Sofistien elämät

**Sofistien elämät** (, ) on Filostratoksen eli Flavius Philostratuksen kirjoittama elämäkertateos, joka kokoaa kreikaksi kirjoittaneiden sofistien elämäkertoja. Se on merkittävä lähde sofistiikkaan ja sen rooliin roomalaisella kaudella.

## Historia

Filostratos kirjoitti teoksensa *Sofistien elämät* 230-luvulla sen jälkeen kuin oli asettunut Ateenaan. Hän omisti teoksensa sen johdannossa Antonius Gordianukselle. Teoksen ajoitus saadaan siitä, että Filostratos kutsuu tätä ensin konsuliksi ja sitten prokonsuliksi. Gordianus toimi konsulina toisen kerran vuosina 229–230 ja heti tämän jälkeen African prokonsulina. Vuonna 238 hän toimi keisarina. Näin voidaan päätellä, että *Sofistien elämät* on valmistunut julkaistavaksi joskus vuosien 230 ja 238 välillä. Teos tuo esille sofistiikan suuren vaikutuksen roomalaisen yhteiskunnan intellektuaaliseen elämään.

Teoksen *[[editio princeps]]* oli Firenzessä vuonna 1496 painettu laitos, joka sisälsi myös Lukianoksen satiireja, Kallistratoksen teoksen *[[Ekfraseis]]*, Filostratoksen teoksen *[[Heroikos]]* sekä Filostratos vanhemman teoksen *[[Eikones (Filostratos vanhempi)|Eikones]]*. Tätä seurasi Aldus Manutiuksen laitos Venetsiassa vuonna 1502 (tai 1503). Vuonna 1516 painettiin teoksen latinankielinen käännös. Vuonna 1550 teos painettiin kreikaksi Venetsiassa yhdessä saman latinankielisen käännöksen ja teosten *Heroikos* ja *Eikones* kanssa.

## Sisältö

*Sofistien elämät* koostuu kahdesta kirjasta. Se kokoaa yhteen erityisesti roomalaisella sofistiikan kultakaudella 100-luvulla eläneiden sofistien elämäkertoja, mutta käsittää myös varhaisempien Kreikan klassisen kauden kreikkalaisten sofistien ja reettorien, kuten Isokrates, Gorgias ja Protagoras, elämäkertoja. Filostratos lukee joukkoon myös joitakin filosofeja, kuten Favorinos ja Dion Khrysostomos, jotka olivat tarpeeksi kaunopuheisia, että saavat häneltä sofistin nimen.

*[[Suda]]* jakaa teoksen neljän kirjaan, mutta tämä on ilmeisesti virhe; ainakin säilyneitä kirjoja on vain kaksi. Ei myöskään vaikuta siltä, että teoksesta olisi voinut kadota kokonaiset kaksi kirjaa. Myös teoksen johdanto mainitsee sen koostuvan kahdesta kirjasta. Ajallisesti teoksessa on kuitenkin useiden satojen vuosien aukko Kreikan klassisen kauden ja roomalaisen kauden välissä. Siksi joskus on ajateltu, että osa sisällöstä olisi kadonnut, sillä väliin jäävällä hellenistisellä kaudella eli merkittäviä henkilöitä, jotka aiheen puolesta kuuluisivat teokseen, kuten Demetrios Faleronlainen ja Hegesias Magnesialainen. On kuitenkin ehdotettu, että näitä olisi käsitelty jo tarpeeksi muissa tuonaikaisissa teoksissa, ja Filostratos olisi keskittynyt kirjoittamaan henkilöistä, joiden suhteen hänellä oli jotakin lisättävää.

