open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Yrjö Suomaa

**Yrjö Suomaa**, vuoteen 1920 **Statschkun** (31. joulukuuta 1906 Viipuri – 1. lokakuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai talousneuvoksen ja kauppaneuvoksen arvonimet.

Suomaan vanhemmat olivat kapellimestari Edvard Statschkun ja Anna Greta Erikintytär Sirenius ja puolisot 1931–1944 Kirsti Ester Elvira Jaakkola ja vuodesta 1946 Aili Ilona Korri, aiemmin Kratz. Suomaa kävi Viipurin ruotsinkielinen kansakoulun 1912–1916 ja yhden vuoden Svenska lyceum i Viborgia 1916. Hän oli  asiapoika, harjoittelija, automyyjä ja edustaja eri liikkeissä Viipurissa 1916–1929, automyyjä ja itsenäinen edustaja Helsingissä 1929–1930, Oy Schröder Ab:n myyntipäällikkö 1930–1940 ja Yrjö Suomaa agentuuriliikkeen, vuodesta 1943 Yrjö Suomaa Oy ja vuodesta 1950 Suomaa Oy, perustaja, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1940–1972. Suomaa oli myös Tuontiaine Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1962. Hän oli lisäksi muun muassa Suomen Kalastusvälinevalmistajain Liiton johtokunnan jäsen ja Suomen Optisen alan Tukkukauppiaat -yhdistyksen puheenjohtaja 1964–1968. Uintiurheilua harrastanut Suomaa edusti Suomea useissa kisoissa ja sai pronssimitalin 200 metrin rintauinnissa pohjoismaisissa uintikilpailuissa 1929. Hänellä oli  myös hetken aikaa hallussaan tämän uinnin Suomen ennätys. Suomaa oli Viipurin Uimaseuran ja Helsingin Uimareiden jäsen ja Suomen Kalamiesten Keskusliiton perustajia. Sotilasarvoltaan Suomaa oli reservin ylikersantti. Talousneuvoksen arvonimen hän sai 1963 ja kauppaneuvoksen arvonimen 1971.

## Lähteet
Suomaa

**Suomaa** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Erkki Suomaa (s. 1950), säveltäjä ja sanoittaja
* Väinö Suomaa (ent. *Silius*, 1903–1985), professorin arvonimen saanut maanmittausinsinööri ja virkamies
* Yrjö Suomaa (ent. *Statschkun*, 1906–1972), yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos.
Montlhéry

**Montlhéry** on kunta Ranskassa Essonnen departementissa Île-de-Francen alueella.  Se sijaitsee noin 30 kilometriä Pariisista etelään.

Kaupunkia hallitsee entinen puolustuslinna *Château de Montlhéry*, ja erityisesti sen jäljellä oleva torni *Tour de Montlhéry*. Torni on maamerkki etelästä Pariisiin saapuville autoilijoille. Tornin huipulle vie 138 askelmaa, ja sen huipulta voi nähdä Pariisin nähtävyyksiä. Myös kaupungin vanha keskiaikainen vankila *Prisons de la Prévôté* sekä sen vankityrmät ovat myös avoinna yleisölle. Kaupunkia ympäröi keskiajalla muuri, jossa oli neljä porttia. Niistä on jäljellä enää yksi, *Porte Baudry*.


Tiedosto:FranceEnglandCard2_317.jpg|Château de Montlhéry ja Tour de Montlhéry
Tiedosto:Prison de la Prévôté de Montlhéry mars 2022 1.jpg|Prisons de la Prévôté
Tiedosto:MontlhéryPorteBaudry.JPG|Porte Baudry


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tervakot

**Tervakot** (*Viscaria*) on kohokkikasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on kolme lajia. Tervakot ovat hyvin läheistä sukua käenkukille (*Lychnis*) ja kohokeille (*Silene*), ja tervakkolajit on usein sijoitettu myös näihin sukuihin.

## Lajit
* pikkutervakko (*Viscaria alpina* (L.) G.Don, aiemmin myös *Lychnis alpina* käenkukkien suvussa)
* balkaninkohokki (*Viscaria asterias* (Griseb.) Frajman, aiemmin *Silene asterias*, siirretty kohokeista 2000-luvulla)
* mäkitervakko (*Viscaria vulgaris* Röhl., aiemmin myös *Lychnis viscaria* käenkukkien suvussa) 

Suvun neljäs jäsen on pikku- ja mäkitervakon risteymä (*Viscaria* × *media*).

Pikkutervakko on jaettu Pohjoismaissa muunnoksiin: kalliopikkutervakko (var. *alpina*), öölanninpikkutervakko (var. *oelandica*) ja serpentiinipikkutervakko (var. *serpentinicola*). Mäkitervakko on jaettu alalajeihin: kaakonmäkitervakko (subsp. *atropurpurea*) ja kalliomäkitervakko (subsp. *vulgaris*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: ''Viscaria''
Joutele

**Soutu- ja kuntoseura Joutele ry.** on Suomen melonta- ja soutuliiton jäsenseura ja erikoistunut puuvenesoutuun. Helsinkiläinen seura omistaa kaksi kirkkovenettä, pari- ja vuorosoutuveneen sekä coastal-veneen, joilla osallistutaan kilpailuihin ja soututapahtumiin ympäri Suomea. 

Joutele on perustettu vuonna 1993. Seuran ensisijaisena tarkoituksena on yhteishengen, henkisen ja fyysisen sietokyvyn ja sisun kasvattaminen sekä suomalaisen kestävyys- ja perinneurheiluharrastuksen ja kilpatoiminnan ylläpitäminen. Seura toimii talkooperiaatteella.

Kesällä harjoitellaan kahdesti viikossa valmennusryhmän laatiman suunnitelman mukaisesti. Harjoituksiin lähdetään Itä-Helsingissä sijaitsevan Vartiokylän Venekerhon rannasta. Talvella kuntoa pidetään sisäsoutuharjoituksilla ja muuten aktiivisesti kuntoillen.  

## Aiheesta muualla
* www.joutele.fi
Avatar: The Way of Water

**Avatar: The Way of Water** on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut James Cameronin ohjaama tieteiselokuva, joka on ''Avatar''-elokuvasarjan toinen osa. Sen tapahtumat sijoittuvat yli vuosikymmenen ensimmäisen *Avatarin* jälkeiseen aikaan. *Avatar: The Way of Water* sai ensi-iltansa Suomessa 14. joulukuuta 2022.  Elokuva sai neljä Oscar-ehdokkuutta (muun muassa parhaasta elokuvasta ja voitti parhaiden erikoistehosteiden palkinnon).

Suomessa elokuva oli vuoden 2022 viidenneksi katsotuin elokuva 158 tuhannella katsojalla ja sai Suomessa yhteensä yli 358 tuhatta katsojaa.

## Rooleissa

## Versiot
*Avatar: The Way of Waterista* on julkaistu lukuisia versioita, jotka eroavat toisistaan esimerkiksi  kuvakoon, kuvasuhteen, kuvataajuuden ja resoluution suhteen. Joissakin näytöksissä kuva on kaksiulotteinen ja joissakin kolmiulotteinen. ScreenX-versio esitettiin teatterissa kolmella vierekkäisellä valkokankaalla, jotka kattavat 270 asteen näkökentän. 4DX-näytöksiin kuuluivat värisevät istuimet ja tuoksuva sumu.

Korkean kuvataajuuden versiossa esitettiin 48 kuvaa sekunnissa, mutta jotkut kohtaukset esitettiin 48 fps virkistystaajuudella ja 24 fps kuvataajuudella.

