Helsingin Sanomien Viestikoekeskus-oikeudenkäynnit

**Helsingin Sanomien Viestikoekeskus-oikeudenkäynnit** käsittelee tapausta, jossa Helsingin Sanomat julkaisi 16. joulukuuta 2017 artikkelin otsikolla ”Salaisuus kallion uumenissa”. Jutussa kerrottiin puolustusvoimien sotilastiedustelua tekevästä Viestikoekeskuksesta. 

Artikkelin julkaisuhetkellä hallitus valmisteli uutta tiedustelulakia, jossa viestikoekeskukselle suunniteltiin oikeutta seuloa ja avata verkkoviestintää. Artikkelissa oli otteita tuolloin kymmenen vuotta vanhoista, salassa pidettävistä asiakirjoista. Puolustusvoimat teki julkaisusta rikosilmoituksen, ja toimittajat Laura Halminen ja Tuomo Pietiläinen sekä Helsingin Sanomien entinen politiikan toimituksen esimies Kalle Silfverberg joutuivat syytteeseen turvallisuussalaisuuden paljastamisesta ja yrityksestä.

Hovioikeus antoi asiassa tuomion heinäkuussa 2025. Tuomo Pietiläisen ja Laura Halmisen katsottiin syyllistyneen turvallisuussalaisuuden paljastamiseen ja saman rikoksen yritykseen. Pietiläinen tuomittiin neljän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja Halminen 80 päiväsakon sakkorangaistukseen. Joulukuussa 2025 korkein oikeus päätti, ettei anna hovioikeuden tuomiosta valituslupaa. 

Sanoma Media Finland Oy määrättiin poistamaan yleisön saatavilta ja hävittämään Helsingin Sanomien internet-sivustolla julkaistu verkkojulkaisu. Artikkeli on toistaiseksi luettavissa useissa internet-arkistoissa.

### Julkaisu 16.12.2017
Viestikoekeskuksesta kertova juttu julkaistiin Helsingin Sanomissa 16. joulukuuta 2017 otsikolla *Salaisuus kallion uumenissa – juuri kukaan ei tiedä, mitä tekee Puolustusvoimien Viestikoekeskus, mutta nyt HS:n saamat asiakirjat avaavat mysteerin*. Jutussa kerrottiin, että toimituksella on hallussaan salaisia asiakirjoja. Jutussa kerrottiin, mitä Viestikoekeskus teki ja miten, montako ihmistä siellä työskenteli, millaisia olivat henkilöstön ongelmat, keitä varten laitos tiedusteli. 

Julkaisu herätti kohua, ja HS:n vastaava päätoimittaja Kaius Niemi perusteli julkaisua avoimessa kirjeessä lukijoille. Niemen mukaan tarkoituksena oli kertoa lukijoille sotilastiedustelusta ja sen suhteesta valmisteilla olevaan uuteen tiedustelulainsäädäntöön.

HS:n toimituspäällikkö Esa Mäkisen mukaan lehti käytti salaisia asiakirjoja ja julkaisi artikkelin, koska uudessa tiedustelulaissa Viestikoekeskukselle oltiin antamassa laajoja uusia valtuuksia laitokselle, josta kansalaiset tiesivät hyvin vähän, koska kaikki sitä koskeva tieto oli salaista. Mäkisen mukaan salaisuus ei saa estää tiedustelutoiminnan arviointia ja siitä keskustelua.

Puolustusvoimien tiedustelupäällikkö, kenraalimajuri Harri Ohra-ahon mukaan artikkelissa on useita epämääräisyyksiä ja epätarkkuuksia. Lisäksi artikkelin kirjoittajien haltuunsa saamat asiakirjat olivat noin kymmenen vuotta vanhoja.

Puolustusvoimien pääesikunta teki keskusrikospoliisille tutkintapyynnön samana päivänä, kun juttu oli julkaistu. Samana päivänä Keskusrikospoliisin tutkinnanjohtaja Janne Järvinen teki ratkaisun rikostutkinnan aloittamisesta.

### Kotietsintä 17.12.2017
Artikkelin julkaisua seuraavana päivänä toimittaja Laura Halminen yritti hävittää hallussaan ollutta kovalevyä vasaroimalla tietokonetta. Toimittajan mukaan hän pyrki tuhoamaan tietokoneen varotoimenpiteenä, jotta hänen muiden juttujensa lähdesuoja ei vaarantuisi. Vasaroitaessa tietokoneen akku alkoi sihistä, minkä jälkeen se räjähti. Laitteesta tuli savua. Halminen poistui kellarista ja soitti hätäkeskukseen. Puhelimessa hän mainitsi olevansa Viestikoekeskus-jutun toinen kirjoittaja., jolloin päivystäjä ilmoitti lähettävänsä paikalle poliisin, mihin Halminen vastasi sanoin "No voi helvetin kuustoista". 