### Rakenne

Filostratos sanoo itse, että hänen teoksellaan oli kaksi tarkoitusta: kirjoittaa niistä filosofeista, joilla oli sofistin kyvyt, sekä niistä, jotka olivat varsinaisesti () sofisteja. Tämä jako voidaan nähdä oleellisena selventämään teoksen rakennetta ja kronologiaa. Filosofia epäilee ja tutkii. Sofistiikan taito ottaa perusteensa annettuna, ja koristelee sen puheiksi ikään kuin jumalallisella inspiraatiolla. Edelleen, tämä taito voidaan jakaa kahteen aikakauteen, joita määrittävät niiden käsittelemät aiheet. Ensimmäisen aikakauden sofistit käsittelivät sellaisia yleisiä aiheita kuin rohkeus, oikeudenmukaisuus, jumalallinen, inhimillinen ja kosmogonia; toisen aikakauden sofistit puolestaan esittivät lennokkaita puheita ihmisistä, ja yleisesti kiinnittivät historialliset aiheet suuremmassa määrin henkilöihin. Filostratos myös määrittelee sofistin tärkeimmäksi ominaisuudeksi kyvyn käyttää kieltä, ja kuvaa tähän liittyen aikansa kaunopuheisuutta.

Teoksessa ei pikaisesti katsottuna ole selkeää rakennettu sen enempää ajan kuin aakkostuksenkaan perusteella. Gottfried (Gottfriedus) Olearius on kuitenkin havainnut, että teoksen sisältö voidaan jakaa kolmeen osaan edellä sanotun perusteella, toisin sanoen sen perusteella, miten Filostratos erotti sofistiset filosofit varsinaisista sofisteista, ja jakoi sofistit kahteen aikakauteen. Osista ensimmäinen on lyhyin ja käsittää lyhyitä mainintoja sofistisista filosofeista, alkaen Eudoksos Knidoslaisesta vuonna 366 eaa. ja päättyen Dion Khrysostomokseen (Prusalaiseen) ja Favorinokseen 100-luvulla jaa. Herodes Atticuksen aikana. Toinen osa käsittää vanhan koulukunnan varsinaiset sofistit, alkaen Gorgiaasta (s. n. 480 eaa.) ja päättyen Isokrateehen (s. 436 eaa.).

Kolmas osa käsittää uudemman sofismin koulukunnan alkaen Aiskhineesta (s. n. 390 eaa.) ja hypäten tämän jälkeen Niketekseen noin vuonna 97 jaa. Ensimmäinen kirja päättyy Sekundokseen, joka oli yksi Herodes Atticuksen opettajista. Näin sofisteja on seurattu samalle aikakaudelle kuin sofistisia filosofeja. Toinen kirja alkaa Herodes Atticuksesta noin vuonna 143 jaa. Hän saa muita pidemmän käsittelyn. Tämän jälkeen teos jatkaa hänen aikalaistensa ja heidän oppilaidensa esittelyllä aina keisari Philippus Arabsin hallintokaudelle noin vuonna 247, päättyen Aspasiukseen.

#### Kirja I

Kirja I alkaa omalla johdannollaan, joka käsittelee puhetaidon historiaa. Tämän jälkeen kirja koostuu 26 luvusta, jotka esittävät 29 henkilön elämäkerrat.

* 1. Eudoksos Knidoslainen
* 2. Leon Byzantionlainen
* 3. Dias Efesoslainen
* 4. Karneades Ateenalainen (oik. Kyreneläinen)
* 5. Filostratos Egyptiläinen
* 6. Theomnestos Naukratislainen
* 7. Dion Prusalainen
* 8. Favorinos Filosofi
* 9. Gorgias Leontinoilainen
* 10. Protagoras Abderalainen
* 11. Hippias Elisläinen
* 12. Prodikos Keoslainen
* 13. Polos Akragaslainen
* 14. Thrasymakhos Khalkedonlainen
* 15. Antifon Rhamnuslainen
* 16. Kritias Sofisti
* 17. Isokrates Sofisti
* 18. Aiskhines
* 19. Ariobarzanes Kilikialainen, Ksenofron Sisilialainen, Peithagoras Kyreneläinen ja Niketes Smyrnalainen
* 20. Isaios Assyrialainen
* 21. Skopelianos
* 22. Dionysios Miletoslainen
* 23. Lollianos Efesoslainen
* 24. Markos Byzantionlainen
* 25. Polemon Laodikeialainen
* 26. Sekundos Ateenalainen

#### Kirja II

Kirja II koostuu 33 luvusta, jotka esittävät yhtä monta elämäkertaa.

