open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
מעלה עמוס

שמאל|ממוזער|250px|בתי היישוב (אוקטובר 2005)
**מַעֲלֵה-עָמוֹס** היא התנחלות בעלת אופי חרדי במתכונת של יישוב קהילתי בסגנון הטרוגני עם קהילות חרדיות מגוונות, השוכנת במזרח הרי יהודה, כ-20 קילומטר דרומית לירושלים ומשתייכת למועצה אזורית גוש עציון.

## היסטוריה
ההתנחלות הוקמה בשנת 1981 על ידי קבוצת אברכים, בוגרי ישיבות ליטאיות וחוזרים בתשובה, ובאמצעות תנועת משקי חרות בית"ר. היישוב נקרא על שם עמוס הנביא, איש תקוע הסמוכה.

בדצמבר 1989 הונחה אבן הפינה למבני הקבע הראשונים ביישוב.

ב-2022 הוכר היישוב איבי הנחל המצוי בתחומה של מעלה עמוס כשכונה של ההתנחלות, אך בפועל הוא מתנהל כיישוב עצמאי.

ב-2023 היישוב היה ליישוב הישראלי שגדל בקצב הצמיחה הגבוה ביותר ביהודה ושומרון, 24.5%, וגם חצה את רף 1,000 התושבים.

גרעין ההתיישבות הראשון כלל בוגרים של ישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים, בהם אריה דרעי שהחל כמזכיר היישוב וכחבר מועצת גוש עציון מטעמו את דרכו הציבורית. ראש הישיבה, הרב הלל זקס שימש כרבו הראשון של היישוב. יתר המתיישבים במקום היו בעיקר משפחות של בוגרי ישיבת "אש התורה" אשר מתמקדת בהחזרה בתשובה בקרב יהדות ארצות הברית. בין בוגרים אלו: אורי זוהר, מראשוני המתיישבים במקום.

עם תחילת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 נוספו ליישוב כעשרים משפחות הקשורות לישיבת "שבות עמי" בראשות הרב קוגל ובסוף שנות ה-90 היוו דוברי רוסית כמחצית מהאוכלוסייה. ב הצטרפו ליישוב כמות גדולה של בוגרי ישיבות ליטאיות וכן הצטרפו מעט משפחות חסידיות. בסוף 2015 הונחה אבן הפינה להרחבת היישוב. אזור ההרחבה נקרא "קריית נוף". מאז נבנו פרויקטים נוספים אשר הגדילו את גודל היישוב ומאוכלסים בעיקר על ידי אברכים בוגרי ישיבות ליטאיות.

כרב היישוב מכהן מזה כ-30 שנה הרב זאב וולף חרל"פ.

## שירותי דת וחינוך
ביישוב, בית ספר אזורי "בית יעקב" לבנות, "תלמוד תורה" לבנים, גני ילדים, כולל אברכים, בית ספר לבנות ותלמוד תורה.

בנוסף, פועלים ביישוב תלמוד תורה וגני ילדים עבור הקהילה החסידית, המנוהלים על ידי מוסדות ביאלא.

ביישוב קיימים מספר בתי כנסת, בהם בית כנסת אשכנזי-ליטאי, בית כנסת ספרדי, בית כנסת ביאלא, בית כנסת כלל־חסידי.

## קישורים חיצוניים
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:התנחלויות חרדיות ביהודה ושומרון
קטגוריה:יישובים דתיים ביהודה ושומרון
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1981
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:מועצה אזורית גוש עציון
קטגוריה:משקי חרות בית"ר
קטגוריה:יישובים חרדיים בישראל
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
טים מונטגומרי

**טים מונטגומרי** (באנגלית: **Timothy Montgomery** נולד ב-25 בינואר 1975) הוא אתלט ואצן אמריקאי.

## קריירה
מונטגומרי החזיק בשיא העולם בריצת מאה מטר בזמן של 9.78 שניות, אותו קבע בפריז בשנת 2002. התעורר חשד כי נטל חלק בפרשת סמים חמורה שהתעוררה באתלטיקה האמריקאית, ולכן לא השתתף באולימפיאדת אתונה. ב־14 ביוני 2005 שבר אסאפה פאוול את שיאו ושיפר אותו במאית שנייה. בשנת 2005 התחתן עם האצנית מריון ג'ונס.

ב־13 בדצמבר 2005 הטיל עליו בית הדין לבירור עתירות בספורט עונש של הרחקה לשנתיים מהשתתפות בתחרויות אתלטיקה עקב שימוש בסמים (לאחר שהסוכנות האמריקאית נגד סמים בספורט דרשה הרחקה של ארבע שנים), כמו גם שלילת הישגיו מאז ה־31 במרץ 2001.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:אמריקאים ילידי קרוליינה הדרומית
קטגוריה:אתלטים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אצנים אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 4X100 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:אתלטים שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:קרוליינה הדרומית: אתלטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1975
קוד בודו

ממוזער|סרט מנוקב עם קוד הטלגרף הבינלאומי, ITA2, או בניסוח בן ימינו, "בודו 2.0". ניתן להבחין בשורת חורים בקוטר קטן יותר, במרכז סרט הנייר.

חורים אלו משמשים לקידום הסרט, כולם מנוקבים, והם לא נושאים מידע, ואינם חלק מהקוד.
**קוד בודו** (Code Baudot) הוא קוד לייצוגם של תווים ששימש בעיקר לאחסון מידע ולהעברתו במכשירי טלפרינטר לסוגיהם, על-גבי סרט מנוקב. הקוד קרוי על שם אמיל בודו, שהמציא את הקוד בשנת 1870.

בקוד בודו כל תו יוצג באמצעות חמישה חורים לרוחב פס הנייר, ולכן התאפשרו 2^5-1=31 (האפס, כלומר ללא חורים בכלל, לא נחשב סימן) סימנים שונים. זה מספר קטן מדי של סימנים, שאינו מאפשר אפילו ייצוג של אותיות וספרות בלבד. לפתרון הבעיה נלקחו שני תווים להיות תווי בקרה, בעלי אופי דומה לזה של המקש Shift שבמקלדת, כלומר לעבור למערכת חלופית של סימנים. עוד שלושה תווי בקרה משותפים לשתי מערכות הסימנים - אלו הם הרווח, מעבר לתחילת השורה (CR), ושורה חדשה (LF), כך שבסך הכול מאפשרת שיטה זו ייצוג של 2X27=54 סימנים שונים, וזה מספיק לאותיות (גדולות בלבד), ספרות וסימני פיסוק.

מספר הסימנים המצומצם יחסית בקוד בודו גרם להחלפתו בקוד ASCII, שבו כל תו יוצג באמצעות שבעה חורים,  ולכן מאפשר 2^7=128 סימנים שונים.

## קישורים חיצוניים

* 

בודו
כוח צנטריפוגלי

בפיזיקה, **כּוֹחַ צֶנְטְרִיפוּגָלִי** (מלטינית, "בורח מהמרכז": centrum – מרכז, fugere – לברוח; לפי האקדמיה ללשון העברית: **כּוֹחַ סִרְכּוּזִי**) הוא כוח מדומה המושך גוף הנתון בתנועה מעגלית לאורך רדיוס הסיבוב בכיוון הפונה **החוצה** ממרכז המעגל.
alt=כוח צנטריפוגלי|ממוזער|351x351px|איור הממחיש את מקורו של הכוח הצנטריפוגלי.  הקו האדום מתאר את המסלול שהיה עושה הנוסע אילולא היו דפנות לאוטובוס.  בשני האיורים האוטובוס מבצע פנייה – קשת של מסלול מעגלי.
נניח שיש לנו גוף בעל מסה m שמבצע תנועה מעגלית קבועה ברדיוס r. על אף שגודל המהירות לא משתנה, גוף שמבצע תנועה כזו נמצא בתאוצה, מפני ש**כיוון** המהירות משתנה. בכל רגע נתון יש לגוף מהירות קווית בכיוון המשיק למעגל הסיבוב, וכיוון זה משתנה. עקרון ההתמדה קובע שהגוף שואף להתמיד בתנועה ישרה בכיוון המשיק, ולכן הגוף "נמשך" כלפי חוץ הסיבוב. משיכה זו היא **הכוח הצנטריפוגלי**, והיא למעשה מקרה פרטי של כוח ד'לאמבר. 

כדי לקיים תנועה מעגלית חייב להיות כוח המושך את הגוף כלפי מרכז הסיבוב. כוח זה נקרא **[[כוח צנטריפטלי]]**. בניגוד לכוח הצנטריפוגלי, הכוח הצנטריפטלי אינו כוח מדומה. מכיוון שהכוח הצנטריפטלי ניצב למהירות, הוא משנה את כיוונה, אך לא את גודלה.

מתמטית, הכוח הצנטריפוגלי ניתן לביטוי באופן הבא:


 F = m a_r = m \frac{v ^ 2}{r} = m\omega ^ 2 r
 

כאשר m היא מסת הגוף, \ a_r היא התאוצה הרדיאלית, \ v היא המהירות, r הוא רדיוס הסיבוב ו-\ \omega היא המהירות הזוויתית. 

* מתקיים \ \omega \ v = r 
(הפיתוח המתמטי המפורט מופיע בערך כוח קוריוליס)

דוגמה לכוח הצנטריפוגלי מחיי היום יום היא המשיכה כלפי חוץ שאנו חשים בקרוסלה מסתובבת, או כלפי קירות המכונית כאשר היא מבצעת סיבוב. כפי שרואים בנוסחה, ככל שהקרוסלה מסתובבת במהירות גבוהה יותר, כך הכוח הצנטריפוגלי חזק יותר, וקשה יותר שלא לעוף מהקרוסלה.

