
כפי שהסתבר במדידות שנערכו לאחרונה, שטחו של האי הוא 405.22 קמ"ר, ועל כן האי צרס (Cres) ששטחו 405.70 קמ"ר גדול ממנו, אולם בפרסומים הרשמיים האי עדיין מופיע במקום הראשון. האי ממוקם במפרץ קוורנר בצפון הים האדריאטי, בין האי צרס ממערב לבין חופי קרואטיה ממזרח, אליה הוא מחובר מאז 1980 בגשר. סביב לקרק כעשרים איים קטנים השייכים לו. אדמת האי עשויה גיר והנוף הוא קרסטי ועשיר במערות ובולענים (דולינות). הנקודה הגבוהה באי שנופו גבעי, היא בהר אובזובו (Obzovo) שבדרומו (588 מטר). חופו של האי מחורץ ואורכו כמעט 220 ק"מ, ואילו האקלים ים תיכוני. אוכלוסיית האי מנתה 16,402 תושבים בשנת 2001, מהם 5,491 בעיר הראשית הקרויה גם היא קרק.

## היסטוריה
מקור שמו של האי בקרואטית (Krk) בשמו הלטיני (Curicta), ואילו שורשיו של השם האיטלקי (Veglia) בימי הביניים, בשיבוש המילה "Vecla" שמשמעותה "עיר ישנה". האי היה מאוכלס מאז המאה ה-10 לפנה"ס על ידי שבטים אילירים, ומאוחר יותר על ידי הרומאים. בחודש ספטמבר בשנת 49 לפנה"ס נערך קרב ימי מול חופי קרק בין צבאות גנאיוס פומפיוס מגנוס ליוליוס קיסר, שהסתיים בתבוסתו של האחרון. עם שקיעתה של האימפריה הרומית, עבר האי לשליטת האימפריה הביזנטית, ולאחר מכן נשלט על ידי ונציה והמלכים הקרואטים-הונגרים.

החל במאה ה-4 שלטה באי השפה הדלמטית, שפה רומאנית שדעכה ומתה לאחר כאלף שנים. הניב המקומי, וליה (בדלמטית Viklasun), היה אחד משני הניבים המתועדים של השפה. באי, אשר נחשב למוקד של התרבות הקרואטית, רווח השימוש באלפבית הגלגוליטי הסלאבי העתיק החל במאה ה-11, ובו נכתב לוח בשקה בשנת 1100 לערך.

ב-1358 העניקה ונציה מידה מסוימת של עצמאות לדוכסים מקרק ששלטו באי, אך ב-1480 הוחזרה השליטה הישירה בו לוונציה. במאה ה-19 צורף האי לאימפריה האוסטרו-הונגרית ובשנת 1919 הייתה קרק לחלק מיוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש האי על ידי הצבא האיטלקי ב-1941, וב-1943 עבר לשליטת גרמניה הנאצית. עם תום המלחמה חזר האי קרק לשליטת יוגוסלביה, ועם פירוקה בשנת 1991 היה לחלק מקרואטיה.

## כלכלה ותשתית
קרק הוא יעד תיירותי פופולרי, ובחודשי הקיץ פוקדים את האי תיירים רבים מגרמניה, אוסטריה, איטליה ומזרח אירופה. האי מחובר ליבשה בגשר שהוקם בשנת 1980 ושאורכו 1,430 מטר. גשר זה היה גשר אגרה עד שנת 2020. בקצהו הצפוני של האי שוכן שדה תעופה בינלאומי המשרת גם את הערים רייקה ואופטיה. האי וסביבתו הם יעד פופולרי גם בקרב ישראלים, וקו שכר מופעל בין תל אביב לקרק על ידי ארקיע, סאן דור וישראייר. בנוסף לכך יש באי בית זיקוק ושתי מספנות, ותושבי האי עוסקים גם בדיג ובחקלאות.

## גלריה

Croatia Baska bay.jpg|חוף בשקה בדרום קרק
Croatia Krk BW 2014-10-12 12-09-54.jpg|העיר קרק
Brücke Krk-Festland.JPG|הגשר בין קרק ליבשה
15042011 Ryanair for the first time at RJK.jpg|שדה התעופה בקרק


## ראו גם
* לוח בשקה

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר התיירות הרשמי של האי קרק
* אתר שדה התעופה של רייקה על האי קרק
* צילום אוויר של קרק באתר Google maps
* 

## הערות שוליים

קטגוריה:איים בים האדריאטי
קטגוריה:קרואטיה: איים
עז מתעלפת

[ממוזער|250px|[לוגו האגודה הבינלאומית לעיזים המתעלפות]]
**עז מתעלפת** (באנגלית: Fainting goat) הוא זן של עז הבית. עיזים מזן זה סובלות מהתקפים קצרים של שיתוק וקישיון-שרירים בעת התרגשות. ההתקפים עלולים לגרום להתמוטטות החיה על צדה כאשר רגליה מורמות אל על, באופן המזכיר התעלפות (על אף שאיננו כזה). ההתקפים מתרחשים בתגובה לכל אירוע מרגש דיו, כדוגמת רעש חזק, תנועה פתאומית, הגשת מזון, ועוד. עיזים מתעלפות מבוגרות לומדות לייצב את עצמן גם במהלך ההתקפים, אינן נופלות בקלות, ואפילו מסוגלות לקפץ כאשר רגליהן קשיחות. אף על פי שההתקפים עצמם אינם גורמים לכאב, הם עלולים לגרום לעיזים חוסר נוחות, או להוביל לפגיעה משנית כתוצאה מהנפילה. מקור התקפי השיתוק הוא מחלה תורשתית בשם "מיוטוניה קונגניטה" (הקיימת גם בבני אדם), אשר נובעת ממוטציה בגן המקודד לתעלת יונים בשרירים משורטטים. העיזים משמשות כחיית מודל לחקר המחלה, ואף סוקרו כ"מוטציית החודש" במגזין המדעי הנחשב Nature.

מוצא הזן הוא בחווה במרשל בטנסי, במאה ה-19. לאחר שהתברר כי תכונת "ההתעלפות" של העיזים עוברת בתורשה, הן הורבעו והפכו לזן מבוקש. העיזים המתעלפות קטנות יותר מעז ממוצעת, בעלות עיניים גדולות, ופרוותן עשויה להיות בצבעים ואורכים מגוונים. העיזים נחשבות ל"עזי בשר" (שאינן מתאימות לייצור חלב), אולם מכיוון שהן נדירות ומשעשעות למדי, נהוג להחזיקן כחיות מחמד, ולא כצאן למאכל.

בשנת 1989 נוסדה "האגודה הבינלאומית לעיזים המתעלפות" על ידי מספר מגדלי עיזים מתעלפות, מתוך מטרה לשמר את הזן הנדיר. האגודה מתעדת את אילנות היוחסין של עיזים מתעלפות ברחבי העולם, עוקבת אחר מצבן, ומקיימת טורנירים ואירועים נוספים להגברת המודעות לייחודן של העיזים. האגודה מסווגת את העיזים על פי חומרת השיתוק שממנו הן סובלות – עז הסובלת מהתקפי שיתוק תדירים הגורמים לנפילתה נחשבת ל"עז מתעלפת פרימיום", בעוד עז הסובלת מהתקפי שיתוק חמורים פחות נחשבת ל"עז מתעלפת רגילה".