Paikalle saapui pelastuslaitos ja poliisi. Kun palokunnan mukana olleelle poliisipartiolle selvisi Halmisen henkilöllisyys, partio ilmoitti asiasta eteenpäin ja kutsui apuvoimia. Poliisi takavarikoi kärynneen tietokoneen. Halminen kertoi poliisille, että tietokoneella oli Helsingin Sanomien Viestikoekeskus-juttuun liittyviä tietoja.

Poliisin mukaan "vakavan rikoksen todistusaineistoa oli alettu hävittämään". Tutkinnanjohtaja päätti tehdä toimittajan asuntoon *erityisen kotietsinnän*. Erityinen kotietsintä tehdään paikkoihin, joissa odotetaan olevan salassa pidettävää tietoa. Kotietsinnässä takavarikoitiin muun muassa tuhottu tietokone ja toimittajan omia muistitikkuja. Poliisi takavarikoi laitteet, koska se piti mahdollisena, että niiltä löytyy tietovuotojuttuun liittyvää aineistoa. 

## Halminen kertoi artikkelista etukäteen sotilastiedustelulle keväällä 2017
Toukokuussa 2017, puoli vuotta ennen viestikoekeskusjutun julkaisua, Halminen paljasti puolustusvoimille, että lehden toimituksella oli hallussaan salaisia asiakirjoja Helsingin Sanomien toimitus ei tiennyt Halmisen yhteydenotosta. Halmisen tekemän ilmiannon jälkeen puolustusvoimien upseeri tapasi Halmisen useita kertoja ja tutustui lehden hallussa olleeseen aineistoon.

Kun tieto Halmisen Puolustusvoimille tekemästä ilmiannosta tuli julki oikeudenkäynnin aikana, Helsingin Sanomat hyllytti Halmisen. Lehti palkkasi Kimmo Pietisen selvittämään, oliko toimitustyö altistunut ulkopuolisille vaikutusyrityksille.

Tiedon julkitulon jälkeen Pietiläisen puolustusasianajaja esitti, että jos tieto olisi todella ollut salaista, silloin puolustusvoimat olisi pyrkinyt suojelemaan tietoa ennen sen julkaisua, mutta niin se ei tehnyt.

## Esitutkinta ja syytteet 2017-2021
Esitutkinnassa HS:n toimittajia epäiltiin turvallisuussalaisuuden paljastamisesta ja sen yrityksestä. Epäily turvallisuussalaisuuden paljastamisen yrityksestä liittyi siihen, että syyttäjän mukaan Helsingin Sanomissa oli tarkoitus julkaista viisi muuta artikkelia, jotka olisivat sisältäneet salassa pidettäviä tietoja.

Esitutkinnassa osoittautui, että Helsingin Sanomat ei ollut hankkinut tietoja lainvastaisilla keinoilla. 

Esitutkinnassa rikoksesta epäiltyinä olivat toimittajien lisäksi HS:n vastaava päätoimittaja Kaius Niemi ja toimituspäällikkö Esa Mäkinen. Kuulustelussa Niemi ei vastannut poliisin kysymyksiin, eikä esitutkinnassa saatu muutakaan näyttöä siitä, että päätoimittaja olisi ollut tietoinen artikkelin sisällöstä ennen sen julkaisemista. Toimituspäällikkö Mäkisen tietämys jäi esitutkinnassa epäselviksi. Heidän osaltaan syyttäjä teki syyttämättäjättämispäätöksen lokakuussa 2021. On todennäköistä, että Mäkinen oli tietoinen jutusta ja Niemen olisi ainakin pitänyt olla. Syyskuussa 2022 Helsingin Sanomien entinen toimituspäällikkö Erja Yläjärvi kertoi kuulustelussa, että Kaius Niemi oli saanut tiedon viestikoekeskusartikkelista ennen jutun julkaisua.  

Apulaisvaltakunnansyyttäjä Jukka Rappe nosti lokakuussa 2021 syytteet uutisen kirjoittaneita Laura Halmista ja Tuomo Pietiläistä sekä Helsingin Sanomien politiikan toimituksen entistä esimiestä Kalle Silfverbergiä vastaan. Rikosnimikkeinä ovat turvallisuussalaisuuden paljastaminen ja turvallisuussalaisuuden paljastamisen yritys. 