## Lähteet
 

## Aiheesta muualla
*
Emmanuel Dongala

**Emmanuel Dongala** (s. 14. heinäkuuta 1941) on brazzavillenkongolainen kirjailija ja kemisti.

Käytyään koulunsa Brazzavillessä Dongala opiskeli Yhdysvalloissa, jossa valmistui oppiarvoilla Oberlin Collegesta ja Rutgersin yliopistosta. Yhdysvalloista hän lähti Ranskaan, jossa hän sai filosofian tohtorin arvon orgaanisessa kemiassa. Palattuaan Kongon tasavaltaan Dongala työskenteli opettajana ja dekaanina vuoteen 1998, jolloin hän joutui lähtemään maasta Kongon tasavallan sisällissodan takia. Dongala asettui ystävänsä Philip Rothin avustuksella Yhdysvaltoihin. Siellä hän on opettanut Bard Collegessa ja toiminut luonnontieteiden Richard B. Fisher -professorina.

Dongala on kirjoittanut romaaneja, novelleja ja näytelmäkirjallisuutta. Hänen kirjansa ovat alun perin ranskankielisiä, mutta niistä on laadittu käännöksiä lukuisille muille kielille. Dongalan novellikokoelma *Jazz et Vin de Palme* tuli aikoinaan kielletyksi Kongon tasavallassa vallanpitäjiin kohdistuneen satiirin johdosta, mutta kielto kumottiin vuonna 1990 Neuvostoliiton hajoamisen ja Kongon tasavallan yksipuoluejärjestelmän kaatumisen aikoihin. Dongala on saanut useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Grand prix littéraire d'Afrique noiren. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin Guggenheim-stipendi. Vuonna 2008 julkaistiin hänen romaaninsa pohjalta tehty elokuva *[[Johnny Mad Dog]]*.

Dongala on johtanut Kongon kansallista kirjailijaliittoa ja Kongon PEN-järjestöä. Hän perusti myös Le Théâtre de l'Eclair -teatteriyhtiön. Hänen esseitään ja artikkeleitaan on julkaistu lukuisissa lehdissä, kuten *[[Le Monde]]ssa*, *[[The New York Times]]issa* ja *[[Transition (kirjallisuuslehti)|Transitionissa]]*.

## Lähteet
Naskalinädät

**Naskalinädät** (*Cherleria*) on kohokkikasveihin kuuluva kasvisuku. Suvun on kuvannut alun perin Carl von Linné vuonna 1753 ja nimennyt sen 1500-luvun lopulla eläneen sveitsiläisen tieteilijän Johann Heinrich Cherlerin mukaan. Uudelleen suku otettiin taksonomiseen käyttöön 2010-luvulla, kun polyfyleettiseksi todettu laaja nätien (*Minuartia*) suku on jaettu useisiin pienempiin sukuihin. Nykyinen *Cherleria*-suku on rajattu Keski-Euroopan vuoristoissa kasvavan *[[Cherleria sedoides]]*-lajin sukulaisista.

Naskalinätiin luokitellaan 19 lajia. Niitä esiintyy Euroopassa, Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja Grönlannissa. Monet lajit kasvavat subarktiksella tai vuoristoissa.

## Lajeja
* lapinnätä (*Cherleria biflora*, syn. *Minuartia biflora*)
* neulasnätä (*Cherleria laricifolia*, syn. *Minuartia laricifolia*)

Suomessa lapinnätää esiintyy Pohjois-Lapissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Naskalinädät – ''Cherleria''
Elias Korvenkuokka

**Elias Tuomaanpoika Isolahti** eli **Elias Korvenkuokka** (2. elokuuta 1855 Alavus – 5. marraskuuta 1940 Alavus) oli suomalainen Alavudella elänyt työmies, uudisraivaaja ja erakko.

Isolahden kruununtorpassa Alavuden Edesjärvellä syntynyt Elias Korvankuokka oli kotipitäjässään renkinä ja itsellisenä vuoteen 1892 saakka, jolloin hän muutti Kotkaan.  Kotkassa asuessaan Korvenkuokka hylkäsi vaimonsa tämän ulkopuolisten suhteiden vuoksi. Hän kiersi sitten eri työmailla Savossa ja Saimaalla kertoman mukaan Lapatossun kanssa. Alavudelle Korvenkuokka palasi vuonna 1920. Hän asui yksinään Alavuden Kuivasjärven läheisyydessä sijainneessa itse rakentamassaan mökissä. Mökki sijaitsi noin kuuden kilometrin päässä Alavuden kirkolta Peräseinäjoelle vievästä maantiestä eronneen metsäpolun varrella noin kilometrin päässä maantiestä. 

Korvenkuokka harrasti kukkien viljelyä mökkinsä kellarikerroksen kasvihuoneessa, hakkasi raamatunlauseita lähistön kallioihin ja viljeli perunaa ja naurista peltotilkuillaan. Hän rakenteli itselleen viulun ja kanteleen, teki mökkinsä pihalle tuulikanteleen ja veisti puusta kuvan entisestä vaimostaan. Hän kirjoitti myös *Erakon elämä*-nimistä muistelmateosta elämänvaiheistaan. Korvenkuokka-nimen hän otti erottuakseen muista Alavudella asuneista samannimisistä miehistä.

Viimeiset vuotensa Korvenkuokka eli Alavuden kunnalliskodissa, jossa hän myös kuoli.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Leo Oksaharju : *Eljas Korvenkuokka - Alavutelainen erakko*. Alavuden Joulu 41/1997.

## Aiheesta muualla
* Kuvasatoa maakunnasta, Ilkka, 16.05.1937, nro 129, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ensimmäisen maailman ongelma

**Ensimmäisen maailman ongelma** on epävirallinen termi, joka kuvaa sellaisia ensimmäisen maailman maissa koettuja haasteita, joista valitetaan painavampien huolenaiheiden puuttumisen takia.  Vaikka sitä on kuvattu yhdeksi asian vierestä -argumentointivirheeksi (), monet käyttävät sitä myös osoittaakseen kiitollisuutta siitä, ettei heillä ole pahempia ongelmia, ja kiinnittääkseen huomiota ongelmiinsa maailmanlaajuisessa kontekstissa. Termiä on käytetty sekä vähättelemään epäolennaisiksi koetuista huolista valittamista ja nolaamaan valittajaa että nauramaan ensimmäisen maailman kulttuurin kustannuksella. 

## Historia
Termi esiintyi englanninkielisenä ensimmäisen kerran vuonna 1979 G.&nbsp;K. Paynen kirjassa *Built Environment* , mutta tuli tunnetummaksi Internet-meeminä vuodesta 2005 lähtien erityisesti sosiaalisissa verkostoissa kuten Twitterissä, jossa siitä tuli suosittu aihetunniste.  Uuden-Seelannin UNICEF teki vuonna 2012 tutkimuksen ensimmäisen maailman ongelmista Uudessa-Seelannissa ja havaitsi, että ”hidas verkkoyhteys” on yleisin.  Ilmaus lisättiin *Oxford Dictionary Online -sanakirjaan* marraskuussa 2012  ja *Macquarie* -verkkosanakirjaan joulukuussa 2012. 