## ראו גם
* קרפדה מתפוצצת
* החפת לווייתנים

## קישורים חיצוניים

* אתר האגודה הבינלאומית לעיזים המתעלפות
*  

קטגוריה:מחלות בעלי חיים
קטגוריה:יעלים
קטגוריה:עיזים
משרד הביטחון – ההוצאה לאור

**משרד הביטחון – ההוצאה לאור** הייתה הוצאת ספרים, אשר פעלה במסגרת משרד הביטחון בין השנים 1958 ל-2009.

## היסטוריה
[שמאל|ממוזער|250px|מספרי [ספריית תרמיל|ספריית "תרמיל"]]
[שמאל|ממוזער|250px|מספרי סדרת "[אוניברסיטה משודרת"]]
ממוזער|ספרי האוניברסיטה המשודרת - מראה חלקי
בשנת 1959 הוקם גוף שאחראי על פרסומים של מערכת הביטחון בעידודו של ראש הממשלה ושר הביטחון דאז - דוד בן-גוריון. לצד מכתבים רשמיים של משרדים ממשלתיים, פרסמה ההוצאה גם ביטאונים ועיתונים כמו מערכות, בטאון חיל האוויר ובמחנה. שלוש שנים מאוחר יותר, הציע הסופר ד"ר מרדכי נאור להפוך את הגוף להוצאת ספרים. כמה שבועות מאוחר יותר נולד הספר הראשון של ההוצאה - כאן השריונים שכתב נאור. במשך השנים היא הוציאה לאור ספרים במגוון תחומים, ובהם היסטוריה של עם ישראל, ארכאולוגיה של ארץ ישראל, היישוב היהודי בארץ ישראל לדורותיו, תולדות הציונות, סוגיות ביטחון והגנה, טבע ונוף בארץ ישראל, יהדות ופילוסופיה יהודית, המזרח התיכון, שאלת הסכסוך הישראלי-ערבי ועוד.

ספרים שהוציאה באותה התקופה כללי את מסיפורי ארץ אהבתי, החי והצומח של ארץ ישראל, מי שחלם, ספר המופת-אנשי מופת ומעש בישראל, זה היה סודי ביותר, אקח אותך לשם ועוד.

בשנת 1962 נוסדה במסגרת ההוצאה **[[ספריית תרמיל]]**, שפרסמה ספרות מופת בספרי כיס. ספרי הסדרה זכו להצלחה רבה. בשנת 1993 נסגרה הסדרה לאחר שחלה ירידה במכירות.

סדרה בולטת נוספת היא סדרת **[[אוניברסיטה משודרת]]**, שבמסגרתה יצאו לאור, מאז שנת 1977, 320 ספרים המבוססים על הרצאות שניתנו בסדרה זו במסגרת "גלי צה"ל".

ההוצאה לאור של משרד הביטחון סיפקה שירותי הפצה גם לפרסומים של משרדי ממשלה אחרים, ובפרט היא הפיצה את "רשומות".

בסוף שנות ה-90 נפתחה החנות הראשית של ההוצאה לאור ברחוב הארבעה בתל אביב ונסגרה כעבור כמה שנים.

במהלך 50 שנות פעילותה יצאו לאור בהוצאה כאלפיים כותרים.

### סגירת ההוצאה
באוגוסט 2005 התקבלה החלטת ממשלה, מספר 4135, 50 שנה אחרי שנוסדה, החליטה הממשלה לסגור את ההוצאה לאור, משום שבפעולתה הצטבר במשך השנים גירעון של 18.6 מיליון שקל. ב-31 בדצמבר 2008 נסגרה ההוצאה לאור של משרד הביטחון. מלאי הספרים שלה הועבר למחסן בצריפין, ונפסקה הפקתם של ספרים שהיו בעיצומו של תהליך הוצאה לאור.

באוקטובר 2010 זכתה מודן הוצאה לאור במכרז לרכישת הנותר מהוצאת משרד הביטחון, וכן להפקת ספרים עבור משרד הביטחון והפצתם.

## קישורים חיצוניים
* משרד הביטחון – ההוצאה לאור

## הערות שוליים

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
הוצאה לאור
קטגוריה:הוצאות בת של מודן הוצאה לאור
בית המדרש לרבנים באמריקה

**בית המדרש לרבנים באמריקה** (באנגלית: **הסמינר התאולוגי היהודי של אמריקה** – **The Jewish Theological Seminary of America**, בקיצור: JTS) הוא המרכז האקדמי והרוחני העליון של הזרם היהודי הקונסרבטיבי. המוסד משמש גם כסמינר להכשרת רבנים מטעם היהדות הקונסרבטיבית. המוסד שוכן במנהטן, ניו יורק זה למעלה ממאה שנה, מאז הוקם מחדש בידי שניאור זלמן שכטר חוקר הגניזה הקהירית. המוסד קיבל את שמו מן בית המדרש לרבנים של ברסלאו, מורשת יהדות אירופה של המאה התשע עשרה. כיום משתייך המוסד לאוניברסיטת קולומביה.

ספריית הסמינר היא אחת הספריות למדעי היהדות הגדולות והחשובות בעולם, והיא מכילה כתבי יד נדירים וחשובים.

כמה ממורי ובוגרי בית המדרש זכו בפרס ישראל: שאול ליברמן זכה בקטגוריה של מדעי הרוח (1971), והפרס בקטגוריה של חקר התלמוד הוענק לחיים זלמן דימיטרובסקי (1994), אברהם גולדברג (2000), דוד הלבני (2008) ושמא פרידמן (2014).

## היסטוריה

ב-1885 התכנסו רבני הרפורמים וניסחו את מצע פיטסבורג הרדיקלי, שקבע בין השאר כי יהודים אינם מהווים עם אלא בני דת בלבד, וכי דת זו יש לתקן כך שתתאים עצמה לערכי העולם המודרני. כתגובה התארגנו שבתאי מוראיס, הרב חנוך יהודה קאהוט שהגיע זמן קצר קודם לכן מאירופה, הנרי פררה מנדס, כורש אדלר ואחרים, להקמת מוסד להכשרת רבנים שיקדם תפיסת עולם יהודית מתונה יותר מזו שהוצגה בבית המדרש הרפורמי, ההיברו יוניון קולג'. ב-2 בינואר 1887 נחנך "בית המדרש לרבנים באמריקה", שחרת על דגלו נאמנות למסורת על פי 'האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית' שעם הזמן הוכרה בכינוי 'קונסרבטיבית'.

בתקופה זו יחסי הגומלין בין מה שלימים הוכר בכינוי 'הזרמים ביהדות' היו כאלו שבין קונסרבטיבים, רפורמים וגישה מודרניסטית של האורתודוקסיה לא היה נתק מוחלט. ניתן לסכם את היחסים בין הזרמים באופן הבא: הקונסרבטיבים היו שמרנים ביחס לרפורמים, אך רפורמים ביחס לאורתודוקסים. בהתאם הכיל 'בית המדרש לרבנים' מורים בעלי השקפה מסורתית גמורה, כמו גם בעלי תפיסה פוזיטיבית-היסטורית ואפילו רפורמים מובהקים. מצד שני ארגון הרבנים האורתודוקסי OU הוקם בתקופה זו על ידי רבנים מ'בית המדרש לרבנים'.

הבוגר הראשון של בית המדרש היה יוסף צבי הרץ שהתמנה בשנת 1894 לרב בית כנסת בסירקיוז ובהמשך היה לרב הראשי של בריטניה.

ב-1897 נפטר מוראיס, וב-1902 החליפו בתפקיד ראש בית המדרש שניאור זלמן שכטר. עם כניסתו של שכטר למוסד קיבל בית המדרש צביון קונסרבטיבי.

## ראשי בית המדרש
* שבתאי מוראיס, 1886–1897
* שניאור זלמן שכטר, 1902–1915
* כורש אדלר, 1915–1940
* לואי פינקלסטיין, 1940–1972
* גרשון דוד כהן, 1972–1986
* יצחק שורש, 1986–2006
* ארנולד אייזן, 2006–2020
* שולי רובין שוורץ, 2020 ואילך.