## אי הבנות נפוצות
רבים נוטים שלא להשתמש במושג "כוח צנטריפוגלי" כיוון שהוא כוח מדומה, וכך אף נלמד בבתי הספר בישראל. בחישובים ובפתרון תרגילים הכוח הצנטריפוגלי לא מופיע, ובמקומו מופיע הכוח הצנטריפטלי. לכן, תלמידים רבים חושבים כי מבחינה מדעית מדויקת אין לצמד המילים "הכוח הצנטריפוגלי" משמעות אמיתית. לא כך הדבר. המונח "כוח מדומה" אינו אומר שכוח זה אינו "קיים" במציאות. הכוח הצנטריפוגלי הוא אומנם כוח מדומה, אך במערכת מסתובבת הוא ניתן למדידה, ואף יכול לבצע עבודה. לכן, אין זה מדויק לומר כי הכוח הצנטריפוגלי לא קיים, אלא רק כי הוא אינו קיים במערכות ייחוס '''אינרציאליות'''. אדרבא, בחישובים פיזיקליים במקרים רבים מעדיפים המדענים והמהנדסים להשתמש במערכות ייחוס מסתובבות, ובמקרים אלה יש לכוח הצנטריפוגלי תפקיד חשוב. לדוגמה, הכוח הצנטריפוגלי אחראי לכך שגודל תאוצת הכובד האפקטיבית של כדור הארץ משתנה עם קו הרוחב שנמצאים בו.

## ראו גם
*כוח צנטריפטלי
* כוח מדומה
* מערכת ייחוס
* כוח קוריוליס
* וסת צנטריפוגלי

## קישורים חיצוניים

* 
* עופר מגד, תנועה בהשפעת כוח צנטריפוגלי, בבלוג "רשימות בפיזיקה עיונית", 6 ביוני 2016
* 

## הערות שוליים

צנטריפוגלי
מסכת חגיגה

[ממוזער|[עין יעקב (ספר)|עין יעקב, מסכת חגיגה. דפוס ראם]]
**מַסֶּכֶת חֲגִיגָה** היא המסכת האחרונה בסדר מועד ובה שלושה פרקים. הנושא העיקרי במסכת הוא קורבן החגיגה אותו מקריבים בשלושת הרגלים (פסח, שבועות וסוכות) ומכאן שמה. במסכת 23 משניות. בתלמוד הבבלי יש בה 26 דפים.

חלקה הראשון של המסכת עוסק בדינים המיוחדים למצוות הראייה בזמן העלייה לרגל לבית המקדש, והקורבנות שחייב כל יחיד להביא בעלייתו לרגל: עולת ראייה, שלמי חגיגה ושלמי שמחה. נושא חלקה השני של המסכת הוא דיני טומאה וטהרה (הואיל ועל-פי התורה יש להיטהר בשלוש הרגלים לצורך הבאת הקרבנות).

הפרק השני בתלמוד הבבלי על המסכת כולל מדרשים רבים בענייני בריאת העולם, מעשה מרכבה ושבעת הרקיעים.

## פרקי המסכת
# **הַכֹּל חַיָּבִין (שמונה משניות)** – עוסק בדיני מצוות עלייה לרגל ובגדריה השונים – מי הוא המחויב, מי הוא הפטור ובאיזה אופן עולה לרגל. סוף הפרק עוסק בכללי הלכות וביחס שבין התורה שבכתב לתורה שבעל פה בהלכות שונות.
# **אֵין דּוֹרְשִׁין (שבע משניות)** – עוסק בהרחבה במעשה בראשית ומעשה מרכבה וכן באגדתות על תנאים שעסקו בסתרי תורה ("ארבעה נכנסו לפרדס", ועוד). סוף הפרק עוסק בדיני סמיכה.
# **חֹמֶר בַּקֹדֶשׁ (שמונה משניות)** – עוסק בהבדלים בין קודש לתרומה.
## מיקומה של המסכת בסדר מועד
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון במועדים, חובותיהם וכל העניינים הקשורים להם, סודרה מסכת חגיגה שענינה המרכזי הוא חובת העלייה לרגל בשלושת הרגלים. והטעם שמסכת זו סודרה אחרונה בסדר מועד הוא מכיוון שמצוות עלייה לרגל היא מצווה המוטלת על הזכרים בלבד, כמו שכתוב בתורה  וחז"ל דרשו את המילה זְכוּרְךָ במובן של זכר - גבר.

## ראו גם
* מעשה מסכת חגיגה
## קישורים חיצוניים

* תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית
* 

## הערות שוליים

*
חגיגה
חגיגה
רועי ילין

**רועי ילין** (נולד ב-11 בספטמבר 1981) הוא קיאקיסט ישראלי, חבר באגודת הספורט של הפועל תל אביב.

רועי היה חלק ממשלחות ישראל לאולימפיאדת סידני (2000), בה הגיע למקום ה-13 בקיאק זוגי למרחק 1,000 מטרים, יחד עם רמי צור, ובאולימפיאדת אתונה (2004) הגיע לגמר בקיאק יחיד למרחק 1,000 מטר, וסיים במקום התשיעי. רועי ילין סיים במקום ה-8 באליפות אירופה בקיאקים שהתקיימה במאי 2008 בקטגוריית יחיד למרחק 1,000 מטר.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:קיאקיסטים ישראלים
קטגוריה:קיאקיסטים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:ספורטאי הפועל תל אביב
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:חותרי קאנו/קיאק באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:חותרי קאנו/קיאק באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
יורם רונן

**יורם רונן** (22 במאי 1933 – 27 במאי 1997) היה עיתונאי, שדרן רדיו ומגיש טלוויזיה.

## ביוגרפיה
נולד בירושלים (1933). בשנות ה-50 של המאה ה-20 עשה את שירותו בגלי צה"ל, שם הגיש תוכניות מוזיקה. עם שחרורו מהצבא, הצטרף לקול ישראל, שם עסק תחילה בהכנת תסכיתים באולפן לילדים של קול ישראל בירושלים, ביחד עם נעמי דליות, רבקה מיכאלי וכרמלה דואק. בשנת 1957 ערך עם דרורה בן אב"י את מצעד הפזמונים "ראשון ראשון חביב".

בין השנים 1960–1964 ערך את יומן החדשות ב"קול ישראל", וביחד עם ירמיהו יובל, ייסד את תוכנית "יומן השבוע" והגיש את היומן במשך שנים רבות. באמצע שנות ה-60 נשלח לקורס שדרני ומפיקי טלוויזיה בגלאזגו שבסקוטלנד, שם הוכשר לתפקידו כחבר צוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית.

עם הקמת הטלוויזיה הישראלית, נבחר להיות הקריין של השידור הראשון של הערוץ הראשון, והעביר שידור חי של מצעד צה"ל ביום העצמאות 1968. ב-1970 מונה למנהל מחלקת החדשות. לאחר מכן, הגיש במשך שנים רבות מהדורות חדשות ותוכניות אקטואליה בטלוויזיה, שימש כתב מדיני וככתב פרלמנטרי, וניהל את תוכנית הראיונות "מוקד", תוך שהוא ממשיך להגיש את מהדורת "בחצי היום" בקול ישראל. בשנות ה-80 שימש ככתב הרדיו והטלוויזיה בארצות הברית.

עמיתו ברשות השידור, צבי גיל, כתב עליו שהוא היה יכול להתחיל שידור בלא כל הכנה: "יכולת ללא התרעה מוקדמת לשלוח אותו לקמצ'אטקה מצויד באיגלו, פארקה (מה שקרוי אצלנו "דובון") ומיקרופון והוא יגיע ומיד ישדר".

על שמו רחוב בשכונת גבעת משואה בירושלים.
## חיים אישיים
רעייתו, רחל רונן לבית שמואלי (אותה הכיר בשירותם המשותף בגלי צה"ל), שימשה גם היא שדרנית רדיו בשנות החמישים והשישים, והייתה לאחר מכן מנהלת המחלקה לשידורים לעולים בקול ישראל. נולדו להם בן ובת - רות רונן, שופטת בבית המשפט העליון. המשפחה התגוררה בשכונת קריית שמואל בירושלים.

## מקורות
* דנה צימרמן, "מת העיתונאי יורם רונן", הארץ, 28. במאי 1997

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:כתבים מדיניים ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:קריית שמואל (ירושלים): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
אסתר סופר

**אסתר סופר** (1931 תרצ"ב – 2001 תשס"ב) הייתה שדרנית רדיו ואשת טלוויזיה ישראלית.

## ביוגרפיה
סופר, ילידת ירושלים, בת למשפחה חרדית, למדה בבית הספר אוולינה דה רוטשילד. החלה לעבוד ב״קול ישראל״ כשהייתה בת 17. תחילה כקריינית חדשות, ואחר כך כעורכת וכמגישה הראשונה של "התוכנית לאם ולילד", ששמה שונה בהמשך ל"לבת לבן ולכל המתעניין" (1966 - 1984). סיפרה סיפורים לילדים בתוכנית הרדיו "מקהלה עליזה" (1980 - 1996). הפיקה את סדרת הטלוויזיה לילדים "סמי וסוסו" והקימה וניהלה בהמשך את מחלקת התוכניות לילדים ולנוער של הערוץ הראשון.

בתחילת שנות התשעים הייתה מנהלת התוכניות של הערוץ הראשון.

היא הפיקה את ״קליידוסקופ״, תוכנית תרבות לדוברי השפה הרוסית. בתוכנית זאת עבדה עד שנפטרה.

סופר תרמה את קולה גם למספר רב של תקליטים, שנכנסו לקלאסיקה הישראלית של תקליטי ילדים. בנוסף ערכה את סדרת ספרי הילדים "כתר לי" של הוצאת כתר.