## Esimerkkejä
Asioita, joita on mainittu ensimmäisen maailman ongelmina, ovat esimerkiksi:

* Hidas Internet-yhteys 
* Huono matkapuhelimen kuuluvuus 
* Puhelimen akun tyhjeneminen 
* Television kaukosäätimen toimimattomuus 
* AirPod -kuulokkeiden häviäminen 
* Tuotteiden löytämisen vaikeus kaupassa 
* Epäonnistunut hiustenleikkaus 
* Pahanmakuinen hedelmä 

## Katso myös

* Maslowin tarpeiden hierarkia

## Viitteet
Aivokäyttöliittymä

**Aivokäyttöliittymä** (lyh. **BCI**), on suora viestintäreitti aivojen sähköisen toiminnan ja ulkoisen laitteen, yleisimmin tietokoneen tai robottiraajan, välillä. Aivokäyttöliittymiä suunnataan usein ihmisen kognitiivisten tai sensorimotoristen toimintojen tutkimiseen, kartoittamiseen, avustamiseen, täydentämiseen tai korjaamiseen. Aivokäyttöliittymien toteutukset vaihtelevat ei-invasiivisista (EEG, MEG, EOG, MRI) ja osittain invasiivisista (ECoG ja endovaskulaarinen) invasiivisiin (MEA) sen mukaan, kuinka lähelle elektrodit pääsevät aivokudosta. 

BCI-tutkimuksen aloitti 1970-luvulla Jacques Vidal Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa (UCLA) National Science Foundationin apurahalla, jota seurasi DARPAn sopimus. Vidalin vuoden 1973 artikkeli mainitsee ilmaisun *aivokäyttöliittymä* ensimmäistä kertaa tieteellisessä kirjallisuudessa.

Aivokuoren plastisuuden vuoksi aivot voivat adaptoiduttuaan käsitellä implantoitujen proteesien signaaleja luonnollisten anturi- tai efektorikanavien tavoin. Vuosia kestäneiden eläinkokeiden jälkeen ensimmäiset ihmisiin istutetut neuroproteesilaitteet ilmestyivät 1990-luvun puolivälissä.

Neuralink asensin aivoimplantin neliraajahalvaantuneelle ihmiselle 28. tammikuuta 2024. Implantti mahdollistaa videopelien pelaamisen halvaantumisesta huolimatta.

## Katso myös
* Ihmisen ja tietokoneen välinen vuorovaikutus
* Simuloitu todellisuus
* Aivot altaassa
* Konetietoisuus
* Teknologinen singulariteetti

## Lähteet
Elämänä pakotie

**Elämänä pakotie** (*Running on Empty*) on Sidney Lumetin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1988. Sen pääosia näyttelevät Christine Lahti, Judd Hirsch, Martha Plimpton ja River Phoenix.

Naomi Fonerin käsikirjoittamassa tarinassa liittovaltion poliisia FBI:tä on vuosia pakoillut, Vietnamin sotaa terroristitoiminnalla vastustanut pariskunta, joilla on teini-ikäinen ja nuorempi poika. Jatkuvasti asuinpaikkaa ja nimiään vaihtamaan joutunut perhe on uudessa tilanteessa, kun heidän lahjakas pianistipoikansa pääsisi Juilliard Schooliin opiskelemaan, mutta tämä tarkoittaisi heidän todellisen identiteettinsä paljastumista ja vanhempien pitkää vankilatuomiota.

Perheen vanhempien hahmot pohjautuvat löyhästi The Weather Underground -aktivistiryhmän johtajaan Bill Ayersiin ja tämän vaimoon Bernadine Dohrniin. 

## Rooleissa

## Vastaanotto
Käsikirjoittaja Foner sai elokuvasta Oscar-ehdokkuuden ja parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinnon, minkä lisäksi elokuva tuotti neljä muutakin Golden Globe -ehdokkuutta. River Phoenix sai miessivuosastaan sekä Golden Globe- että Oscar-ehdokkuuden ja voitti National Board of Review -palkinnon.

*[[Video-opas|Video-oppaassa]]* vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa koskettavana, hyvin näyteltynä ja rauhallisesti aiheeseensa paneutuvana draamana. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. *Helsingin Sanomien* Mikael Fräntin mielestä *Elämänä pakotie* on herkkää kamarinäyttelemistä, jota säestää Gerry Fisherin eleetön kuvaus. Hän iloitsi, että Judd Hirsch saa kerrankin osoittaa lahjansa pääosan näyttelijänä ja kehui myös Phoenixia, Plimptonia ja erityisesti Christine Lahtea. Pertti Avola piti elokuvaa hyvin näyteltynä, mutta hieman tasapaksusti käsikirjoitettuna, kuvattuna ja ohjattuna.

## Lähteet
Stephen Kovacevich

**Stephen Kovacevich** (s. 17. joulukuuta 1940 Los Angeles) on yhdysvaltalainen pianisti ja kapellimestari.

Kovacevich syntyi Stephen Bishop -nimisenä, mutta lisäsi nimeensä kroatialaisen äitinsä sukunimen Kovacevich vuonna 1975. Myöhemmin hän päätti käyttää pelkkää kroatialaista sukunimeään. Kovacevich piti ensimmäisen konserttinsa San Franciscossa 11-vuotiaana. 14-vuotiaana hän esitti San Franciscon sinfoniaorkesterin kanssa Maurice Ravelin G-duuripianokonserton ja Robert Schumannin pianokonserton a-mollissa. Vuonna 1959 Kovacevich lähti Lontooseen, jossa hänen opettajanaan toimi Myra Hess. Hän piti Euroopan-debyyttinsä Wigmore Hallissa vuonna 1961, jolloin hän tulkitsi Ludwig van Beethovenin *[[Diabelli-muunnelmat]]*.

Kovacevich on tehnyt pitkäaikaista yhteistyötä duoesiintyjänä Martha Argerichin kanssa. Hänen muihin yhteistyökumppaneihinsa kamarimusiikin parissa ovat kuuluneet Lynn Harrell, Jacqueline du Pré, Nicola Benedetti, Renaud Capuçon, Alina Ibragimova, Gautier Capuçon, Steven Isserlis, Truls Mørk ja Emmanuel Pahud. Orkesterien kanssa Kovacevich on esiintynyt muiden muassa Hans Grafin, Bernard Haitinkin, Kurt Masurin, Yannick Nézet-Séguinin, Simon Rattlen, Georg Soltin ja Colin Davisin johdolla. Davisin kanssa hän teki tunnetun levytyksen Béla Bartókin toisesta pianokonsertosta. Davis on esittänyt myös aikansa musiikkia, kuten Michael Tippettin pianokonserton ja Richard Rodney Bennettin hänelle omistaman konserton. Hän tilasi Stephen Montaguelta teoksen *Southern Lament* ja kantaesitti sen Cheltenhamin musiikkijuhlilla vuonna 1997.

Kovacevich aloitti vuonna 1984 rinnakkaisen orkesterinjohtouran. Hän on toiminut Australian Chamber Orchestran ja Irish Chamber Orchestran kapellimestarina. Hän on tehnyt myös opetustyötä ja julkaissut tutkimusedition Franz Schubertin pianomusiikista. Kovacevich oli edustettuna Philips Recordsin *[[Great Pianists of the 20th Century]]* -levysarjassa.

## Lähteet
Joseph Bell (konemies)

**Joseph Bell** (12. maaliskuuta 1861 – 15. huhtikuuta 1912) oli brittiläinen merimies, joka toimi Titanicin konepäällikkönä. Kun laiva törmäsi jäävuoreen, hän ei mennyt pelastusveneisiin vaan jäi laivaan ja upposi sen mukana. Hänen ruumistaan ei koskaan löydetty.

Bell syntyi Englannissa vuonna 1861. Hänellä oli neljä lasta. Hän kuoli 51-vuotiaana.