## ראו גם
* רשימת אנשי סגל בית המדרש לרבנים באמריקה שיש עליהם ערך בוויקיפדיה.

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יהדות קונסרבטיבית
קטגוריה:סמינרים להכשרת רבנים
קטגוריה:מנהטן: מבנים
קטגוריה:אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:מוסדות יהודיים
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: חינוך
קטגוריה:יהדות ניו יורק
קטגוריה:מוסדות תורניים אקדמיים
קטגוריה:ארצות הברית: אוניברסיטאות ומכללות יהודיות
לוח בשקה

שמאל|ממוזער|250px|לוח בשקה
**לוח בשקה** (קרואטית **Bašćanska ploča**) הוא לוח משנת 1100 לערך, עליו חרוטה כתובת בשפה הקרואטית, הלוח נחשב לאחת העדויות הכתובות המוקדמות בשפה זו. 

הלוח התגלה בשנת 1851 בריצוף כנסית לוצ'יה הקדושה (Sveta Lucija) ביורנדבור (Jurandvor) שליד בשקה (Baška), באי קרק, קרואטיה; ומכאן שמו. מאז 1934 שמור הלוח באקדמיה הקרואטית למדע ואומנות בזגרב. 

הכתובת על הלוח עוסקת בחלקת אדמה שתרם המלך זבונימיר למנזר בנדיקטיני וכתובה באלפבית הגלגוליטי הסלאבי העתיק. חשיבותה של הכתובת בעובדה שהיא מאזכרת לראשונה את השם "קרואטיה" בשפה הקרואטית, וכן את שם התואר הנגזר ממנו. הכתובת אינה כתובה ברובד הלשוני הקרואטי שרווח כשפת יום יום בעת כתיבתה, והיא אינה הכתובת הקרואטית העתיקה ביותר הידועה. למרות זאת, זכתה כתובת זו לכינויים "היהלום של השפה הקרואטית" ו"תעודת הלידה של השפה הקרואטית הכתובה".

## ראו גם
* אלפבית גלגוליטי
* קרק

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קרואטיה: תרבות
קטגוריה:קרואטיה: היסטוריה
ראטלנד

**ראטלנד** (באנגלית: **Rutland**) הוא המחוז השני בקוטנו באנגליה. עיר הבירה של המחוז היא אוקהאם. המחוז הוא חלק מאזור מזרח המידלנדס. ראטלנד גובל במחוזות לסטרשייר, לינקולנשייר ונורת'האמפטונשייר.

עד שנת 1890 היה ראטלנד המחוז הקטן ביותר באנגליה, אולם בשנה זו קיבל האי וייט, ששטחו קטן בשני קמ"ר, מעמד של מחוז. ראטלנד הוא המחוז הרביעי בקטנותו בבריטניה כולה לאחר האי וייט, הסיטי של לונדון ובריסטול. זהו גם אחד מן המחוזות הקטנים ביותר מבחינת כמות התושבים.

מועצת המחוז מונה כ-26 נציגים. מתוכם 17 משויכים למפלגה השמרנית, 8 עצמאיים וכאחד משויך למפלגה הליברל-דמוקרטית. מועצה זו הוקמה בשנת 1918, אם כי המועצה במתכונתה הנוכחית הוקמה רק בשנת 1997. הבחירות למועצה מתקיימות אחת ל-4 שנים. במשאל העם על חברות בריטניה באיחוד האירופי, מרבית מהתושבים (50.57%) תמכו בעזיבה, בעוד ש-49.43% התנגדו.

הצפיפות היא 98 נפש לקמ"ר. 2.7% מהאוכלוסייה הם בני מיעוטים, נמוך באופן משמעותי לממוצע הארצי (9.1%). בשנת 2006 דווח כי בראטלנד יש את שיעור הפריון הגבוה ביותר בכלל אנגליה- 2.81 ילדים לאישה, לעומת 1.67 ילדים לאישה במחוז טיין אנד ויר. באותה השנה המחוז דורג במקום השישי בפעילות הספורטיבית של תושביו- 27.4% מהאוכלוסייה משתתפים לפחות 3 פעמים בשבוע במשך 30 דקות. בשנת 2012 ראטלנד דורג כמחוז המאושר ביותר בבריטניה.

מבחינה כלכלית, מקור התעסוקה המרכזי הוא המנהל הציבורי, החינוך והבריאות. בעבודות אלו עובדים כ-30.8% מן העובדים במחוז. 29.7% עובדים במלונאות ומסעדנות ו-16.7% בתעשייה.

## היסטוריה

לפני איחוד אנגליה (בשלהי המאה ה-10) היה מחוז ראטלנד חלק מממלכת מרסיה. בשנים 1974–1997 המחוז היה חלק מלסטרשייר.

## ראו גם
* דוכס רטלנד

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המועצה המחוזית

קטגוריה:אנגליה: מחוזות
מפרץ קוורנר

**מפרץ קוורנר** (בקרואטית: **Kvarnerski zaljev**; באיטלקית: **Golfo del Quarnero/Quarnaro/Carnaro**), הוא מפרץ בקרואטיה בצפונו של הים האדריאטי, והממוקם בין חצי האי איסטריה והחוף הקרואטי. האיים העיקריים במפרץ קוורנר הם צרס, קרק, פג, ראב ולושין. עיקרו של שטח המפרץ הוא ממערב לאיים קרק וצרס, ואילו חלקו שמדרום וממזרח להם מכונה קוורנר הקטן (Kvarnerić). 

העיר החשובה ביותר השוכנת לחופיו של המפרץ היא רייקה, ועומק מימיו של המפרץ מאפשר לכל סוגי הספינות להגיע לנמלה של העיר. מפרץ קוורנר נהנה מאקלים ים תיכוני נוח וחופיו מפורצים והרריים. כל אלה תרמו להתפתחות התיירות לאורך חופי המפרץ ובאיים העיקריים שבתחומו.

## קישורים חיצוניים

קוורנר
קוורנר
קטגוריה:רייקה
ליווינגסטון (גואטמלה)

**ליווינגסטון** (**Lívingston**) היא עיירה בגואטמלה, השוכנת בסמוך לשפך נהר דולסה לים הקריבי. אוכלוסייתה של העיירה מונה כ-16,000 תושבים, רובם בני הגאריפונה, שמוצאם בבני תערובת של עבדים שחורים נמלטים ושל אינדיאנים משבט קאריב. הבריטים גירשו את בני הגאריפונה מסנט וינסנט בשלהי המאה ה-18, והם התפזרו לאורך החוף הקריבי של מרכז אמריקה. בין תושבי העיירה נמנים גם גואטמלים בני המאיה וגואטמלים ממוצא ספרדי. 

העיר קרויה על שם השופט והפוליטיקאי האמריקאי אדוארד ליווינגסטון, שכתב את הכללים שהיוו את הבסיס לחוקי הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה במאה ה-19.

בהיעדר כבישים, הדרך היחידה להגיע לליווינגסטון היא באמצעות שיט. סירות מנוע קטנות משייטות בין ליווינגסטון לבין העיירה ריו דולסה שבמעלה הנהר. קווי שיט סדירים מקשרים דרך הים בין ליווינגסטון לבין עיר הנמל פוארטו באריוס, וקווים סדירים פחות מקשרים בינה לבין ערים בבליז ובהונדורס השכנות.

## קישורים חיצוניים

* 

ימין|ממוזער|250px|ילדים בני הגאריפונה בליווינגסטון

ליווינגסטון
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1831
דייוויד צ'ייס

**דייוויד צ'ייס** (באנגלית: **David Chase**; נולד ב-22 באוגוסט 1945) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי טלוויזיה וקולנוע אמריקאי. יצירתו הידועה ביותר של צ'ייס היא "הסופרנוס", סדרת דרמה הגוללת את מעלליה של משפחת מאפיה בניו ג'רזי. הסדרה, אשר שודרה לראשונה ב-1999, הייתה ללהיט מיידי וזיכתה את צ'ייס בשני פרסי אמי.

