open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Luettelo Formula 1 -sarjan palkintokorokesijoitusennätyksistä

Tämä on **luettelo Formula 1 -sarjan palkintokorokesijoitusennätyksistä**. 1950–1960-luvuilla kuljettajat jakoivat autonsa keskenään muutamissa osakilpailuissa, minkä seurauksena palkintokorokesijoitusmerkintä meni useammalla kuljettajalle. Vuoden  Argentiinan osakilpailussa Nino Farina ja Maurice Trintignant sijoittuivat sekä toiseksi että kolmanneksi, mutta heidän parempi sijoituksensa (2.) on merkitty taulukoihin. Vuoden  Argentiinan osakilpailussa Trintignant ja Stirling Moss ajoivat kolmanneksi, mutta heille ei annettu jaetun auton vuoksi MM-pisteitä. 

Tilastot on päivitetty Kiinan GP 2026 jälkeen.

## Kuljettajat

## Valmistajat

## Huomioita

## Lähteet
Oppdalin kulttuurihistoriallinen museo

**Oppdalin kulttuurihistoriallinen museo** () on Oppdalin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva ulkomuseo, johon on koottu noin 25 vanhaa rakennusta sekä mittava kokoelma esineitä. Museo perustettiin vuonna 1937.
## Kuvia

Oppdalsmuseet Bygdemuseum Magasinburet Opdals Bygdemagazin 1804 Kornlager Granary Vindalsburet Stabbur Log storehouse Lafteverk Tømmer Old cog-jointed timber Skifer Slate Oppdal Norway 2019-04-10 3437.jpg|Pitäjänmakasiineja
Oppdalsmuseet Bygdemuseum Hoksengstuggu Laft tømmerhus Log cottage house Gammelt treverk kledning Old weathered wood planks Bjørk Birch Vår Spring etc Oppdal Open-air Museum Norway 2019-04-25 5292.jpg|Hirsirakennus, johon on sisustettu koulumuseo
Oppdalsmuseet Bygdemuseum Skarsem telefonsentral 1920–72 Telephone office Laft tømmerhus 19c. Log house Vår Spring Fjellkåsa melkerampe milk ramp etc Oppdal Open-air Museum Norway 2019-04-10 3389.jpg|Entinen puhelinkeskus

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Fagerhaugin kirkko

**Fagerhaugin kirkko** () on Oppdalin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1921.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jukka Kihlman

**Jukka Kari Tapani Kihlman** (s. 15. heinäkuuta 1954 Helsinki) on suomalainen kaupan alan yritysjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.

Kihlman tuli ylioppilaaksi Riihimäen lyseosta 1974. Hän on suorittanut useita liiketoiminnan kursseja ja koulutuskokonaisuuksia. Kihlman oli IBM:n huoltoteknikko Helsingissä ja Oulussa 1977–1983, Esselten konttoritekniikan myyntivastaava Oulun ja Lapin läänissä 1983–1984, Sampo-yhtiöiden autoliiketarkastaja Oulussa 1984–1989, Oulun Keskus-Auto Oy:n myyntijohtaja 1989–1990 ja Koillismaan Osuuskaupan Sokos-tavaratalopäällikkö vuodesta 1990, hotelli-ravintolalinjan toimialajohtaja vuodesta 1994, kaupallinen johtaja ja toimitusjohtajan varamies vuodesta 1999 ja toimitusjohtaja 2001–2014. Hänellä on myös ollut useita liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Kihlman sai 2012.

## Lähteet
Ingebrigt Håker Flaten

**Ingebrigt Håker Flaten** (s. 23. syyskuuta 1971 Oppdal) on norjalainen jazzbasisti. Hän on soittanut yhtyeissä Atomic, The Thing ja The Young Mothers.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Flaten (täsmennyssivu)

**Flaten** voi tarkoittaa seuraavia asioita:

* Flaten, Tukholman kaupunginosa

## Sukunimenä
* Ingebrigt Håker Flaten (s. 1971), norjalainen jazzmuusikko.
Siru Kainulainen

**Siru Kainulainen** (s. 1966) on suomalainen kirjallisuudentutkija. Hän on koulutukseltaan filosofian tohtori, ja hän on Turun yliopiston dosentti.

Kainulaisen tutkimuskohteita ovat runous ja lukeminen kokemuksellisena toimintana. Hän on kirjoittanut väitöskirjansa kohderunoilijaan Eila Kivikk'ahoon keskittyvän elämäkertateoksen *Sillä kirjoittamasta en lakkaa*.

## Teokset
* *Runon tuntu*, Poesia, 2016 
* *Sanoista totta : Kirjan talo 10 vuotta*, Turku: Kirjan talo - Bokens hus ry, 2018 
* *Elämäni kirjat*, Vastapaino 2019 
* *Sillä kirjoittamasta en lakkaa : Eila Kivikk’ahon runoilijanelämä*, Partuuna 2021. 

## Toimittajana
* *Täysi kattaus : ruokaa ja juomaa kirjallisuudessa*,  toim. Siru Kainulainen & Viola Parente-Čapková, Turun yliopisto 2006 
* *Suomalaisia nykyrunoilijoita*, toim. Siru Kainulainen ja Johanna Krappe. BTJ Kustannus 2008 
* *Häpeä vähän! : Kriittisiä tutkimuksia häpeästä*, toim. Siru Kainulainen & Viola Parente-Čapková, Turun yliopisto  2011 

## Lähteet
Blanka II (Navarra)

**Blanka II** (Esp. *Blanca*, bask. *Zuria*; 9. kesäkuuta 1424 – 2. joulukuuta 1464) oli nimellisesti Navarran kuningatar vuosina 1461–1464. Hän oli myös Kastilian Henrikin puolisona Asturian ruhtinatar.

## Elämä
Blanka oli Juhana II:n ja Blanka I:n toinen lapsi ja vanhin tytär. Hän syntyi Olitessa, Navarrassa 9. kesäkuuta 1424.

### Navarran perillinen
Vuonna 1427 Blanka, hänen vanhempi veljensä Kaarle ja nuorempi sisarensa Eleonoora nimettiin Navarran kuningaskunnan perillisiksi. 

Vuonna 1436 solmitussa rauhansopimuksessa Navarran ja Kastilian välillä hänet kihlattiin Kastilian kruununperilliselle. Blanka avioitui Asturian ruhtinas Henrikin (myöhemmin Kastilian kuningas Henrik IV) kanssa 1440. Vuonna 1453 paavi Nikolaus V myönsi Henrikille avioeron. Perusteluna oli, että "noituus" oli tehnyt Henrikistä kyvyttömän täyttämään aviomiehen tehtäviä. (Henrik sai tästä liikanimen "Kyvytön".)