## תקליטים שבהם השתתפה
* "שירים ונפלאות" - עם יפה ירקוני, 1976.
* "סיפורי לילה טוב" - אצבעוני וסיפורי ד"ר צום.
* "ספינת המנגינות האבודות"
* "ידידי מכיתה א'" - יחד עם להקת האחים והאחיות.
* "8 סיפורי ילדים נבחרים" - הועתק לתקליטור ב-1996.
* "מר שמח וידידיו" - יחד עם חיים יבין, יצא לראשונה ב-1976 והועתק לתקליטור ב-2006.
* "חג לי" - סופר הקריאה סיפורים בשלושה תקליטים על פי תוכנית הטלוויזיה לילדים, פרי עטה של לאה נאור. התקליט יצא לראשונה באמצע שנות ה-70 ועובד כתקליטור ב-2009.
* "סודה של רינה" ו"קופסת הצבעים"- שני סיפורים לילדים מאת אוריאל אופק מלווים בקטעי שירה של יפה ירקוני, 1958.
* "קרנבל החיות וסימפוניית הצעצועים"- סופר הקריאה את קטעי הקישור ל"קרנבל החיות", שאותם כתב אהוד מנור. קטעים אלו יתפרסמו בהמשך כסיפור בשם "מעשה בעכבר שלא רצה להיות עכבר". את קטעי הנגינה ביצעה התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של מנדי רודן. יצא לראשונה ב-1975 ועובד כתקליטור ב-1993, ושוב ב-2012.

## קישורים חיצוניים

* 
* רגע אחד - אסתר סופר, באתר רשת ב' (לינק לא פעיל)

## הערות שוליים

קטגוריה:שדרניות רדיו ישראליות
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:עורכות ספרותיות ישראליות
קטגוריה:נשות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מפיקות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:הערוץ הראשון: אישים
קטגוריה:בוגרות בית הספר אוולינה דה רוטשילד
קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
ועדת וודהד

**ועדת וודהד** (באנגלית: **Woodhead Comission**) אשר שמה הרשמי היה **הוועדה לחלוקת ארץ ישראל** (**Palestine Partition Comission**), הוקמה כהמשך לוועדת פיל. הוועדה קבעה שמסקנות ועדת פיל אינן מעשיות והציעה חלוקה אחרת בה המדינה היהודית המוצעת קטנה בהרבה.

## היסטוריה
בספטמבר 1937 הצהיר אנתוני אידן, שר החוץ של בריטניה, בפני מועצת חבר הלאומים שיש כוונה לשלוח גוף מיוחד לארץ ישראל לניהול משא ומתן עם היהודים ולהגיש תוכנית מפורטת לחלוקת ארץ ישראל. גוף כזה לא קם ולקראת סוף 1937 עלו השערות שבריטניה מבקשת לסגת לגמרי מתוכנית החלוקה. בעקבות זאת פרסמה ממשלת בריטניה בתחילת ינואר 1938 ספר לבן המכריז על הקמת ועדת חלוקה, אך מבלי לנקוט בשמות חבריה.

לוועדה ניתנה ההוראה הבאה:

בראש ועדת וודהד עמד ג'ון וודהד, בעל ניסיון במנהל הקולוניאלי בהודו, ועמו נתמנו אליסון ראסל (Russell), עורך דין, בעל ניסיון במנהל הקולוניאלי הבריטי, ואלכסנדר פרסיבל ווטרפילד (Waterfield), אשר היה עובד מדינה בכיר, ששירת בעבר באירלנד. תומאס ריד (Reid), שאף הוא שירת במנהל הקולוניאלי בהודו, התמנה לוועדה מאוחר יותר.

לוועדת וודהד הועבר מסר מממשלת בריטניה שיש לפסול את ועדת פיל באופן מידי, ולהביא לריצוי הצד הערבי שהיווה חלק חשוב יותר כעת בארץ ישראל לעומת היהודים. אחד מחברי הוועדה, ט. ריד, אף אמר בבואו לארץ ישראל: "אין זה צודק ואין זה רגיל להציע שמהגרים הבאים מחלקי עולם שונים יבואו לארץ ישראל ויטלו מידי תושבי הארץ את הריבונות עליה. אין זה גם מן החכמה הפוליטית כלל ועיקר, משום שמעשה כזה יביא לידי מחלוקת ושפיכת דמים ויהיה אסון לכל הנוגעים בדבר".

ועדת וודהד הגיעה בסוף אפריל 1938 לארץ ישראל וחקרה את המאורעות שהביאו להמשך הסכסוך, וב-9 בנובמבר פרסמה את החלטותיה.

## מסקנות הוועדה
הוועדה הגיעה למסקנה שאין בידי המנדט והוועדה אפשרות מעשית סבירה לחלוקה של ארץ ישראל למדינה ערבית ומדינה יהודית שתאפשר הקמתן תחת התנאים שהוגדרו. בהתייחס לוועדת פיל נכתב כי זו תכיל בגבולות המדינה היהודית קרוב ל-50% ערבים שברשותם קרוב ל-80% מאדמותיה, בעוד שבשטח שיועד למדינה הערבית כמעט ואין יהודים. בשל כך, לפי ועדת וודהד, לא יהיה אפשרי לבצע חילופי אוכלוסין בין שתי המדינות אם יקומו לפי מתווה ועדת פיל, ולכן התוכנית איננה מתקבלת על הדעת ("unacceptable"). באומרה זאת למעשה סגרה את הגולל על מסקנות ועדת פיל.

עם זאת, הציגה הוועדה שתי חלופות אחרות, המנוגדות להמלצות ועדת פיל, לחלוקת ארץ ישראל:
* לדעת הרוב, ניתן להקים מדינה יהודית הכוללת את שטחי עמק יזרעאל ומישור החוף עד אזור רחובות.
* שניים מחברי הוועדה הציעו תוכנית חלוקה משלהם, שזכתה לשם "**תוכנית C**". בתוכנית זו נקבעה חלוקה כלהלן:
::*מדינה יהודית תהיה בין שטחיה של רחובות כיום עד לקיבוץ נחשולים הסמוך לזכרון יעקב.
::*מדינה ערבית תהיה על כל שטחי ארץ ישראל האחרים, כולל עבר הירדן המזרחי.
::*המסדרון לירושלים - הוועדה סברה שאין לתת אותו לאף אחד מהצדדים.

היהודים הגיבו בחריפות לוועדה ולא התייחסו למסקנותיה, דבר שגרם מידית לכישלונה.

מכיוון שגם רעיון זה כשל, החליטה בריטניה להזמין את שני הצדדים למפגש בבריטניה ב-7 בפברואר 1939, שנקרא לימים ועידת השולחן העגול.

## ראו גם
* ועדות חקירה לארץ ישראל

## קישורים חיצוניים

* 
*מפות מתוך דו"ח וודהד, מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
## הערות שוליים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
וודהד
קטגוריה:המרד הערבי הגדול
ווייסלב קושטוניצה

שמאל|ממוזער|ווייסלב קושטוניצה
**ווייסלב קושטוניצה** (בסרבית: **Војислав Коштуница**, , נולד ב-24 במרץ 1944), הנשיא הרביעי והאחרון של הרפובליקה הפדרלית של סרביה ומונטנגרו בשנים 2000 עד 2003, וראש ממשלת סרביה בשנים 2004 עד 2008 (שתי כהונות).

## חייו
קושטוניצה נולד בעיר בלגרד ב-24 במרץ 1944.

ב-1966 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת בלגרד ובשנת 1970 קיבל תואר MA.

בשנת 1974 איבד את משרתו כעוזר הדיקן באוניברסיטה מכיוון שקרא תיגר על המשטר הקומוניסטי ועל המנהיג דאז, יוסיפ ברוז טיטו. בשנה זו מצא עבודה במכון למדעי החברה בעיר בלגרד וכיהן בתפקיד עד 1981. משנה זו היה חבר המכון לפסיכולוגיה וסוציולוגיה ואף עמד בראשו כמנהל.

בשנת 1989 נמנה עם מממני המפלגה הדמוקרטית, ואחר כך הפך למנהיג המפלגה הדמוקרטית הסרבית בראשה הוא עומד עד היום.

קושטוניצה מתאפיין בכך שמעולם לא היה קשור למפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית, וכן הוא מהדור החדש של המערב באירופה ומייצג מגזר דמוקרטי ולאומי-שמאלני.

ב-7 באוקטובר 2000 נבחר לנשיא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאחר שניצח את הנשיא המכהן סלובודן מילושביץ'. כנשיא אף הסגיר את מילושביץ' לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר בהאג וקירב את מדינתו למערב.

ב-7 במרץ 2003 בוטלה משרתו של קושטוניצה כנשיא האיחוד הפדרלי, עקב הפיכת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו

כשנה אחר כך, ב-3 במרץ 2004, נבחר קושטוניצה לראש ממשלת סרביה השמיני, תפקיד בו שימש עד ה-7 ביולי 2008.

## חיים אישיים
ווייסלב קושטוניצה הוא ד"ר לפילוסופיה.
אשתו, ד"ר זוריצה ראדוביץ', היא עורכת דין.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:נשיאי סרביה ומונטנגרו
קטגוריה:ראשי ממשלת סרביה
קטגוריה:ראשי ממשלת סרביה היוגוסלבית
קטגוריה:ילידי 1944
אודר

נהר ה**אוֹדֶר** (מגרמנית: **Oder**; בפולנית וצ'כית: **Odra**, אוֹדְרַה; בסורבית עילית: **Wódra**, ווֹדְרַה) הוא הנהר השני באורכו בפולין, אורכו 854 ק"מ.

נהר האודר נובע בסודטים המזרחיים שבצפון מזרח צ'כיה וזורם צפון מערבה דרך דרום מערב פולין אל הים הבלטי.

הוא מרכיב יחד עם נהר הנייסה הנשפך אליו את קו אודר-נייסה המהווה את הגבול בין פולין לגרמניה, מאז מלחמת העולם השנייה. אורכו כקו הגבול הוא כ-187 ק"מ.

סביר להניח כי נהר האודר היה נתיב מסחר וציר התיישבות מרכזי לשבטים אירופאים כבר במאה התשיעית או העשירית.

הפארק הלאומי של העמק התחתון של האודר הוא ביתם של מינים רבים של חיות בר. ציפורים מוגנות, כמו נשרים לבנים, חסידות שחורות וכוכבי מים, גרים כאן לצד בונים שבונים את סכריהם בפארק. למעלה מ-40 סוגי דגים ו-50 מינים שונים של יונקים משלימים רשימה נרחבת זו של בעלי חיים.