* 1. Herodes Atticus
* 2. Theodotos
* 3. Aristokles Pergamonlainen
* 4. Antiokhos Sofisti
* 5. Aleksandros ”Peloplaton”
* 6. Varus Pergeläinen
* 7. Hermogenes Tarsoslainen
* 8. Filagros Kilikialainen
* 9. Aristeides
* 10. Adrianos Tyroslainen
* 11. Khrestos Byzantionlainen
* 12. Polydeukes Naukratislainen (Julius Pollux)
* 13. Pausanias Kesarealainen
* 14. Athenodoros Ainoslainen
* 15. Ptolemaios Naukratislainen
* 16. Euodianus Smyrnalainen
* 17. Rufus Perinthoslainen
* 18. Onomarkhos Androslainen
* 19. Apollonios Naukratislainen
* 20. Apollonios Ateenalainen
* 21. Proklos Naukratislainen
* 22. Foiniks Thessalialainen
* 23. Damianos Efesoslainen
* 24. Antipatros Hierapolislainen
* 25. Hermokrates Fokislainen
* 26. Herakleides Lyykialainen
* 27. Hippodromos Thessalialainen
* 28. Varus Laodikeialainen
* 29. Quirinus Nikomedeialainen
* 30. Filiskos Thessalialainen
* 31. Aelianus
* 32. Heliodoros
* 33. Aspasius Ravennalainen

## Arvioita

Luonteeltaan teos on enemmän sofistinen kuin verrattavissa grammaatikkojen tekemiin tarkempiin elämäkertateoksiin. Sen elämäkerrat ovat enemmän luonteenkuvauksia ja anekdoottikokoelmia kuin varsinaisia elämäkertoja, eikä niissä useinkaan luetella sofistien kirjoittamia teoksia ainakaan kattavasti. Filostratos on kiinnostunut sofistien tyylistä, mutta käsittelee tätäkin vain pinnalliseen tapaan. Teos antaa kuitenkin hyvän kuvan käsittelemiensä henkilöiden ansioista varsinkin kun Filostratoksen arvostelukykyyn puhetaidon hienouksien suhteen voidaan hyvin luottaa. Filostratos käyttää kirjoittaessaan itsekin usein retorisia tehokeinoja.

Teoksen arvokkain osa on sen toinen kirja, sillä Filostratoksella oli hyvä pääsy tietoihin monista sen henkilöistä nämä tunteneiden ihmisten välityksellä, ja osan hän tunsi itse. Ensin mainittuihin lukeutuvat Herodes Atticus (II.1), Aristokles Pergamonlainen (II.3), Filagros Kilikialainen (II.8) ja Adrianos Tyroslainen (I.23). Itse hän tunsi hyvin Damianos Efesoslaisen (II.23), ja oli saanut opetusta Proklos Naukratislaiselta (II.21) ja Antipatros Hierapolislaiselta (II.24). Hän oli kuunnellut myös Hippodromos Thessalialaisen (II.27) ja Heliodoroksen (II.32) opetusta, ja todennäköisesti myös Aspasiusta (II.33). Samalla teos antaa välähdyksiä siihen, kuinka puhujia koulutettiin.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* Philostratus: *Lives of the Sophists*. Teoksessa 

## Aiheesta muualla

* Philostratus the Athenian: ''Vitae Sophistarum''. Perseus. 
* Philostratus: ''Lives of the Sophists''. ToposText.