Blanka palasi Navarraan, missä hän jäi perheensä vangiksi. Hän pysyi lapsettomana loppuikänsä.

### Kruununtavoittelija
Blankan veljen Kaarlen kuoltua 1461 heidän isäänsä Juhanaan tyytymättömät navarralaiset katsoivat Blankan olevan Navarran laillinen hallitsija, ja huusivat hänet kuningattareksi. Juhana, joka halusi pitää Navarran kruunun itsellään, oli kuitenkin vangituttanut Blankan jo aiemmin, eikä asiasta tullut mitään.

Juhana koetti naittaa Blankan Ranskan Ludvig XI:n nuoremmalle veljelle Kaarlelle tavoitteenaan liitto Ranskan kanssa, mutta Blanka kieltäytyi. Vuonna 1464 hän palasi Pamplonaan tavoitteenaan osallistua Navarran säätyjen kokoukseen.

Blanka kuoli Orthezissa alle kuukautta myöhemmin, väitetysti myrkkyyn. Sekä hänen isäänsä että sisartaan Eleonooraa on esitetty myrkyttäjiksi. Blankan kuoltua Navarran perimysoikeus siirtyi Eleonooralle, mutta koska tämä oli hyvissä väleissä isänsä Juhanan kanssa, hän ei vaatinut kruunua itselleen ennen kuin tämä kuoli vuonna 1479.

## Lähteet
Achille De Bassini

**Achille De Bassini** (oikeasti *Bassi*; 5. toukokuuta 1819 Milano – 3. heinäkuuta 1881 Cava de’ Tirreni) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.

Bassini opiskeli Natale Perellin johdolla ja teki oopperadebyyttinsä vuoden 1837 paikkeilla Vogherassa. Hän sai osakseen Giuseppe Verdin arvostuksen. Verdi valitsi hänet luomaan seuraavat roolit oopperoissaan: Francisco (*[[I due Foscari]]*, 1844), Pasha Seid (*[[Il corsaro]]*, 1848), Miller (*[[Luisa Miller]]*, 1849) ja Melitone (*[[Kohtalon voima]]*, 1862). Bassini lauloi vuonna 1859 Covent Gardenissa. Verdin lisäksi hän tulkitsi osia muiden muassa Vincenzo Bellinin ja Gaetano Donizettin oopperoissa.

Bassini meni naimisiin oopperalaulaja Rita Gabussin kanssa. Myös pariskunnan pojasta Alberto De Bassinista tuli laulaja.

## Lähteet
Rita Gabussi

**Rita Gabriella Gabussi** (n. 1815 Bologna – 26. tammikuuta 1891 Napoli) oli italialainen oopperalaulaja. Hän tulkitsi eri äänialoille laadittuja rooleja.

Gabussi teki oopperadebyyttinsä Rosinan roolissa Milanossa vuonna 1830. Hän esiintyi Italiassa laajalti ja loi vuonna 1851 Saverio Mercadanten *Medea*-oopperan nimiroolin sen kantaesityksessä Napolissa. Tämän jälkeen Gabussi vetäytyi laulajan uraltaan. Hän oli naimisissa oopperalaulaja Achille De Bassinin kanssa. Myös pariskunnan pojasta Alberto De Bassinista tuli laulaja.

## Lähteet
Alberto De Bassini

**Alberto De Bassini** (14. heinäkuuta 1847 Firenze – ?) oli italialainen oopperalaulaja. Hän oli Achille De Bassinin ja Rita Gabussin poika.

Bassini sai opetusta isältään. Hän teki ensiesiintymisensä kaudella 1869–1870 Venetsiassa Gaetano Donizettin oopperassa *[[Belisario]]*, jonka esitykseen osallistui myös hänen isänsä. Bassini tulkitsi alun perin tenoriosia, kuten Almavivan roolin *[[Sevillan parturi]]ssa*. Hän teki esiintymisiä oopperataloissa eri puolilla Italiaa, mutta siirtyi äänialaltaan baritoniksi ja tulkitsi ensimmäisen baritoniroolinsa Milanossa vuonna 1890. Bassini ei saavuttanut suurta menestystä baritonina Italiassa. Vuonna 1898 hän muutti Pohjois-Amerikkaan, jossa keskittyi esiintymään ranskalaisen oopperakirjallisuuden teoksissa. Bassini teki äänityksiä vuosina 1897–1904. Hän työskenteli lauluopettajana New Yorkissa.

## Lähteet
Severi Laakso

**Severi Laakso** (15. syyskuuta 1988 Tampere) on suomalainen muusikko ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi. Hän toimii muusikkopastorin virassa Tampereella. Severi Laakso on toisen polven keikkaileva ammattimuusikko. Hänen isänsä oli pitkän linjan gospelmuusikko Tarvo Laakso. Severi Laakso järjestää yhdessä tiimin kanssa Musiikkia Taivaan täydeltä -olohuoneiltoja Tampereella.

## Ura muusikkona
Esikoisalbuminsa *Suureen maailmaan* Laakso julkaisi helmikuussa 2024. Albumin kappaleista "Suureen maailmaan" ja "Yhteistä leipää" nousivat Iskelmä kuuluu kaikille -soittolistalle Spotifyssa keväällä 2024.

Laakso on soittanut useissa gospelyhtyeissä esimerkiksi Jakarandassa. Hän on myös säveltänyt ja sanoittanut musiikkia yhtyeen käyttöön. Laakson musiikkia on julkaistu myös hengellisissä laulukirjoissa.

Laakso on myös yksi lastenmusiikkiyhtye Naattiorkesterin jäsenistä, jonka kanssa hän on levyttänyt albumin *Voihan Naatti!* (2021).

Jo lapsesta asti Laakso on ollut mukana isänsä Tarvo Laakson levyillä taustalaulajana ja soittanut eri instrumentteja. Laakso on soittanut basistina lapsuusperheensä gospelbändi Starwar-yhtyeen levyillä *RRR* (2008), *Rakkaus räiskyköön* (2010), *Tuliterä* (2013), *Häikäisevän viestin tuojat* (2015) ja *Arkhimeden piste* (2016). Yhtyeen kanssa Laakso on esiintynyt gospeltapahtumissa eri puolilla Suomea muun muassa Maata Näkyvissä -festareilla ja Ristirockissa.

Soolouransa lisäksi Laakso työskentelee muusikkona useiden ammattilaisten kanssa. Hänellä on duo yhdessä laulaja Beritin kanssa.