כיום משמש האודר כנתיב מים מרכזי במרכז ובמזרח אירופה. בעתיד, עם התרחבות האיחוד האירופי, מתוכנן האודר להיות מחובר בתעלות לנהר האלבה ולנהר הדנובה ובכך ליצור נתיב מים שיחבר בין הים הבלטי והים השחור.

הערים המרכזיות על נהר האודר הן ורוצלב ושצ'צ'ין בפולין ופרנקפורט על האודר בגרמניה.

ביולי 2022 התרחש בנהר אסון טבע.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

קטגוריה:פולין: נהרות ונחלים
קטגוריה:צ'כיה: נהרות
קטגוריה:ברנדנבורג: נהרות
קטגוריה:נהרות גבול
קטגוריה:נהרות הנשפכים לים הבלטי
נינו רוטה

**נינו רוטה** (באיטלקית: **Nino Rota**; 3 בדצמבר 1911 – 10 באפריל 1979) היה מוזיקאי איטלקי. נודע בעיקר במוזיקה שכתב לרבים מסרטיו של פליני ובנעימת הנושא לסרט "הסנדק".

## קורות חיים
רוטה נולד למשפחה מוזיקלית במילאנו ולמד שם בקונסרבטוריון אצל אילדבראנדו פיצטי. לאחר מכן, בעידודו של המנצח ארטורו טוסקניני, נסע לפילדלפיה, פנסילבניה והשתלם שם במוזיקה במכון קרטיס למוזיקה בהדרכתו של פריץ ריינר, בין השאר. אחר כך חזר למילנו וכתב תזה על מלחין הרנסאנס ג'וזפו צרלינו.

תחילת הקריירה של רוטה בשנת 1944, בכתיבת המוזיקה לסרט "זאזא" בבימוי רמאטו קסטלאני. מאוחר יותר פגש את הבמאי פדריקו פליני, כשזה עבד על סרטו הראשון, Lo Sceicco Bianco. השניים עבדו יחד בהזדמנויות רבות, והמוזיקה של רוטה לסרט ½8 היא לדעת רבים אחד ממרכיביו החשובים והמלכדים בסרט.

במוזיקה שכתב רוטה לסרטו של פליני "ג'ולייטה של הרוחות" (1965), שיתף יוג'ין וולטר פעולה בשיר Go Milk the Moon (שקוצץ בגרסה הסופית של הסרט). השניים חברו שוב יחדיו לחיבור השיר What Is Youth - חלק מנעימתו של רוטה לסרטו של פרנקו זפירלי, "רומיאו ויוליה".

אף כי רוטה נודע בעיקר במוזיקה שכתב לסרטי קולנוע, הוא חיבר גם עשר אופרות, מוזיקה לחמישה באלטים, ויצירות אינסטרומנטליות רבות. בשנת 2005 הועלתה האופרה שלו "אלאדין ומנורת הקסמים" באופרה של וינה בתרגום לגרמנית. את התפקיד הראשי שר הזמר קוסמין איפרים, והביצוע הוקלט על DVD.

רוטה נפטר ב-1979 ברומא מאי-ספיקת לב.

## מוזיקה לסרטים (רשימה חלקית)

## קישורים חיצוניים

* 

* 
*  נינו רוטה: הפך את הפסקול ליצירת אמנות נעלה: פודקאסט להאזנה של תוכנית הרדיו "גיבור תרבות" בהגשת יונתן גת, דוד גורביץ' ודן ערב
* 

קטגוריה:בוגרי מכון קרטיס למוזיקה
קטגוריה:מלחיני קולנוע איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכי אוסקר: הפסקול הטוב
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1911
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1979
מריאן

[שמאל|ממוזער|250px|[החירות מובילה את העם: תיאורו הרומנטי של הצייר דלקרואה למהפכת יולי 1830]]
[ממוזער|250px|פסל של מריאן ב[כיכר הרפובליקה]]
**מַרְיָאן** (בצרפתית: **Marianne**) היא דמות אלגורית שמקורה במהפכה הצרפתית ומסמלת את החירות והתבונה. השם "מריאן" עשוי לשמש כמטונימיה לאומה הצרפתית.

## השימוש בדמות
מריאן קיבלה את שמה רק במחצית המאה ה-19, אך הדימוי בין המהפכה לבין דמות נשית החובשת לראשה מצנפת פריגית אדומה החל כבר למחרת נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי 1789.

השימוש בדמויות אלגוריות על מנת לייצג רעיונות מופשטים, כמו צדק, שוויון או ניצחון, היה מקובל במאה ה-18 כחלק מהמורשת הקלאסית. המהפכנים, שראו עצמם כמחדשי המשטרים הרפובליקאים של העולם העתיק, אימצו לעצמם גם את השימוש בדמויות אלו לציון ערכים מופשטים. מבין כל הדמויות, הפופולרית ביותר הייתה דמות החירות.

דמות החירות הופיעה בשתי גרסאות: האחת – אישה צעירה, בעלת הבעה נלהבת, הנמצאת בתנועה ולבושה בשמלה חשופת חזה, שהייתה סמל עממי, דינמי וקיצוני; והשנייה – אישה מבוגרת, בעלת חזות מתונה, הלבושה בשמלה ארוכה המכסה את כל גופה, שייצגה את העמדות המהפכניות המתונות יותר של האצולה הליברלית ושל מעמד הביניים. בשתי הגרסאות הדמות חובשת מצנפת פריגית.

לאחר ביטול המלוכה, החליט הקונבנט, בעקבות הצעת האב גרגואר, כי דמות החירות תיכלל בחותם הרשמי של הרפובליקה, ותחליף לפיכך את דמות המלך כסמל השלטון.

ידועניות שתרמו את תווי פניהן לדמות של מריאן ברבות השנים: השחקניות בריג'ט ברדו וקתרין דנב, הזמרת מיריי מאתיה, הדוגמניות אינס דה לה פרסאנז' ולטיסיה קסטה ומנחת הטלוויזיה אוולין תומא.

## ראו גם
* דגל צרפת
*האנשת מדינות
* התרנגול הגאלי
*ממשלת צרפת
*פסל החירות
*קולומביה (דמות)

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:האנשת מדינות
קטגוריה:המהפכה הצרפתית
קטגוריה:צרפת: סמלים לאומיים
קטגוריה:צרפת: תרבות
עור (חומר גלם)

שמאל|ממוזער|200px|עור, מוצרי עור וכלים לעיבודו
**עור** הוא חומר גלם המיוצר מעורם של בעלי חיים. את בעלי החיים מגדלים בשטחי מרעה כגון באוסטרליה, דרום אמריקה, ואירופה שבהם מטפחים בקר וצאן (חזירים עיזים וכבשים) במיוחד לתעשיית העורות או כתוצר לוואי של תעשיית הבשר. כמו כן מייצרים עורות הנחשבים אקזוטיים יותר מזוחלים (תנינים, לטאות ונחשים), יענים ודגים.

במקרא מופיע העור לראשונה בסיפור אדם וחווה בספר בראשית פרק ג' פסוק כ"א: "וַיַּעַשׂ יְהוָה אֱלֹהִים לְאָדָם וּלְאִשְׁתּוֹ כָּתְנוֹת עוֹר וַיַּלְבִּשֵׁם."

העור הוא חומר גלם יקר המשמש בעיקר לייצור אביזרי אופנה. העור הוא חומר עיבוד עיקרי לייצור נעליים מסוימות וסנדלים, כמו כן משמש לייצור ביגוד ופריטי בוטיק יוקרתיים כגון כפפות, מעילים ותיקים, ארנקים, חגורות ותכשיטים.
העור נחשב לריפוד יוקרתי ובתקופה האחרונה נכנס לתחום עיצוב הפנים גם כאריחים העשויים מעור, קופסאות אחסון, אהילים ומוצרים נוספים.
יחד עם העץ, היווה העור מרכיב בסיסי בטכנולוגיה של העת העתיקה.
העור אינו עשוי מחומרים רעילים. הוא אינו מתכלה תוך זמן קצר ואפשר למחזר אותו. בעת העתיקה השתמשו בצמח אוג הבורסקאים בפעולת עיבוד העור. המקצוע נקרא בורסקאות.

לעור כמה שיטות עיבוד המכינות אותו להפוך לחומר גלם:
* עיבוד צמחי
* עיבוד כרום
* עיבוד מינרלי
* עיבוד שמן

טבעונים וחלק מהצמחונים מתנגדים אידאולוגית ללבישה או שימוש בעור, לדעתם שימוש בעור הוא ניצול אכזרי של בעלי חיים. לרוב הם משתמשים בתחליפים אחרים כמו חומרים דמויי עור וכיוצא באלו.

לפני תחילת כל אחת משיטות העיבוד העור עובר תהליך של המלחה על-מנת לנקותו משאריות הדם וכדי למנוע ריקבון. לאחר מכן ניתן להסיר את שאריות הבשר והשיער שעליו (אם אינו רצוי) ולנקות מלכלוך חיצוני שדבק בו.
לאחר העיבוד העור נעשה קליל יותר.

שימושיו הנוספים של העור:
[שמאל|ממוזער|200px|[תפילין, באחד השלבים הראשוניים של הכנתם, בו נראה בבירור העור כחומר גלם לתפילין]]
* ביהדות משמש העור לייצור חלקי התפילין. עורות אילים שימשו כמכסה למשכן.
* קלף, שהוא עור שֶעוּבָּד כך שניתן יהיה לכתוב עליו, שימש כאמצעי כתיבה חשוב עד להמצאת הנייר. ספרי תורה תפילין מזוזות ומגילת אסתר ביהדות נכתבים גם כיום על-גבי קלף.
* ייצור אוהלים.
* ייצור קישוטים וחפצים שונים, כגון מחזיקי מפתחות.

