open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pompeu Fabra

**Pompeu Fabra i Poch** (20. helmikuuta 1868  Gràcia, Barcelona, Espanja –  25. joulukuuta 1948 Prades, Pyrénées-Orientales, Ranska) oli espanjalainen insinööri, filologi ja kielitieteilijä. Hän oli katalaanin kirjakielen standardoinnin johtava hahmo 1900-luvun alussa.

## Elämä
Pompeu Fabra oli nuorin kolmentoista lapsen perheessä, josta vain kaksi hänen lisäkseen selvisi hengissä ensimmäisistä viikoista. Vuonna 1873 Espanjan ensimmäinen tasavalta julistettiin, ja hänen isästään tuli Gràcian (nykyään osa Barcelonaa) pormestari.

Fabra opiskeli insinööriksi, mutta jo opiskeluaikana hän osoitti filologista kiinnostusta. Vuonna 1891 kustantamo *L'Avenç* julkaisi hänen kirjansa *Ensayo de gramática de catalán moderno*, ja yhdessä Joaquim Casas Carbón ja Jaume Massó i Torrentsin kanssa hän aloitti *Avenç*-lehdessä katalaanin kielen tiedotuskampajan. Tämä oli alku kielen ensimmäiselle tieteelliselle kuvaukselle ja systematisoinnille ja perusta sen myöhemmälle standardoinnille.

Vuonna 1902 hänet valittiin  Bilbaon insinöörikoulun kemian professoriksi ja toimi siellä vuoteen 1912 asti. Hän jatkoi kiinnostusta äidinkieltään kohtaan. Hänen panoksensa katalaanin kielen ensimmäiseen kansainväliseen kongressiin vuonna 1906 oli merkittävä. Kun *Institut d'Estudis Catalans* perustettiin seuraavana vuonna, hänet nimitettiin kielitieteen osaston johtajaksi. Vuonna 1912 hän julkaisi *Gramática de la lengua catalana* -teoksen kastilian kielellä. Tätä seurasi vuonna 1913 *Normes ortogràfiques*. Hänen teoriansa katalaanin alueellisista ääntämyseroista ja etymologiasta herättivät kiivasta keskustelua. *Diccionari ortogràfici* -teoksen julkaiseminen vuonna 1917 päätti hänen kielitieteellisen trilogiansa.

Vuonna 1918 hänen katalaanin kielioppinsa tunnustettiin viralliseksi standardiksi. Tämä oli merkittävä edistysaskel katalaanin kielelle sen jälkeen, kun kieltä oli vuosikymmeniä laiminlyöty ja yhtenäisen oikeinkirjoituksen puuttuminen oli aiheuttanut sekaannusta. Vuonna 1931 hän julkaisi toisen opettajille suunnatun käsikirjan, *Curs Mitja de gramàtica catalana*, joka painettiin uudelleen vuonna 1968 nimellä *Introducció a la gramàtica catalana*. Vuonna 1932 Fabra sai vastaperustetun katalaanin filologian professuurin Barcelonan yliopistosta. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun katalaania opetettiin yliopistotasolla.

Vuonna 1934 Fabra oli yksi katalaanien rotupuhtautta ja eugeniikkaa kannattavan manifestin allekirjoittajista. Espanjan sisällissodan aikana hän pakeni Ranskaan, viisi päivää ennen kuin Francisco Francon joukot valtasivat Barcelonan. Pian sen jälkeen katalaanin kieli ja instituutiot kiellettiin. Fabra asettui lopulta Ranskaan. Hän jatkoi kielioppinsa parannetun version työstämistä, joka julkaistiin postuumisti vuonna 1956 nimellä *Gramàtica Catalana*. Hän oli Katalonian maanpaossa toimivan hallituksen jäsen.

Kataloniassa on nykyään Fabran mukaan nimettyjä katuja ja aukioita, metroasema ja Pompeu Fabra -yliopisto. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Poil

**Poil** on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 35 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista etelään.

Kunnan alueelta on löydetty useita roomalaisten huviloiden jäänteitä ja kaksi vanhaa roomalaista tietä. Kunnan nimi Poil juontuu korkeutta tarkoittavasta latinankielisestä sanasta podium.

Poilissa on useita linnoja. *Château d'Ettevaux* on rakennettu 1730-luvulla ja kunnostettu 1800-luvun jälkipuoliskolla tulipalon jälkeen. Linnan puistossa on vuonna 1821 rakennettu uusgoottilainen kappeli. Linna toimii nykyään majoitustilana.  *Château de Pierrefitte* on myös rakennettu 1700-luvulla ja kunnostettiin tulipalon jälkeen vuonna 1912. *Château de Thil* on alun perin ollut keskiaikainen kartano. *Château de Villette* on rakennettu 1700-luvulla, ja sen rakensi Autunin yleisvikaari. Samalla paikalla sijaitsi aiemmin 1300-luvulta peräisin oleva linnoitus.

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).


Tiedosto:Poil_(village)_-_Château_d'Ettevaux_-_Carte_postale.jpg|Château d'Ettevaux (vanha postikortti)
Tiedosto:Poil,_Nièvre_-_Château_de_Pierrefite_-_Face_avant_03.jpg|Château de Pierrefitte
Tiedosto:Poil,_Nièvre_-_Château_de_Thil_03.jpg|Château de Thil
Tiedosto:Poil,_Nièvre_-_Château_de_Villette_01.jpg|Château de Villette


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Olli Vallila

**Olli Juhani Vallila** (27. toukokuuta 1908 Lahti – 3. maaliskuuta 1984 Lappeenranta) oli suomalainen juristi ja lähetystöneuvos.

Olli Vallilan vanhemmat olivat proviisori John Alfred Wallin (1877–1936) ja Hildi Kahiluoto (Moisio, 1886–1927). Hän pääsi ylioppilaaksi 1926, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1931 ja sai varatuomarin arvon 1937. Vallila teki opintomatkoja Ranskaan 1928 ja 1932–1933, Sveitsiin 1929 sekä Englantiin 1938.

Vallila oli Leningradin pääkonsulinvirastossa vt. varakonsulina 1934, Suomen Moskovan lähetystön attaseana 1935, Suomen ulkoministeriön jaostosihteerinä 1936, Puunjalostusteollisuuden keskusliiton kauppapoliittisen osaston päällikkönä vuodesta 1937, ulkomaankaupan valtuuskunnan toimistopäällikkönä vuodesta 1940 ja kauppa- ja teollisuusministeriössä apulaisosastopäällikkönä vuodesta 1942. Hän oli sitten Sotevan pääsihteerinä vuodesta 1944, edustajana Prahassa ja Varsovassa vuodesta 1947, Prahan ja Varsovan lähetystöjen kaupallisena neuvoksena vuodesta 1948 sekä Wienin lähetystön kaupallisena neuvoksena vuodesta 1951. Vuodesta 1952 alkaen hän oli lähetystöneuvos ja Suomen pysyvä edustaja Genèven kansainvälisissä järjestöissä.

Vallila toimi kauppasopimuskomitean sihteerinä 1942–1946 ja kansainvälisen kauppakamarin Suomen kansalliskomitean sihteerinä
1946-1947. Hän oli useissa kauppasopimusneuvottelukunnissa asiantuntijajäsenenä ja puheenjohtajana Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1937 lähtien.

Olli Vallila oli naimisissa 1932–1947 Ebba Gunvor Eorsskåhlin kanssa, liitto päättyi avioeroon. Vuodesta 1948 lähtien hän oli naimisissa Rúzena Stepánka Maria Tvardkován kanssa.