## Palkinnot ja tunnustukset
Severi Laakson säveltämä ja sanoittama kappale "Osaatko sinä" voitti Salon uusien lastenlaulujen sävellyskilpailun vuonna 2020.

Naattiorkesterin albumi *Voihan Naatti!* valittiin vuoden lastenmusiikkialbumiksi lastenmusiikin Jellonagaalassa vuonna 2021. Albumi oli myös ehdolla Emma-gaalassa vuonna 2021 lastenmusiikki-kategoriassa.

Severi Laakso oli Radio Sunissa Viikon tähtikokelas tammikuussa 2024.

## Lähteet
The Good Father

**The Good Father** ( ) on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut japanilainen jännityskauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Shō Kataoka ja jonka pääroolia esittää Sara Minami. 

## Juoni
Viisi vuotta sitten psykoterapeutti Shiro Kubo (Hiroshi Tamaki) perheineen joutui auto-onnettomuuteen. Hänen vaimonsa Mayuko on edelleen sairaalassa koomassa, ja hänen nuorempi tyttärensä Luna sai niin pahoja palovammoja, että viettää kaiken aikansa kotona ja käyttää kasvonsa peittäviä naamioita. Kubo itse kävelee nyt ontuen. Hänen vanhempi tyttärensä Hana (Sara Minami) selvisi ilman vammoja, mutta kärsii traumasta ja on lakannut käymästä koulua.

Hana ystävystyy kanssaan samanikäisen lukiolaispoika Junin (Ryusei Onishi) kanssa. Jun tutkii outoa ilmiötä, jossa monet ihmiset kaupungissa ovat näennäisesti menettäneet inhimillisyytensä ja myös kykynsä kävellä ja puhua; myös hänen oma äitinsä on joutunut ilmiön uhriksi. Jun alkaa epäillä, voisiko Hanan isällä olla jotain tekemistä ilmiön kanssa.

Eräänä päivänä Hanan isä tuo kotiin naisen (Yuki Sakurai), jonka hän sanoo olevan heidän ihmeen kaupalla koomasta herännyt äitinsä. Hana ei kuitenkaan pääse eroon tunteesta siitä, että jokin on pielessä ja että tämä nainen näyttää aivan erilaiselta kuin hänen muistamansa äiti.

## Näyttelijät

## Palkinnot

* Fantasporto 2022: Fantasiatuomariston erikoismaininta

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Virallinen verkkosivusto (japaniksi)
Buddyprisen

**Buddyprisen** on Norjan merkittävin jazzmusiikin alalla jaettava palkinto. Se perustettiin vuonna 1956 ja on jaettu joitain poikkeuksia lukuunottamatta vuosittain.
## Palkitut

* 1956: Rowland Greenberg
* 1957: Arvid Gram Paulsen
* 1958: Einar Iversen
* 1959: *ei jaettu*
* 1960: Mikkel Flagstad
* 1961: Erik Amundsen
* 1962: Bjørn Johansen
* 1963: *ei jaettu*
* 1964:	Øistein Ringstad
* 1965: Karin Krog
* 1966: *ei jaettu*
* 1967: Jon Christensen
* 1968: Jan Garbarek
* 1969: Arild Andersen
* 1970: Frode Thingnæs
* 1971: Calle Neumann
* 1972: Asmund Bjørken
* 1973: *ei jaettu*
* 1974: *ei jaettu*
* 1975: Bjørn Alterhaug
* 1976: Laila Dalseth
* 1977: Egil Kapstad
* 1978: Kristian Bergheim
* 1979: Guttorm Guttormsen
* 1980: Bjarne Nerem
* 1981: Knut Riisnæs
* 1982: Radka Toneff
* 1983: Terje Bjørklund, Knut Kristiansen ja Espen Rud
* 1984: Jon Balke
* 1985: Terje Rypdal
* 1986: Thorgeir Stubø
* 1987: Tore Jensen
* 1988: Terje Venaas ja Carl Morten Iversen
* 1989: Per Husby
* 1990: John Pål Inderberg
* 1991: Stein Erik Tafjord
* 1992: Morten Gunnar Larsen
* 1993: Egil Johansen
* 1994: Bjørn Kjellemyr
* 1995: Per Jørgensen
* 1996: *ei jaettu*
* 1997: Ole Jacob Hansen
* 1998: Magni Wentzel
* 1999: Totti Bergh
* 2000: Sidsel Endresen
* 2001: Jon Eberson
* 2002: *ei jaettu*
* 2003: Nils Petter Molvær ja Petter Petterson (kunniapalkinto)
* 2004: Bugge Wesseltoft
* 2005: Arve Henriksen
* 2006: Paal Nilssen-Love
* 2007: Jon Larsen
* 2008: Frode Gjerstad
* 2009: Dag Arnesen
* 2010: Karl Seglem
* 2011: Eldbjørg Raknes
* 2012: Tore Brunborg
* 2013: Jan Gunnar Hoff
* 2014: Erlend Skomsvoll
* 2015: Håkon Kornstad
* 2016: Live Maria Roggen
* 2017: Audun Kleive
* 2018: Ingebrigt Håker Flaten
* 2019: Ståle Storløkken
* 2020: Maja Solveig Kjelstrup Ratkje ja Solveig Slettahjell
* 2021: Eivind Aarset
* 2022: Mats Eilertsen

## Lähteet
Meri Vennamo

**Meri Vennamo** (ent. **Kurenniemi**, s. 1947 Helsinki) on suomalainen toimittaja, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri.

## Elämä
Meri Vennamo on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa elokuvataidetta ja Helsingin yliopistossa musiikkitiedettä, sosiologiaa, teoreettista filosofiaa ja antiikin kirjallisuutta. Hän on työskennellyt muun muassa elokuvatuottajana, toimittajana, graafikkona ja tuntiopettajana. Vennamo on ohjannut muutamia lyhytelokuvia sekä yhden dokumenttielokuvan. Lisäksi hän on käsikirjoittanut vuonna 1970 valmistuneen elokuvan *[[Pilvilinna (vuoden 1970 elokuva)|Pilvilinna]]* sekä osallistunut Matti Kassilan ohjaaman elokuvan *[[Natalia (elokuva)|Natalia]]* käsikirjoittamiseen. Underground-piireissä vaikuttanut Vennamo soitti 1960-1970-lukujen vaihteessa Those Lovely Hula Hands -yhtyeessä ja esiintyi taustalaulajana Suomen Talvisota 1939–1940 -yhtyeen albumilla *[[Underground-Rock]]*.