Kaikki epäillyt kiistivät syyllisyytensä. Päätoimittaja Kaius Niemen mukaan uutisen julkaisulle oli vahvat yhteiskunnalliset perusteet, sillä samaan aikaan oli käynnissä hanke perustuslain kiireelliseksi muuttamiseksi. Tiedustelulakien muutoksella oltiin antamassa tiedusteluorganisaatiolle hyvin laajat ja kansalaisten perusoikeuksia kaventavat valtuudet verkkoliikenteen seurantaan.

## Tuomiot käräjäoikeudesta 2023 ja hovioikeudesta 2025
Tammikuussa 2023 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Laura Halmisen ja Tuomo Pietiläisen turvallisuussalaisuuden paljastamisesta. Käräjäoikeuden mukaan julkaistu artikkeli sisälsi yksityiskohtia noin 10 vuoden takaisista sotilastiedustelun tehtävistä, toiminnasta, organisaatiosta, suorituskyvystä ja hankinnoista, mutta niiden paljastaminen vuoden 2017 lopulla ei enää vaarantanut Suomen ulkoista turvallisuutta. Kuitenkin jutussa julkaistiin sellaisia tietoja, jotka oli säädetty salassa pidettäviksi. Artikkelin aiheeksi oli kerrottu sotilastiedustelua koskenut ajankohtainen lakihanke, mutta käräjäoikeuden mukaan paljastetuilla yksityiskohdilla ei ollut yhteyttä tähän hankkeeseen. Oikeuden mukaan artikkelissa kerrotut yksityiskohdat eivät myöskään paljastaneet epäkohtia tai väärinkäytöksiä. Siksi käräjäoikeus arvioi, ettei toimittajilla ollut tiedotusvälineiden yhteiskunnalliseen erityisasemaan perustuvaa oikeutta julkistaa tietojaan.

Pietiläinen tuomittiin 50 päiväsakkoon. Oikeudenkäynnin saaman julkisuuden vuoksi hän sai vankeuden sijasta sakkoja. Halmisen rooli kirjoitustyössä katsottiin vähäisemmäksi, ja hänet jätettiin tuomitsematta rangaistukseen. Toimituksen esimiehen Kalle Silfverbergin syytteet hylättiin, koska hänen ei katsottu osallistuneen salaisuuksien paljastamiseen. Helsingin Sanomien verkkosivuilla oleva Viestikoekeskus-artikkeli määrättiin hävitettäväksi. Käräjäoikeus hylkäsi syytteet turvallisuussalaisuuden paljastamisen yrityksestä, joka koski myöhemmin julkaistaviksi tarkoitettuja artikkeliluonnoksia. Oikeus määräsi Halmisen, Pietiläisen ja Sanoma Media Finlandin korvaamaan Puolustusvoimien noin 17 500 euron oikeudenkäyntikulut.

Lain mukaan valtio maksaa kohtuulliset oikeudenkäyntikulut silloin, kun syyte hylätään. Koska lähiesimiehen syytteet hylättiin, käräjäoikeus määräsi valtion korvaamaan oikeudenkäyntikuluja noin 243 000 eurolla. 

Sekä syyttäjät, syytetyt, Puolustusvoimat että Sanoma Media Finland valittivat tuomiosta hovioikeuteen.

Heinäkuussa 2025 Helsingin hovioikeus tuomitsi Tuomo Pietiläisen ja Laura Halmisen turvallisuussalaisuuden paljastamisesta ja sen yrityksestä. Pietiläinen tuomittiin neljän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja Halminen 80 päiväsakon sakkorangaistukseen. Hovioikeus korotti rangaistuksia käräjäoikeuden tuomioon verrattuna. Esimiesasemassa toimineen Kalle Silfverbergin syytteet hylättiin.

Hovioikeus katsoi julkaistun ja julkaistavaksi aiottujen artikkeleiden sisältäneen salassa pidettäviä tietoja. Oikeuden mukaan toimittajat voivat joutua vastuuseen turvallisuussalaisuuksien julkistamisesta, vaikka itse julkaisupäätöksen tekisi toimituksen ylin johto. Tietojen julkaisemista ei voitu perustella sillä, että kyse olisi yhteiskunnallisesti merkittävistä tiedoista. Hovioikeus totesi, että artikkeleissa ja artikkeliluonnoksissa pyrittiin lähes pelkästään esittelemään Suomen ulkoiselle turvallisuudelle suurella todennäköisyydellä vahinkoa aiheuttavia turvallisuussalaisuuksia, mutta kirjoituksilla ei riittävällä tavalla pyritty osallistumaan mielenkiintoa omaavaan keskusteluun. Hovioikeuden mukaan kysymys ei ollut sananvapauden rajoituksesta sen ydinalueella.