## קורות חיים
צ'ייס נולד למשפחה ממוצא איטלקי במאונט ורנון וגדל בעיר קליפטון בניו ג'רזי. בילדותו התעניין תחילה במוזיקת רוק ואף היה מתופף במספר להקות חובבניות, לפני שפנה ללימודי קולנוע באוניברסיטת סטנפורד. לאחר סיום לימודיו החל לעסוק כתסריטאי בסרטי וסדרות אימה. ב-1976 נשכר כתסריטאי וכמפיק סדרת המתח הבלשית The Rockford Files. ב-1980 זכה צ'ייס לראשונה בפרס אמי על התסריט עבור סרט הטלוויזיה "Off the Minnesota Strip", אשר עסק בנערה הבורחת מביתה במינסוטה. בתחילת שנות ה-90 החל צ'ייס להפיק את הסדרה "חשיפה לצפון". כאשר זו ירדה מהמסך ב-1996 נעלם צ'ייס מעולם הבידור וחזר שוב רק כעבור שלוש שנים ככותב ומפיק "הסופרנוס", אשר הביאה אותו לגדולתו הנוכחית. 

ב-2012 יצא סרטו הראשון של צ'ייס "Not Fade Away", שזכה להקרנה ראשונה בפסטיבל הסרטים של ניו יורק באוקטובר. הסרט מבוסס על ילדותו ומספר על להקת רוק בשנות השישים. בין השאר משחק בסרט ג'יימס גנדולפיני, שגילם את דמותו של טוני סופרנו בסדרה "הסופרנוס".

בשנת 2021 לקח חלק בהפקת הסרט "הקדושים של ניוארק" שביים אלן טיילור ויהיה לפריקוול של הסדרה "הסופרנוס".

## קישורים חיצוניים

* פרופילו של דייוויד צ'ייס באתר HBO
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:במאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא איטלקי
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תסריט לדרמה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תסריט למיני סדרה או לסרט טלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וייק פורסט
קטגוריה:זוכי פרס גילדת הכותבים של אמריקה: מפעל חיים: פרס לורל להישג כתיבתי בטלוויזיה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
צרס

שמאל|ממוזער|200px|האי צרס במפרץ קוורנר
**צרס** (קרואטית **Cres**; איטלקית **Cherso**; לטינית **Crepsa**) הוא האי הגדול בקרואטיה.

## גאוגרפיה
האי שוכן במפרץ קוורנר בצפונו של הים האדריאטי, בין האי לושין מדרום, לאי קרק ולחצי האי איסטריה מצפון. שטחו של האי הוא 405.78 קמ"ר, אורכו 66 ק"מ ורוחבו בין 2 ל-12 ק"מ. צרס והאי השכן לו, לושין, היו בעבר אי אחד, אך כיום מפריד מצר ים שרוחבו 11 מטרים בלבד בין שני האיים, וגשר מקשר בין שתי גדותיו. אורך חופיו של האי כ-270 ק"מ והאקלים השורר בו הוא ים תיכוני. אגם ורנה (Vrana) ששטחו 5.75 קמ"ר הוא האגם היחיד על האי. עומקו המרבי של האגם הוא 76 מטר, דהיינו כ-50 מטרים מתחת לפני הים, והוא משמש כמקור מי השתייה לצרס ולאי השכן לושין. לפי אגדה מקומית שוכנת טירה על קרקעית האגם ובעת שרוח נושבת במקום, ניתן, לעיתים, לשמוע את פעמון הטירה מצלצל.

## היסטוריה
קיימות עדויות לכך שהאי צרס היה מיושב כבר בתקופת האבן. היוונים העניקו לצרס וללושין את השם המשותף "אפסירטידס", ובמאה ה-1 לפנה"ס נכבשו שני האיים על ידי הרומאים. עם חלוקת האימפריה הרומית, נותר האי צרס בשליטת האימפריה הביזנטית, ובמאה ה-6 הגיעו אליו ראשוני השבטים הסלאבים. בשנים 1000 עד 1358 נשלט האי על ידי ונציה, ולאחר מכן עבר לידיהם של המלכים הקרואטים-הונגרים. ב-1409 חזר האי לשליטת ונציה שהחזיקה בו עד סוף המאה ה-18. בעקבות הסכם רפאלו סופח האי לאיטליה ב-1920. ב-1945 היה האי לחלק מיוגוסלביה, ומאז שהתפרקה ב-1991, הוא שייך לקרואטיה.

## אוכלוסייה וכלכלה
באי התגוררו בשנת 2001 3,184 תושבים, רובם המכריע בעיר צרס (2,959 תושבים). רוב התושבים מתרכזים לאורך חופו המערבי של האי. נתוניו של האי הביאו להתפתחות התיירות המהווה את ענף התעסוקה העיקרי, לצד דיג וחקלאות. בשל מבנהו הארוך וצר של האי, עובר כביש אחד לאורכו מנמל המעבורת שבצפונו ועד לגשר המחבר אותו עם האי לושין, סמוך לעיירה אוסור (Osor).

## גלריה

Lubenice cres1.JPG|העיירה לובניצה
Beli.jpg|העיירה בלי
Cherso harbour.JPG|הנמל בעיר צרס
Cres2.jpg|העיר צרס


## קישורים חיצוניים

* אתר העיר צרס 
* אתר לשכת התיירות של צרס 
* 

קטגוריה:איים בים האדריאטי
קטגוריה:קרואטיה: איים
קותלו ארסלן

**קוּתלוּ ארסלַן** (בגאורגית: **ყუთლუ არსლანი**) היה פוליטיקאי ומדינאי גאורגי, המכונה לעיתים סימון דה מונפור הגאורגי בשל תפקידו במרד כנגד הכוח המלכותי האולטימטיבי, בסביבות 1184. הוא כיהן כמֶצ'וּרצ'לֶתוּחוּצֶסי (მეჭურჭლეთუხუცესი, הווזיר הראשי) תחת גיאורגי השלישי ותמר מלכת גאורגיה.

ארסלן היה קיפצ'קי לשעבר (נאקיפצאקארי, ნაყივჩაყარი) שהתנצר והתאזרח בגאורגיה, מוצאו מיוחס לשבטים הטורקים מערבות צפון הקווקז, שהתיישבו בגאורגיה תחת שלטונו של דוד הבנאי (1089-1125). בניגוד חד ללורדים הפיאודלים הגאורגים המרדניים הוותיקים, שמרדו תכופות, ייצג קותלו ארסלן דמות של איש פשוט ועדין, איש שירות צבאי, שמעמדו הושג בדרך של נאמנות למלך הגאורגי, גיאורגי השלישי (1184-1156), אותו שרת קותלו כוזיר (وزير) וגזבר. תפקיד אותו החזיק עד שהמלכה תמר עלתה על כס המלוכה, בשנת 1184. 

באותה שנה לערך, הנהיג ארסלן חבורה של אצילים ועירונים, אשר הציעו את רעיון הגבלת הכוח המלכותי על ידי מעבר לשלטון פרלמנטרי של בית מחוקקים, אשר לפי השקפתם של קותלו ותומכיו, אמור לכלול שני בתים: "דַרבַּזִי" (מילולית: "אולם") או אספה שתתכנס מדי פעם, לפי התפתחויות בממלכה, ו"קַארַאווִי" (מילולית: "מחנה"), בית מחוקקים שיתכנס באופן קבוע. הוויכוח בין "מפלגת קרבי" ואלה שדגלו במתן כוח אולטימטיבי למלך, נסתיים במאסרו של קותלו ארסלן. בתגובה, התארגנו תומכיו למרידה, וצעדו לעבר ארמון המלכה. תמר הסכימה לשחרר את המנהיג האופוזיציונר, אבל רעיונותיו לא התגשמו.