Vennamo oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen SMP:n edustajana 1985–1991 ja kokoomuksen edustajana 1991–1992 loikattuaan kesken valtuustokauden. Vuoden 1991 eduskuntavaaleissa Vennamo sai yli 1 500 ääntä ollen ylivoimaisesti SMP:n suosituin ehdokas Helsingin vaalipiirissä. Kokoomukseen siirryttyään hän jäi kunnallisvaaleissa varavaltuutetuksi eikä päässyt enää seuraavissa eduskuntavaaleissa puolueen listoille, vaan oli vuonna 1995 keskustapuolueen ehdokkaana. Myöhemmin Vennamo oli Helsingin varavaltuutettuna perussuomalaisten edustajana. Vuonna 2015 hän arvosteli *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomissa]]* julkaistussa mielipidekirjoituksessaan Jussi Halla-ahon näkemyksiä maahanmuutosta ja muslimeista. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Vennamo oli Sinisen tulevaisuuden ehdokkaana.

## Yksityiselämä
Meri Vennamon vanhemmat ovat Veikko Vennamo ja Sirkka Vennamo. Hänen sisaruksiaan ovat Pekka Vennamo ja Raisa Vennamo. Vuonna 2009 ilmestyi Vennamon isästään kirjoittama elämäkerta. Meri Vennamo avioitui Erkki Kurenniemen kanssa vuonna 1970, mutta pariskunta erosi vuosikymmenen lopussa. Hänellä oli Jörn Donnerin kanssa tytär Susanna Vennamo (1981–2017), joka kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen.

## Valikoitu filmografia
**Surulauluja Karjalan, Kreikan* (1980)

## Teokset
*

## Lähteet
Onni Touru

**Onni Päiviö Touru** (22. toukokuuta 1879 Hauho – 6. tammikuuta 1945 Turku) oli suomalainen rakennusmestari. Hän työskenteli Lounais-Suomen maanviljelysseuran rakennusneuvojana vuosina 1912–1938, minkä vuoksi hänellä on merkittävä rooli varsinaissuomalaisen rakentamisen kulttuuriperinnössä. Touru suunnitteli yli 900 maatilarakennusta ja luultavasti saman verran muita rakennuksia.

Touru oli syntyisin Hauholta. Valmistuttuaan vuonna 1902 rakennusmestariksi Tampereen teollisuuskoulusta hän toimi aluksi yksityisenä maatalousrakennusten urakoitsijana. Siinä toimessaan hän joutui Varsinais-Suomeenkin, ensin Lokalahden Hermansaareen.

Suomen maatalousmuseo Sarkalla ja Naantalin museolla on 2024–2026 hanke Tourun suunnittelemien rakennusten jäljittämiseksi, niiden tekemiseksi tunnetuiksi ja niiden edustaman rakennusperinteen säilyttämiseksi sekä näyttelyn järjestämiseksi aiheesta. Toimijat ovat julkaisseet verkkoon vapaasti luettavan tietokannan, kuvagallerian ja tietopaketin Tourun suunnittelemista kohteista.

## Lähteet
Pikiturpiaali

**Pikiturpiaali** (*Gnorimopsar chopi*) on turpiaaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.

## Koko ja ulkonäkö
Pikiturpiaali kasvaa 23–25 cm pitkäksi ja koiras on naarasta suurempi. Alalajeista *G. c. sulcirostris* on hieman kookkaampi. Sukupuolet muistuttavat enimmäkseen toisiaan ulkonäöltään. Laji on kauttaaltaan musta, mutta naaras on hieman koirasta himmeämpi. Pikiturpiaalin pään höyhenet ovat kapeat.

## Levinneisyys ja elintavat
Pikiturpiaalia tavataan Brasiliasta Perun kaakkoiskärkeen ja Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat ruohomaat kuten savannit, maatalousmaat ja suot. Se liikkuu parvina, joissa on viidestä muutamaan kymmeneen lintua. Pikiturpiaalin ravintoa ovat hyönteiset.  Se voi pesiä kolonioina, mutta myös erillään toisistaan. Erilläänkin pesivien parien välillä on yhteistyötä.

Pikiturpiaalikoiras on taitava laulaja ja sitä pidetään siksi häkkilintuna Etelä-Amerikassa.

## Lähteet
W-Arly-Pendjari Complex

**W-Arly-Pendjari Complex** (WAP) on kolmen kansallispuiston kokonaisuus Nigerissä, Beninissä ja Burkina Fasossa. Kansallispuistot ovat W-kansallispuisto, Pendjarin kansallispuisto ja Arlyn kansallispuisto. Kokonaisuus kirjattiin vuonna 1996 Unescon maailmanperintöluetteloon.

Puistojen pinta-ala on yli 9 400 000 hehtaaria, ja niiden alueella asuu noin neljä miljoonaa henkeä kolmen maan eri puolilla. Asukkaat ovat varsinkin gurmia ja fulbeja. 

Puistokokonaisuus kattaa suuren alueen koskemattomia Sudano-Sahelin savanneja. Sen kasvillisuustyyppejä ovat niityt, pensasmaat, metsäinen savanni ja laajat galleriametsät. Alueella on Länsi-Afrikan savannivyöhykkeen suurimmat ja tärkeimmät maa-, puolivesi- ja vesiekosysteemien jatkumot.

Puistot ovat turvapaikkoja muualta Länsi-Afrikasta kadonneille tai erittäin uhanalaisille villieläimille. Siellä asuu Länsi-Afrikan suurin norsupopulaatio ja alueelle tyypillisiä suuria nisäkkäitä, kuten afrikanmanaatti, gepardi, leijona ja leopardi. Siellä on myös alueen ainoa elinkelpoinen leijonapopulaatio. 

Kansallispuistojen halki kulkevat Beninin, Burkina Fason ja Nigerin rajat, sekä Togon raja on lähellä. Elefanttien ja muiden villieläinten turvapaikoiksi luoduista puistoista on viime vuosina tullut turvasatama terroristeille, jotka käyttävät harvaan asuttuja alueita ihmisten ja materiaalin kuljettamiseen.

## Lähteet
Luettelo diktaattoreista

Tämä on luettelo **tunnetuimmista [[Diktaattori|diktaattoreista]],** jotka hallitsivat 1900–2000-luvuilla. Mukana on myös edelleen vallassa olevia diktaattoreita. Luetteloon on otettu diktatuureja ympäri maailmaa. Henkilöt on laitettu jaksoihin sen mukaan, milloin he nousivat valtaan. 