James Cameronin ohjaamassa elokuvassa *[[Titanic (vuoden 1997 elokuva)|Titanic]]* Belliä näyttelee Terry Fosterral.

## Lähteet
Solujen erilaistuminen

**Solujen erilaistuminen** tarkoittaa kantasolun muuttumista erityyppiseksi soluksi, joka sopii elimistössä erityisen hyvin tiettyyn elimistön monesta tehtävästä. Esimerkiksi lihassolu ja rasvasolu ovat erilaistuneita soluja, ja ne sopivat elimistössä eri tehtäviin. Ihmisen elimistössä on yli 200 erilaista solua. Kun solu erilaistuu tiettyyn tehtävään, sen kyky toimia muissa tehtävissä heikkenee tai katoaa. Monisoluisten eliöiden solut erilaistuvat koko eliön elämän ajan, joskin eniten erilaistumista tapahtuu eliön alkionkehityksen aikana. Solujen erilaistumisesta on monisoluisille eliöille etua, koska erilaistumisen ansiosta eliö pystyy sopeutumaan ja muokkaamaan elinympäristöänsä helpommin.

Solun erilaistuminen alkaa, kun kantasolu jakautuu ja elimistö tarvitsee lisää erilaistuneita soluja. Kaikissa erilaistuneissa soluissa on sama geeniperimä. Se vain ilmenee eri tavoin solun tyypistä riippuen siten, että solun erilaistuessa signaalimolekyylit ja reseptoriproteiinit tukahduttavat solun sisällä joidenkin geenien transkriptiota hoitavat tekijät. Toimintaansa solussa jatkavat ne geenit, joista on hyötyä erilaistuneen solun työtehtävässä.

## Lähteet
Nicola Bombacci

**Nicola Bombacci** (24. lokakuuta 1879 Civitella di Romagna – 28. huhtikuuta 1945 Dongo) oli italialainen poliitikko, joka oli uransa eri vaiheissa ensin sosialisti, sitten kommunisti ja lopuksi fasisti. Hän kuului Italian kommunistisen puolueen perustajiin mutta ryhtyi myöhemmin fasistidiktaattori Benito Mussolinin tukijaksi.

## Elämäkerta
Bombacci oli ammatiltaan opettaja. Hän toimi ammattiyhdistysaktiivina noin vuodesta 1900 ja hänet valittiin Confederazione Generale del Lavoro (CGL) -ammattijärjestön kansalliseen neuvostoon vuonna 1911. Bombacci oli yksi Italian sosialistisen puolueen (PSI) radikaalin siiven eli ”maksimalistien” johtajista. Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen hän kehotti italialaisia seuraamaan Venäjän bolševikkien esimerkkiä. Hänet tuomittiin lokakuussa 1918 kahden vuoden vankeuteen ensimmäisen maailmansodan vastustamisesta mutta vapautettiin jo seuraavassa kuussa. Hän oli Italian edustajainhuoneen jäsenenä kaksi kautta vuosina 1919–1924.

Bombacci osallistui vuonna 1921 PSI:stä irtautuneen kommunistisen puolueen (PCI) perustamiseen sekä kommunistisen internationaalin toiseen ja neljänteen kongressiin. Hänellä oli hyvät suhteet Neuvostoliiton johtajiin Vladimir Leniniin ja Josif Staliniin, ja hän johti PCI:n delegaatiota Leninin hautajaisissa vuonna 1924. Fasistien noustua valtaan Italiassa Bombacci ei lähtenyt maanpakoon vaan ryhtyi yhteistyöhön uuden hallinnon kanssa ja hoiti Italian ja Neuvostoliiton välisiä kauppasuhteita. Hänet erotettiin vuonna 1927 PCI:stä fasismisympatioiden vuoksi, mutta hän työskenteli vuoteen 1930 saakka Neuvostoliiton Rooman-suurlähetystön kaupallisella osastolla. Bombacci alkoi esiintyä avoimesti fasismin ja Mussolinin tukijana, mutta ei liittynyt kansalliseen fasistipuolueeseen.

Bombaccista tuli vaikutusvaltainen henkilö vuonna 1943 perustetussa Italian sosiaalisessa tasavallassa eli Salòn tasavallassa. Hän liittyi nyt uuteen tasavaltalaiseen fasistipuolueeseen ja osallistui Veronan puoluekongressissa marraskuussa 1943 niin sanotun Veronan manifestin laadintaan. Hän vastasi manifestin yhteiskunnallisesti radikaaleimmista, sosialismia muistuttaneista osista, joiden oli tarkoitus hillitä kommunistien kannatuksen kasvua. Salòn tasavallan romahdettua huhtikuussa 1945 Bombacci yritti paeta Mussolinin mukana ja jäi vastarintaliikkeen kommunistipartisaanien vangiksi. Partisaanit teloittivat hänet Dongossa Comojärven rantakadulla yhdessä Alessandro Pavolinin ja useiden muiden Salòn tasavallan johtohenkilöiden kanssa illalla 28. huhtikuuta, muutamaa tuntia Mussolinin teloituksen jälkeen. Hän huusi teloitusryhmän edessä ”Eläköön sosialismi!” Bombaccin ruumis ripustettiin näytteille Milanon Piazzale Loreto -aukiolle Mussolinin, Pavolinin, Clara Petaccin ja Achille Staracen ruumiiden vierelle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*BOMBACCI, Nicolò  *Dizionario Biografico degli Italiani* (1969), *Enciclopedia Treccani*
B. J. Salminen

**Bruno Justus Salminen** (26. heinäkuuta 1897 Hämeenlinna − 18. kesäkuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan 1920−1930-luvuilla sanoittamistaan kisällilauluista, joita esitettiin työväen- ja ammattiyhdistysliikkeen iltamissa sekä vaali- ja muissa tilaisuuksissa. Varsinaiselta ammatiltaan Salminen oli kirjansitoja. Hän työskenteli muun muassa työnjohtajana Valtioneuvoston kirjapainossa.

Sisällissodan aikana Salminen kuului Helsingin punakaartiin. Hän osallistui Lempäälän rintaman taisteluihin Vesilahdella sekä Riihimäen taisteluun. Salminen vaikutti ammattiyhdistysliikkeessä ja vuonna 1921 hän toimi Suomen Sosialidemokraattinen Työläisnuorisoliiton sihteerinä. Salminen asui pitkään Helsingin Pitäjänmäessä. Hän oli Helsingin maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsen 1936−1945 ja kuului muun muassa Elannon hallintoneuvostoon.

## Teoksia
*

## Kirjallisuutta
*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mike Wheeler

**Michael "Mike" Wheeler** on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa ''Stranger Things''. Hahmon ovat luoneet Dufferin veljekset ja häntä näyttelee Finn Wolfhard. 

Kun Miken paras ystävä Will Byers katosi mystisesti, hän ja hänen muut ystävänsä Lucas ja Dustin ottivat tehtäväkseen löytää hänet. Williä etsiessään he kuitenkin törmäsivät paenneeseen tyttöön nimeltä Eleven. Mike huomasi pian, että Eleven tiesi jotain Willin katoamisesta ja pyysi häntä auttamaan tämän löytämisessä. Yhdessä ollessaan Mike ja Eleven muodostivat vahvan siteen ja alkoivat nopeasti pitää toisistaan. Kun Will löydettiin, Mike oli iloinen, että hän oli palannut turvallisesti kotiin; hän kuitenkin tuhoutui suuresti Elevenin uhrauksesta demogorgon voittamiseksi.
Tuija Hietaniemi

**Tuija Hietaniemi** (s. 1956) on suomalainen historioitsija. Hän erikoistunut Suomen poliisin historiaan ja työskennellyt muun muassa erikoistutkijana Keskusrikospoliisissa.