## Lähteet
Botvid

**Botvid** on vanha ruotsalainen miehen etunimi. Se koostuu sanoista *bot* ja *vidh(er)*, joista edellisen merkitys on ’parannus’ ja jälkimmäisen ’puu’ tai ’metsä’. Kuuluisin Botvid-nimen kantaja on ollut ruotsalainen marttyyri Pyhä Botvid, joka surmattiin noin vuonna 1120 ja jonka mukaan nykyinen Botkyrkan kunta on saanut nimensä. 

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 10–30 Botvid-nimistä miestä.

## Nimipäivät
Ruotsissa Botvid on ollut almanakkanimi jo keskiajalta lähtien. Nimipäivä on 28.&nbsp;heinäkuuta.

Suomalaisessa kalenterissa Botvid-nimi esiintyi vuosina 1544–1907. Nimen kirjoitusasu vaihteli: Botvid-muodon lisäksi käytettiin asuja *Bothwid*, *Bothwidus*', *'Botvidus*, *Botwid* ja *Botwidus*. Nimipäivä oli Ruotsin tavoin 28.&nbsp;heinäkuuta.

Suomenruotsalaisessa almanakassa *Botvid* oli mukana vuosina 1929–1994. Siinä nimipäivä oli 7.&nbsp;marraskuuta.

## Lähteet
Arvi Valkonen

**Arvi Anselm Valkonen** (21. huhtikuuta 1906 Viipuri – 14. kesäkuuta 1984 Lappeenranta) oli suomalainen rovasti ja pianotaiteilija.

Arvi Valkosen vanhemmat olivat muurari Juho Valkonen ja Katri Reijonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1924 ja suoritti teologian erotutkinnon 1936. Valkonen opiskeli 1924–1926 Konservatoriossa ja harjoitti musiikkiopintoja Pariisissa 1927–1931. Hän oli konsertoiva pianisti ja hän piti ensikonserttinsa Helsingissä 1926.

Valkonen oli pianonsoiton opettajana Viipurin musiikkiopistossa 1926–1935 ja 1945–1948 sekä Lappeenrannan konserttiopistossa vuodesta 1952 lähtien. Hän oli Mikkelin lääninvankilan pastorina 1936, Savonlinnan vt. kappalaisena 1936–1937, Jääsken seurakunnan virallisena apulaisena Ensossa 1937–1948, Uudenkirkon vt. kirkkoherrana 1948–1952 ja Lauritsalan kappalaisena 1952–1976.

Arvi Valkonen oli naimisissa vuodesta 1933 Irma Tellervo Oksasen kanssa. Sosiologi ja professori Tapani Valkonen on heidän poikansa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Pianotaiteilija Arvi Valkonen 1940-luvun lopulla, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
* Lasten jumalanpalvelus Lauritsalan vanhassa kirkossa 1960. Kappalainen Arvi Valkonen puhuu, Pekka V. Virtasen valokuvia Lauritsalan kauppalasta 1950- ja 1960-luvuilta
Balder (nimi)

**Balder** on pohjoismainen miehen etunimi. Se on peräisin skandinaavisesta mytologiasta: siinä Balder oli Odin-jumalan ja Frigg-jumalattaren poika. Balder-nimen saksalainen vastine on Baldur.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 20–40 Balder-nimistä miestä.

## Nimipäivä
Vuosina 1929–1949 Balderilla oli suomenruotsalaisessa almanakassa nimipäivä 26.&nbsp;kesäkuuta.

## Lähteet
Balder (täsmennyssivu)

**Balder** voi tarkoittaa seuraavia:

* Balder, muinaisskandinaavinen jumala
* Balder, miehen etunimi
* Balder, ruotsalainen asuntosijoitusyhtiö
* HMS Balder, ruotsalainen sotalaiva
* KNM Balder, norjalainen sotalaiva
* 4059 Balder, päävyöhykkeen asteroidi
* Balder, suomalainen raittiusyhdistys
* Balderin talo, Helsingissä sijaitseva rakennus, jossa on raittiusyhdistys Balderin omistama *Balderin sali*
* Balder, sukunimenä:
** Artur Balder (s. 1974), yhdysvaltalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Vjatšeslav Hrynin

**Vjatšeslav Aleksandrovitš Hrynin** (, 10. elokuuta 1937 Moskova, Venäjän SFNT – lokakuu 2021) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.

## Elämä ja urheilu-ura

Hrynin saavutti Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa olympiahopeaa Tokiossa 1964, MM-pronssia Brasiliassa 1963 ja Euroopan mestaruuden Puolassa 1963 sekä Neuvostoliitossa 1965. Seuratasolla Hrynin voitti TsSKA Moskovassa vuonna 1963 Euroopan cup-mestaruuden. Hän juhli urallaan myös Neuvostoliiton mestaruutta. Hrynin kuoli 84-vuotiaana lokakuussa 2021.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* 
* Toinen profiili FIBA Archive
Reumatologia

**Reumatologia** eli **reumatautioppi** on tuki- ja liikuntaelinten, sidekudoksen ja siihen rajoittuvien pehmytosakudosten toimintaa ja sairauksia tutkiva lääketieteen ala. Tavallisimpia reumasairauksia ovat tulehdukset ja kulumat nivelissä ja selkärangassa, aineenvaihduntaongelmat tuki- ja liikuntaelimissä ja tulehdussairaudet lihaksissa, luustossa, verisuonissa ja elinten sidekudoksissa.

## Lähteet
Sergei Danilin

**Sergei Vladimirovitš Danilin** (, 1. tammikuuta 1960 Moskova, Venäjän SFNT – 4. lokakuuta 2021) oli urallaan Neuvostoliittoa, Yhdistynyttä joukkuetta ja Venäjää edustanut ohjaskelkkailija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.

Danilin saavutti yksilökilpailussa olympiahopeaa Sarajevossa 1984. Hän kilpaili yhteensä viisissä talviolympialaisissa: Lake Placidissa 1980 hän sijoittui parikilpailussa 17:nneksi, Calgaryssä 1988 yksilökilpailussa kuudenneksi, Albertvillessä 1992 Yhdistynyttä joukkuetta edustaen yksilökilpailun yhdeksänneksi ja Lillehammerissa 1994 Venäjän edustajana yksilökilpailun 11:nneksi. MM-kilpailuista Danilin voitti yksilökilpailussa kultaa vuonna 1981, hopeaa vuonna 1983 ja pronssia vuonna 1987 sekä sekajoukkuekilpailussa pronssia vuosina 1989 ja 1990. EM-kilpailuista hän voitti yksilökilpailun kultaa vuonna 1986 ja hopeaa vuonna 1982. Danilin kuoli 61-vuotiaana 4. lokakuuta 2021.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Ferdinand Cohn

**Ferdinand Julius Cohn** (24. tammikuuta 1828 Breslau, Sleesia, Saksa – 25. kesäkuuta 1898 Breslau) oli saksalainen biologi ja kasvitieteilijä. Cohn oli modernin bakteriologian ja mikrobiologian perustajia. Hän vakiinnutti käyttöön bakteeri-käsitteen.

## Elämä ja ura
Cohn syntyi juutalaisghetossa Breslaussa. Hän opiskeli Breslaun yliopistossa ja väitteli tohtoriksi Berliinissä vuonna 1847. Hänen väitöskirjansa oli tutkimus siementen fysiologiasta. Siinä hän kannatti kasvitieteellisten puutarhojen perustamista kasvien fysiologian tutkimista varten. Hän palasi Breslauhun vuonna 1848 ja pysyi siellä kuolemaansa saakka. Väitöskirjan perusteella hänet hyväksyttiin dosentiksi lokakuussa 1850, mutta juutalaisena hänellä kesti vuosi ennen kuin hän sai aloittaa opettamisen. Vuonna 1859 hänet nimitettiin apulaisprofessoriksi. Vuonna 1872 hänestä tuli professori. Vuonna 1888 avattiin Breslaun kasvitieteellinen instituutti pääasiassa hänen ponnistelujensa ansiosta. Cohn perusti vuonna 1872 lehden *Beitrage zur Biologie der Pflazen*. Lehti sisälsi ensimmäiset modernia bakteriologiaa käsittelevät esseet.