= Maailmansodat ja 1900-1940-luvut =

= Kylmä sota 1940-1960-luvut =

= Kylmä sota 1960-1980-luvut =

= Kylmän sodan jälkeen =

= Nykyajan diktaattorit =
Yuzu

**Yuzu** oli vapaa avoimen lähdekoodin emulaattori Nintendo Switch -käsikonsolille.

Sen kehitys aloitettiin alkuvuodesta 2018 noin 10 kuukautta Switchin julkaisun jälkeen. Kehittäjätiimi oli sama kuin Nintendo 3DS:n Citra-emulaattorin takana.

Nintendo of America nosti helmikuussa 2024 oikeusjutun emulaattorin kehittäjien Tropic Haze -yhtiötä vastaan. Juttu sovittiin pikaisesti ja Tropic Haze määrättiin maksamaan Nintendolle 2,4 miljoonaa dollaria ja emulaattorin jakelu ja verkkosivusto, Patreon-sivu ja GitHub-koodiarkistot ja Discord-palvelin määrättiin lopetettavaksi.

## Lähteet
Elias Huttu

**Elias Huttu** (s. 29. syyskuuta 2005 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Huttu laukoo oikealta. JYPin toimitusjohtaja Risto Korpela on kuvaillut häntä moderniksi voimahyökkääjäksi.

## Ura
### Seuraura
Huttu on Team LKP:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin JYPiin. Huttu toimi kaudella 2020–2021 seuran U16-joukkueen varakapteenina. Huttu voitti JYPin sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 12+28=40.

Kaudella 2023–2024 Huttu jakoi 16 osumallaan JYPin U20-joukkueen sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Santeri Huovilan kanssa. Hän debytoi kauden aikana myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa Huttu pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan neljänneksi viimeisellä kierroksella 5. maaliskuuta 2024 Vaasan Sportia vastaan. Huttu merkittiin JYPin nelossentteriksi laidoilleen kaksi muuta U20-joukkueen pelaajaa: Santeri Huovila ja Balázs Varga. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.26 minuuttia.

Huhtikuussa 2024 Huttu teki JYPin kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2024–2025 hän pelasi 38 runkosarjaottelua tehopistein 2+2=4. Huttu teki liigauransa avausmaalin 16. marraskuuta 2024 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Hän pelasi osan kaudestaan vielä myös U20-joukkueessa.

### Maajoukkueura
Huttu on pelannut 18 nuorten maaottelua. Hän toimi Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina elokuussa 2024 Sveitsin Zugissa pelatussa viiden maan turnauksessa.

## Muuta
Huttu on maininnut esikuvikseen NHL:stä Sidney Crosbyn ja Nathan MacKinnonin sekä kertonut seuranneensa JYPissä lapsena mm. Éric Perriniä ja Juha-Pekka Hytöstä.

## Tilastot

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Kuolemaantuomitun viimeinen päivä

**Kuolemaantuomitun viimeinen päivä** () on Victor Hugon kirjoittama pienoisromaani, joka ilmestyi alkujaan vuonna 1829. Se seuraa kuolemaantuomitun miehen vankilaoloja samalla kun päivät hupenevat lähestyttäessä tuomion täyttöönpanoa giljotiinilla mestaamisella. Teos tunnetaan Hugon kriittisenä kannaanottona kuolemanrangaistusta vastaan.

## Laitoksia
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Vapaasti ladattavana e-kirjana Project Gutenbergiltä (Urho Kivimäen suomennos)
* *[https://www.kirjasampo.fi/fi/kulsa/saha3%253Au373f1175-8b1f-4a55-9b85-35b7cb60de0d Kuolemaantuomitun viimeinen päivä]* – Kirjasampo
Antonietta Fricci

**Antonietta Fricci** (oikeasti *Frietsche*; 8. tammikuuta 1840 Wien – 7. syyskuuta 1912 Torino) oli itävaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän tulkitsi myös mezzosopraanorooleja.

Fricci opiskeli Mathilde Marchesin johdolla Wienissä. Hän debytoi konserttilaulajana vuonna 1856 ja teki oopperadebyyttinsä vuonna 1858 Violettan roolissa Pisassa. Fricci oli La Scalan vakituinen solisti vuosina 1865–1873. Hän lopetti esiintymisen vuonna 1878. Myöhemmin hän työskenteli lauluopettajana Firenzessä ja Torinossa.

## Lähteet
Maria Riva

**Maria Elisabeth Riva** (os. Sieber; 13. joulukuuta 1924 Berliini, Saksa – 29. lokakuuta 2025) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. 

## Ura
Riva loi uraa televisionäyttelijänä CBS:llä 1950-luvulla. Tämän lisäksi hän toimi teatterinäyttelijänä sekä näyttelijän opettajana Max Reinhardt Academyssa. 

## Yksityiselämä
Riva on näyttelijä Marlene Dietrichin tytär. Hän julkaisi muistelmat äidistään vuonna 1992. Äidin ja tyttären välinen suhde oli hyvin vaikea ja ristiriitainen. Riva oli naimisissa William Rivan kanssa vuodesta 1947 tämän kuolemaan vuonna 1999 asti. Pariskunnalla oli neljä lasta.

## Lähteet
Lakshmibain rykmentti

**Lakshmibain rykmentti** () oli naisista koostuva jalkaväkirykmentti, joka taisteli Vapaan Intian väliaikaisen hallituksen puolesta brittien siirtomaavaltaa vastaan. Se perustettiin kesällä 1943 Kaakkois-Aasiassa asuneista vapaaehtoisista intialaissyntyisistä naisista. Sitä johti kapteeni Lakshmi Sahgal. Hän onnistui kokoamaan 1500 naista sotilaskoulutukseen ja lisäksi 200 joista tuli sairaanhoitajia. Rykmenttiä koulutettiin kolme kuukautta Singaporessa ennen kuin se osallistui sotatoimiin Burmassa.

Rykmentti sai nimensä kuningatar Lakshmibain mukaan, koska tämä oli taistellut brittejä vastaan sankarillisesti vuonna 1857.

## Lähteet
Maija Mäkinen

**Maija Sirkka Sinikka Mäkinen** (18. helmikuuta 1925 Viipuri – 22. huhtikuuta 2001 Lappeenranta) oli suomalainen näyttelijä.