## Teoksia
*
*
*
*
*
*
*
Paavo Toivonen (kauppaneuvos)

**Paavo Aarne Toivonen** (24. marraskuuta 1921 Oulu – 1. kesäkuuta 1993 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Toivosen vanhemmat olivat kauppaneuvos Aarne Toivonen ja Emmi Maria Martikkala ja puoliso vuodesta 1948 Ruth Nevanlinna. Toivonen tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1940 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1949. Opintomatkoja hän teki lukuisiin eri maihin. Toivonen oli isänsä johtaman Pohjanmaan Kauppiaiden Oy:n, vuodesta 1965 Pohjanmaa Oy, prokuristi 1949–1954, toinen johtaja 1954–1962 ja toimitusjohtaja 1962–1975. Hänellä oli myös monia kaupan alan ja muita luottamustehtäviä, muun muassa Suomen Tukkukauppiaiden Liitossa, Lasi- ja Porsliiniyhdistyksessä ja Suomen Rauta- ja Koneliikkeiden Yhdistyksessä. Sotilasarvoltaan Toivonen oli reservin kapteeni (1969). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1971. Taiteilija Olavi Tarkkonen maalasi hänen muotokuvansa 1975. 

## Lähteet
Yrjö Tyynelä

**Yrjö Tyynelä** (1. marraskuuta 1907 Impilahti – 15. marraskuuta 1977 Jyväskylä) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Tyynelän vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Tyynelä, aiemmin Feodor Ivanovits Porfiljajeff, ja talollisen tytär Outi Aalto, aiemmin Jevdokija Aleksandrovna Vasiljevna. Hänen puolisonsa vuodesta 1931 oli Edith Esteri Reinikainen. Tyynelä kävi kansakoulun ja yhden talven kestäneen iltakauppakoulun kurssin Sortavalassa, samoin kuin useita liikealan kursseja. Hän oli kauppias Aleks Ignatiuksen kauppa-apulainen Pitkärannassa, Impilahdella ja Sortavalassa 1922–1926, Pitkärannan myymälän hoitaja 1926–1931, Toiminimi Y. Tyynelän omistaja Sortavalassa 1931–1932, Pitkärannassa 1932–1939, Vaajakoskella 1940–1946 ja Jyväskylässä 1946–1949 sekä Tavaratalo Tyynelä Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1949. Tyynelä oli myös Oy Savo-Karjalan Tukkuliikkeen ja Keskon osakas.

Hänellä oli useita liike-elämän luottamustehtäviä. Molempiin sotiin osallistunut Tyynelä oli sotilasarvoltaan reservin kersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1971. Yrjö Tyynelän kuoleman jälkeen Tavaratalo Tyynelän toimitusjohtajana toimi Edith Tyynelä, joka oli siihen asti toiminut Tyynelän kaupallisena johtajana.

## Lähteet
Tyynelä

**Tyynelä** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Jari Tyynelä (s. 1966), pesäpalloilija
* Juhani Tyynelä (1933–2001), näyttelijä ja näyttämöpäällikkö
* Pasi Tyynelä (s. 1974), pesäpalloilija
* Tero Tyynelä (s. 1995), pesäpalloilija
* Veera Tyynelä (s. 2001), pesäpalloilija
* Yrjö Tyynelä (1907–1977), kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos.

; Entisenä nimenä
* Sinikka Kontu (o.s. *Tyynelä*, s. 1954), keskimatkojen juoksija
Tan Hills

**Tan Hills** on kylä Durhamin kreivikunnassa Englannissa. Se sijaitsee lähellä Sacristonia, Kimblesworthia ja Nettlesworthia, Durhamin ja Chester-le-Streetin välissä.
Risto Enarvi

**Risto Olavi Enarvi**, vuoteen 1930 **Engelberg** (18. marraskuuta 1908 Helsinki – 4. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen insinööri, virkamies, yrittäjä ja järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

## Henkilöhistoria
Enarvin vanhemmat olivat taidemaalari, talousneuvos John Engelberg ja Ilma Kristina Enlund ja puolisot 1933–1958 Eva Ruuth ja vuodesta 1959 Aune Maria Solitanner. Enarvi kävi Nurmeksen yhteiskoulua ja tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1928, diplomi-insinööriksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1934. Enarvi oli Bolinderin Suomalaisen Oy:n toimistoinsinööri 1933–1935, Puuteknillisen Tutkimuslaitoksen vaneriteknillisen toimiston päällikkö 1935–1938, Oy Savon vaneritehtaan käyttöinsinööri ja paikallisjohtaja Kuopiossa 1938–1940 ja Metsähallituksen hiilitoimiston päällikkö 1940–1944.

Hän oli Rahkee Oy:n toimitusjohtaja Enossa 1943–1947, Oy Basis Ab:n osakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1947–1966, Taide ja Kehys Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja 1947–1958, Värikauppiaiden Tukkukunnan hallituksen jäsen 1953 ja toimitusjohtaja 1953–1973 sekä Väritukku Oy:n toimitusjohtaja 1969–1973 ja hallituksen jäsen 1970–1972. Hän oli myös Olkkolan Hiiltämö, Pertamo & Co:n perustajajäsen ja yhtiömies 1943–1946, Teknillisen korkeakoulun ylimääräinen opettaja vuodesta 1949 ja *Väri ja Tapetti* -lehden, vuodesta 1970 *Värisilmä*, päätoimittaja 1955–1973. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Shakkia harrastanut Enarvi oli 
Suomen keskusshakkiliiton puheenjohtaja 1951 ja Suomen Shakkiliiton puheenjohtaja 1952. Sotilasarvoltaan hän oli reservin insinöörimajuri (1968). Enarvi sai kauppaneuvoksen arvonimen 1971. Taiteilija Mikko Laasio maalasi hänen muotokuvansa 1969 ja hänen mukaansa on mimetty Pro Humatitate -säätiön Risto Enarvin rahasto.

## Julkaisuja
* *Viisikymmenvuotias Suomen V. ja OM. Suur-Loosi: 1924–1974*, 1974, Risto Enarvi, Atro Karimaa, Jaakko Vöry
* *Isovanhempani Ina ja Eliel*, 1980, Risto Enarvi, Petri Enarvi
* *Mestarimuurarit 1922–1939*, 1995,  Risto Enarvi, Pertti Vartia, Pekka Koskimies

## Lähteet
Ko Hoku o Ka Pakipika

***Ko Hoku o Ka Pakipika*** () oli havaijinkielinen sanomalehti, joka ilmestyi viikoittain vuosina 1861–1863. Kyseessä oli ensimmäinen havaijinkielinen ja kokonaan havaijilaisten toimittama lehti. Kuningas Kalākaua sponsoroi lehteä ja muitakin havaijinkielisiä painettuja julkaisuja.

Lehti haastoi muun aikansa lehdistön käsityksen siitä, että havaijilaiset olivat sivistymättömiä villi-ihmisiä. Lehti käsitteli säännöllisesti havaijilaisen kulttuurin ja alkuperäisväestön selviytymiskamppailua ja pyrki edistämään havaijilaisuuden esillä oloa yhteiskunnassa.