Cohn vakiinnutti bakteeri-nimityksen ja kehitti bakteerien systemaattisen jaottelun, joka perustuu bakteerien muotoon. Hän luokitteli bakteerit neljään ryhmään niiden ulkoisen muodon pysyvyyden perusteella. Cohn tiesi bakteerien olevan pieniä soluja, joita ympäröi kuori, ja tiesi bakteerien lisääntyvän jakautumalla. Vielä vuonna 1872 hän kuitenkin katsoi bakteerien kuuluvan enemmänkin kasveihin kuin eläimiin, koska ne olivat hänen mielestään samankaltaisia kuin levät. Cohn oli ensimmäinen, joka ehdotti että bakteeritautien syntyyn vaikuttavat kestävät bakteeri-itiöt. Hän havaitsi myös, että bakteereja voitiin pakastaa ilman, että ne kuolivat, ja että useimmat bakteerit kuolivat, jos ne kuumennettiin 80 °C:n lämpötilaan. Cohn selvitti myös mikrobien osuutta juuston kypsymisessä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Semerun tulivuorenpurkaus 2021

**Semerun tulivuorenpurkaus 2021** alkoi 4. joulukuuta 2021 Indonesiassa Jaavan saarella Itä-Jaavan provinssissa sijaitsevalla Semerun tulivuorella. Sen seurauksena tuhannet ihmiset lähtivät kodeistaan lähialueen kylistä. Laavaa valui lähikyliin ja taivas pimentyi tuhkapilvistä, mikä vaikeutti pelastustoimia. Ainakin 39 ihmistä on kuollut ja yli 100 loukkaantunut. Purkaus hautasi osan kylistä lähes kokonaan metrejä olevan sulan tuhkan alle. Koteja tuhoutui tai vahingoittui jollain tapaa yli 100 000. Viimeksi 3,6 kilometriä korkea Jaavan saaren korkein tulivuori Semeru oli purkautunut joulukuussa 2020.

Tulivuori purkautui uudelleen 6. joulukuuta puhaltaen ulos kuumia tuhkapilviä.

## Lähteet
Hohtolimapää

**Hohtolimapää** (*Beryx splendens*) on limapäihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä. 

## Koko ja ulkonäkö
Hohtolimapää voi kasvaa suurimmillaan noin 70 cm pitkäksi ja tavanomainen pituus on noin 40 cm. Ruumiinmuodoltaan laji on soikea ja litteähkö. Pää, silmät ja suu ovat suuret. Kalan selkäevä on lyhyt, peräevä pitkähkö ja pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Väriltään hohtolimapää on selästään punainen ja väri vaalenee ja muuttuu hopeaiseksi vatsaa kohden.   

## Levinneisyys ja elintavat
Hohtolimapäätä tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynessämerestä lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta. Tavanomaisesti se liikkuu parvina 400&ndash;600 metrin syvyydessä riutoilla ja kivikkoisilla alueilla. Syvimmillään kalaa on tavattu 1&nbsp;300 metrin syvyydessä. Hohtolimapään ravintoa ovat kalat, äyriäiset ja pääjalkaiset. Lajin lisääntymisaika pohjoisella pallonpuoliskolla heinäkuusta syyskuuhun ja eteläisellä pallonpuoliskolla joulukuusta tammikuuhun.

Hohtolimapää on erittäin hyvä, arvostettu ja kaupallisesti merkittävä ruokakala. Sitä kalastetaan trooleilla ja pitkälläsiimalla.

## Lähteet
Arthur Leonard Kotsalo

**Arthur Leonard (Lenni) Kotsalo**, sukunimi aik. *Lindberg* (17. syyskuuta 1890 Helsinki – 16. huhtikuuta 1958) oli suomalainen insinööri, Suomen armeijan ja Venäjän keisarillisen armeijan upseeri ja muistelmakirjailija.

Leonard Lindberg palveli ensimmäisen maailmansodan aikana rakuunaupseerina Venäjän armeijassa suuriruhtinatar Helenan rakuunarykmentissä Puolan ja Tonavan rintamilla vuosina 1915–1917. Hän julkaisi kokemuksistaan 1931  muistelmateoksen nimellä *Suuriruhtinattaren rakuunat*. Suomen itsenäistyttyä hän oli kapteenin arvoisena Ilmailupataljoonan päällikkönä joulukuusta 1918 lokakuuhun 1919. Vuonna 1921 Lindberg palveli 3. Rannikkotykistörykmentissä. Lindbergin poika erikoislääkäri Kustaa Kotsalo (1922–2009) palveli lentäjänä jatkosodassa.

## Teoksia
Nimellä *A. Kotsalo*:
* *Suuriruhtinattaren rakuunat: itä- ja etelärintamalla*. Gummerus 1931

## Lähteet
Cyprianus (nimi)

**Cyprianus** on latinalainen miehen etunimi, jonka merkitys on ’mies Kyprokselta’. Katolisella kirkolla on useita tämännimisiä pyhimyksiä.

Cyprianus-nimi oli mukana Suomen almanakassa vuosina 1708–1928, lukuun ottamatta joitain katkoksia. Almanakassa nimestä on käytetty myös kirjoitusasua **Kyprianus** (vuosina 1890–1896). Cyprianuksen nimipäivä oli yleensä 26.&nbsp;syyskuuta, mutta vuonna 1742 se oli vasta 27.&nbsp;syyskuuta. Joinain vuosina nimipäivä oli 8.&nbsp;elokuuta.

## Tunnettuja Cyprianuksia
* Cyprianus (n. 200–258), kirkkoisä, marttyyri ja pyhimys

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nimipalvelu: Tilastotietoa etunimestä Cyprianus (Digi- ja väestötietovirasto)
Uuden-Kaledonian kansanäänestys itsenäisyydestä 2021

**Uuden-Kaledonian itsenäistymisäänestys 2021** on osa kolmen kansanäänestyksen sarjaa, joissa selvitetään Uuden-Kaledonian alueen halua itsenäistyä Ranskasta. Kolmen erillisen äänestyksen järjestämisestä sovittiin vuonna 1998 ns. Nouméan sopimuksessa. Kolmas äänestys järjestettiin 12. joulukuuta.   

## Taustat
Ensimmäinen äänestys järjestettiin vuonna 2018. Siinä itsenäisyyttä vastaan äänesti 56,67% väestöstä. Toinen äänestys järjestettiin 6. syyskuuta 2020. Alkujaan kolmas äänestys oli tarkoitus pitää vuonna 2022. 

Ranskan Uuden-Kaledonian komissaari Patrice Faure ilmoitti, että kansanäänestys järjestetään 12. joulukuuta koronatilanteesta huolimatta. Marraskuun puoleen väliin mennessä Uudella-Kaledonialla oli kuollut virukseen hieman yli 270 ihmistä, jonka vuoksi itsenäisyyttä kannattava leiri vaati äänestyksen siirtämistä vuoteen 2022 vedoten suruaikaan. Kun päivämäärä 12. joulukuuta 2021 lyötiin lukkoon, itsenäisyyden kannattajat sanoivat, etteivät aio kunnioittaa kansanäänestyksen tulosta.

## Tulokset

Presidentti Emmanuel Macron kertoi iloinneensa tuloksesta ja sanoi, että "tänään Ranska on kauniimpi, koska Uusi-Kaledonia on päättänyt jäädä osaksi sitä". Tämän jälkeen hän ilmoitti, että Ranskan hallinto aloittaa reformin, jolla on tarkoitus lisätä Uuden-Kaledonian autonomiaa. Vastaavanlainen uudistus on aikaisemmin tehty mm. Ranskan Polynesialla.