## ראו גם
* זמש
* עור תנין

## קישורים חיצוניים

* 
* 

קטגוריה:חומרי גלם
קטגוריה:מוצרים מן החי
קטגוריה:תוצרי לוואי
חתכי דדקינד

[ממוזער|300px|המחשה גאומטרית של חתך דדקינד המתאים ל[השורש הריבועי של 2|שורש הריבועי של 2. A היא קבוצת הרציונלים בתחום האדום ו-B היא קבוצת הרציונליים בתחום הכחול.]]
**חתכי דדקינד** מהווים אחת משתי השיטות הקלאסיות לבנייה של שדה המספרים הממשיים מתוך שדה המספרים הרציונליים. אלו הן הבניות הראשונות של שדה זה שאינן תלויות באקסיומות גאומטריות. את הבניה הציג ריכרד דדקינד ב- 1872. באותה שנה הציע גאורג קנטור את הבניה באמצעות "סדרות קושי".

**חתך** במספרים הרציונליים הוא חלוקה שלהם לשתי קבוצות לא ריקות \ A ו-\ B, כך שכל איבר של \ A קטן מכל איבר של \ B, וכך של-\ A אין מקסימום. לדוגמה, אם \ r הוא מספר רציונלי, אפשר לבחור \ A=\{x : x  ו- B=\{x : x\geq r\}; אז \ A|B הוא החתך המתאים ל-\ r. חתכים אלה, שאותם אפשר לאפיין גם בכך שלקבוצה B יש מינימום, נקראים "החתכים הרציונליים".

אפשר להגדיר פעולות חיבור וכפל בין חתכים, והאוסף המתקבל הוא שדה, שאוסף החתכים הרציונליים מהווה תת-שדה שלו. יתרה מזו, קל לסדר את השדה החדש (\ A|B גדול מ- \ A'|B' אם \ A מכיל את \ A'), ואז השיכון של הרציונליים בשדה החתכים (המתאים לכל מספר רציונלי את החתך שלו) שומר על יחס הסדר.

ישנם גם חתכים לא רציונליים. למשל, אפשר לקחת את \ B להיות קבוצת המספרים *הרציונליים* החיוביים, שריבועם גדול מ-2, ואת \ A להיות המשלים של \ B. במקרה זה \ A|B הוא חתך שריבועו שווה לחתך המתאים ל-2, ולכן אינו יכול להיות רציונלי (שהרי השורש הריבועי של 2 אינו רציונלי).

מתברר שהשדה החדש הוא שדה סדור שלם ארכימדי, והוא השדה היחיד בעל תכונות אלה. לשדה זה קוראים שדה המספרים הממשיים. את אוסף החתכים אפשר לבנות עבור כל שדה סדור, אלא שהתוצאה אינה שדה אלא אם השדה המקורי הוא ארכימדי. אוסף החתכים בשדה ארכימדי איזומורפי בכל  המקרים לשדה המספרים הממשיים.

ב-1972 הכליל את הרעיון ג'ון קונוויי, ובנה את מה שכונה אחר-כך מספרים סוריאליסטיים.

## הכללה
אפשר להגדיר בצורה דומה חתכים לכל קבוצה סדורה. תהי A קבוצה הסדורה ביחס סדר מלא >. נגדיר חתך להיות קבוצה לא ריקה C בלי מקסימום, המקיימת שאם x ב-C ו-y<x אז גם y ב-C. את קבוצת הקבוצות המתקבלות D נסדר על פי יחס ההכלה (שקל לראות שמסדר אותן בסדר מלא), ונגדיר את ההטלה הקנונית מ-A ל-D על ידי x עובר לקבוצת המספרים הקטנים מ-x. זהו שיכון (כלומר פונקציה חח"ע) שהוא איזומורפיזם על תמונתו (משמר סדר) ולכן ניתן להגיד ש-A מוכל ב-D. אז A צפוף ב-D, ולכל קבוצה חסומה ולא ריקה ב-D יש סופרמום. בנוסף, אם נסתכל על טופולוגיית הסדר על D, אז A צפוף ב-D (במובן הטופולוגי), ואם A צפוף (במובן של סדר) אז D מרחב קשיר.

הקבוצה המתקבלת D מקיימת את "תכונת השלמות": לכל תת-קבוצה לא ריק וחסומה מלעיל יש סופרמום. יתרה מכך, כל איבר שנוסף ב-D ולא היה קודם ב-A הוא סופרמום של תת-הקבוצה שהוא מייצג (ועל כן אם A מקיימת את תכונת השלמות, D איזומורפית ל-A).

## קישורים חיצוניים
* 
* 
* 

קטגוריה:מספרים ממשיים
אלבה (נהר)

**אלבה** (בצ'כית: **Labe**, ; בגרמנית: **Elbe**; בסורבית: **Łobjo**) הוא נהר הנובע בהרי קרקונושה בצפון-מערב צ'כיה וזורם צפון-מערבה דרך גרמניה עד שנשפך לים הצפוני. הוא אחד הנהרות העיקריים במרכז אירופה, ואורכו 1,170 קילומטרים.

החל מ-1842 שימש נהר האלבה כנתיב מים לאוניות סוחר, וניתן להגיע באמצעותו אף עד פראג. נהר האלבה מחובר במערכת תעלות לאזורי תעשייה בגרמניה, לנהר האודר, לנהר הריין ולים הבלטי.

מקור שמו של נהר האלבה הוא במילה "älv", שמשמעותה "נהר" בשפות סקנדינביות. בשנת 9 נכשלו הרומאים בניסיון להזיז את גבולם מזרחה מנהר הריין לנהר האלבה בקרב יער טויטובורג, ולאחריו לא ניסו זאת שנית.

נהר האלבה סימן את גבולה המזרחי של אימפריית הפרנקים בתקופתו של "קארל הגדול".

בתקופת נפוליאון בונפרטה היווה נהר האלבה את אחד מקווי המתאר לגבול בין פרוסיה לברית הריין.

לאחר חתימת חוזה ורסאי בשנת 1919 הוכרז אפיק נהר האלבה מאתר האיחוד עם נהר הוולטאבה ועד השפך לים הצפוני כשטח בין-לאומי, הכרזה שבוטלה בהסכם מינכן בשנת 1938. לקראת תום מלחמת העולם השנייה, ב-25 באפריל 1945, נפגשו על גדות הנהר אלבה הכוחות הסובייטיים שהתקדמו ממזרח עם כוחות בעלות הברית המערביות שהתקדמו מכיוון מערב.

לאחר מלחמת העולם השנייה היה נהר האלבה אחד מנתיבי הגבול שבין גרמניה המזרחית לגרמניה המערבית.

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

ממוזער|ימין|שתי עיירות לגדות האלבה

קטגוריה:גרמניה: נהרות
קטגוריה:צ'כיה: נהרות
קטגוריה:נהרות הנשפכים לים הצפוני
קטגוריה:ברנדנבורג: נהרות
קטגוריה:גבול גרמניה המזרחית – גרמניה המערבית
קטגוריה:סקסוניה-אנהלט: גאוגרפיה
קטגוריה:סקסוניה: גאוגרפיה
קטגוריה:המבורג: גאוגרפיה
*
שטיבל

ה**שטיבל** (ביידיש: בית קטן) הוא כינוי לבית כנסת קטן יחסית המשמש לתפילה, ללימוד תורה וכמקום מפגש לקהילה. השטיבל שימש בדרך כלל גם לכינוסים, לסעודות שבת וחג (בעיקר בסעודה השלישית של שבת) ולמקום מפגש תרבותי וחברתי לחברי הקהילה. עם זאת, בית כנסת שבו מתפלל האדמו"ר אינו מכונה בדרך כלל שטיבל. בחצרות חסידיות אחדות (דוגמת חסידויות ברסלב ובויאן) נהוג לכנות את השטיבל בשם "קלויז".

## טרמינולוגיה ורקע
תרגומה של המילה שטיבל ביידיש הוא בית קטן, ואכן, לפי שמו ניתן להבין שהוא משמש כבית שני לבאים בשעריו. הווי השטיבל התגבש בקרב חסידויות במזרח אירופה. האברכים הצעירים והבחורים היו יושבים בו כל היום ועוסקים בתורה ובחסידות, ואילו בעלי הבתים שהיו עסוקים כל היום בעבודת כפיים היו באים בבקרים ובערבים לתפילה, ללימוד משותף ולהתחזקות דתית. השטיבל מונה החל ממניין חברים ועד כמאה בתי אב. כאשר מניין חבריו של השטיבל גדל, ישנן חסידויות הנוהגות לפצלו לשני שטיבלך, זאת כדי לשמר את הווי השטיבל האפייני למקום קטן שבו הכל מכירים זה את זה.

## שטיבלאך במשמעותו כיום
בקהילה החרדית בישראל התפתחו בתי כנסת בהם מרוכזים מספר חדרים (ומכאן שטיבלאך - הטיית רבים יידית לשטיבל) למנייני תפילה. מטרתם של השטיבלאך היא לאפשר מקום תפילה מסביר פנים ובאווירה יותר משוחררת. בשונה מבית כנסת בו נהוגים זמני תפילה קבועים, סדרי ישיבה מסוימים וכיוצא בזה, השטיבלך פועל בכל שעות היממה ומכיל כבשיגרה מתפללים ארעיים.

### שטיבלאך מפורסמים בישראל
[שמאל|ממוזער|250px|"שטיבלך" בשכונת [קטמון בירושלים]]
כנגזר מן השטיבל החסידי המקורי, החלו לקרוא בזמננו לבתי הכנסת בהם יש מספר חדרים למנייני תפילה בו זמנית, בשם "**שטיבלאך**".