## Ura
Mäkinen aloitti näyttelijän uransa Hämeenlinnan teatterissa 1945. Hän päätyi Kotkan, Kuopion ja Lahden kautta Lappeenrannan kaupunginteatteriin, jossa hän näytteli 1963–1975. Hän oli näytellyt samassa teatterissa jo 1956–1958. Mäkisen näyttämötehtäviin kuului muun muassa *[[Hamlet]]in* Ofelia, *Katupeilin takana* -epookkikomedian Vappu ja *[[Niskavuoren Heta]]n* Siipirikko. Laulunäytelmässä *[[Tukkijoella (näytelmä)|Tukkijoella]]* hän näytteli Pölhö-Kustaan osan. Lisäksi hänen uraansa lukeutui operetti- ja subrettirooleja.

Mäkisen ensimmäinen aviopuoliso oli teatterinjohtaja Martti Kainulainen (1950–1960) ja toinen Pauli Taalikka (1930–1998) vuodesta 1963. Hänelle syntyi ensimmäisen avioliiton aikana kaksi lasta ja toisen aikana yksi. Näyttelijämatrikkeleissa hänen nimensä on mainittu muodossa Mäkinen-Taalikka (Kainulainen).

Mäkisen vanhemmat olivat seppä Emil Mäkinen ja Selma Salojärvi.

## Lähteet
*
*
*
*

### Viitteet
Lesnajan taistelu

**Lesnajan taistelu** oli osa suurta Pohjan sotaa. Se käytiin Ruotsin armeijan ja Venäjän armeijan välillä 9. lokakuuta 1708 Puola-Liettuan alueella Mogilevin kaupungin itäpuolella sijainneessa Lesnajan kylässä. Lesnajan taistelu, jonka Venäjä voitti, merkitsi Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n Venäjälle suuntaaman sotaretken pysähtymistä ja käännekohtaa sodassa. Voitto oli Pietari Suurelle ensimmäinen säännöllisistä joukoista saavutettu voitto.

## Taistelun kulku
Ruotsin 12 500 miehen kokoista armeijaa, jonka tavoitteena oli marssia Riiasta kaakkoon tarvikepulasta kärsineen Kaarle XII:n avuksi, johti kenraali Adam Ludvig Lewenhaupt ja Venäjän armeijaa tsaari Pietari Suuri yhdessä kenraalinsa Alexander Menšikovin kanssa. Ruotsalaisten lähestyessä Lesnajan kylää Pietari hyökkäsi heitä vastaan 5000 sotamiehen ja 7000 rakuunan voimin. Venäläiset joukot oli jaettu kahteen osaan, joista toista komensi tsaari itse ja toista Menšikov. Ruotsalaiset puolustautuivat iltapäivällä vankkureista muodostetussa asemassa, kunnes venäläinen kenraali Reinhold Bauer saapui 5000 rakuunan kanssa. Sotiminen loppui kello seitsemän aikaan illalla, ja Lewenhauptin joukot aloittivat vetäytymisen kohti etelää. Ruotsin armeija menetti taistelussa puolet vahvuudestaan, koko tykistön ja suurimman osan tarvikekuormastostaan. Venäläisten tappiot olivat tsaarin oman arvion mukaan 1 111 kaatunutta ja 2 856 haavoittunutta.

## Lähteet
Hannele Lanu

**Merja Hannele Lanu** (28. lokakuuta 1952 Kotka – 6. joulukuuta 2023) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Porin Teatterin näyttelijänä vuodesta 1983.

## Ura
Hannele Lanu syntyi Veikko Gunnar Lanun ja Hilkka Marjatta Rossin perheeseen. Hän opiskeli 1970-luvulla Helsingin yliopistossa, minkä yhteydessä hän löysi Ylioppilasteatterin, joka vei hänet mennessään. Uransa varhaisvaiheessa Lanu perusti lastenteatteri Kitkat-Katkatin, josta hän jatkoi näyttelijäharjoittelijaksi Varkauden Teatteriin. Hän siirtyi pian Poriin ja näytteli Porin Teatterissa vuodesta 1983. Hänestä kehkeytyi yksi teatterin kantavista voimista. Ennen Porin Teatteria Lanu oli työskennellyt lastenteatteri Fingerporissa.

Lanun roolitehtäviä olivat esimerkiksi *Kauppa-Lopon* nimiosa, Kärkkäisen osa Arto Paasilinnan komediassa *Jäniksen vuosi* ja rouva Higginsin osa musikaalissa *[[My Fair Lady]]*, joka sai yli 15&nbsp;000 katsojaa. Uransa alkuvaiheessa Lanu näytteli Piian roolin Maria Jotunin komediassa *[[Tohvelisankarin rouva]]*.

Lanu näytteli niin ikään muutamassa elokuvatuotannossa. Risto Jarvan ohjaamassa komediaelokuvassa *[[Jäniksen vuosi (vuoden 1977 elokuva)|Jäniksen vuosi]]* (1977) hän oli kioskinpitäjänä. Tepi Salokarin ohjaamassa televisioelokuvassa *Rakkaus aamupäivällä* (1992) Lanu oli yksi viidestä naisesta. Teos on onnen vaikeudesta kertova viisiosainen episodielokuva. Vuonna 1989 Lanu näytteli kunto-ohjaajan roolin Visa Mäkisen rikoskomediassa *[[Ruuvit löysällä (elokuva)|Ruuvit löysällä]]*.

## Lähteet
*

### Viitteet
Mostaganemin maakunta

**Mostaganemin maakunta** () eli wilaya on hallintoalue Algerian luoteisosassa. Sen keskus on Mostaganemin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 2&nbsp;269 neliökilometriä. Asukkaita on 877&nbsp;500 henkeä (vuonna 2018, arvio).

Mostaganemin maakunta rajoittuu idässä Chlefin, kaakossa Relizanen, lounaassa Mascaran ja lännessä Oranin maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Maisemaa leimaavat Dahravuodet, Mostaganemin ylänkö sekä idän ja lännen tasangot. Vuotuinen sademäärä on 350–500 millimetriä.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti kymmeneen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 32 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Achaacha, Aïn Nouïssy, Aïn Tedles, Bouguirat, Hassi Mameche, Kheireddine, Mesra, Mostaganem, Sidi Ali ja Sidi Lakhdar.

Mostaganemista on maantieyhteydet Oraniin, Algeriin ja naapurimaakuntiin. Maakunnan etelärajalla kulkee valtatie A1. Rautatie johtaa Mostaganemista Mascaran maakunnan Mohammadiaan. Mostaganemissa on kalastus- ja kauppasatama ja Salamandressa ja Sidi Lakhdarissa kalastussatamat. Maakunnassa on siviili- ja sotilaskäytössä oleva lentokenttä.