## Galleria

Tiedosto:Participation par commune Nouvelle Calédonie 2021.png|Äänestysaktiivisuus kunnittain
Tiedosto:Bulletins de vote référendum Nouvelle Calédonie 2018 2020 2021.png|Käytössä ollut äänestyslipuke


## Lähteet
Karl Birger Helsingius

**Karl Birger Helsingius** (24. tammikuuta 1870 Hamina – 2. joulukuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen eversti ja sotilasasiamies 1920-luvulla.

Helsingiuksen vanhemmat olivat eversti, pankinjohtaja Alexander Axel Helsingius (1836–1910) ja Nadine Werving (1838–1890). Helsingius valmistui Haminan kadettikoulusta 1889. Hän oli aluksi aliluutnanttina henkikaartin jääkärirykmentissä ja palveli sitten Venäjän armeijassa vuoteen 1899 saakka. Helsingius komennettiin 1894 Pietarin yleisesikunta-akatemiaan, jota hän kävi vuoteen 1897 saakka. Helsingius opiskeli Pietarin insinööriakatemiassa 1897–1898 ja toimi linnoitusopin ja korkeamman matematiikan opettajana 1899–1903. Helsingius jäi lakkautuspalkalle 1903 ja oli sitten 1903–1919 vakuutusvirkamiehenä ja tehtaan isännöitsijänä.

Suomen itsenäistyttyä Helsingius hoiti väliaikaisesti puolustusministeriön taisteluvälineosaston asetoimiston päällikön tointa 1919–1920. Hänet siirrettiin sitten yleisesikuntaan, ja hän oli Suomen sotilasasiamiehenä Riiassa 1920, Tallinnassa vuodesta 1921 ja Varsovassa vuodesta 1926. Helsingius nimitettiin yleisesikuntaupseeriksi 1920 ja ylennettiin everstiksi 1922.

Helsingius oli naimisissa Olga Teofilowin (s. 1874) kanssa. Helsingiuksen tytär Katarina "Katja" Helsingius (s. 1914) palveli jatkosodan aikana 1942–1944 Helsingissä saksalaisten Büro Cellariuksessa toimiston johtajan Alexander Cellariuksen sihteerinä. Hän lähti syksyllä 1944 Saksaan ja meni myöhemmin naimisiin Cellariuksen kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Heidi Ruotsalainen : Salatun tiedon tuottajat. Suomen sotilasasiamiesjärjestelmän kehitys 1918–1939, väitöskirja. Maanpuolustuskorkeakoulu Julkaisusarja 1: Tutkimuksia nro 39. Helsinki 2020
* Suomen Kadettikoulusta 1889 upseereiksi valmistuneet kadetit ryhmäkuvassa. Ylärivi vasemmalta P. M. Wetzer, J. Bastman, K. R. von Kraemer, T. Pasi ja V. E. Favre. Alarivi vasemmalta K. B. Helsingius, O. W. Holmberg, J. A. K. Renvald, B. E. Fogelholm ja N. V. Blom. Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
Veikko Mård

**Veikko Mård** (s. 30. lokakuuta 1931 Janakkala) on suomalainen elokuvaaja. Hän teki kuvaajana yhteistyötä erityisesti ohjaaja Rauni Mollbergin kanssa.

Mård aloitti uransa 1950-luvulla Suomen Filmiteollisuuden (SF) palveluksessa. Hän työskenteli vuosina 1953–1960 yhtiössä apupoikana, kuvaajan apulaisena ja kuvaajana. Vuonna 1955 hän oli kamera-assistenttina Edvin Laineen *[[Tuntematon sotilas (vuoden 1955 elokuva)|Tuntemattoman sotilaan]]* kuvauksissa.

Vuosina 1960–1992 Mård työskenteli Yleisradiossa Yle TV1:n elokuvaajana ja erikoiskuvaajana. Aluksi hän kuvasi uutis- ja ajankohtaisohjelmille, myöhemmin myös pidempiä ohjelmia. Ensimmäinen suurempi tuotanto oli Mollbergin ohjaama elokuva *[[Lapsuuteni]]*, jolle myönnettiin Kirkon elokuvapalkinto. Mård on kuvannut myös Timo Bergholmin, Gösta Ågrenin, Raili Ruston ja Matti Ijäksen elokuvia.

Mårdia on pidetty ansiokkaana värien käyttäjänä sekä nopeana ja selkeänä kuvaajana, jonka kameran käyttö on konstailematonta ja osuvaa. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1996.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Tuukka Tiihonen

**Tuukka Tiihonen** on suomalainen näyttelijä ja teatteriopettaja. Hän on näytellyt sivurooleja muutamissa suomalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten *[[Salatut elämät]]*, *[[Ganes]]*, *[[Tukka auki]]*, *[[Siskonpeti]]* ja *[[Sunnuntailounas]]*. Hän on riihimäkeläisen improvisaatioryhmä VSOP:n jäsen. 

Teatteriopettajana Tiihonen toimii Tikkurilan teatteri- ja sirkuskoulussa. Tiihonen on valmistunut Teatterikorkeakoulusta vuonna 2014. Hän asuu Vantaalla.

## Lähteet
* http://www.tikkurilanteatteri.fi/index.php/opettajat/ 
* https://m.imdb.com/name/nm2064764/
Aleksandr Timošinin

**Aleksandr Ivanovitš Timošinin** (, 20. toukokuuta 1948 Moskova, Venäjän SFNT – 26. marraskuuta 2021) oli Neuvostoliittoa edustanut soutaja ja olympiavoittaja.

Timošinin voitti pariairokaksikoissa olympiakultaa kahdesti: Méxicossa 1968 hänen parinaan souti Anatoli Sass ja Münchenissä 1972 Gennadi Koršikov. Hän saavutti pariairokaksikoissa myös EM-hopeaa vuonna 1973. Timošinin kuoli 73-vuotiaana 26. marraskuuta 2021.

Timošinin avioitui uimahyppyjen olympiamitalisti Natalja Lobanovan kanssa. Heidän poikansa Vladimir Timošinin ja pojantyttärensä Julija Timošininina sekä Vladimirin vaimo Svetlana Timošininina olivat uimahyppyjen arvokisamitalisteja.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Iso-Puolala

**Iso-Puolala** on vuonna 1775 rakennettu puutalo Puolalanpuistossa, Turussa. Talo on yksi Turun vanhimpia yhä jäljellä olevia puutaloja. Sen omistaa Rakennusperinteen Ystävär ry, joka osti talon vuonna 2013. Iso-Puolala on sekä kulttuuri- että rakennushistoriallisesti erittäin arvokas. Turun museokeskuksen vuonna 2002 laatimassa suojelutavoitelistauksessa rakennukset ovat saaneet kaikkein korkeimman suojelustatuksen.

## Historia
Puolalan talo mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1550 Pyhän Peterin prebendatilana, eli anneksitilana. Tila jaettiin kahtia 1700-luvulla, jolloin muodostui nykyinen Iso-Puolalan tila. Nykyiselle paikalleen talo siirrettiin vuonna 1775 Henrik Mattsonin pystyttämänä. Talo sijaitsi ennen nykyistä paikkaa vielä alempana mäessä.

Tontille rakennettiin toinen pienempi asuinrakennus vuonna 1827. Vuoden 1851 palovakuutusasiakirjasta käy ilmi, että Iso-Puolala oli umpikortteli, jonka tontin etelärajalla sijaitsi nykyinen päärakennus, länsipuolella asuin- ja liiterirakennus, itäpuolella 1827 ja 1828 rakennetut asuinrakennukset ja pohjoisella puolella talli- ja navettarakennus. Vuonna 1885 tulipalo tuhosi Iso-Puolalan tontin luoteiskulman rakennukset, mutta päärakennus säilyi kärsien vain pieniä vaurioita. Tontin itälaidalla olevista rakennuksista pahimmin paloi pohjoisenpuolenen rakennus. Vahingoittuneet päärakennus ja itäpuolen rakennus kuitenkin saatiin kunnostettua. Samana vuonna tontille rakennettiin pohjoisenpuoleinen ulkohuonerakennus.