## הערות שוליים

קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה 
קטגוריה:גאורגיה: פוליטיקה
קטגוריה:ממלכת גאורגיה
קטגוריה:קיפצ'קים
פרנסואה, דוכס גיז

**פרנסואה, דוכס גואיז** (בצרפתית: **François de Guise**; 17 בפברואר 1519 – 24 בפברואר 1563) היה איש צבא ומדינאי צרפתי.

## חייו
פרנסואה, שהיה בנו הבכור של קלוד, דוכס גיז, נולד בטירה המשפחתית בעיר בר-לה-דוק שבחבל לורן. אחותו, מארי דה גיז, הייתה אשתו של ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד, ואחייניתו, מרי מלכת הסקוטים, הייתה אשתו של פרנסואה השני, מלך צרפת.

ב-1545 נפצע כשהשתתף במצור על העיר בולון-סור-מר, שלחופי התעלה, שהייתה בידי ממלכת אנגליה. ב-1551 זכה בתואר גראנד שאמברלן דה פראנס, תואר שהקנה לו גישה חופשית לבית המלוכה הצרפתי וללשכת המלך. ב-1552 התמנה על ידי אנרי השני, מלך צרפת למושל העיר מץ שבחבל לורן, שהייתה נתונה במצור על ידי צבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בזכות עמידתו האיתנה, נאלץ קרל החמישי להסיר את המצור מעל העיר. ב-12 באוגוסט 1554, בקרב רנטי, נחל שוב ניצחון על הצבא האימפריאלי בפיקודו של קרל החמישי שפלש לצרפת.

ב-1556–1557 פיקד על חיל המשלוח לאיטליה, שחש לעזרת האפיפיור פאולוס הרביעי, בניסיון לכבוש את העיר נאפולי מידי הספרדים, אך ללא הצלחה. הוא נקרא לשוב לצרפת והתמנה ללויטנאנט ז'נרל של צרפת (ממלא מקום או סגן של המפקד העליון), לאחר שהמפקד העליון של צבא צרפת, אן דה מונמורנסי, נחל מפלה בקרב סן-קנטן (1557) בחבל פיקרדי, ונפל בשבי הספרדים (10 באוגוסט 1557). ב-7 בינואר 1558 כבש את העיר קאלה מידי האנגלים, ובקיץ של אותה שנה כבש את הערים טיונוויל (כיום בחבל לורן בצרפת) וארלון (כיום בדרום מזרח בלגיה), ועשה הכנות להתקדם לעבר לוקסמבורג, כאשר נחתם שלום קאטו-קמברזי (3 באפריל 1559), שהביא לסיום המלחמה בין פליפה השני, מלך ספרד לבין אנרי השני מלך צרפת.

עלייתו של פרנסואה השני לכס המלוכה (10 ביולי 1559) היוותה ניצחון גדול עבור משפחת גיז, משום שמרי, מלכת הסקוטים, אחייניתו של פרנסואה, דוכס גיז, הייתה אשתו של המלך הצעיר. למשפחת גיז נודעה השפעה רבה בחצר המלוכה, ופרנסואה, דוכס גיז, שימש כראש מועצת המדינה. אך ב-5 בדצמבר 1560 מת המלך פרנסואה השני בן ה-16, והשפעתה של משפחת גיז ירדה פלאים. העוצרת, קטרינה דה מדיצ'י, ניסתה לפייס את ההוגנוטים, שהיו אויביה מושבעים של משפחת גיז הקתולית.

ב-1 במרץ 1562 פרנסואה, דוכס גיז ואנשי צבאו היו מעורבים ב"טבח ואסי", כפר בשמפאן ההיסטורית שבו נרצחו 23 הוגנוטים בעת שעסקו בתפילה. מאורע זה סימן את פתיחת המלחמה הראשונה של מלחמות הדת בצרפת. באוקטובר 1562 ניצח פרנסואה את ההוגנוטים בעיר רואן שבחבל נורמנדי, וב-19 בדצמבר של אותה שנה ניצח את צבא ההוגנוטים בקרב דרה. הוא ניסה לכבוש מידיהם גם את העיר אורליאן, אך שם נורה בידי המתנקש ההוגנוטי ז'אן דה פולטרו דה מרה (18 בפברואר 1563). הוא נפצע באופן אנוש ומת מפצעיו שישה ימים אחרי כן.

## ראו גם
* אוטל דה גיז

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:דוכסי גיז
קטגוריה:מלחמות הדת בצרפת
קטגוריה:ילידי 1519
קטגוריה:נפטרים ב-1563
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות בצרפת
בישקוט

**בִּישְׁקוֹטִים** (מכונים גם **אצבעות גברת**, **לשונות חתול** או **סבויארדי** – Savoiardi מאיטלקית) הם עוגיות ספוגיות, רכות, קלות ומתוקות, שצורתן מאורכת ומעוגלת בקצוות.

העוגיות הומצאו בחצר דוכס סבויה במאה ה-15 לכבוד ביקורו של מלך צרפת, משם נגזר השם "סבויארדי".
בישקוטים משמשים כבסיס לטירמיסו, שם הם ספוגים באספרסו חזק ומכוסים בגבינת מסקרפונה מתוקה.
בישראל משתמשים בהם לעיתים גם כבסיס לעוגות קרות (ללא אפייה).

## ראו גם
* ביסקוטי

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:עוגיות
רפטינג

[ממוזער|250px|שמאל|רפטינג ב[ברזיל]]
[250px|ממוזער|שמאל|ראפטינג ליד הירדן, בקטע של דרך [שביל עמי, ב-23 באוקטובר 2017.]] 
**רפטינג** הוא פעילות ספורטיבית המשתמשת בכלי ציפה לשיט נהרות. בדרך כלל פעילות זו משלבת מעברים מורכבים הכוללים מספר דרגות של אשדות, במטרה להלהיב את השייטים. התפתחות פעילות זו כספורט פנאי הפכה מקובלת מאז אמצע שנות 1970.

כיום משתמשים בסירות מתנפחות המורכבות מאריגי גומי רבי שכבות ומספר תאי אוויר עצמאיים. אורכן של הסירות נע בין 3.5 מטר (11 רגל) ו-6 מטר (20 רגל), הרוחב נע בין 1.8 מטר (6 רגל) ו-2.5 מטר (8 רגל). יוצאות מן הכלל הן סירות הפאקרפט, אשר מתוכננות לשאת אדם אחד ובגודל של כ-1.5 מטר ומשקל של כ-4 ליברות.

הסירות קיימות במספר צורות. באירופה הסירה הנפוצה ביותר היא סירה סימטרית כאשר ההיגוי מתבצע באמצעות משוט בירכתי הסירה. סוגים אחרים הם האסימטרית וסירה בעלת הגה כיוון. הסירות בדרך כלל נעות באמצעות משוטים ומשיטות בין 4 ל-12 שייטים. ברוסיה, הסירות לרוב מיוצרות ידנית ובדרך כלל מתוכננות בסגנון קטמרן עם שני גלילים מתנפחים המחוברים למסגרת. זוג פדלים מנווטים סירות אלו. סירות בסגנון קטמרן הפכו לנפוצות במערב ארצות הברית גם כן, רק שבהן עושים שימוש במשוטים במקום פדלים.