Maakunnan pääelinkeino on maanviljely, joka tuottaa viljaa, vihanneksia ja hedelmiä. Välimerellä harjoitetaan kalastusta. Lisäksi on muun muassa elintarvike- ja kemian teollisuutta. Mostaganemissa toimii Abdelhamid Ibn Badisin yliopisto. Nähtävyyksiä ovat Välimeren hiekkarannat ja Mostaganemin kaupungin vanhat osat.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mostaganemin maakunnan sivusto ,
Otto Rokka

**Otto Rokka** (s. 1993) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa.

## Ura
Rokka valmistui Teatterikorkeakoulusta näyttelijäksi keväällä 2022. Ennen teatterikoulua hän opiskeli Lahden kansanopiston teatterilinjoilla vuosina 2014–2017. Rokan näyttämörooleja Suomen Kansallisteatterissa ovat esimerkiksi Aapo Palolan osa näytelmässä *Dosentit* ja Birkin osa fantasiaseikkailussa *Ronja, ryövärintytär*. Rokka on näytellyt myös Turun Kaupunginteatterissa, jossa hän teki kirjailija Clifford Bradshaw'n roolin musikaalissa *Cabaret*.

Rokka soittaa kitaraa ja pianoa. Hänen äänialansa on baritoni.

Rokka on näytellyt muutamassa lyhytelokuvassa, kuten Otto Kylmälän ohjaamassa 14-minuuttisessa fiktiossa *Barcelona* (2019).

## Viitteet

## Aiheesta muualla
*Kouvolan Sanomat: Kouvolan teatterin vierailuesitys Monologit haastoi teatterikorkeakoulun opiskelijat esittämään tekstejä Tove Janssonista Antti Holmaan
*Helsingin Sanomat: Puhumisen voima ja viisi muuta oivallusta
*Keskipohjanmaa: Ykspihlajan kesäteatterissa tänä kesänä nähty Otto Rokka loisti Bolla-näytelmässä
Elisabeth Rethberg

**Elisabeth Rethberg** (oikeasti *Lisbeth Sättler*; 22. syyskuuta 1894 Schwarzenberg – 6. kesäkuuta 1976 Yorktown Heights) oli saksalaissyntyinen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Rethberg esitti jo lapsuudessaan Franz Schubertin lauluja. Hän opiskeli vuosina 1912–1913 pianonsoittoa ja sitten Dresdenin konservatoriossa laulua. Hän sai opetusta myös Otto Watrinilta. Rethberg teki debyyttinsä Dresdenissä Arsenan roolissa operetissa *[[Mustalaisparoni]]* vuonna 1915. Vuonna 1917 hän esiintyi Dresdenissä Hans Pfitznerin oopperan *[[Das Christ-Elflein]]* kantaesityksessä. Rethberg teki esiintymisiä myös Wienissä, Berliinissä ja Leipzigissä. Vuosina 1922–1942 hän oli Metropolitan-oopperan laulaja. Rethberg lauloi myös Havannan oopperassa vuosina 1923–1928 sekä Covent Gardenissa vuosina 1925 ja 1934–1939. Vuonna 1928 hän loi nimiroolin Richard Straussin oopperan *[[Die ägyptische Helena]]* kantaesityksessä Dresdenissä. Hän tulkitsi rooleja myös muiden muassa Giuseppe Verdin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Giacomo Puccinin, Ottorino Respighin ja Richard Wagnerin oopperoissa. Konserttilaulajana Rethbergin ohjelmistoon kuului Giuseppe Verdin *[[Requiem (Verdi)|Requiem]]*.

Rethberg vetäytyi näyttämöltä vuonna 1942. Hän piti viimeisen konserttinsa The Town Hallissa vuonna 1944. Hän jäi sen jälkeen asumaan Yhdysvaltoihin. Rethberg solmi ensimmäisen avioliittonsa kauppias Albert Domanin kanssa. Vuonna 1957 hän meni naimisiin baritoni George Cehanovskyn kanssa.

## Lähteet
Olavi Niemi (näyttelijä)

**Olavi Kalervo Niemi** (4. toukokuuta 1930 Lapua – 8. helmikuuta 2004) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki uransa valtaosin Tampereen Teatterissa.

## Ura
Olavi Niemi suoritti Suomen teatterikoulun 1953–1955. Hän näytteli Kotkan kaupunginteatterissa 1955–1961 ja Tampereen Teatterissa 1961–1989. Niemen näyttämötehtäviä olivat muun muassa Hamlet, Eddie Carbone (*[[Näköala sillalta]]*) ja Risto (*[[Työmiehen vaimo]]*). Puheteatterin ohella Niemi näytteli useissa opereteissa ja musikaalissa *[[West Side Story]]*, jossa hänellä oli Bernardon rooli.

Niemi näytteli lukuisissa televisiotuotannoissa, mutta hänen roolinsa olivat usein pieniä. Vuonna 1985 hän teki Sakari Kaarron roolin minisarjassa *Jäähyväiset lasihevoselle*. Sarjassa näytteli myös hänen puolisonsa Anja Räsänen.

Niemen vanhemmat olivat liikemies Vihtori Niemi ja Maria Sillanpää. Olavi Niemi on puolisoineen haudattu Tampereelle Kalevankankaan hautausmaalle.

## Lähteet
*
*
*
*

### Viitteet
Maneka Gandhi

**Maneka Gandhi** (s. 26. elokuuta 1956) on intialainen poliitikko. Intian parlamentin alahuoneessa Lok Sabhassa hän edustaa Intian kansanpuoluetta Uttar Pradeshin Sultanpurin vaalipiirissä. Hän on toiminut aktiivisesti eläinten oikeuksien puolustajana.

Vuonna 2001 ilmestyi Maneka Gandhin anopin, Indira Gandhin elämäkerta, jossa väitettiin Manekan osallistuneen Indiran murhan tekijöiden suojeluun. Maneka Gandhi vei asian oikeuteen ja voitti.