Vuonna 1910 rakennusten omistaja Lindholm lahjoitti rakennukset Turun kaupungille. 2013 Rakennusperinteen Ystävät ry osti rakennukset. Yhdistys järjestää rakennuksissa omaa toimintaa ja vuokraa niitä myös juhlatiloiksi. Rakennusperinteen Ystävät ry entisöi rakennukset oppilastyönä ne ostettuaan.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Kupila, Sanna. Puolala. * Teoksessa:*
Hurulan talo

**Hurulan talo** on 1700-luvulla valmistunut rakennus Ilmolassa, Keminmaalla. Rakennus on toiminut ruotusotalaitoksen upseerien puustellina, eli virkatalona. Tätä ennen Hurula oli valtion omistama kruunun tila. Kruunun tiloja Kemin pitäjässä oli yhteensä 18.

Rakennus on ollut suvun Pentinsaari omistuksessa 1800-1900-luvun vaihteesta lähtien ja rakennus nousi uutisiin vuonna 2014, kun suku alkoi entisöidä tätä yli 200 vuotta vanhaa taloa. Päärakennus on 1,5 kerroksinen ja T-mallinen. Sen runko on rakennettu hirrestä ja ulkovuorauksena toimii punaiseksi maalattu laudoitus. Rakennuksessa on satulakatto ja kaksi savupiippua.

## Lähteet
Timo Mynttinen

**Timo Mynttinen** (s. 20. huhtikuuta 1971 Kotka) on suomalainen basisti. Hän on soittanut monissa kokoonpanoissa, kuten Mamba-yhtyeessä vuosina 2001–2014. Mynttinen liittyi Yö-yhtyeeseen vuonna 2017, kun Jukka Lewis ja Daffy Terävä erotettiin Yöstä. Mynttinen tuli Yöhön samaan aikaan kuin Jussi Turpeinen. Yön laulaja Olli Lindholm kuoli helmikuussa 2019, jolloin yhtyeen toiminta loppui, mutta Yö palasi toimintaan 2023, joten Mynttinen jatkoi yhtyeessä. Mynttinen on nähty myös useiden TV-ohjelmien vakiobasistina, muun muassa *[[The Voice of Finland]]* ja *[[Elämäni biisi]]*. 

## Lähteet
Vaasan hallintotalo

**Vaasan hallintotalo** eli **Lindebäckin talo** (ruots. *Styrelsegården* eli *Lindebäcks hus*) on vuonna 1862 valmistunut rakennus Vaasassa. Rakennuksen omistaa Vaasan kaupunki, ja nykyisin siellä kokoontuvat Vaasan kaupunginvaltuusto ja kaupunginhallitus. Lisäksi talossa on tilat kaupungin ylimmälle johdolle, henkilöstö-, talous- ja viestintäpalveluille, kirjaamolle ja keskusarkistolle.

## Historia
Apteekkari Herman Johan Lindebäck rakennutti Vaasan hallintotalon eli silloisen Lindebäckin talon vuonna 1862 alun perin apteekkinsa toimitilaksi ja perheensä kodiksi. Lindebäckin apteekki oli tuolloin koko kaupungin ainoa apteekki ja toimi rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa. Ylempi kerros oli asuinkäytössä,ja siellä asui apteekkarin perheen ja läheisten lisäksi myös apteekin henkilökuntaa. Suuressa salissa, joka sijaitsee myös toisessa kerroksessa, järjestettiin esimerkiksi kirjallisuusiltoja ja muita yhteisötilaisuuksia. Myöhemmin sali toimi myös Pohjanmaan museon näyttelytilana. Kymmenen ensimmäisen vuoden aikana rakennuksen toinen kerros oli myös koulun käytössä.

Apteekkari Lindebäckin kuoltua vuonna 1902 kiinteistö ja apteekki siirtyivät Lindebäckin sukulaiselle Helge Sigurd Branderille. Brander siirsi apteekin Wolffin taloon Vaasan ylätorille ja myi nykyisen hallintotalon vuonna 1911 Vaasan kaupungille.

Vaasan hallintotalon on suunnitellut Vaasan lääninarkkitehti C. A. Setterberg. Vuonna 1930 taloa laajennettiin, ja siitä lähtien se on toiminut Vaasan kaupungin hallinnon päätilana. Rakennuksen peruskorjaus valmistui 2020 talvella.

## Lähteet
Frank Sauerbrey

**Frank Sauerbrey** on saksalainen mäkihyppääjä, joka aktiiviurallaan edusti Saksan demokraattista tasavaltaa.

Sauerbrey kuului Itä-Saksan joukkueeseen, joka saavutti  Seefeldin MM-kilpailussa 1985 pronssia joukkuemäessä. Samojen kisojen suurmäen kilpailussa hän sijoittui 31:nneksi. Maailmancupin osakilpailussa hän oli parhaimmillaan kymmenes Innsbruckissa tammikuussa 1985.

## Lähteet
Villa Kuhlefelt

**Villa Kuhlefelt** on 1800-luvulla valmistunut huvila Helsingin Vuosaaressa, Kallahdenniemen Kuningatar-nimisessä eteläkärjessä. Nykyisin rakennuksen omistaa Helsingin kaupunki, joka on yrittänyt vuokrata ja myydä huvilaa vuodesta 2012. Villa Kuhlefelt on suojeltu historiallisesti arvokkaana rakennuksena.

## Historia ja arkkitehtuuri
Villa Kuhlefeltin vanhimmat osat ovat 1800-luvulta, jolloin rakennus toimi kalastajamökkinä. Rakennus on saanut nimensä sen entisen omistajan arkkitehti Sven Kuhlefeltin mukaan, jonka kesäasuntona huvila toimi 1920-luvulla. Hänen aikanaan päärakennusta myös laajennettiin ja se sai nykyisen asunsa. Rakennus on ollut pitkään tyhjillään ja kärsinyt myös ilkivallasta. Helsingin kaupungin kaava määrää rakennuksen yleiseen tai yhteisön virkistyskäyttöön. Vuosina 2008-2009 Villa Kuhlefeltia kunnostettiin ja muun muassa vesi- ja viemärijohdot rakennettiin.

Päärakennuksen lisäksi huvilakokonaisuuteen kuuluu rantasauna, leikkimökki ja varastorakennus. Huvilan entinen vuokralainen oli pyytänyt Helsingin kaupungilta lupaa laiturin vesibusseja varten, mutta lupaa ei saatu. Vuonna 2021 alueen asukkaat tekivät Helsingin kaupungille ehdotuksen rakennuksen kunnostamisesta ja uusiokäytöstä Helsingin kaupungin osallistuvaan budjetointiin eli Oma Stadiin.

## Lähteet
Sannah Nedergård

**Sannah Nedergård** (s. 3. lokakuuta 1993 Vaasa) on suomalainen näyttelijä.

## Koulutus
Nedergård opiskeli vuosina 2012–2016 Vaasassa Yrkeshögskolan Noviassa ja valmistui ruotsinkielisestä koulutusohjelmasta teatteri-ilmaisun ohjaajaksi (AMK) (). Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui keväällä 2018 ruotsinkielisestä koulutusohjelmasta teatteritaiteen maisteriksi. 