בין השטיבלך המפורסמים ניתן למנות את:

בירושלים:
* השטיבלך בשכונת קטמון 
* שטיבלך מאה שערים 
* שטיבלך בית ישראל
* בית הכנסת זיכרון משה
* בית הכנסת הגר"א בשכונת שערי חסד
* השטיבלך של אמשינוב בשכונת בית וגן
* בית הכנסת הגר"א בשכונת בית וגן.
* השטיבלך בבית הכנסת נר ישראל - זופניק בשכונת גבעת שאול.
* בית הכנסת מוסיוף בשכונת הבוכרים.
* אור הצפון בשכונת נווה צבי
* הר צבי בשכונת כרם אברהם
* בית הכנסת אמרי שפר בשכונת הר נוף
בבני ברק:
* בית כנסת איצקוביץ'
* בית הכנסת הגדול (הישן) 
* שטיבלאך פא"י ברחוב הרב דסלר 
* שטיבלאך בית הלל בשיכון ויז'ניץ

בניו יורק:
* בית הכנסת שומרי שבת בשכונת בורו פארק, ברוקלין
* בית הכנסת ורצקי (״לנדאוס״) בפלעטבוש, ברוקלין

בערים אחרות:
* שטיבלך קהל חסידים באשדוד
* שטיבלאך פא"י ברחוב עזרא ברחובות
* בית הכנסת ירוסלב באחוזת ברכפלד, מודיעין עילית
* שטיבלך חתם סופר ברחוב ארלוזורוב 3 בפתח תקווה
*שטיבלך הבעל שם טוב ברחוב הבעל שם טוב 5 ביתר עלית

## קישורים חיצוניים

* 

## הערות שוליים

*
*
קטגוריה:מוסדות יהודיים
קטגוריה:חסידות
דן בראון

**דניאל גרהרד בראון** (באנגלית: **Daniel Gerhard Brown**; נולד ב־22 ביוני 1964) הוא סופר אמריקאי, מחברם של מותחנים בלשיים, ובהם חמשת רבי המכר "מלאכים ושדים", "צופן דה וינצ'י", "הסמל האבוד", "התופת" ו"מקור", העוסקים בהרפתקאותיו של האיקונוגרף הבדיוני רוברט לנגדון, המסייע לפענח מעשי רצח ותעלומות.

## ביוגרפיה
בראון נולד באקסטר שבניו המפשייר. הוא שאף להיות מוזיקאי ואף הוציא כמה אלבומים. עסק זמן מה בהוראה, והחל לכתוב ספרים. ספריו הראשונים (שכתב עם אשתו) "המדריך הרומנטי לאישה המתוסכלת" ו"הספר האמיץ", נכשלו מסחרית. בשנת 1999 כתב את ספרו הראשון שהצליח יחסית, "שם הצופן: מבצר דיגיטלי". בשנת 2001 כתב את "מלאכים ושדים", הראשון בסדרת ספרי רוברט לנגדון, וכעבור שנה פרסם את "נקודת ההונאה", שזכה גם הוא להצלחה.

בשנת 2003 פרסם את רב המכר הגדול ביותר שלו, "צופן דה וינצ'י", שבו הוא חוזר אל הגיבור רוברט לנגדון ואל הסגנון של חקר אמנות ודת. בהמשך הוציא שלושה ספרים נוספים בסדרה, שהצליחו גם הם: "הסמל האבוד", "התופת" ו"מקור".

ספריו, שמזכירים בקצבם המהיר את ספריו של ג'ון גרישם, הם שילוב של מציאות ודמיון מפותח. עלילתם נודדת בין דתות ומסדרים עתיקים, סמליות קדושה, מדע חדשני ורציחות מקאבריות. ספריו של בראון עוסקים במתחים שונים, כמו המתח שבין הדת למדע, המתח שבין הדת הנוצרית לפגאניזם, והמתח שבין הכוח השלטוני לשחיתות וכוחן העצום והנסתר של אגודות סתרים (הטמפלרים ומסדר ציון ב"צופן דה וינצ'י", האילומינטי ב"מלאכים ושדים" והבונים החופשיים ב"הסמל האבוד").

מוטיבים חוזרים בספריו הם התרחשות עלילתית מהירה; עיסוק בצפנים; תאוריות קשר ממסדיות; רציחות סדרתיות; גיבורים שמהווים צמדים רומנטיים, הנרדפים על ידי כוחות שליליים, שנשלחים תמיד על ידי בכיר אנונימי; ולבסוף חשיפת האמת והגעה אל הסוף הטוב של הסיפור, שבו מושב הסדר אל כנו והרעים מושמדים.

אף שרבים טענו שספריו גדושים בתאוריות לא מוכחות ובעיוותים רבים ובוטים של המידע ההיסטורי, הם הצליחו לשבות את דמיונם של רבים ולעורר סערות ציבוריות בקהלים שונים. ספריו "צופן דה וינצ'י" ו"מלאכים ושדים" זכו לגרסה מוסרטת, וגם לספרו "התופת" יצאה גרסה קולנועית ב-2016.

בשנת 2016 תרם בראון 300,000 יורו לספריית ריטמן באמסטרדם. ספרייה זו מכילה כתבים עתיקים בנושאי כימיה ומיסטיקה. הכתבים הללו העניקו לו השראה לכמה מספריו, כגון "הסמל האבוד" ו"התופת". כוונתו בתרומה הייתה שהיא תעזור לספרייה להעלות את הכתבים הסרוקים לאינטרנט לטובת הציבור. בנוסף, הוא פרסם סרטון הסברה ביוטיוב על תרומתו ועל פעילות הספרייה..

בראון היה נשוי לבליית ניולון, היסטוריונית של האמנות, ב-2019 השניים נפרדו.

## ספריו
* שם הצופן: מבצר דיגיטלי (1998)
* מלאכים ושדים (2000). תרגום לעברית: נורית לוינסון, מודן, 2004 
* נקודת ההונאה (2001)
* צופן דה וינצ'י (2003) 
* הסמל האבוד (2009)
* התופת (2013)
*צופן דה וינצ'י לנוער (2016)
* מקור (2017)
* סוד הסודות (2025)

## קישורים חיצוניים

* 

* 
* 
* 
* 
* הוותיקן מחרים את צופן דה וינצ'י
* 
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:סופרי מתח ואימה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:בוגרי מכללת אמהרסט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1964
פרגמטיקה

**פרגמטיקה** היא ענף בבלשנות החוקר את הבנת השפה הטבעית, ועיקר עיסוקה הוא בהשפעת ההקשר על הבנת המשמעות. ההקשר במשמעות זו חייב לכלול אמצעים חוץ־לשוניים כמו סיבות חברתיות, סביבתיות ופסיכולוגיות.

## מחלוקת על ההגדרה

מסורתית, תחום הפרגמטיקה מוגדר כעוסק במשמעות ביחס להקשר או לדוברים, במבנים שאינם משפיעים על תנאי אמת של משפט (בניגוד לסמנטיקה פורמלית שמבקשת להגדיר את המשמעות על פיהם), ובנושאים מסוימים כמו פעולות דיבור.

עם זאת, חוקרים מסוימים הפעילים בעשורים האחרונים, למשל מירה אריאל בספרה Defining Pragmatics, שוללים את זה, ומבקשים להגדיר את הפרגמטיקה אל מול הסמנטיקה (ואל מול יתר הדקדוק) באמצעות חלוקת עבודה של קוד לשוני מול היסק לא לשוני. על פי ניתוח זה, רוב התופעות הלשוניות שנופלות בהגדרה המסורתית למעשה מתחלקות בין הדקדוק לפרגמטיקה.

## מחקר והשערות

פרגמטיקה מתעסקת בעיקר במבע המבטא את השימוש בלשון, ולא במשפט המייצג צורה מופשטת של השפה לצורכי ניתוח. הפרגמטיקה עוסקת בדרך כלל בהקשר של שיחה. בפרגמטיקה נערך בידול בין "משמעות המשפט" ל"כוונת הדובר". משמעות המשפט היא המשמעות המילולית של המשפט, בעוד שכוונת הדובר היא הרעיון, שאותו מנסה הדובר למסור.

לדוגמה, ניקח את המבע "אפשר לקבל את הקטשופ בבקשה?". משמעות המשפט הבסיסית היא שאלה, אך כשמתעמקים בכוונת הדובר, רואים שיש כאן מעין תפקיד של ציווי, שמשמעותו היא "תן את הקטשופ".

דוגמה נוספת יכולה להיות הדו־שיח הבא:
* א: "אני רעב."
* ב: "אז בוא נלך לשוק בצלאל."

בעוד שניתן לפרש את המשפט של דובר ב' כהצעה ללכת לשוק לקנות מוצרי מזון, הכוונה היא ללכת לשוק הידוע במוכרי הפלאפל שלו ולקנות פלאפל.

## ענפים רלוונטיים
פרגמטיקה מנסה לקשר בין סימנים לפרשנותם, ואילו סמנטיקה מתמקדת בקשר הישיר בין מילה ופירושה (מסמן ומסומן), תחביר (סינטקטיקה או סינטקס) לעומת זאת בוחנת את הקשר בין המסמנים, המילים עצמן.

תחומים נוספים המשיקים לתחום הם הפסיכולינגויסטיקה והסוציולינגויסטיקה.

## ראו גם
* שיח (מדעי החברה)
*עקרון שיתוף הפעולה
*תאוריית הרלוונטיות

## קישורים חיצוניים

* 
* מהי פרגמטיקה (אנגלית)
* בנימין בראון, בלי אבל: פולמוס החסידים והמתנגדים בראי תאוריית סמני השיח, רוח חדשה בארמון התורה, תשע"ח.
*בנימין בראון,  Some Say This, Some Say That: Pragmatics and Discourse Markers in Yad Malachi's Interpretation Rules
* 
* 

## הערות שוליים

*
קטגוריה:בלשנות
קטגוריה:סמיוטיקה
קטגוריה:פילוסופיה של הלשון
21 (מספר)

**21** (במילים בלשון זכר: **עשרים ואחד**; בלשון נקבה: **עשרים ואחת**) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 20 והקודם ל-22.

## במתמטיקה
* 21 הוא המספר השמיני בסדרת פיבונאצ'י.
* מספר הרשאד.
* מספר מוצקין.
* המספר המשולשי השישי.
* מספר פריק (לא ראשוני), מחלקיו הם 3 ו-7.
* 21 הוא הגדול בזוג הקטן ביותר של מספרי סמית' בבסיס כלשהו.