Hovioikeus arvioi, että turvallisuussalaisuuksien julkistamisesta oli aiheutunut konkreettinen uhka sananvapaudelle ja niille muille perus- ja ihmisoikeuksille, joita Suomen kansallisella turvallisuudella pyritään suojaamaan. Siten Suomen ulkoinen turvallisuus ohitti näissä olosuhteissa syytettyjen sananvapauden. Oikeuden mukaan sananvapauden rajoitus oli välttämätön valtion ulkoisen turvallisuuden turvaamiseksi, eikä rajoitus mennyt pidemmälle kuin oli perusteltua. Hovioikeus katsoi, ettei toimittajilla ollut sananvapauteen perustuvaa oikeutusta julkistaa tai yrittää julkistaa turvallisuussalaisuuksia. Lisäksi hovioikeus määräsi verkossa julkaistun artikkelin poistettavaksi.

## Reaktioita
Parin päivän kuluttua artikkelin julkaisusta Toimittajat ilman rajoja -järjestön Suomen-puheenjohtaja Ilkka Nousiainen kommentoi, että tapaus oli *Helsingin Sanomilta* ylilyönti ja virhe sekä lehdeltä että puolustusvoimilta.

Risto Uimonen, entinen Julkisen sanan neuvoston pitkäaikainen puheenjohtaja, ja Risto Kunelius, Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteiden tiedekunnan johtaja, olivat sitä mieltä, että uutisoinnissa käytiin lain rajalla, mutta jos rikos oli tapahtunut, syyllinen ei ollut media vaan tiedon vuotaja. Uimonen näki tapauksessa yhtäläisyyksiä 45 vuoden takaiseen Zavidovo-vuotoon.

*[[Suomen Kuvalehti|Suomen Kuvalehden]]* Milka Valtasen mukaan journalistien kannalta huolestuttavinta syytteissä oli kohta turvallisuussalaisuuden paljastamisen yrityksestä. Journalistiliiton puheenjohtaja Hanne Ahon mukaan se voisi tarkoittaa, että jo toimittajan muistiinpanot saattaisivat johtaa tuomioon. Jo pelkkä uhka syytteestä saattaa aiheuttaa lehdistössä itsesensuuria. 

Hanne Ahon mukaan oikeusprosessin alkaminen oli hyvin epätavallista. Toimittajia ei ole Suomessa rauhan aikana uhattu vankeudella. Myös tuomio oli Ahon mukaan yllättävä. Ahon mukaan tuomio saattaa vaikuttaa sananvapauteen rajoittavasti.

Tuomion jälkeen rikosoikeuden apulaisprofessori Tatu Hyttinen kehui käräjäoikeuden toimintaa, sillä se onnistui samaan aikaan rankaisemaan kansallista turvallisuutta koskevien tietojen julkaisemisesta mutta vältti silti määräämästä sananvapauden käyttämisestä vankeutta.

Helsingin Sanomien vt. vastaava päätoimittaja Antero Mukka tulkitsi, että oikeusprosessi kavensi sananvapautta Suomessa. Uhka vankeustuomiosta voi nostaa toimittajien kynnystä tarttua yhteiskunnallisesti merkittäviin aiheisiin, mikä heikentää kansalaisten mahdollisuutta muodostaa käsitystä siitä, mitä yhteiskunnassa tapahtuu.

Iltalehden toimittaja Jarno Liski totesi, että toimittajia ei tuomittu maanpetosrikoksesta siksi, että he olisivat vaarantaneet Suomen turvallisuuden, vaan julkisuuslain mukaisesti tuomioon riitti se, ettei ollut ilmeistä, että he eivät olleet sitä vaarantaneet. Liskin mukaan kyseessä on käänteinen todistustaakka: viranomaisen salaamia tietoja julkaisevan journalistin pitäisi pystyä osoittamaan olevan ilmeistä, etteivät tiedot vaaranna maanpuolustusta.

Toimittajien saamien tuomioiden vuoksi Suomen sijoitus Toimittajat ilman rajoja -järjestön (RSF) lehdistönvapausvertailun toimittajien turvallisuutta koskevassa osiossa romahti sijalta 10 sijalle 23. Järjestön kokonaisindeksissä Suomi kuitenkin pysyi viidennellä sijalla.