## בטיחות
[ממוזער|250px|שמאל|רפטינג ב[קניון נהר טארה|נהר טארה במונטנגרו]]
רפטינג יכול להיות ספורט מסוכן, במיוחד אם צעדי זהירות ובטיחות בסיסיים אינם נשמרים. בעבר היו תאונות רבות בטיולים מסחריים ובטיולים פרטיים אשר גבו נפגעים רבים בגוף ובנפש, כאשר בטיולים פרטיים הדפוס הנפוץ היה סיכון יתר. בהתאם לתנאי השטח, חוקי בטיחות קיימים כיום למפעילי רפטינג, החל מהסמכת ציוד, לבוש, סירות ומדריכים. מומלץ לשמור על כללי בטיחות שמרניים עם מדריכים וחברות הפעלה מוסמכות לפני יציאה לטיול. בדיקת הציוד היא פעולה בסיסית נדרשת.

כמו בענפי ספורט רבים, רפטינג הפך בטוח יותר במהלך השנים. מספר המומחים בתחום הולך וגדל והציוד הפך יותר ייחודי ואיכותי. אין ספק שכתוצאה מכך דירוגי הקושי של רוב הנהרות השתנו. דוגמה קלאסית היא נהר הקולורדו בגרנד קניון, אשר "בלע" כמעט כל משלחת בעבר, משאיר אחריו רק חלקי סירות. כעת הפך בטוח ומאפשר מעבר משלחות מאות פעמים בשנה לאחר הכשרה בסיסית של השייטים.

סיכונים ברפטינג נובעים גם מסכנות סביבתיות וגם מהתנהגות בלתי ראויה. מאפיינים מסוימים בנהרות מטבעם בלתי בטוחים, כגון מערבולות, נפלי עצים, סכרים, סלעים חדים וכמובן אשדים בעלי דרגות גבוהות. רפטינג עם מדריכים מנוסים היא הדרך הטובה ביותר להימנע ממאפיינים אלו. אפילו באזורים בטוחים, בכל אופן, מים בתנועה יכולים להציב סיכונים – כמו בהחלקה על סלעים. 

בסופו של דבר, רמת הסיכון הכללית לטיול רפטינג עם מדריכים מנוסים תוך שימוש בצעדי הבטיחות הנדרשים נמוכה.

## סוגיות הקשורות לרפטינג
כמו כל ספורט מרחבי, רפטינג צריך לאזן את הניגוד בין שמירה על הטבע לבין השימוש בו. בגלל בעיות חוזרות ונשנות בעבר, הוגדרו חוקים בנהרות מסוימים המגבילים את הפעילות לעונה בשנה ולשעות היום בלבד. ניגודים עם שומרי איכות הסביבה נוצרו כאשר מפעילים מסוימים בתאום עם רשויות התיירות חפרו את קרקעית הנהר או פוצצו חלקים כדי להימנע מסיכוני בטיחות או על מנת ליצור מאפיינים מעניינים יותר בנהר. ערך פעולות אלו נמוך מאחר שנהר משתנה כל הזמן ושינויים מלאכותיים אלו, אינם עמידים לאורך זמן.

## קישורים חיצוניים

* איחוד הרפטינג הבינלאומי
* אתרי טיולי רפטינג במערב ארצות הברית

קטגוריה:ענפי ספורט
קטגוריה:ספורט אתגרי
טורקי (אנגליה)

**טוֹרְקִי** (באנגלית: **Torquay**) היא עיירה במחוז דבון שבאנגליה. העיירה שוכנת 26 קילומטרים דרומית לעיר אקסטר, ליד הכביש A380. במאה ה-19 הפכה העיירה לעיירת נופש ימית, ובשל האקלים הנעים שלה, קיבלה את שם החיבה "הריביירה האנגלית".

העיירה התפרסמה במיוחד בזכות תוכנית הטלוויזיה המצליחה "המלון של פולטי" שעלילתה התרחשה בה (אם כי הסדרה לא צולמה בה בפועל). לעיר קבוצת כדורגל הנקראת טורקי יונייטד, אשר משחקת בנשיונל ליגה, הליגה החמישית באנגליה.

## תחבורה
ימין|ממוזער|תחנת הרכבת של טורקי
לטורקי יש שתי תחנות רכבת. תחנת הרכבת טורקי ממוקמת ליד הים, קרוב לטורה אביי סנדס. תחנת הרכבת של טורה ממוקמת קצת בפנים הארץ בצמוד לכביש המוביל לניוטון אבוט. לא כל הרכבות עוצרות בטורה. החל משנת 2013, היו תוכניות לשיפורי תחנות בטורקי ובטורה (ובפיינטון) ולבניית תחנה חדשה באדגינסוול.

טורקי מחובר לרשת הכבישים המהירים בבריטניה על ידי כביש A380.

קו האוטובוס הראשי המופעל על ידי Stagecoach Devon עובר דרך טורקי – שירות "Hop 12" מספר 12 בין ניוטון אבוט לבריקסהם – בעוד ש-10 קווים אחרים פועלים בתוך העיר.

## ראו גם
* טורקי יונייטד – קבוצת הכדורגל המקומית

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אנגליה: ערים
קטגוריה:אנגליה: ערי חוף
קטגוריה:דבון (מחוז): יישובים
מרדכי קיקיון

**מרדכי (קיקי) קיקיון** (1915 – דצמבר 1993) היה מפקד ממר"ם הראשון, ממייסדיו של ענף המחשוב בישראל.

## ביוגרפיה
קיקיון נולד באימפריה הרוסית ב־1915 ועלה לארץ ישראל כילד בשנת 1924. לאחר שהתגייס לשירות "ההגנה", התמנה לגזבר הארגון בשנת 1938, ותשע שנים מאוחר יותר הקים ב"הגנה" את מנהל התשלומים (מת"ש), ששימש אבן יסוד להתפתחות המחשוב במערכת הביטחון. לאחר קום המדינה היה בין מקימי רפא"ל ב־1952, וכעבור שנתיים התמנה לחשב המשביר המרכזי.

ב־1959, בעת עבודתו של קיקיון ברפא"ל, המליץ עליו מאיר מרדור בפני מנכ"ל משרד הביטחון, שמעון פרס, כמי שיכול לעזור ולתרום בהקמת יחידת מחשוב חדשה בצה"ל. בפגישה בין פרס לקיקיון הציע לו פרס לשמש גזבר התעשייה האווירית או לנהל תחום חדש בצה"ל – תחום החישוב והרישום הממוכן. ב־26 ביוני 1959 חתם ראש אגף המבצעים, אלוף יצחק רבין, על כתב המינוי של מרדכי קיקיון למפקד ממר"ם. כתב המינוי הגדיר את תחומי פעילותו של מפקד ממר"ם ובו מתוארת, למעשה, פעילותה ויעדיה של היחידה החדשה.

בימיה הראשונים של יחידת ממר"ם לא היה ברור בישראל בכלל ובמערכת הביטחון בפרט, מדוע יש צורך להשקיע סכומים גבוהים במכונות ענקיות שתכלית שימושן לא הייתה ברורה למקבלי ההחלטות ולמפקדים הבכירים בצה"ל. הדבר אילץ את קיקיון להילחם במשך שנים ולתמרן בתוך המערכת הצבאית ובין גופים חוץ-צבאיים. זאת מאחר שההנחה בתחילת פעילותו של ממר"ם הייתה שהמחשב שלו ישמש גופים רבים בישראל, חלקם אזרחיים וחלקם צבאיים. כך, חלק נרחב מפעילותו של קיקיון לא הוקדש רק לגיוס כוח אדם איכותי ולהדרכתו, אלא גם למאבקים וליחסי ציבור רבים, שכללו הזמנת מבקרים בכירים רבים לממר"ם, כדי להציג בפניהם את "המכונות המסתוריות".

