הבחירות לסנאט של ארצות הברית (2014)

**הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנת 2014** נערכו ב־4 בנובמבר 2014. בבחירות התמודדו על 36 מושבים מתוך 100 מושבי הסנאט. מתוכם, 33 מושבים מקבוצה 2 עמדו לבחירה לתקופת כהונה רגילה של שש שנים, שתימשך מ־3 בינואר 2015 עד 3 בינואר 2021, ושלושה מושבים מקבוצה 3 עמדו לבחירה בבחירות מיוחדות בעקבות התפנות מושבים בסנאט. הבחירות ציינו 100 שנים לבחירה ישירה של סנאטורים בארצות הברית. ערב הבחירות הוחזקו 21 מהמושבים שבמחלוקת בידי המפלגה הדמוקרטית ו־15 בידי המפלגה הרפובליקנית.

הרפובליקנים השיבו לעצמם את הרוב בסנאט בקונגרס ה־114, שהחל בינואר 2015; הרפובליקנים לא שלטו בסנאט מאז ינואר 2007. כדי להשיג רוב נדרשו להם לפחות שישה מושבים נוספים נטו, וסקרים רבים חזו כי ישיגו זאת. בליל הבחירות שמרו הרפובליקנים על כל מושביהם וזכו בתשעה מושבים שהוחזקו קודם לכן בידי הדמוקרטים. הרפובליקנים הביסו חמישה סנאטורים דמוקרטים מכהנים: מארק בגיץ' מאלסקה הפסיד לדן סאליבן, מארק פריור מארקנסו הפסיד לטום קוטון, מארק יודול מקולורדו הפסיד לקורי גרדנר, מרי לנדרו מלואיזיאנה הפסידה לביל קסידי, וקיי הייגן מקרוליינה הצפונית הפסידה לתום טיליס. בנוסף, הרפובליקנים זכו בארבעה מושבים פתוחים נוספים באיווה, מונטנה, דקוטה הדרומית ווירג'יניה המערבית, שהוחזקו קודם לכן בידי דמוקרטים. הדמוקרטים לא הצליחו לזכות באף מושב שהוחזק בידי רפובליקנים, אך שמרו על מושב פתוח במישיגן.

זו הייתה הפעם האחרונה עד כה שבה מפלגה כלשהי איבדה את השליטה בסנאט בבחירות אמצע כהונה. עם רווח נטו של תשעה מושבים, השיגו הרפובליקנים את העלייה הגדולה ביותר במספר מושבי הסנאט של מפלגה כלשהי מאז 1980. זו גם הייתה מערכת הבחירות הראשונה מאז 1980 שבה יותר משני סנאטורים דמוקרטים מכהנים הפסידו למועמדים רפובליקנים. ימים ספורים לאחר הבחירות העריך פרויקט הבחירות של ארצות הברית כי 36.4% מבעלי זכות הבחירה הצביעו — שיעור נמוך בכ־4% מהבחירות של 2010 ואולי שיעור ההשתתפות הנמוך ביותר מאז הבחירות של 1942.

בחירות אלו הן גם הפעם האחרונה עד כה שבה רפובליקני ניצח בבחירות לסנאט בקולורדו, שבה מפלגתו של הנשיא ספגה הפסד נטו של מושבים בסנאט בבחירות אמצע כהונה, ושבה סנאטור מכהן נבחר מחדש ללא מתמודדים מולו.

## הרכב מפלגתי
כדי להשיג רוב נזקקו הרפובליקנים לפחות ל־51 מושבים. הדמוקרטים היו יכולים לשמור על הרוב עם 48 מושבים (בהנחה ששני הסנאטורים העצמאיים ימשיכו להצביע עמם), משום שסגן הנשיא הדמוקרטי ג'ו ביידן היה משמש כקול מכריע במקרה של תיקו. בין השנים 1915–2013 התהפכה השליטה בסנאט ב־10 מתוך 50 מחזורי בחירות, כלומר בכ־20% מהמקרים.