## גיל 21
גיל 21 הוא גיל הבגרות לעניינים מסוימים בחוקיהן של מדינות שונות.
הזכות להיבחר לכנסת ניתנת בישראל רק למי שביום הגשת רשימת המועמדים מלאו לו 21 שנה. הגבלה דומה חלה על הזכות להיבחר למועצה של רשות מקומית בישראל. רישיון נהיגה בכלי רכב מסוימים, כגון אוטובוס, ניתן רק למי שמלאו לו 21 שנה, וגם מורה לנהיגה יכול להיות רק מי שמלאו לו 21 שנה. רישיון אזרחי לנשיאת נשק, אף הוא מותנה בכך.
בארצות הברית גיל 21 מעניק זכות לקנות אלכוהול; ברוב מדינות ארצות הברית אדם בגיל 21 גם רשאי לשכור רכב.

## משחקים
* שם נוסף למשחק בלאק ג'ק.
* סכום כל הערכים על קוביית משחק רגילה.
* עשרים ואחת - משחק כדור

## בתחומים אחרים
21 הוא גם:
* המספר האטומי של סקנדיום.
* המאה הנוכחית שמתחילה בשנת 2001 ומסתיימת בשנת 2100.
* הפורט הסטנדרטי של ה-FTP.
* פרופיל 21 הוא הפרופיל הנמוך ביותר בצה"ל, ובעל הפרופיל הזה אינו מגויס.
* אג'נדה 21 - תוכנית עולמית למאה העשרים ואחת.
* בחצי הכדור הצפוני של כדור הארץ, התאריך 21 בחודשים מרץ, יוני, ספטמבר ודצמבר מהווה את תחילתם של האביב, הקיץ, הסתיו והחורף בהתאמה.

## קישורים חיצוניים

קטגוריה:מספרים טבעיים
ירדן (פירושונים)

קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים ולנשים
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
ניקל

**ניקל** (באנגלית: **Nickel**) הוא יסוד כימי מקבוצת מתכות המעבר שסמלו הכימי Ni ומספרו האטומי 28. השימוש בניקל בסגסוגות שונות נפוץ בתעשיית כלי המטבח, המטבעות, כלי הנשיפה, הסוללות, ועוד. 

## תכונות

ניקל הוא יסוד כימי מתכתי קשה ממתכות המעבר, אשר גם נוח לחישול ולמתיחה. צבעו לבן-כסוף והוא עמיד מאוד בפני חמצן וחלודה. ניקל הוא אחד מחמשת היסודות הפרומגנטיים, טמפרטורת קירי עבורו היא 355°C. דרגות החמצון שלו הן 1+ ו-2+. קיימות גם תרכובות שבהן דרגת החמצון שלו היא 3+.

## שימושים
לניקל שימושים רבים, העיקרי שבהם הוא בסגסוגות. 65% מהניקל שמופק בעולם המערבי משמש להכנת פלדת אל-חלד, 12% משמשים להכנת סגסוגות-על ו23% הנותרים משמשים לשימושים מגוונים, כגון, סוללות נטענות (סוללת ניקל-קדמיום או סוללת יוני ליתיום) וכימיקלים שימושיים כגון זרזים כימיים והצבען הצהוב הקרוי ניקל טיטניום. לניקל שימוש בציפוי באמצעות אלקטרוליזה.

סגסוגות ניקל מפורסמות:
* פלדת אל חלד וסגסוגות אחרות עמידות בפני קורוזיה, כגון אלו המשמשות לייצור כלי נשיפה ממתכת, כפתורי בגדים ומטבעות.
* הסגסוגת "אלינקו" שמכילה ניקל משמשת להכנת מגנטים.
* מתכת "מונל" שהיא סגסוגת ניקל עמידה בפני קורוזיה שמשמשת להכנת מדחפים לאוניות, כלי מטבח ועוד.

## היסטוריה
שימוש בניקל נעשה עוד בימי קדם, בשנת 3500 לפנה"ס. בסוריה של היום נמצא ארד שמכיל מעל 2% ניקל.
מינרלים שהכילו ניקל היו שימושיים בצביעת זכוכית בצבע ירוק. ב-1751 המינרלוג אקסל פרדריק קרונשטדט ניסה למצות נחושת מהמינרל ניקלין (NiAs מכונה גם ניקוליט). הוא נכשל ובמקום נחושת זיקק ניקל.

מטבע הניקל הטהור הראשון הופק ב-1881 בשווייץ.

מדגסקר היא אחת מהיצואניות הראשיות של הניקל הגולמי, ועל פי נתוני 2022 שווי היצוא של מתכת זו עמד על כ-929 מיליון דולר, ומדינות היעד לייצוא הניקל ממדגסקר היו יפן, סין, דרום קוריאה, טיוואן וארצות הברית.

## תפקיד ביולוגי
במערכות חיות, הניקל נפוץ בעיקר בבקטריה, שמרים וצמחים. הוא נמצא בחלבונים אנזימטיים מסוימים, כגון אוראז ומשפיע על תפקודם. הניקל הוא יסוד חיוני בתזונת האדם בכמויות זעירות. מחקרים שנעשו על תרנגולים ועכברים (הקרובים מבחינה גנטית לבני אדם) הראו שניקל חיוני לתפקוד הכבד.

## צורה בטבע

רוב הניקל שנכרה מגיע משלושה סוגי מחצבים עיקריים, הראשון הוא לימוניט ((Fe,Ni)O(OH)),השני הוא גרניריט ((Ni,Mg)3Si2O5(OH)) והשלישי הוא פנטלנדיט (Ni,Fe)9S8)). מבחינת אספקה, קנדה היא המקור העיקרי לניקל והיא מפיקה כ-30% מהניקל בעולם. המרבץ העיקרי נמצא באגן סדברי, מקום שבתקופה גאלוגית מוקדמת של כדור הארץ ספג פגיעות מטאוריטים רבות. מרבצים אחרים נמצאים במקומות אחרים בקנדה וכן ברוסיה, קלדוניה החדשה, אוסטרליה, קובה ואינדונזיה.

על סמך ממצאים גאופיזיים, גלעין כדור הארץ מכיל את מרבית הניקל בכדור הארץ בהפרש ניכר.

## רעילות
חשיפה לריכוז העולה על 0.05 מ"ג/סמ"ק של ניקל או תרכובות ניקל מסיסות במשך זמן העולה על 40 שעות בשבוע יכולה להיות מסוכנת. לניקל תרכובות מסוכנות. דוגמה לכך היא אדי ניקל גופרתי, אשר חשיפה אליהם עלולה לגרום לסרטן. דוגמה נוספת היא החומר Ni(CO)4 שהוא גז מסוכן שמסוגל להתלקח באוויר.

ישנם אנשים המפתחים אלרגיה לניקל, ועורם נעשה מגורה במגע ממושך איתו.

רמת הניקל המותרת בתכשירים שבאים במגע עם העור נקבעת על ידי האיחוד האירופאי.

חלק מתרכובות הניקל קרצינוגניות, וחשיפה ממושכת אליהן עלולה להוביל להתפתחות סרטן.

## קישורים חיצוניים

* 
* ניקל ב־Webelements 
* ניקל ב"גאמנון צמחים ומרפא"

## הערות שוליים

*
קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:מתכות מעבר
המפלגה הדמוקרטית הסרבית

**המפלגה הדמוקרטית הסרבית** (*srpska demokratska stranka*) היא מפלגת אופוזיציה דמוקרטים בסרביה בזמן שלטונו של סלובודן מילושביץ', נשיא סרביה ונשיא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בשנות ה-90.

בשנת 2003 הפכה למפלגה השלישית בגודלה באספה הלאומית של סרביה עם 34 מנדטים. בעקבות ממשלת המיעוט שנוצרה בממשלתו של ווייסלב קושטוניצה, המפלגה הדמוקרטית הסרבית החליטה שלא ליטול בממשלה חלק.

השקפתה הפוליטית של המפלגה היא ליברלית ומייצגת ציבור סוציאליסטי בקרב הבוחרים. המפלגה עמיתה באיחוד המפלגות האירופיות הסוציאליסטיות מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.

לאחר רצח ראש ממשלת סרביה זוראן ג'ינג'יץ', נבחר לתפקיד יו"ר המפלגה בוריס טאדיץ, שהפך ביולי 2004 לנשיא סרביה.

## היסטוריה
האנשים שהרכיבו מחדש את המפלגה היו אנשי "המרכז הרדיקלי" ו"מפלגת החירות" בשנת 1919 לאחר שנוצרה "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים" (יוגוסלביה).

נשיא המפלגה הנבחר היה ליובומיר דוידוביץ שכיהן באותה העת כרה"ע בלגרד ואז נבחר לנשיא המפלגה מילאן גרול 1940 לאחר מותו של דוידוביץ. בבחירות 1929 זכתה המפלגה לקולות הבוחרים והייתה המפלגה השלטת.

המפלגה החזיקה בשלטון עד שנת 1929 כשלפתע המלך אלכסנדר הראשון נטל שלטון דיקטטורי והמפלגה איבדה כל שלטון אפשרי ובכך נשארה באופוזיציה עד תחילת מלחמת העולם השנייה.

בזמן השתלטות גרמניה ב־1940 על יוגוסלביה רבים מבכירי המפלגה ברחו לאנגליה וחזרו אל סרביה רק ב־1945 בסיום מלח"ע ה־2 כשלפתע המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית השלטת במדינה החרימה את כל רכוש המפלגה הדמוקרטית הסרבית וגם את עיתון המפלגה "דמוקרטיה", ואף אסרו אישים בכירים בהם נשיא המפלגה מילאן גרול.

## המפלגה החדשה

המפלגה התאחדה שוב ב־1989 לאחר ש־13 איש שיקמו את המפלגה ובהם קושטוניצה, טאדיץ וגינגיץ. לתפקיד הנשיא נבחר דרגוליוב מיצונוביץ והיא זכתה בבחירות לפרלמנט הסרבי ב־7 מושבים, אך חלק מחבריה פרשו ממנה בשל מחלוקת והקימו את "המפלגה הליברלית הסרבית" ולמרות זאת המפלגה החזיקה מעמד.