כאשר הוקם ממר"ם היה עליו להצטייד במחשב. באותה תקופה חשבו שלא זו בלבד שמחשב אחד יספיק לצורכי צה"ל ומשרד הביטחון, אלא שאת עודף כוח החישוב אפשר יהיה לנצל לצורכי גופים אחרים. קיקיון נבחר להחליט איזה מחשב יהיה המתאים ביותר לממר"ם. כאשר הוחלט שהמחשב יירכש מחברת פילקו, נסע קיקיון לנהל את המשא ומתן מול החברה, כי חשב שיצליח להשיג תנאים טובים יותר מאשר היו משיגים אנשי משלחת הרכש של משרד הביטחון בארצות הברית.

בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, סיים את תפקידו כמפקד ממר"ם בעקבות תקלה במחשב שקרתה במהלך המלחמה. עוד קודם לכן, הביע מורת רוח מחוסר ההבנה בצה"ל לחשיבות הקמתו של מערך ארצי של תקשורת מחשבים, דבר שזירז, ככל הנראה, את פרישתו. ייתכן אף כי בצה"ל היו מעוניינים להחיש את פרישתו של קיקיון מפיקוד על ממר"ם, שכן מצב בו אזרח מפקד על יחידה צבאית לא היה מקובל על בכירים בצבא. קיקיון בחר לחזור לרפא"ל, וזאת כדי להקים מרכז מחשוב גם שם. על עבודה זו קיבל את פרס קפלן.

בשנים 1971–1972 שימש יו"ר איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה (איל"א). ב־1973 התמנה לתפקיד יועץ משרד האוצר לענייני מחשבים.

עד פטירתו בדצמבר 1993 המשיך לייעץ לגופים ביטחוניים וכלכליים בתחום עיבוד הנתונים הממוכן, והיה פעיל ציבורי בקידום המחשוב בישראל.

נקבר בבית העלמין קריית שאול.

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:עובדי משרד הביטחון
קטגוריה:ישראלים בתעשיית התוכנה
קטגוריה:מפקדי ממר"ם
קטגוריה:סגל רפאל
קטגוריה:זוכי פרס קפלן
קטגוריה:חלוצי המחשוב בישראל
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:יועצים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:חברי המטה הכללי של צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993
פליקס ברנשטיין

**פליקס ברנשטיין** (בגרמנית: **Felix Bernstein**;  24 בפברואר 1878, האלה, גרמניה – 3 בדצמבר 1956, ציריך, שווייץ) היה מתמטיקאי יהודי-גרמני הידוע ביותר על תרומתו בפיתוח משפט קנטור-שרדר-ברנשטיין ב-1897. בנוסף, הוא שפענח את דפוס התורשה של סוגי דם, כבר בשנת 1924, באמצעות ניתוח סטטיסטי. 

פליקס היה בנו של יוליוס ברנשטיין ונכדו של אהרון ברנשטיין.

הוא היה תלמידו של גאורג קנטור בהאלה ובהמשך למד אצל דויד הילברט ופליקס קליין באוניברסיטת גטינגן. שם הוא עשה את עבודת הדוקטורט. בשנת 1921 הוא קיבל משרה של פרופסור באוניברסיטת גטינגן והיה מייסד של המכון לסטטיסטיקה מתמטית.

בעקבות עליית הנאצים לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי סולק ממשרתו בגטינגן. הוא עזב לארצות הברית והיה מרצה במספר אוניברסיטאות.

בשנת 1948 חזר לגטינגן. ובשנת 1956 נפטר בציריך.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:סגל אוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
פליקס
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1878
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1956
By the Way (אלבום)

**By the Way** (בעברית: **דרך אגב**) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הרוק, הרד הוט צ'ילי פפרז.
אשר יצא לאור ב-9 ביולי 2002. *By the Way* מכר 700,000 עותקים ברחבי העולם בשבוע הראשון ליציאתו וכ-13 מיליון עותקים בסה"כ.
*By the Way* הושפע רבות מהחומרים האישיים של ג'ון פרושיאנטה, גיטריסט הלהקה וסיפק מספר להיטים ביניהם שיר הנושא של האלבום, Can't Stop ,The Zephyr Song ו-Universally Speaking.

## רשימת שירים

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אלבומי רד הוט צ'ילי פפרז
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ריק רובין
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הדני
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה בברזיל
קטגוריה:אלבומי חברת וורנר רקורדס
הקטקומבות היהודיות בוונוסה

[שמאל|ממוזער|250px|[מנורת שבעת הקנים מצוירת על קיר קטקומבה בוונוסה]]
שמאל|ממוזער|250px|תרשים של מתחם הקטקמובות
ה**קטקומבות היהודיות בוונוסה** הן מערכת של קטקומבות שהתגלו בשנת 1853 בגבעה הקרויה "מדלנה" (Maddalena), כשני ק"מ צפונית לעיר וֶנוֹסָה (Venosa) שבנפת פוטנצה, בצפון מחוז בזיליקטה, איטליה. הקטקומבות הפכו לנושא מחקר שיטתי מאז שנות השבעים של המאה העשרים הודות למחקריו הארכאולוגיים והאפיגרפיים של צ'זרה קולפמינה.
הן זוהו ברובן כקטקומבות של נפטרים יהודים ומקצתן כקטקומבות של נפטרים נוצרים. מספר הקטקומבות נאמד במאות אחדות. רוחב הפרוזדורים מגיע עד לשני מטרים, יותר מהמקובל במערכות דומות ברומא. הכתובות על הקברות הן בלטינית או ביוונית וכן בעברית. ברוב המקרים השפה אינה תקנית.

מעריכים כי הקטקומבות הן משתי תקופות: חלקן מתוארכות בין המאה ה-4 והמאה ה-6 וחלקן משויך לתקופה מאוחרת יותר – המאה ה-8 והמאה ה-9. במצבות המאוחרות נעשה שימוש במניין לחורבן הבית ובשתים מהן נוסף גם המניין לבריאת העולם.

העיר וֶנוֹסָה שוכנת ליד ויה אפיה, הדרך הראשית מדרום איטליה לעיר הבירה רומא. המקום היה נוח להתיישבות יהודים. לפי המצבות הם עסקו ברפואה, במסחר ובמלאכה. במצבות מופיעים ציורים של מנורת שבעת הקנים, אתרוג, לולב ועקידת יצחק.

דוגמה לאחת הכתובות:
"מקום מנוחתו של ביתא, בנו של פאוסטינוס. שלום לנשמתו. תהא נשמתו צרורה בצרור החיים".

כתובת נוספת: "המצבה של סקונדינוס בנם של פרסביטרוס ומטרינה, בן שמונים שנה".

## גלריה

Italy from the Alps to Mount Etna (1877) (14590755028).jpg|ציור מהמאה ה-19 של פתחי הקטקומבות בוֶנוֹסָה
Cenisavenusa.jpg|מקומות קבורה חצובים לרוחב בתוך גומחה אחת גדולה, משפחתית
Venusa 3.jpg|סימני החציבה באבן הטוף - בצד כתובת חרותה בלטינית
Venusa2.jpg|קבר ומעליו ציור מנורה וכתובות בשפות אחדות


## ראו גם
* קטקומבות יהודיות ברומא

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:איטליה: מבנים
קטגוריה:מערות קבורה
קטגוריה:ונוסה
קטגוריה:איטליה: אתרים ארכאולוגיים
פרדריק דאגלס, עבד אמריקני, סיפור חייו

שמאל|ממוזער|200px|המהדורה משנת 1845
**פרדריק דאגלס, עבד אמריקני, סיפור חייו** (באנגלית: **Narrative of the Life of Frederick Douglass, an American Slave**) הוא חיבור אוטוביוגרפי ומסה בזכות ביטול העבדות שנכתב על ידי הנואם והעבד המשוחרר פרדריק דאגלס, ויצא לאור בשנת 1845. בדרך כלל הוא נחשב לידוע ביותר מבין מספר סיפורים שכתבו עבדים משוחררים במרוצת אותה תקופה בארצות הברית. האוטוביוגרפיה מתארת את חייו מיום היוולדו באחוזה בדרום, ועד לבריחתו אל החופש, והתיצבותו בחזית המלחמה נגד העבדות.