הרפובליקנים איבדו כוח בבחירות 2012, דבר שהוביל למאבק פנימי בהנהגת המפלגה על האסטרטגיות הטובות ביותר לבחירות לסנאט בשנת 2014. עד דצמבר 2013 שמונה מתוך שנים עשר הסנאטורים הרפובליקנים שהתמודדו לבחירה מחדש ניצבו בפני אתגרים בפריימריז מצד מועמדי תנועת "מסיבת התה". למרות זאת, כל הסנאטורים הרפובליקנים המכהנים ניצחו בבחירות המקדימות.

למרות שלדמוקרטים היו הזדמנויות מסוימות לזכייה במושבים נוספים, שילוב של פרישות דמוקרטיות ומספר רב של מושבים דמוקרטיים שעמדו לבחירה במדינות מתנדנדות ובמדינות שמרניות העניק לרפובליקנים תקווה להשיג שליטה בסנאט. שבע מתוך 21 המדינות שבהן עמדו מושבים דמוקרטיים לבחירה ב־2014 הצביעו למועמד הרפובליקני מיט רומני בבחירות לנשיאות בשנת 2012, בעוד שרק מדינה אחת שבה כיהן סנאטור רפובליקני הצביעה לברק אובמה. הדמוקרטים התמודדו גם עם שיעור השתתפות נמוך יותר של מצביעים, תופעה אופיינית לבחירות אמצע כהונה.

אתר ניתוח הסקרים FiveThirtyEight העניק לרפובליקנים סיכוי של 60% להשתלט על הסנאט נכון ל־28 בספטמבר. אתר נוסף לאיסוף סקרים, RealClearPolitics, חזה רווח נטו של שבעה מושבים לרפובליקנים. בשל הקרבה במספר מרוצים, סברו תחילה כי ייתכן שהשליטה בסנאט לא תוכרע בליל הבחירות. בלואיזיאנה ובג'ורג'יה נחשבו המרוצים לצמודים במיוחד, ובשתי המדינות נדרש סיבוב שני אם אף מועמד לא היה משיג רוב.

שני מועמדים עצמאיים (בקנזס ובדקוטה הדרומית) סירבו להתחייב כי יצטרפו לסיעה של אחת משתי המפלגות. בחודשים האחרונים של המרוץ הראו הסקרים כי יש להם סיכוי ממשי לניצחון, דבר שהוביל חלק מהפרשנים לשער על אפשרות להקמת "סיעה עצמאית" שתכלול גם את הסנאטור העצמאי ממיין אנגוס קינג ואולי גם את הסנאטור מוורמונט ברני סנדרס. בסופו של דבר אף מועמד עצמאי לא ניצח בבחירות לסנאט בשנת 2014, וקינג וסנדרס המשיכו לפעול עם הסיעה הדמוקרטית גם לאחר הבחירות.

עד חצות לפי שעון החוף המזרחי, רוב רשתות התקשורת הגדולות העריכו כי הרפובליקנים ישיגו שליטה בסנאט. המפלגה שמרה על שלושת המושבים התחרותיים שבידיה (קנטקי, קנזס וג'ורג'יה) והביסה סנאטורים דמוקרטים מכהנים בקרוליינה הצפונית, בקולורדו ובארקנסו. יחד עם הזכייה במושבים פתוחים באיווה, מונטנה, דקוטה הדרומית ווירג'יניה המערבית, השיגו הרפובליקנים רווח נטו של שבעה מושבים כבר בליל הבחירות. הרפובליקנים הביסו שלושה סנאטורים דמוקרטים מכהנים — הישג שלא השיגו מאז הבחירות של 1980. חמישה מתוך שבעת המושבים שנוספו היו במדינות שהצביעו למיט רומני ב־2012, אך שניים מהמושבים שנכבשו בידי הרפובליקנים היו במדינות שהצביעו לברק אובמה (קולורדו ואיווה).

מבין שלושת המרוצים שלא הוכרעו בליל הבחירות, אלסקה ווירג'יניה היו צמודים מכדי להכריע, בעוד שלואיזיאנה קיימה סיבוב שני ב־6 בדצמבר. ב־7 בנובמבר הוכרז כי הסנאטור הדמוקרטי המכהן מארק וורנר ניצח בווירג'יניה בהפרש קטן על פני הרפובליקני אד גילספי. ב־12 בנובמבר הוכרז כי דן סאליבן ניצח באלסקה את הסנאטור הדמוקרטי המכהן מארק בגיץ'. בלואיזיאנה ניצח הרפובליקני ביל קסידי את הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת מרי לנדרו בסיבוב השני ב־6 בדצמבר.