Niemen toiminta herätti arvostelua. Julkisen sanan neuvoston puheenjohtajan Eero Hyvösen mukaan Niemi olisi voinut ilmoittaa tehneensä päätöksen jutun julkaisusta, jolloin hän olisi saanut syytteen, mutta toimittajat eivät.

## Muita aiheeseen liittyviä tutkintoja ja oikeudenkäyntejä
### Epäilyt tietovuodosta
Vuonna 2016 eläköitynyttä kontra-amiraali Georgij Alafuzoffia epäillään tietovuototutkinnassa törkeästä palvelusrikoksesta vuosina 2005–2016. Alafuzoffin on epäilty luovuttaneen vuonna 2014 häntä haastatelleelle Helsingin Sanomien toimittaja Pietiläiselle muistitikun, jolla oli Suomen ulkoisen turvallisuuden vuoksi salaisiksi määrättyjä tietoja. Rikoslain mukaan palvelusrikos on törkeä, jos siinä tavoitellaan huomattavaa hyötyä, pyritään aiheuttamaan huomattavaa tai erityisen tuntuvaa vahinkoa tai rikos on tehty erityisen vastuunalaista tehtävää suoritettaessa. Törkeästä palvelusrikoksesta tuomitaan vankeutta enintään neljä vuotta. Valtakunnansyyttäjä katsoi, että rikoksen tahallisuudesta ei ole näyttöä ja näin ollen Alafuzoffia ei epäillä turvallisuussalaisuuden paljastamisesta. Lisäksi syyteoikeus turvallisuussalaisuuden paljastamisesta tuottamuksellisessa tekomuodossa vanhentui vuonna 2019. Alafuzoffia vastaan nostettiin syyte törkeästä palvelusrikoksesta maaliskuussa 2023. Syytteessä ei ole kysymys tietovuodosta, koska sellaisesta ei näyttöä löytynyt, vaan kyse on siitä, miten hyvin arkaluontoista aineistoa on säilytetty. Alafuzoff kiistää syyllistyneensä rikokseen. Syytetyn sotilasarvon vuoksi syyte käsitellään Helsingin hovioikeudessa. Kyse on sotilas­oikeudenkäynnistä, jossa tuomioistuimen kokoonpanoon kuuluu tuomareiden lisäksi sotilasjäseniä. Syytettä ajavat erikoissyyttäjät Anja-Riitta Rinkinen ja Krista Mannerhovi, jotka toimivat syyttäjinä myös HS:n Viestikoekeskus-uutisointia koskevassa oikeudenkäynnissä.   

### Korkeimman oikeuden päätös kotietsinnän laillisuudesta
Jutun tutkintaan liittyvässä kotietsinnässä HS:n toimittaja Laura Halmisen kotiin takavarikoitiin hänen tietokoneensa ja tallenteita. Halminen vaati takavarikoita kumottaviksi, mutta vaatimus hylättiin korkeimmassa oikeudessa elokuussa 2019. Korkein oikeus kuitenkin päätti, että poliisi ei saa hyödyntää tutkimuksissaan yhtä toimittajalta takavarikoitua muistitikkua toimittajan tietolähteen suojan vuoksi. 

### Korkeimman oikeuden päätös lähdesuojasta
Esitutkinnassa todistajana kuultu toinen Helsingin Sanomien toimittaja kieltäytyi vastaamasta tiettyihin hänelle esitettyihin kysymyksiin vedoten toimittajan lähdesuojaan ja anonyymin ilmaisun oikeuteen. Korkeimman oikeuden mukaan toimittajalle esitetyt kysymykset eivät koskeneet lähdesuojan tai anonyymin ilmaisun oikeuden piiriin kuuluvia seikkoja, joten toimittajalla ei ollut oikeutta kieltäytyä vastaamasta hänelle esitettyihin kysymyksiin. Korkein oikeus palautti asian käräjäoikeuteen, jossa toimittaja voitiin velvoittaa vastaamaan.

#### Korkeimman hallinto-oikeuden tuomio asianajokulujen veronalaisuudesta
Helsingin Sanomat maksoi toimittajien asianajajien palkkiot. Korkein hallinto-oikeus katsoi vuosikirjapäätöksessään joulukuussa 2023, että työnantajan työntekijänsä puolesta maksamat asianajopalkkiot olivat toimittajalle veronalaista tuloa. Sanoma Media Finland hyvittää toimittajalle verot, jotka tämä joutuu maksamaan asianajokuluistaan.

## Katso myös
* Viestikoekeskus
* Zavidovo-vuoto

### Viitteet