## Ura
Sannah Nedergård on esiintynyt sekä teatterissa että elokuvassa. Elokuussa 2020 Nedergård palkattiin Helsingin Svenska Teaterniin. Hän on työskennellyt myös Wasa Teaterissa. Nedergårdilla on ollut muun muassa perheen tyttären rooli 5. marraskuuta 2021 ensi-iltansa saaneessa, Markus Virran ohjaamassa *[[Next to Normal]]* -musikaalissa. Nedergård esiintyi ensimmäisessä roolissaan pitkässä elokuvassa Tom Rejströmin kanssa *[[Rikinkeltainen taivas (elokuva)|Rikinkeltaisessa taivaassa]]* (2021). Hänen ehdotuksestaan intiimikohtauksen toteuttamisessa turvauduttiin läheisyyskoreografin apuun; läheisyyskoreografiksi tuli alallaan ensimmäisenä Suomessa toiminut Pia Rickman.

Syksyllä 2023 Nedergård nähdään suomalais-ruotsalaisen TV-sarjan *Koodinimi: Annika* (*Kodnamn: Annika*) pääroolissa. Sarjan esitysoikeudet on myyty pariinkymmeneen maahan.

## Yksityiselämä
Myös Nedergårdin sisko Sarah Nedergård on näyttelijä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Tšudin Miikkula

**Tšudin Miikkula** oli 1000-luvun ensimmäisellä vuosisadalla elänyt suomensukuinen mies, joka osallistui kuuluisan lakitekstin *[[Russkaja pravda|Russkaja pravdan]]* kokoamiseen vuoden 1072 tienoilla. Hänen tärkeää asemaansa Kiovan Rusissa on pidetty esimerkkitapauksena siitä, että suomensukuisia miehiä kohosi viimeistään 1000-luvulla korkeisiin asemiin kristillistyneessä Kiovan Rusin valtakunnassa. Tämän lisäksi esimerkiksi 1400-luvun lopulta peräisin olevassa ''Radzivillin kronikassa'' kuvataan, miten suomensukuinen tietäjä ennustaa transsitilassa maaten.

Tšudin Miikkulan veli Tuky mainitaan useita kertoja Venäjän arvohenkilöiden joukossa. Kiovassa oli Tsudinin palatsi, ja Novgorodissa mainitaan olleen 1100-luvulla Tsudintsevinkatu. Kaikki tärkeisiin arvoihin kohonneet henkilöt olivat ajan vaatimuksen mukaan kristittyjä. 

Näyttää ilmeiseltä, että Novgorodin pohjois- ja koillispuolen suomensukuisilla alueilla tehtiin lähetystyötä viimeistään 1000-luvulla. Tärkeimpiin asutuskeskuksiin rakennettiin kirkot, joihin varmaan tuli papistoa. Kansaa kastettiin, ja sille opetettiin kristinuskoa, mutta paikallinen väestö sai melko vapaasti säilyttää entisen kulttuuriperinteensä. Veronkantomatkoilla pappeja kulki myös syrjäseuduilla, joiden väestö oli suurimmaksi osaksi pakanoita. Kauppiaiksi, virkamiehiksi ja pajareiksi kohonnut kansa tai kansat, joita kutsuttiin tsuudeiksi lienevät olleet ainakin muodollisesti kristittyjä. Suomensukuisten heimojen yhteys Novgorodiin oli kuitenkin löyhä, ja uuden uskon vaikutus oli aluksi pinnallista. Vielä 1100-luvulla kristinusko ulottui vain heikosti Vatjaan ja Inkeriin.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Heiko Hunger

**Heiko Hunger** (s. 24. kesäkuuta 1964 Sebnitz, Saksi, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä ja mäkihyppääjä, joka edusti urallaan myös DDR:ää. Seuratasolla hän edusti SV klingenthalia.

## Yhdistetty
Hunger voitti yhdistetyn nuorten maailmanmestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa Kuopiossa 1983 ja joukkuekilpailussa Trondheimissa 1984. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen DDR:n joukkueeseen yhdistetyn MM-joukkuekilpailussa Rovaniemellä 1984. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs ja joukkuekilpailussa viides.

Hunger voitti yhdistetyn maailmancupin osakilpailun Oberwiesenthalissa joulukuussa 1984 ja sijoittui kolmanneksi Oslossa maaliskuussa 1985. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa viidenneksi kaudella 1984−1985. Hän voitti Itä-Saksan-mestaruuden 1985, 1987 ja 1988.

## Mäkihyppy
Hunger siirtyi yhdistetystä mäkihyppyyn 1988, jolloin hän sijoittui Oberstdorfin lentomäen MM-kilpailuissa 20:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1989 hän oli normaalimäessä 30:s, suurmäessä 37:s ja joukkuemäessä seitsemäs. Vikersundin MM-lentomäessä 1990 hän sijoittui 43:nneksi.

Hunger kuului Saksan joukkueeseen, joka saavutti Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 1991 pronssia joukkuemäesä. Samojen kisojen normaalimäessä hän oli 45:s. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän sijoittui normaalimäessä seitsemänneksi, suurmäessä 59:nneksi ja joukkuemäessä seitsemänneksi.

Hunger sijoittui mäkihypyn maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljänneksi Thunder Bayn suurmäessä joulukuussa 1990. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui kaikkiaan yhdeksän kertaa.

## Lähteet
Oleksandr Prosvirnin

**Oleksandr Borysovytš Prosvirnin** (, 24. elokuuta 1964 Voroh'ta, Ivano-Frankivskin alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto − 15. elokuuta 2010 Kiova Ukraina) oli ukrainalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa.

Prosvirnin sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi. Samana vuonna Rovaniemellä käydyssä erillisessä MM-joukkuekilpailussa hän kuului Neuvostoliiton pronssijoukkueeseen. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 14:nneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi. Hän sai samana talvena Universiadeissa hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa.

Prosvirnin sijoittui toiseksi maailmancupin osakilpailussa Oberwiesenthalissa joulukuussa 1983. Hän oli samalla kaudella viides Falunissa ja Oslossa sekä kuudes Lahdessa ja Štrbské Plesossa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaudella 1983−1984 neljänneksi.

## Lähteet
Michelle Wiki

**Michelle Wiki** (s. 23. lokakuuta 1989) on sveitsiläinen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Sveitsin maajoukkuetta kuusissa MM-kilpailuissa vuodesta 2011 alkaen.. Hän on saavuttanut MM-hopeaa Neuchâtelin kotikisoissa 2019 sekä MM-pronssia Brnossa ja Ostravassa 2013, Tampereella 2015, Bratislavassa 2017 ja Uppsalassa 2021. Vuoden 2019 MM-kisojen välieräottelussa Tšekkiä vastaan Sveitsi oli varsinaisen peliajan puolivälissä tappiolla maalein 0–5 ja vielä yhdeksän minuuttia ennen kolmannen erän loppua maalein 1–6, mutta Wiki tasoitti viimeisellä minuutilla tilanteeksi 6–6 ja teki jatkoajalla voittomaalin.

Wiki on kotimaansa lisäksi pelannut Ruotsissa, jossa hän on edustanut FBC Uppsalaa, KAIS Moraa ja kaudella 2021–2022 IK Sirius IBK:ta. Hänet on valittu Sveitsin liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi kaudella 2015–2016 ja kaudella 2020–2021.

## Lähteet
Max Elger

**Max Elger** (s. 1973) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Ruotsin rahoitusmarkkinaministerinä 2021–2022. Aiemmin hän on ollut valtiosihteeri Ruotsin valtiovarainministeriössä.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Max Elger Ruotsin hallituksen verkkosivuilla
Aleksandr Majorov

**Aleksandr Borisovitš Majorov** (, s. 6. kesäkuuta 1957 Nižni Novgorod, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen yhdistetyn hiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa ja seuratasolla Dynamo Nižni Novgorodia.

