Khersonesoksesta

**Khersonesoksesta** (; ) on Demostheneen kirjoittama puhe, joka pidettiin Ateenan kansankokouksessa vuonna 341 eaa. Se on suunnattu Makedonian Filippos II:sta ja tämän laajentumispolitiikkaa vastaan. Puheen numero Demostheneen puheiden joukossa on 8.

## Historia

Vuonna 342 eaa. Filippos, jonka vaikutusvalta Peloponnesoksella oli hieman heikentynyt, aloitti uuden sotaretken Traakiaan, ja vuonna 341 eaa. hän oli saavuttanut Traakian Khersonesoksen. Tämän alueen hallinta merkitsi Hellespontoksen valvontaa, ja koska Ateena oli yhä suuressa määrin riippuvainen Mustanmeren alueelta tulleesta viljasta, Filippoksen eteneminen uhkasi sen olemassaoloa.

Ateenalainen palkkasoturipäällikkö Diopeithes oli vuonna 343 eaa. vienyt uudisasukkaita Kardiaan, Khersonesoksella sijainneeseen kaupunkiin, joka oli nimellisesti liitossa Makedonian kanssa. Kardia ei halunnut ottaa uudisasukkaita vastaan, ja Filippos lähetti apua kaupunkiin. Diopeithes, joka ajan tavan mukaisesti elätti laivastoaan keräämällä ”vapaaehtoisia lahjoituksia” ystäviltä ja vihollisilta tasapuolisesti, ryösti sattumalta joitakin Makedonian alaisia alueita Traakiassa. Filippos lähetti Ateenaan vastalausekirjeen, ja hänen kannattajansa kaupungissa vaativat Diopeitheen kutsumista takaisin.

Demosthenes puolusti puheessaan *Khersonesoksesta* sitä, ettei Khersonesosta saanut hylätä tällaisessa kriisissä, vaan sinne oli sijoitettava pysyvä varuskunta. Hän puolustaa Diopeitheen toimia vetoamalla välttämättömyyteen. Ateenalaiset olivat tottuneet päättämään sotaretkistä ulkomaille ilman, että myönsivät niille riittävästi varoja; tämän vuoksi sotapäälliköiden oli rahoitettava toimintansa itse. Sotasuunnitelman lisäksi puhe sisältää muiden Demostheneen puheiden tavoin kuvauksen tilanteesta ja tavanomaisia syytöksiä ateenalaisten välinpitämättömyyttä kohtaan.

Samana vuonna Demosthenes piti myös *[[Kolmas filippolaispuhe|Kolmannen filippolaispuheen]]*. Tuolloin tilanne oli pääpiirteissään sama: Demosthenes vaati jälleen, että Khersonesokselle oli lähetettävä apua ja Byzantionin turvallisuus varmistettava.

Puheessa *Khersonesoksesta* on samoja kohtia kuin usein epäperäisenä pidetyssä *[[Neljäs filippolaispuhe|Neljännessä filippolaispuheessa]]*; puheiden välisestä suhteesta on erilaisia teorioita.

## Sisältö

Demosthenes korostaa, että Ateenan kansankokouksen tulisi keskittyä vain kaupungin etuun ja torjua kaikki puheenvuorot, joita ohjaavat henkilökohtaiset intressit. Kriisin ytimessä ovat tapahtumat Hellespontoksella ja Filippoksen toimet Traakiassa, ei Diopeitheen toimet, johon suuri osa keskustelua on keskittynyt. Vaikka Diopeitheen käytöstä voidaan tutkia lailliselta kannalta myöhemmin, aikaa ei saa tuhlata moitteisiin, kun Filippos rakentaa omaa valtaansa ja miehittää alueita Ateenan vaikutuspiirissä. On järjetöntä syyttää Diopeithesta sodan lietsomisesta, kun Filippos avoimesti rikkoo rauhansopimuksia ja valtaa alueita, samalla kun Ateenan oma puolustusvoima pyritään hajottamaan.

Puhuja osoittaa, kuinka Ateena on ajautunut toistuvasti tappiolle, koska Filippos toimii nopeasti ja ennakoivasti, kun taas ateenalaiset reagoivat hitaasti ja riitelevät keskenään. Jos nykyinen joukko Diopeitheen johdolla hajotetaan, Ateenalla ei ole keinoja vastata Filippoksen mahdollisiin hyökkäyksiin esimerkiksi Khersonesoksella tai Byzantionissa. Puhuja vaatii, että kaupunki tukee Diopeithesta rahallisesti ja moraalisesti, sillä juuri se, mitä Filippos toivoisi — Ateenan passiivisuus ja sisäinen hajaannus — uhkaa nyt toteutua. Samalla hän paljastaa tekopyhyyden siinä, että kansa ylistää retorisesti kaupungin suuruutta, mutta käytännössä estää kaikki puolustustoimet.