## Lähteet
Ka Nupepa Kuokoa

***Ka Nupepa Kuokoa*** () oli havaijinkielinen sanomalehti, joka ilmestyi vuosina 1861–1912.

Lehden ensimmäinen numero ilmestyi lokakuussa 1861. Lehden perustaja, Henry Whitney, oli perustanut jo *Pacific Commercial Advertiser* -nimisen lehden. Lehden kanta oli kallellaan amerikkalaisiin lähetyssaarnaajiin. Whitney itse oli lähetyssaarnaajan poika. Tästä huolimatta *Ka Nupepa Kuokoa* oli suosittu havaijilaisten keskuudessa ja lehden levikki oli parhaimmillaan 5000 kappaletta. Lehti oli pisimpään toiminnassa oleva havaijinkielinen sanomalehti.

Se ilmestyi viikoittain, ja viimeinen numero ilmestyi 29. joulukuuta 1912.

## Lähteet
Sikkiminkuusi

**Sikkiminkuusi** (*Picea spinulosa*) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon, kuusten (*Picea*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on korkeimmillaan noin 60 metriä korkeaksi kasvava havupuu. Oksat ovat aluksi ruskeankeltaisia, mutta muuttuvat toisena vuotenaan harmaiksi. Lehtinä olevat neulaset ovat 15–35 mm pitkiä ja halkaisijaltaan 1,1–1,8 mm. Neulasten poikkileikkaus on leveän vinoneliömäinen. Emikävyt ovat aluksi vihreitä ja käpysuomujen laidoilta purppuraisia, mutta kävyt muuttuvat kypsyessään ruskeiksi. Kävyt ovat 9–11 cm pitkiä ja halkaisijaltaan 3–4,5 cm. Siemenet ovat tummanruskeita, 5 mm pitkiä ja niissä on 11–15 mm pitkä lenninsiipi.

Sikkiminkuusi kasvaa luonnossa 2400–3600 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan luonnossa Intian Sikkimissä, Bhutanissa, Nepalissa sekä Tiibetin kaakkoisosissa.

## Lähteet
* The Gymnosperm Database: ''Picea spinulosa'' 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* American Conifer Society: ''Picea spinulosa'' / Sikkim spruce 
* Trees and Shrubs Online: ''Picea spinulosa'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Picea spinulosa'' 
* Flora of China: ''Picea spinulosa''
Mäihä (Mariskan albumi)

**Mäihä** on Mariskan seitsemäs sooloalbumi, joka julkaistiin 14. lokakuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlet "Sit kun mul on sut", "Piste", "Pienii fiiliksii" sekä "Terveisin Doris".
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Mariska - laulu
* Jouni Aslak - kitara
* Antti Kokkola - kitara, viulu, koskettimet
* Harri Rantanen - basso
* Juha Räsänen - rummut 

## Arviot
* Desibeli.net: 
* Soundi: 

## Lähteet
Vladimir Sukatšov

**Vladimir Nikolajevitš Sukatšov** (, 1880–1967) oli venäläinen kasvitieteilijä, maantieteilijä ja metsänhoitaja. Hän oli myös Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen sekä professori.

Vuosina 1919–1941 Sukatšov hoiti Leningradin metsäinstituutin dendrologian ja kasvisystematiikan oppituolia Leningradissa siirtyen sitten Sverdlovskiin hoitamaan Uralin metsäteknillisen instituutin biologisten tieteiden oppituolia 1941–1943.

Vuosina 1944–1953 Sukatšov toimi professorina Moskovassa, ensin 1944–1948 Moskovan metsäteknillisessä instituutissa ja sitten 1946–1953 Moskovan valtionyliopistossa, jossa hän toimi kasvimaantieteen professorina.

Sukatšov lanseerasi "biogeotsenoosin" () käsitteen, joka vastaa merkitykseltään eliöyhteisön ja biotoopin yhdistelmää.

## Lähteet
Marleena

**Marleena** on suomalainen naisen etunimi. Se on lyhentymä Uudessa testamentissa esiintyvän Magdalan Marian eli *Maria Magdalenan* nimestä. Se voi olla myös Marja-Leenan muunnos.

Marleena on ollut käytössä virallisena etunimenä 1940-luvulta alkaen. Lokakuun 2022 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on kirjattu yhteensä 1&nbsp;672 tämännimistä henkilöä. Suurin osa Marleenoista on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla.

Marleenalla ei ole nimipäivää almanakassa.

## Tunnettuja Marleenoja
* Helmi Marleena Hollström (s. 2001), juontaja ja laulaja
* Niina Marleena Nurminen (s. 1965), näyttelijä

## Kuvitteellisia Marleenoja
* Marleena Nortamo, yksi päähenkilöistä televisiosarjassa *[[Syke (televisiosarja)|Syke]]*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Etunimien taivutus: Marleena (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Tonicha

**Tonicha** (oik. **Antónia de Jesus Montes Tonicha**, s. 8. maaliskuuta 1946 Beja, Portugali) on portugalilainen laulaja. Tonicha osallistui Portugalin euroviisukarsintaja toimineeseen Grande Prémio TV da Canção -laulukilpailuun 1968 kappaleilla "Fui Ter com a Madrugada" ja "Calendário", mutta ei tullut valituksi. Tonicha valittiin Grande Prémio TV da Canção 1971 -laulukilpailussa Portugalin edustaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun kappaleella "Menina do alto da serra". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Tonicha sijoittui yhdeksänneksi. Tonicha pyrki Portugalin edustajaksi Eurovision laulukilpailuun uudestaan vuonna 1973 ja sijoittui Portugalin karsinnan yhdeksänneksi kappaleella "A rapariga e o poeta".

## Diskografia
### Albumit
**Tonicha* (1973)
**Folclore* (1973)
**As Duas Faces De Tonicha* (1974)
**Cantigas Do Meu País - Folclore* (1975)
**Conjunto e Coros* (1975)
**Canções De Abril* (1975)
**Cantigas Populares* (1976)
**Cantigas Duma Terra À Beira Mar* (1977)
**As Duas Faces Da Tonicha* (1977)
**Ela Por Ela* (1980)
**Foliada Portuguesa*(1983)
**Regresso* (1993)
**O Melhor Dos Melhores* (1994)
**Canções D Alguem E D Alem Mar* (1995)
**Mulher* (1997)

## Lähteet
Australialainen lihapiirakka

**Australialainen lihapiirakka** (engl. **Australian meat pie**, ”**Aussie pie**” tai ”**Aussie meat pie**”) on Australiassa erittäin suosittu ruoka. Se on yleensä kädessä pidettävän kokoinen ja sen sisällä on jauhelihaa ja kastiketta, sipulia, sieniä ja juustoa. Ruokaa pidetään Australian kansallisruokana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tom Simola

**Tom Olavi Simola** (s. 22. toukokuuta 1968 Kemiö) on suomalainen kaupunginjohtaja ja toimittaja, koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti. 

Simola toimi vuosina 2017–2023 *[[Åbo Underrättelser]]in* päätoimittajana ja vuodesta 2024 alkaen hän on Paraisten kaupunginjohtaja.

Simola työskenteli vuosina 2001–2008 Kemiön ja 2009–2015 Kemiönsaaren kunnanjohtajana sekä 2015–2017 Raaseporin kaupunginjohtajana. Vuodesta 2017 Simola oli *Åbo Underrättelseriä* julkaisevan lehtiyhtiön Förlags Ab Sydvästkustenin toimitusjohtaja ja lehden päätoimittaja. Joulukuussa 2023 hänet valittiin Paraisten kaupunginjohtajaksi, kun edellinen johtaja Patrik Nygrén oli syksyllä eronnut.

Joukko *Åbo Underrättelserin* toimittajia kanteli lokakuussa 2022 päätoimittaja Simolasta Julkisen sanan neuvostolle (JSN), koska tämä oli päättänyt jättää julkaisematta vasemmistoliittolaisen Turun Vasemmiston poliitikkoja koskevan seurantajutun, mutta neuvosto antoi asiassa vapauttavan päätöksen tammikuussa 2023.