Majorov sijoittui 11:nneksi Lahden MM-kilpailuissa 1978 ja seitsemänneksi Lake Placidin olympialaisissa 1980. Oslon MM-kilpailuissa 1982 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdestoista ja joukkuekilpailussa viides. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sijoittui 14:nneksi ja kuului samana vuonna Rovaniemellä käydyssä erillisessä MM-joukkuekilpailussa Neuvostoliiton pronssijoukkueeseen. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdestoista ja joukkuekilpailussa neljäs.

Majorov sijoittui yhdistetyn maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan seitsemänneksi Oberwiesenthalissa joulukuussa 1983.

## Lähteet
Kosti Könni

**Kosti Esaias Könni** (12. helmikuuta 1894 Seinäjoki – 21. lokakuuta 1975 Lapua) oli suomalainen toimittaja ja toimituspäällikkö.

Könnin tunnettuun sukuun kuuluneen Kosti Könnin vanhemmat olivat toimittaja Otto Edvard Juhonpoika Könni ja Maria Heikkilä. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1912 ja hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa muutamia vuosia.

Lehtimiehen uransa Könni aloitti 1915 Vaasa-lehden uutistoimittajana, hän oli jo aiemmin työskennellyt lehdessä kesätoimittajana. Könnistä tuli Vaasa-lehden toimitussihteeri 1915 ja toimituspäällikkö 1945. Hän jäi lehdestä eläkkeelle vuonna 1966. Könni oli myös Yleisradion Vaasan ohjelmapäällikkönä 1933-1945.

Könni harrasti musiikkia ja opiskeluaikanaan hän oli mukana Ylioppilaskunnan Laulajissa. Vaasassa Könni oli mukana perustamassa Sekakuoro Sirpaleita ja hän kuoron johtajana 1921–1949. Könni oli mukana perustamassa myös Vaasan orkesteria, jossa hän oli alttoviulistina ja varajohtajana. Hän oli Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin kapellimestarina 1933–1944, johti laulu- ja maakuntajuhlia, toimi tuomarina ja piti musiikkikursseja. Könni sai director musices -arvonimen vuonna 1967. Hän teki myös sävellyksiä ja kuoro- ja orkesterisovituksia. Vaasan sanomalehtiyhdistyksessä Könni oli johtokunnan jäsenenä, rahastonhoitajana ja puheenjohtajana. 

Kosti Könni oli naimisissa vuodesta 1918 Ida Eufemia Petrellin (1883−1960) kanssa. Heillä oli kolme lasta.

## Julkaisuja
* *Vaasan suomalainen säästöpankki: kaksikymmenviisivuotiskertomus 1907-1932*. Vaasan suomalainen säästöpankki, Vaasa 1932
* *Vaasa 1903-1953: piirteitä viisikymmenvuotistaipaleelta*. Vaasa 1953
* *Vaasan suomalainen säästöpankki 1907-1957*. Vaasan suomalainen säästöpankki, Vaasa 1957
* *Vaasa 1953-1963: kuudes kymmenvuotiskausi*. Vaasa 1963
* *Vaasan suomalainen klubi 1917-1967*. Vaasa 1967
* *Vaasan suomalainen säästöpankki: 60 vuotta Vaasan hyväksi (1907-1967)*. Vaasa 1967
* *Sävellyksiä ja sovituksia*. Sanomalehti Pohjalainen, Vaasa 2001

## Toimituksia
* *Etelä-Pohjanmaan sankarivainajat 1939-1940: muistojulkaisu*. Osakeyhtiö Vaasa, Vaasa 1941
* *Sekakuoro Sirpaleet 25 vuotta: 1916-1941*. Sekakuoro Sirpaleet, Vaasa 1941
* *Vaasa: sanomalehti, kirjapaino, kirjansitomo, kuvalaattalaitos 40 vuotta 1903-1943*. Vaasa Oy, Vaasa 1943
* *Könnin suku: sukuhistoria ja sukuluettelo*; sukuhistorian kirjoittanut ja sukututkimuksen suorittanut Jaakko Laurila ; toimittanut ja sukutauluston laatinut Kosti Könni. Könnin suvun oltermannikunta, Vaasa 1949

## Lähteet
Vladimír Podzimek

**Vladimír Podzimek** (12. toukokuuta 1965 Jilemnice, Tšekkoslovakia − 17. toukokuuta 1994) oli tšekkiläinen mäkihyppääjä, joka aktiiviurallaan edusti Tšekkoslovakiaa ja seuratasolla TJ Dukla LIbereciä.

Podzimek sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 suurmäessä kahdeksanneksi ja normaalimäessä 39:nneksi. Samana vuonna Engelbergissä käydyssä erillisessä MM-joukkuemäessä hän kuului Tšekkoslovakian pronssijoukkueeseen. Hän saavutti Sapporon universiadeissa 1991 hopeaa sekä normaali- että suurmäessä.

Podzimek voitti Holmenkollenin kisojen suurmäen kilpailun maaliskuussa 1984. Toisen maailmancupin palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Lahden normaalimäessä helmikuussa 1987. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan 12:nneksi kaudella 1983−1984.

Podzimek teki itsemurhan 29-vuotiaana 1994.

## Lähteet
Allan Viranko

**Allan Fredrik Viranko**, sukunimi vuoteen 1906 *Nöjd* (18. tammikuuta 1893 Helsinki – 18. syyskuuta 1979 Lahti) oli suomalainen juristi, asiamies ja merenkulkuneuvos.

Allan Virangon vanhemmat olivat halkokauppias Karl Fredrik Viranko ja Ida Sofia Smalén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914, filosofian maisteriksi 1919, lakitieteen kandidaatiksi 1922 sekä lakitieteen lisensiaatiksi 1948. Viranko sai varatuomarin arvon 1925.

Viranko oli Sanomalehtien Tietotoimiston avustajana 1914–1917, kauppa- ja teollisuuskomission kirjeenvaihtajana, sihteerinä ja kansliapäällikkönä 1918–1919 ja valuuttaneuvoston sihteerinä 1920–1921. Hän oli eduskunnan valtiovarainvaliokunnan sihteerinä 1923, laki- ja talousvaliokunnan sihteerinä 1923–1926 sekä eduskunnan pikakirjoittajana 1912–1926. Hän oli valtion tilintarkastajien sihteerinä 1924–1927 ja lainoppineena merenkulkuneuvoksena ja merenkulkuhallituksen kansliaosaston päällikkönä 1927–1937. Viranko toimi Sanomalehtien liiton ja Graafisen teollisuuden liiton asiamiehenä vuodesta 1938 sekä Suomen kirjansitomonomistajien liiton asiamiehenä vuodesta 1943. 

Viranko oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana 1919, Eteläsuomalaisen osakunnan kuraattorina 1919–1921 sekä Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtajana ja myöhemmin varapuheenjohtajana 1922.

Allan Viranko oli naimisissa vuodesta 1932 Vellamo Lehtosen kanssa, jonka isä oli merenkulkuneuvos Juho Aleksanteri Lehtonen.