לאחר שלטון מילושביץ, המפלגה היא אחת ממוסדות החזקים והמשפיעים בסרביה.

## קישורים חיצוניים

* 
* אתר המפלגה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
דמוקרטית הסרבית
קטגוריה:סרביה: מפלגות ליברליות
דמוקרטית הסרבית
סרבית
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1990
נבי סבלאן

**מקאם נבי סבלאן** (בערבית: **مقام النّبيّ سبلان**, בתעתיק מדויק: מקאם אלנבי סבלאן) הוא אתר מקודש של הדרוזים בישראל. פעם בשנה, ב-10 בספטמבר, נערכת במקום חגיגה גדולה בהשתתפות אלפי דרוזים.

## חשיבות המקום
האתר נושא את שמו של הנביא סבלאן, אחד משבעה נביאים מקודשים של הדרוזים. לפי מסורת דרוזית אימץ סבלאן חיי צנע וסגפנות והקדיש את חייו לעבודת האל. הוא יצא ממצרים לחברון כדי לשכנע את עובדי האלילים לקבל את דת האל היחיד, וכתוצאה מהתנגדותם ברח לגליל והתיישב במערה על הר זבול, שם הקדיש את זמנו ללימוד כתבי הקודש תוך שהוא חי חיי סגפנות. החברונים עלו על עקבותיו אך בדרכם היה עליהם לחצות את נחל כזיב המקיף את ההר. אז אירע נס - מי הנחל גאו וחסמו את דרכם. מאז נקרא חלק זה של נחל כזיב בשם "ואדי חאביס" (חאביס - בערבית: מתבודד). לפי המסורת בנה סבלאן במו ידיו חדר מעל המערה ובו התגורר והמשיך בלימוד הדת ובהפצתה. בערוב ימיו עבר לכפר בחא בהר הבשן שם נפטר.

יש שזיהו במקום את היישוב המקראי זבולון המוזכר גם בכתבי יוסף בן מתתיהו. 
היו שזיהו את נבי סבלאן עם זבולון בן יעקב,, שהוזכרה בין השאר על ידי השייך אמין טריף, אולם אמאם אלבדר מבית הדין השרעי הדרוזי בחיפה דחה זיהוי זה. המסורת היהודית אינה מזהה את נבי סבלאן עם זבולון בן יעקב, והיא מראה את קברו של זבולון בעיר צידון בלבנון.

האתר נחשב למקום השני בחשיבותו לדרוזים אחרי קבר נבי שועייב בקרני חיטין.

## האתר
המקום נמצא בראש הר זבול בגובה 814 מטר. כביש מוביל ממרכז חורפיש לאזור הקבר. הדרוזים בנו על ההר מתחם גדול. המצבה נמצאת בחדר קטן במרכז המבנה. במקום גם אולמות לקבלות פנים, בית תפילה ובית ספר ללימודי דת (מדרסה). 

## היסטוריה
עד מבצע חירם התקיים בסמוך לאתר הכפר סבלאן, כפר קטן שתושביו מוסלמים.

בשנת 1957 סללו הדרוזים דרך עפר שאפשר הגעה לאתר ברכב. בשנות ה-60 דרשו הדרוזים קרקעות מהכפר הנטוש סבלאן לצורך הרחבת האתר והזהירו מפני פגיעה באתר. בתחילת שנות ה-70 בקשו מנהיגי העדה הדרוזית לסלול את הכביש אל האתר והכביש נחנך בספטמבר 1973.

חג נבי סבלאן חל בחודש ספטמבר. בשנת 1957 חל החג בערב 22 בספטמבר ובשנת 1960 בערב 18 בספטמבר. בשנת 1967 צוין החג ב-10 בספטמבר ובשנת 1968 ב-10 וב-25 בספטמבר. בשנת 1968 בקשו נציגים דרוזים הכרה רשמית של ממשלת ישראל בימים 10-11 בספטמבר כחג דרוזי ובקשתם נענתה בתחילת 1969.

בשנות ה-70 התקיימה מדי שנה "צעדת נבי סבלאן" בהשתתפות יהודים וערבים. הצעדה לא התקיימה בימי מלחמת לבנון הראשונה וחודשה בשנת 1986.

## גלריה

NABISABLAN03.JPG|חזית בניין הקבר, 2009
נבי סבלאן.jpg|מבנה קברו של נבי סבלאן, חורפיש קודם לשיפוץ
NABISABLAN004.JPG|פתח הכניסה המרכזי לבניין הקבר
השער לקברו של נבי סבלאן.jpg|השער המוביל לקברו של נבי סבלאן. ניתן לראות את סמלי הכוכב, שהוא סמלם של הדרוזים, מתנוסס מעל שני עמודי השר


## קישורים חיצוניים

* סקירה ותמונות עדכניות של נבי סבלאן באתר 'רשימות',12/09.

## הערות שוליים

קטגוריה:אנשי דת דרוזים
קטגוריה:הגליל העליון
קטגוריה:חורפיש
סולם מוס

**סולם מוֹס** (בגרמנית: **Mohs Skala**) הוא סולם בן עשר דרגות למדידת קשיות חריצה  של מינרלים והוא המקובל ביותר בין כמה הגדרות קיימות למדידת קשיות של חומרים.

## היסטוריה
בשנת 1812 נכתבו 10 דרגות עם 10 דוגמאות של סולם מוס על ידי המינרלוג הגרמני פרידריך מוס (Friedrich Mohs). מוס ערך את הסולם בן 10 הדרגות על פי עשרה מינרלים זמינים על ידי מדידת מידת ההתנגדות של מינרל לחריצה על ידי מינרל אחר. מאז נוספו דוגמאות לסולם עם דרגות של 2 ו-3 ספרות אחרי הנקודה העשרונית כיוון שמוס הגביל את מספרי הסולם ל-10 כמקסימום. כל מינרל נמדד הסולם באמצעות איתור המינרל הקשה ביותר שהוא חורץ.

## השוואה
הטבלה דלהלן מראה השוואה עם קשיות חריצה מוחלטת כפי שזו נמדדת על ידי מכשיר המדידה סקלרומטר למדידת קשיות חריצה. בניגוד לקשיות חריצה המוחלטת אין בין דרגות קישות החריצה של סולם מוס קשר מתמטי שיטתי.

לזכירת סולם מוס משמשת המנמוניקה: "The Girls Can Flirt And Other Queer Things Can Do" שראשי התיבות שלה מהמילה הראשונה ועד המילה העשירית הם ראשי התיבות של המינרלים בסולם מוס מ-1 עד 10.

משמעות הנתונים בסולם היא לדוגמה שגבס שדרגת קשיותו גבוהה מטלק יחרוץ בטלק. דרגת הקשיות של חומר שחורץ מינרל מסוים המצוי בסולם, אך נחרץ על ידי מינרל המצוי מקום אחד מעליו בסולם היא ביניהם. בניגוד לשיטות אחרות של מדידת קשיות חריצה  כגון מכשיר המדידה סקלרומטר, סולם מוס לא משמש למדידת קשיות של חומרים שאינם מינרלים.

## ראו גם
*יחידות מידה על שם אישים

## קישורים חיצוניים

* 

קטגוריה:יחידות מידה
קטגוריה:מינרלוגיה
קטגוריה:הנדסת חומרים
קטגוריה:קשיות
אגורה (מקום כינוס)

ממוזער|שרידי מבנים של האגורה שנבנתה באתונה בתקופה הרומית
**אגורה** (ביוונית: **ἀγορά**) הייתה מרחב ציבורי בערי המדינה ביוון העתיקה. האגורה שימשה כמקום כינוס אספת העם של הפוליס, ככיכר השוק וכמרכז החיים של העיר. 

האגורה הייתה חלל עירוני המוקף במבני ציבור כגון מקדשים, סטואה, בולטריון (מושב מועצת העיר) או מבנים אחרים שאפיינו את התקופה. 

על האגורה פיקחו האגורנומים (Agoranomoi), שגם היו אחראים לסדר, למסחר ההוגן ולמסי השוק. הם גם יכלו לקנוס את מפירי הסדר. האגורה הידועה ביותר מן העת העתיקה היא האגורה של אתונה. האגורה שהייתה בעיר סמירנה (איזמיר של היום) שבאסיה הקטנה היא זו שהשתמרה בצורה הטובה ביותר עד היום, וכיום קיים בה מוזיאון המכונה "מוזיאון האגורה הפתוח של איזמיר" (İzmir Agora Open Air Museum).

המילה "אגורפוביה", שפירושה "פחד ממקומות פתוחים", נגזרת ממושג זה במשמעותו כמקום השוק וחלל ציבורי פתוח. 

המילה "אגורה" משמשת כיום גם לציון מושב המועצה של מחוזות יוון המודרנית.

## קישורים חיצוניים

*
* 

קטגוריה:יוון העתיקה: תרבות
קטגוריה:יוון העתיקה: חברה וחיי יומיום
דגל גינאה המשוונית

**[[דגל]] [[גינאה המשוונית]]** אומץ ב-21 באוגוסט 1979.

הדגל הוא טריקולור אופקי, בעל הצבעים ירוק, לבן ואדום ועם משולש כחול קהה זווית בצידו השמאלי.

* הירוק מסמל את המשאבים הטבעיים והג'ונגלים שבמדינה.
* הכחול מסמל את המים, שמחברים את הארץ הראשית עם האיים.
* הלבן מסמל את השלום.
* האדום מסמל את המאבק לעצמאות.
במרכז הדגל נמצא סמל המדינה, בו מופיעים עץ המנגרובה, שישה כוכבים צהובים והמוטו *Unidad Paz Justicia* (אחדות, שלום, צדק).

## ראו גם

## קישורים חיצוניים

*
* 

גינא המשוונית
קטגוריה:גינאה המשוונית: סמלים לאומיים
גינאה המשוונית
גינאה המשוונית
גינאה המשוונית