## Lähteet
Raunistulan Tarmon talo

**Raunistulan työväentalo** (**Tarmon talo**) on Turun kaupungin Raunistulan kaupunginosassa sijaitseva työväentalo. Talo on suojeltu ja nykyään Turun Nuoret Kotkat ry:n käytössä.

## Historiaa
Raunistulan työväenyhdistys Tarmo perustettiin vuonna 1897. Raunistulan paraatipaikalla sijaitseva Tarmon talo on rakennettu vuonna 1902. Talon on suunnitellut rakennusmestari Numminen. Yhdistys liittyi vuonna 1921 Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueseen. Vuonna 1927 yhdistys lakkautettiin kihlakunnanoikeuden päätöksellä, koska se oli kuulunut SSTP:hen. Vuonna 1931 talo päätyi Raunistulan Sosialidemokraattisen Työväenyhdistyksen haltuun.

Talossa on toiminut vuoteen 2015 saakka Tarmon näyttämö, joka on Turun vanhin suomenkielinen teatteri. Teatteri sai alkunsa, kun työväentalon perustamisjuhlaan valmisteltiin avajaisnäytös. Talo on suojeltu.

## Rakennus
Alkuperäisen vuonna 1902 valmistuneen rakennuksen on suunnitellut rakennusmestari Numminen. Perustus- ja puutyöt teetettiin ulkopuolisella urakoitsijalla. Rakennuksen kivijalka on tehty tasakokoisista luonnonkivistä. Talon tontti oli aluksi vuokrattu, se lunastettiin omaksi vuonna 1910. Vuonna 1923 urheiluseuralle rakennettiin tilat talon kellarikerrokseen. Vuonna 1957 mm. talon juhlasali ja julkisivun puoleiset ikkunat uusittiin. Vuonna 1959 uusittiin kellarikerros ja kadun puolelle rakennettiin matala eteisosa. Suunnittelijana oli arkkitehti Unto Toivonen. 2000-luvulla talon näyttämölle on rakennettu kiipeilyseinä.

## Toimintaa työväentalolla
Teatteri Tarmo oli talon pääasiallinen käyttäjä. Talolla järjestettiin myös muun muassa iltamia. Vuonna 1934 järjestettiin lasten raittiusosastojen ohjaajakursseja. Marraskuussa 1939 Maan Turvan Turun piiri järjesti siellä maanpuolustusjuhlan.

## Nykyinen käyttö
Tarmon talo on Turun Nuoret Kotkat ry:n käytössä. Tiloja vuokrataan myös muiden yhdistysten ja toimijoiden käyttöön. Muut järjestöt pyörittävät talossa muun muassa tanssitreenejä ja senioritoimintaa. Talossa on pidetty myös kirpputoreja, musiikkiesityksiä, draamakurssia, tanssiharjoituksia, häitä ja syntymäpäiväjuhlia. 

## Lähteet
Krunoslav Slabinac

**Krunoslav "Kićo" Slabinac** (28. maaliskuuta 1944 Osijek, Itsenäinen Kroatian valtio – 13. marraskuuta 2020 Zagreb, Kroatia) oli kroatialainen laulaja. Slabinac aloitti uransa 1960-luvulla eri rockyhtyeissä ennen kuin aloitti soolouran ja muutti Zagrebiin. Zagrebissa esiintyessään muusikko Nikica Kalogjera huomasi Slabinacin kyvyt ja sai Slabinacin mukaan Split Festival -festivaalille. Slabinac voitti Opatija Festival -laulukilpailun vuonna 1970.

Slabinac sijoittui viidenneksi Jugoslavian euroviisukarsintana toimineessa Jugovizija-laulukilpailussa 1970 kappaleella "Anðela, čekaj me". Vuotta myöhemmin Slabinac voitti Jugovizijan kappaleella "Tvoj dječak je tužan". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Slabinac sijoittui 14:nneksi 18 kilpailijan joukosta. Slabinac pyrki Jugoslavian euroviisuedustajaksi uudestaan vuonna 1973 ja sijoittui Jugoslavian karsintana toimineessa Opatija Festival -laulukilpailussa neljänneksi kappaleella "Poljubi me za sretan put".

Slabinacin suurin hitti oli kappale “Zbog jedne divne crne žene”. 1970-luvulla ongelmat lain kanssa ja ulkomailla vietetty aika laskivat Slabinacin uraa. Palattuaan Yhdysvalloista Slabinac keskittyi entistä enemmän folkmusiikkiin.

## Diskografia
### Albumit
**Krunoslav Slabinac Kićo* (1972)
**Hej Bećari* (1975)
**Da Sam Tvoje Riječi Slušao Majko* (1976)
**Pružimo Si Ruke* (1976)
**Pusti Noćas Svoje Kose* (1978)
**Seoska Sam Lola* (1979)
**Rock And Roll* (1981)
**Svatovac* (1983)
**Christmas With Kićo (Svim Na Zemlji Mir Veselje)* (1983)
**Dok Sanjaš* (1984)
**Stani Suzo* (1985)
**Rock And Roll 2* (1985)
**Da L' Se Sjećaš* (1986)
**Oj, Garava, Garava* (1987)
**Tiho, Tiho Uspomeno* (1988)
**Za Tebe...* (1991)
**Daj Mi Još Jemput Zapopevaj* (1993)
**Ako Zora Ne Svane* (1995)
**Dignite Čaše Svatovi* (2008)
**Vesela Je Šokadija* (2010)

## Lähteet
*

### Viitteet
Budivelnyk

**Budivelnyk** (’Rakentaja’) on rakentamista ja kunnallistekniikkaa käsittelevään tekniseen kirjallisuuteen erikoistunut ukrainalainen kirjankustantamo. Se on perustettu 1947 ja toimii Kiovassa. Tammikuuhun 1964 asti se kuului Ukrainan SNT:n Rakennus- ja arkkitehtuuriakatemiaan. Se julkaisee alan aikakauslehtiä *Stroitelstvo i arh’itektura* ja *Silske budivnytstvo*, tieteellisiä kokoelmia ja kansantajuista kirjallisuutta venäjäksi ja ukrainaksi.

## Lähteet
Lauanne

**Lauanne** on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

*Ari Lauanne (s. 1966), vatsastapuhuja
*Urho Lauanne (1892−1975), taidemaalari
Dematerialisoituminen (arvopaperit)

Rahoitus- ja finanssioikeudessa **dematerialisointi** viittaa paperimuotoisten arvopapereiden korvaamiseen arvo-osuusjärjestelmään kuuluvilla arvopapereilla. Tämä on epäsuoran omistus-, hallinta- tai holdingjärjestelmä (CSD, central securities depository), jossa välittäjä kuten meklari tai arvopapereiden keskustallettaja, tai liikkeellelaskija itse (toisin sanoen niin kutsuttu Ranskan systeemi) hallussapitää kirjauksia ja tietueita osuuksien omistajuuksista tavallisesti sähköisissä muodoissa. Arvopapereiden kuten osaakkeet dematerialisoituminen on ollut tärkein ja suurin trendi 1950-luvun lopulta alkaen niillä seurauksilla että vuoteen 2010 mennessä suurin osa globaaleista arvopapereista on pidetty dematerialisoituneessa muodossa.