### הוצאות הבחירות
בסך הכול הוצאו לפחות 3.67 מיליארד דולר על ידי מועמדים, מפלגות, ועדות וקבוצות חיצוניות במחזור הבחירות של 2014. ההוצאות של קבוצות חיצוניות בבחירות לסנאט יותר מהוכפלו לעומת 2010. בעשרה המרוצים התחרותיים שלגביהם היו נתונים זמינים, קבוצות חיצוניות היו אחראיות ל־47% מההוצאות, המועמדים עצמם ל־41%, והמפלגות ל־12%. המרוץ לסנאט שבו הושקע הסכום הגדול ביותר מצד קבוצות חיצוניות היה בקרוליינה הצפונית — כ־80 מיליון דולר, שיא חדש.

הגורמים החיצוניים שהוציאו את הסכומים הגדולים ביותר ב־11 המרוצים התחרותיים ביותר היו:

* בצד הרפובליקני: הוועדה הרפובליקנית הלאומית לבחירות לסנאט, Crossroads GPS, לשכת המסחר של ארצות הברית, Ending Spending Action Fund, Freedom Partners Action Fund, American Crossroads ו־NRA Political Victory Fund.

* בצד הדמוקרטי: הוועדה הדמוקרטית לבחירות לסנאט, Senate Majority PAC ו־NextGen Climate Action Committee.

## סיכום התוצאות
המפלגה הרפובליקנית השיגה רווח נטו של תשעה מושבים בסנאט של ארצות הברית בבחירות 2014.

ערב הבחירות היו בסנאט 53 דמוקרטים, 45 רפובליקנים ושני סנאטורים עצמאיים (שניהם פעלו עם הסיעה הדמוקרטית). בסך הכול נערכו 36 בחירות: 33 סנאטורים מקבוצה 2 עמדו לבחירה רגילה באותה שנה, ושלושה נוספים התמודדו בבחירות מיוחדות (כולם מקבוצה 3). מתוך כל המושבים הללו, 21 הוחזקו בידי דמוקרטים ו־15 בידי רפובליקנים.

## שינויים בהרכב הסנאט
### לפני הבחירות

### לאחר הבחירות

## ניצחונות והפסדים
### פרישות

ארבעה דמוקרטים ושני רפובליקנים פרשו במקום להתמודד לבחירה מחדש. מקס בוקוס ממונטנה הודיע על כוונתו לפרוש בסוף כהונתו, אך התפטר ב-6 בפברואר 2014, לאחר שמונה לשגריר ארצות הברית בסין. ג'ון וולש, שמונה על ידי מושל מונטנה סטיב בולוק להשלים את כהונתו של בוקוס, פרש מאוחר יותר כדי להתמודד על קדנציה מלאה (ראה סעיף המועמדות בוטלה להלן).

### התפטרויות
רפובליקני אחד התפטר לאחר ארבע שנים של כהונתו.

### המועמדות בוטלה
דמוקרטי אחד היה אמור במקור להתמודד בבחירות לקדנציה מלאה של 6 שנים בתפקיד, אך פרש.

### הפסדים
חמישה דמוקרטים התמודדו לבחירה מחדש אך הפסידו בבחירות הכלליות.

## סיכום ההתמודדויות
### בחירות מיוחדות במהלך הקונגרס הקודם
בבחירות המיוחדות הללו, הזוכים נבחרו במהלך 2014 ומונו לפני 3 בינואר 2015 - למעט אחד שמונה ב-3 בינואר 2015, תאריך התפטרותו של קודמו בתפקיד.

הבחירות מסודרות לפי תאריך ולאחר מכן לפי מדינה.

### בחירות לקראת הקונגרס הבא
בבחירות הכלליות הללו, הזוכים נבחרו לכהונה המתחילה ב־3 בינואר 2015.

## המרוצים הצמודים ביותר

ב-7 מרוצים מרווח הניצחון היה פחות מ-10%:

## קישורים חיצוניים

## ביאורים

## הערות שוליים

קטגוריה:בחירות לסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:2014 בפוליטיקה