בשנים שקדמו לצאתו של הספר לאור עסק דאגלס במסע הסברה שבו הציג את קורות חייו והטיף במרץ לביטול העבדות. השפה העשירה שבה השתמש דאגלס גרמה לכך שמאזיניו חשדו בו בהונאה: כיון  שלא סיפר  לשומעיו מהו שמו המקורי, המחוז בו נולד ומהם שמות אדוניו, (כדי לשמור על ביטחון אישי)  ובנוסף, השכלתו סתרה את הידוע לגבי בורותם של עבדים. כדי לְהָזֵם את טענות ההתחזות החליט דאגלס לכתוב את סיפורו האוטוביוגרפי. בשנת 1845 יצא לאור ספרו Narrative of the Life of Frederick Douglass, An American Slave (בתרגומו העברי "פרדריק דאגלס, עבד אמריקני, סיפור חייו"), המתאר לפרטי פרטים את תולדות חייו של המחבר תוך שימוש בשמותיהם האמיתיים של כל הנוגעים בדבר, כך שלא ניתן היה לפקפק באמיתות הסיפור. לספר זה מקום חשוב בהיסטוריה של ארצות הברית: הייתה זו הפעם הראשונה שבה עבד שחור העלה על הכתב תיאור מפורט של סיפור חייו.

יחד עם "אוהל הדוד תום", היה ספר זה אחד מיצירות הספרות המשפיעות ביותר, שהניעו את התנועה לביטול העבדות באמצע המאה התשע-עשרה בארצות הברית.

## קישורים חיצוניים

*  באתר הספרייה הפתוחה "Internet Archive"

קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:מסות
קטגוריה:ספרי 1845
קטגוריה:אוטוביוגרפיות בנושא עבדות
שנונית הנחלים

ממוזער|שנוניות נלחמות
**שנונית הנחלים** (שם מדעי: *Acanthodactylus boskianus*) היא מין של שנונית ממשפחת הלטאיים.

## מאפיינים
אורכה עשוי להגיע עד 23 ס"מ. אורך זנבה הוא כשני שלישים מגופה. צבעה זהה לצבע החול והוא נע בין חום לצהוב. לפרטים הצעירים יש לאורך הגב חמישה פסים כהים יותר שדוהים עם התבגרותם. חלקו התחתון של הזנב אצל פריטים צעירים ואצל נקבות הוא בצבע אדום בהיר. על קשקשי הגב יש קרינים, כשבחלקו האחורי של הזנב הם גדולים וככל שמתקרבים לראש הם קטנים. לשנונית הנחלים מגיני בטן המסודרים בשורות. רגליה הקדמיות של השנונית קטנות משמעותית מרגליה האחוריות וכן קצרות יותר.

שנונית הנחלים ניזונה ממינים שונים של פרוקי-רגליים וכן מפרטים בני מינם צעירים וזעירים יותר.

לזכרים הבוגרים יש ראש גדול וצבעם הוא חום עד צהוב.

מין דומה מאוד, אך קטן יותר הוא שנונית האז.

## קריאה נוספת
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **[[זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה]]**, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 99-101, 278

## קישורים חיצוניים

## הערות שוליים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1802
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרנסואה מארי דודין
נחלים
קטגוריה:ארץ ישראל: לטאיים
קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: זוחלים
קטגוריה:אלג'יריה: זוחלים
קטגוריה:צ'אד: זוחלים
קטגוריה:בעלי חיים במדבריות המזרח התיכון
קטגוריה:ניז'ר: זוחלים
1343

## אירועים
* סיום כהונת "אמדאו - 5 " לבית סבויה.
* תחילת כהונת " אמדאו - 6" לבית סבויה.

## נולדו
* ג'פרי צ'וסר - סופר ומשורר אנגלי, פילוסוף, פקיד ודיפלומט, (נפטר ב-1400).
* צ'וקי - אימפרטור יפן. (נפטר ב-1394).

## נפטרו

## לוח שנה

## קישורים חיצוניים
להקת פיאמנטה

**להקת פיאמנטה** הייתה להקת רוק ג'אז מזרחי חסידי שהתבססה על הגיטריסט יוסי פיאמנטה ואחיו החלילן אבי פיאמנטה. הלהקה, שהייתה חלוצה בתחום הרוק המזרחי בתחילת שנות ה-70 בישראל, לא הצליחה להפיק תקליט בישראל ועברה לפעול בארצות הברית שם ניגנה והקליטה מסוף שנות ה-70 ועד 2005.

## ראשית הלהקה
בתקופת מלחמת יום הכיפורים החלו יוסי פיאמנטה יוצא להקת חיל התותחנים שכבר הספיק להופיע עם יוני רכטר, שלישיית אף אוזן גרון ואחרים, ואחיו הצעיר אבי, בן ה-15, שניגן על חליל ואורגן, להופיע במחנות צה"ל מול החיילים המגויסים.

בסוף 1974, הקימו השניים את להקת פיאמנטה שבה היו חברים גם בני קדישזון (תופים), ג'ו מיר (גיטרה בס) וג'יין פליישר (שירה). במהלך השנים שלאחר מכן, החליף ג'רי גרוול את קדישזון בתופים ואביבה שמואלי (אבידן) את פליישר בשירה. את אבידן החליפה בשירה אביבה הד וזו הוחלפה על ידי האחיות לבית פיאמנטה, אני וויוי. הלהקה ניגנה ב"מועדון הרוק" של בית ליסין ושימשה כלהקת הליווי של צביקה פיק. ב-1975 הוציאה לרדיו את השיר "מצווה גוררת מצווה" שצעד במצעדי הפזמונים.

ב-1977 הגיע להופעות בישראל סקסופוניסט הג'אז הנודע סטן גץ. הוא שמע את להקת פיאמנטה והתלהב ממנה והקליט עם הלהקה מספר קטעים ומופעים שעשו פרסום למקהלה, והזמין אותה להופיע איתו בארצות הברית. בהמשך השנה הקליטה הלהקה תקליט (עם אהרל'ה קמינסקי על כלי הקשה) אולם זה לא יצא לאור והלהקה נסעה לארצות הברית, הופיעה יחד עם סטן גץ אך לא הצליחה להוציא אלבום.

האחים פיאמנטה החלו בתהליך חזרה בתשובה ואבי הפך לחסיד חב"ד. האחים ושתי האחיות השתקעו בארצות הברית, נישאו והקימו משפחות וניגנו לפרנסתם בהופעות ובאירועים ביחד ולחוד. יוסי ואבי פיאמנטה אף ניגנו לפני הרבי מנחם מנדל שניאורסון פעמים רבות.

אבי פיאמנטה עבר להתגורר בתחילת שנות התשעים בכפר חב"ד עד לפטירתו.

## אלבומים

## קישורים חיצוניים

* 
* אבי פיאמנטה בראיון על אחיו יוסי, וידאו של האחים פיאמנטה משמחים אצל הרבי מליובאוויטש
* 
* שלום לאופר, כשהאחים פיאמנטה שרו לרבי מלובביץ'
* 
*

קטגוריה:צמדים מוזיקליים ישראלים
פיאמנטה
פיאמנטה
פיאמנטה
קטגוריה:משפחת פיאמנטה
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1974
קטגוריה:להקות שהתפרקו בשנת 2005