Dematerialisoituneilla arvopapereilla on usein viitattu välitettyinä arvopapereina, erityisesti Geneven arvopaperien konventiossa. Vuonna 2009 hyväksytty Geneven konventio eli sopimus hyväksyttiin Unidroitin (muodollisesti; kansainvälinen instituutti yksityislainsäädäntöjen yhteinäistämiseksi) suojelukseen ja turvaan sekä hyväksyttiin täydentämään "Haagin arvopaperien konventiota" mikä adoptoitiin Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssiin ja kirjattiin voimaan vuonna 2017.

Euroopan komission jäsenmaat eivät ole allekirjoittaneet kyseistä kansainvälistä lakia eli Haagin sopimusta.
Scientific Reports

**Scientific Reports** on saksalais-brittiläisen Springer Nature -tiedekustannuskonsernin verkossa julkaisema avoimesti saatavilla oleva tieteellinen megajulkaisu. Se aloitti toimintansa vuonna 2011, ja nousi vuonna 2016 Plos Onen ohi maailman suurimmaksi tiedejulkaisuksi vuosittain julkaistujen artikkelien lukumäärällä mitattuna. Julkaisu keskittyy ensisijaisesti luonnontieteitä ja kliinisiä tieteitä käsittelevien tutkimusartikkelien julkaisemiseen. 
Vuonna 2017 Scientific Reports julkaisi yhteensä 24&nbsp;806 artikkelia hyväksymisprosentin ollessa noin 55, kun saman tiedekustantajan avoimen saatavuuden Nature Communications (2010-) hyväksyi vain 8 prosenttia lähetetyistä artikkeleista. 

Eräänä voimakkaan kasvun syynä pidetään kiinalaisten tieteentekijöiden julkaistujen artikkelien suurta osuutta (vuonna 2015: 39 prosenttia; Plos Onessa osuus oli samana vuonna 19 %). Vuonna 2021 Scientific Reports oli maailman viidenneksi eniten viitattu tiedejulkaisu. Siinä julkaistuihin artikkeleihin viitattiin tuolloin yhteensä 696&nbsp;000 kertaa. Tiedejulkaisua luetaan keskimäärin 2,4–2,7 miljoonaa kertaa kuukaudessa.

Scientific Reports -lehti perii julkaistavaksi hyväksytyistä artikkeleista julkaisumaksun (APC, article processing charge). Vuonna 2022 avoimella SA-BY-4.0 -lisenssillä julkaistavien artikkelien julkaisumaksun suuruus oli 1&nbsp;890 euroa. Lehden vaikuttavuuskerroin on muuttunut vuosien saatossa; vuonna 2021 kahden vuoden vaikuttavuuskerroin oli 4,996. Uusien megajulkaisujen myötä Scientific Reportsissa vuosittain julkaistujen artikkelien lukumäärä laski huippuvuodestaan useita kymmeniä prosentteja 2010-luvun lopulla. Artikkelimäärällä mitattuna suurimpien megajulkaisujen mitalitaisteluun nousi, myös Plos Onen ohittaen, 2010-luvun lopulla yhdysvaltalaisen sähkötekniikan suurjärjestö IEEE:n vuonna 2013 perustama tekniikan alan megajulkaisu IEEE Access.
 
Scientific Reports on viestinyt, että heidän pyrkimyksenään on tarkastella heille lähetetyistä artikkeleista ainoastaan niiden tieteellistä validiteettia artikkelien koetun tärkeyden, merkityksen tai vaikuttavuuden sijaan. Tämä on kyseealaistettu, koska julkaisuun on päässyt suuresta artikkelivirrasta vertaisarvioinnin läpi joitain tieteellisesti kelvottomia tai kyseenalaisia aineksia, jopa kakkahuumoria sisältäneitä artikkeleita. Muutamia alkujaan hyväksyttyjä artikkeleita onkin kritiikin jälkeen poistettu kokonaan tiedejulkaisusta.

Julkaisun toimituskunta on erittäin suuri, useiden tuhansien henkilöiden laajuinen. 

## Katso myös
*Plos One
*IEEE Access

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tana Rental

**Tana Rental** on osa suomalaista Tana Oy:tä. Tana Rental toimii Suomessa Tana Oy:n valmistamien kiinteän jätteen käsittelyyn suunniteltujen TANA-koneiden virallisena maahantuojana sekä konevuokraajana. Tana Rental myy, vuokraa ja huoltaa TANA-repijät, TANA-jyrät ja TANA-seulat.

Tana Rental on perustettu vuonna 2019. Se on osakeyhtiö, jonka kotipaikka on Jyväskylä. Yhtiön toimitusjohtaja on Jari Mennala. Anu Söderena on nimitetty Tana Oy:lle vastaamaan Pohjoismaiden ja Baltian alueiden myynnistä ja vuokraustoiminnoista 10. joulukuuta 2024 alkaen. Anun vastuulla on myös Tana Rentalin konevalikoiman myynti- ja vuokrausliiketoiminnan johtaminen ja kehittäminen sekä huolto- ja varaosatoimintojen koordinointi. 

## Lähteet
Armas Heinvuo

**Vilho Armas Heinvuo**, vuoteen 1946 **Vieno Armas Hämäläinen**, vuoteen 1947 **Vilho Armas Hämäläinen** (28. kesäkuuta 1914 Puumala – 8. helmikuuta 1994 Kuopio) oli suomalainen kauppias ja osuustoiminnallisten liikeyritysten johtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Heinvuon vanhemmat olivat maanviljelijä Petter Hämäläinen ja Eeva Tella ja puolisot 1939–1946 Maila Rautiola ja 1947–1974 Impi Ines Sipola. Heinvuo kävi kansakoulun, kaksi luokkaa oppikoulua, Suomen Osuuskauppakoulun 1941 ja useita eri kursseja ja koulutuksia. Hän oli harjoittelija, liikeapulainen ja myymälänhoitaja Osuuskauppa Suur-Savossa Mikkelissä 1930–1937, myymälänhoitaja Osuusliike Keminseudussa 1937–1940, myymälänhoitaja Osuusliike Yhteishyvässä 1939–1940, Nummen osuuskaupan keskusmyymälän hoitaja 1941–1945, myymälätarkastaja Kuusamon Osuuskaupassa 1945–1946, Rovaniemen Osuuskaupan myymälätarkastaja 1946–1948 ja kaupallinen johtaja 1948–1950, Osuusliike Yhtymän kaupallinen johtaja Lappeenrannassa 1950–1951, Osuuskauppa Kiven liikkeenhoitaja Nurmijärvellä 1952–1953, Iisalmen Osuuskaupan toimitusjohtaja 1954–1958 ja Kuopion Osuusliikkeen kaupallinen johtaja ja toimitusjohtaja 1959–1976. Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen Heinvuo oli 1965–1968 ja hänellä oli lisäksi useita osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä. Molempiin sotiin osallistunut Heinvuo oli sotilasarvoltaan reservin ylivääpeli. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1971. 

## Lähteet
Tää on rankkaa

**Tää on rankkaa** on Yölinnun 19. elokuuta 2002 ilmestynyt studioalbumi. Albumi sai Emma-gaalassa *Iskelmäalbumi*-palkinnon vuonna 2002. Kultalevy myönnettiin vuonna 2002, ja platinalevy 2003. 
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Simo Silmu - laulu ja haitari
* Matti Silmu - komppikitara
* Markus Kuusijoensuu - soolokitara
* Saku Mansikkamäki - rummut
* Antti Kataja - basso ja taustalaulu
* Merja Larivaara - taustalaulu Sä teit sen taas -kappaleessa
* Esa Nieminen - piano ja taustalaulu

## Lähteet