## Julkaisuja
* *Lakikielestä ja -tyylistä*. Porvoo 1933
* *Raastuvanoikeuden meriasiantuntijoista*. Porvoo 1935
* *Liikevaihtoveron selityksiä graafillisen ja kirjansitomoteollisuuden harjoittajille*. Graafillisen teollisuuden harjoittajain liitto, Helsinki 1942
* *Kirjanpainajan lainoppia*. Graafinen keskusliitto, Helsinki 1963
* *Kirjanpainajan lainoppia: täydennystä Graafisen keskusliiton 1963 julkaisemaan oppikirjaan*. Graafinen keskusliitto, Helsinki 1964
* *Suomen sanomalehdistö vakaannuttaa asemaansa: Suomen sanomalehdenkustantajain liitto - Finlands tidningsförläggareförbund: Sanomalehtien liitto - Tidningarnas förbund 1916-1966*. Sanomalehtien liitto, Helsinki 1966

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Varatuomari Allan Viranko, Viljo Pietisen valokuva vuodelta 1938. Museovirasto, Historian kuvakokoelma, Pietisen kokoelma (Finna)
* Yle Arkisto: Sukellusveneillä Suomen meripuolustus kuntoon. Amiraali Gustav von Schoultz kertoo vierailustaan Argentiinassa ja näkemyksistään miten Suomen meripuolustusta pitäisi kehittää. Haastattelijana on Allan Viranko. Arkisto-ohjelma vuodelta 1935.
As-Saffah

**Abu al-‘Abbās ‘Abdu'llāh ibn Muhammad al-Saffāḥ** (), kalifina vuodet 750 – 754, lyhemmin **Abul ‘Abbas as-Saffaḥ** tai vain **al-Saffah**  oli abbasidien kalifaatin myyttinen perustaja yhtä myyttisen kenraalinsa Abu Muslimin ohella.  Abbasidien kalifaatissa islam kypsyi ohi "formatiivisen" kautensa ja kehittyi abbasidien valtaa lujittavaksi valtionuskonnoksi. Se tapahtui niin suurella menestyksellä, että abbasidikalifit säilyttivät satoja vuosia muodollisen asemansa uskovien komentajana senkin jälkeen, kun heistä oli tullut vain nukkehallitsijoita.

As-Saffah on myyttinen hahmo, koska hänet tunnetaan vain islamilaisen perimätiedon nojalla. Hänen nimeään ei löydy kolikoista, piirtokirjoituksista tai sineteistä.

## Islamilainen perimätieto
Islamilaisen tarinatiedon mukaan as-Saffah polveutui profeetta Muhammadin sedästä Abbasista. Hänen äitinsä kerrottiin olevan kotoisin Nagranista, joka oli pyhiinvaelluspaikka Mekasta etelään. Nagran oli myös kristittyjen arabien pyhä kaupunki. As-Saffah kapinoi arabikalifaattia hallinneita umaijadeja vastaan. Hän lähetti kenraalinsa Abu Muslimin Khorasaniin, jossa Abu Muslim julisti abbasidien vallankumouksen alkaneeksi kesäkuussa 747. Seuraavaksi abbasidiarmeija valtasi Kufan ja marssi kohti pohjoista Mesopotamiaa. Tammikuussa 750 Abu Muslim löi umaijadikalifi Marwan II:n joukot Tigriin sivujoen Zabin rannalla käydyssä ankarassa taistelussa. Myöhemmin samana vuonna Marwan II murhattiin Egyptissä, ja as-Saffah nousi  valtaistuimelle. Umaijadiprinsseistä onnistui pakenemaan Abd al-Rahman, joka siirtyi Espanjaan ja perusti sinne umaijadien emiraatin.

As-Saffahin kerrotaan kuolleen vuonna 754. Hän nimitti seuraajakseen veljensä Abu Jafarin, joka kalifina hallitsi nimellä al-Mansur.  

## Historiatieteen näkökulmia
As-Saffahista kerrotut tarinat viittaavat iranilaiseen perinteeseen hallitsijoista. Nimitys ”Saffah” näyttää esiintyneen jo esi-islamilaisena aikana, mutta sen merkitys on tuntematon. Nimi voisi tarkoittaa ’veden kaatajaa’, jolloin se rinnastuisi tarinaan Mooseksesta, joka iski sauvallaan kalliosta vettä.  As-Saffahin, Abu Muslimin ja al-Mansurin nimiä ei löydy aikalaistiedoista, kuten kolikoista, piirtokirjoituksista tai sineteistä.

## Lähteet

* 
*
*

### Viitteet
Sergei Tšervjakov

**Sergei Vasiljevitš Tšervjakov** (, s. 12. tammikuuta 1959 Lysva, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen yhdistetyn hiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa.

Tšervjakov sijoittui Oslon MM-kilpailuissa 1982 joukkuekilpailussa viidenneksi. Sarajevon olympialaisissa hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdestoista ja Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 kymmenes. Hän kuului Oberstdorfin MM-kilpailujen 1987 joukkuekilpailussa pronssia saaneeseen Neuvostoliiton joukkueeseen.

Tšervjakov sijoittui yhdistetyn maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljänneksi Oberwiesenthalissa joulukuussa 1986. Hän sijoittui maailmancupin kilpailuissa kaikkiaan neljä kertaa kymmenen parhaan joukkoon.

## Lähteet
Humanistis-demokraattinen keskusta

**Humanistis-demokraattinen keskusta** (, lyh. **cdH**) on belgialainen kristillisdemokraattinen ja humanistinen ranskankielinen puolue. Puolue perustettiin vuonna 1968 ja rekisteröity vuonna 1972 nimellä *Kristillissosiaalinen puolue* (). Puolue vaihtoi nimensä nykyiseen muotoon vuonna 2002. Puolueen sisarpuolueita ovat flaamilainen CD&V ja saksankielinen CSP.

Puolueen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2019 lähtien Maxime Prévot.

## Ideologia

CdH:n poliittiset juuret ovat personalismissa, joka seuraa ranskalaisen filosofin Emmanuel Mounier'n ajattelua. Personalismi korostaa ihmispersoonan ehdotonta ensisijaisuutta.

## Historia
Vuonna 1999 puolueen puheenjohtajaksi valittiin Joëlle Milquet. Puolue uudisti linjaansa ja julkaisu *Demokraattisen humanismin peruskirjan* vuonna 2001 sekä uudet säännöt. Vuonna 2004 puolue nousi valtaan Vallonian alueella, Brysselin alueella ja ranskalaisen yhteisön keskuudessa. Vuosina 2011–2019 puheenjohtajana toimi Benoît Lutgen. Lutgen jatkoi humanistis-demokraattisen liikkeen uudistamista. Vuonna 2013 puolue hyväksyi *humanistisen kehityksen ohjelman*, joka määritteli puolueen tavoitteet seuraavalle 15 vuodelle. Lutgenin jälkeen, tammikuussa 2019, puheenjohtajaksi valittiin  Maxime Prévot. Prévot'n aikomus on ollut uudistaa puoluetta kansalaisvuoropuhelun avulla.

## Puheenjohtajat

**CVP/PSC**
*1945–1947 August De Schryver
*1949–1950 François-Xavier van der Straten Waillet
*1950–1961 Théo Lefèvre
*1961–1966 Paul Vanden Boeynants
*1966–1972 Robert J. Houben

**PSC**
*1972–1976 Charles-Ferdinand Nothomb
*1976–1977 Georges Gramme
*1977–1979 Charles-Ferdinand Nothomb
*1979–1981 Paul Vanden Boeynants
*1981–1996 Gérard Deprez
*1996–1998 Charles-Ferdinand Nothomb
*1998–1999 Philippe Maystadt
*1999–2002 Joëlle Milquet

**cdH**
*2002–2011 Joëlle Milquet
*2011–2019 Benoît Lutgen
*2019– Maxime Prévot

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Puolueen verkkosivusto
Kristillisdemokraatit ja flaamit

**Kristillisdemokraatit ja flaamit** (, lyh. **CD&V**) on belgialainen flaamilainen kristillisdemokraattinen puolue. Puolue on perustettu vuonna 2001. Puolueen edeltäjä oli *Kristillinen kansanpuolue* (). Puolueen puheenjohtajana on toiminut joulukuusta 2019 lähtien Joachim Coens.

## Puheenjohtajat
* 2001–2003 Stefaan De Clerck
* 2003–2004 Yves Leterme
* 2004–2007 Jo Vandeurzen
* 2007–2008 Etienne Schouppe
* 2008–2008 Wouter Beke
* 2008–2010 Marianne Thyssen
* 2010–2019 Wouter Beke
* 2019 Cindy Franssen & Griet Smaers 
* 2019–2022 Joachim Coens
* 2022– Sammy Mahdi

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Puolueen verkkosivut