Demosthenes muistuttaa, että kaikkien Ateenasta lähetettyjen komentajien on ollut pakko kerätä varoja eri alueilla, ja että tämä käytäntö tunnetaan ja hyväksytään hiljaisesti kaikkialla. Diopeitheen toiminta on ollut ainoa realistinen keino ylläpitää hänen joukkojaan ilman Ateenan rahoitusta. Diopeitheen arvostelu vaikuttaa epäreilulta, sillä samalla kun hänen odotetaan estävän Filippoksen eteneminen, hänelle ei sallita samoja keinoja, joita muut sotapäälliköt ovat aina käyttäneet, eli paikallista varainkeruuta:

Hyökkäykset häntä vastaan palvelevat vain vihollista ja heikentävät Ateenan ainoaa aktiivista sotavoimaa alueella. Sen sijaan, että syytettäisiin omia komentajia, tulisi kääntää katse Filippokseen, joka on todellinen uhka — ei yksikään ateenalainen. Vallitseva ilmapiiri sallii kuitenkin liian helposti sen, että sisäpoliittinen syyllisten etsintä korvaa todellisen varautumisen uhkaan.

Puhuja moittii Ateenan puheiden ja toiminnan ristiriitaa: puheissa puolustetaan kaupungin kunniaa, mutta teoissa ei tehdä mitään sen hyväksi. Kansankokous on muuttunut paikaksi, jossa kiihotetaan toisia vastaan ja vältellään kaikkea vastuuta. Ateenalaiset lähettävät toistuvasti lähettiläitä varoittamaan muita kaupunkeja Filippoksesta, mutta samalla jättävät omat alueensa puolustamatta. Euboia on jätetty tyrannien käsiin, eivätkä edes ilmeiset uhkat ole herättäneet toimia. Filippoksen motiivit ovat selvät: hänen kohteinaan ovat Ateenan vauraus ja satamat sekä sen demokratia, joka uhkaa hänen valtaansa.

Demosthenes korostaa, ettei puolustuksen laiminlyönti ole enää vaihtoehto — kansan on herättävä, osallistuttava, rahoitettava puolustus ja estettävä Filippoksen eteneminen, joko pakottamalla hänet pysymään rauhassa tai kohtaamalla hänet taistelukentällä tasavertaisesti. Ateenan viivyttely ja passiivisuus ovat jo vieneet tilanteen ohi sen hetken, jolloin kunnian menettäminen ajaa toimintaan. Hän syyttää niitä, jotka vetoavat rauhaan ja pelottelevat sotakuluilla vain viivyttääkseen tarpeellisia päätöksiä ja antaakseen Filippokselle tilaa toimia vapaasti. Hän huomauttaa, että Filippoksen teot — kuten kaupunkien valtaus ja sotaretket — ovat selvää sotaa, vaikka Ateenassa ei haluta nähdä niitä sellaisina. Hän kehottaa näkemään taistelun sellaisena kuin se on: olemassaolon kamppailuna, jossa Filippoksen tavoite ei ole alistaa Ateena, vaan tuhota se, koska se on ainoa este hänen vallalleen.

Lopuksi Demosthenes syyttää ateenalaisia jälleen siitä, että he ovat ylistäneet kauniita puheita, mutta vältelleet tekoja, vaikka kansanvalta, vapaus ja liittolaiset hupenevat silmien edessä. Hän painottaa, ettei puhujan tehtävä ole tehdä itse tekoja, vaan antaa oikeaa neuvoa — ja kansan velvollisuus on toimia neuvojen mukaan. Hän vaatii joukkojen ylläpitämistä, lähettiläiden lähettämistä ja lahjusten vastaanottajien rankaisemista, sillä vain toimimalla määrätietoisesti voidaan vielä pelastaa valtio tuholta.

J. F. Dobson luonnehtii, että tämä puheen loppujakso on poikkeuksellisen vakava, ja siinä Demosthenes vaikuttaa olevan lähes toivoton menestyksen suhteen.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* Demosthenes: *On the Chersonese*. Teoksessa 

## Aiheesta muualla

* Δημοσθένης: *[https://el.wikisource.org/wiki/Περί_των_εν_Χερρονήσω Περί των εν Χερρονήσω]*. Wikiaineisto. 
* Demosthenes: *[https://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A1999.01.0069%3Aspeech%3D8%3Asection%3D1 On the Chersonese]*. Perseus. 
* Demosthenes: *[https://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A1999.01.0070%3Aspeech%3D8 On the Chersonese]*. Perseus. 
* Demosthenes: *[https://topostext.org/work/408 On the Chersonese]*. ToposText.