## Lähteet
Johann Stadlmayr

**Johann Stadlmayr** (n. 1570/5 – 12. heinäkuuta 1648) oli saksalainen säveltäjä.

Stadlmayr aloitti työskentelyn muusikkona Salzburgin hovissa vuonna 1603 ja eteni pian varakapellimestariksi. Vuosina 1607–1618 hän oli kapellimestari Maksimilian II:n hovissa Innsbruckissa, minkä jälkeen hän palveli samassa kaupungissa Leopold V:tä. Stadlmayrin sävellystuotantoon kuuluu messuja, motetteja, kantaatteja ja psalmeja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
George Frederic Watts

**George Frederic Watts** (1817–1904) oli brittiläinen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän herätti aluksi 1840-luvulla huomiota muutamilla historia-aiheisilla laatukuvillaan ja sai niistä pari ensi palkintoakin. Niitä olivat teokset *Caractacus, jota riemusaatossa kuljetetaan pitkin Rooman katuja* ja *Alfred nostaa saksilaiset aseisiin tanskalaisia vastaan*. Sittemmin hän liittyi prerafaeliitteihin, mutta hän oli liian itsenäinen ja luopui pian heistäkin kulkeakseen kokonaan omia, muista poikkeavia teitään. Palattuaan kolmivuotiselta opintomatkaltaan Italiasta 1847 hän tosin vielä loi muutaman aikaisempien laatumaalaustensa tapaisen teoksen, kuten *Paolo Malatesta ja Francesca da Rimini*, *Orlando ajaa takaa Fata Morganaa*, *Laupias samarialainen* ja *Pyhä Yrjänä, lohikäärmeen tappaja* (fresko Lontoon parlamenttitalon runoilijahallissa vuodelta 1853), mutta vähitellen hän siirtyi melkein yksinomaan filosofisen aatemaalauksen alalle.

Watts halusi maalauksillaan opettaa ja kasvattaa kansaa ja siksi hän ei, omien sanojensa mukaan, maalannutkaan esineitä ja asioita, vaan aatteita. Varakkaana hän ei suostunut myymään teoksiaan yksityisille keräilijöille, etteivät ne hautautuisi heidän kokoelmiinsa, vaan hän lahjoitti niitä Lontoon Tate Galleryyn ja muihin englantilaisiin kokoelmiin, mutta osan hän säilytti omassa työhuoneessaan, joka oli sunnuntai-iltapäivin yleisölle avoinna.

Aatteellisia allegorioita olivat esimerkiksi *Fata Morgana* (1865), *Toivo*, *Rakkaus ja elämä* (1893), *Rakkaus ja kuolema*, *Aika, kuolema ja oikeus*, *Voittava rakkaus*, *Kuolema kruunaa viattomuuden*, *Mammona* ja *Omatunto*. Hän piti esikuvinaan eri aikojen mestareita ja omaksui juhlallisen ylevyyden vanhoista kreikkalaisista Parthenon-veistoksista, lämpimät värit venetsialaisilta maalareilta ja valohämyn Rembrandtilta. Myöhempinä vuosinaan hän maalasi aikalaistensa muotokuvia, joista hän lahjoitti 15 kokoelmana, *Hengen Pantheonina* Lontoon Kansallisgalleriaan. Hän teki jonkin verran myös veistoksia. Hänet valittiin 1868 Kuninkaallisen taideakatemian jäseneksi, mutta hän luopui jäsenyydestä 1896.


Constantine501.jpg|Taiteenkeräilijä Alexander Constantine Ionides perheineen, noin 1841–1842.
The Wandering Minstrel.jpg|*Kiertelevä laulaja*.
Statue of Alfred, Lord Tennyson, Lincoln (cropped).jpg|Alfred Tennyson


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mascaran maakunta

**Mascaran maakunta** () eli wilaya on hallintoalue Algerian luoteisosassa. Sen keskus on Mascaran kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 5&nbsp;135 neliökilometriä. Asukkaita on 968&nbsp;400 henkeä (vuonna 2018, arvio).

Mascaran maakunta rajoittuu pohjoisessa Oranin ja Mostaganemin, idässä Relizanen ja Tiaretin, etelässä Saïdan ja lännessä Sidi Bel Abbèsin maakuntiin. Luonnonalueita ovat Beni-Chouagranen ja Saïdan vuoristot, Habra-Sigin rannikkotasanko, Ghriss-Mascaran ylätasanko ja Mactan suoalue. Ilmasto on välimerellinen ja semiaridi. Vuotuinen sademäärä on 450 millimetriä.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti 16 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 47 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Fares, Aïn Fekan, Aouf, Bou Hanifia, El Bordj, Ghriss, Hachem, Mascara, Mohammadia, Oggaz, Oued El Abtal, Oued Taria, Sig, Tighennif, Tizi ja Zahana.

Maakunnan läpi kulkevat valtatie A1 ja Oraniin johtava rautatie. Pääelinkeino on maanviljely, joka tuottaa viljaa, vihanneksia ja oliiveja. Lisäksi on muun muassa elintarvike-, rakennustarvike- ja kemian teollisuutta. Mascarassa toimii Mustapha Stamboulin yliopisto.

Nähtävyyksiä ovat Tighennifin arkeologinen löytöpaikka, roomalaisajan rauniot, emiiri Abdelkaderiin liittyvät kohteet kuten Aïn El Beïdan moskeija ja Sidi Mahieddinen zawiya sekä Bou Hanifian kuumat lähteet.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Mascaran maakunnan sivusto , 
* Mascaran matkailusivusto , ,
John Stanley (säveltäjä)

**Charles John Stanley** (17. tammikuuta 1712 Lontoo – 19. toukokuuta 1786 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä ja urkuri.

Stanley sokeutui 2- tai 3-vuotiaana. Hän opiskeli Maurice Greenen johdolla ja pääsi 11- tai 12-vuotiaana urkuriksi lontoolaiseen kirkkoon. Stanley sai kandidaatin arvon musiikissa Oxfordin yliopistosta vuonna 1729 ja pääsi Inner Templen urkuriksi vuonna 1734. Hän meni naimisiin vuonna 1738. Vuonna 1779 Stanley seurasi William Boycea kuninkaan muusikoiden yhtyeen mestarina ja vuonna 1782 hän pääsi Chapel Royalin urkuriksi.

Stanley johti Georg Friedrich Händelin oratorioiden esityksiä tämän elämän viimeisen vuosikymmenen aikana ja jatkoi niitä Händelin kuoltua John Christopher Smithin kanssa. Säveltäjänä Stanleyn on kuvailtu edustaneen Händelin tyyliä tai Händelin ja Johann Christian Bachin välistä siirtymävaihetta. Hän sävelsi oratoriot *Jephtha* (1757), *Zimri* (1760) ja *The Fall of Egypt* (1774). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa konserttoja, huilusonaatteja ja soolourkuteoksia.

## Lähteet
John Stanley

**John Stanley** on seuraavien henkilöiden nimi:

* John Stanley (1712–1876), englantilainen säveltäjä
* John Stanley (1914–1993), yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija
* John Stanley (s. 1942), brittiläinen poliitikko.
Hagnon

**Hagnon** () voi viitata seuraaviin:

* Hagnon Ateenalainen (400-luku eaa.), valtiomies ja sotapäällikkö
* Hagnon Tarsoslainen (100-luku eaa.), reettori ja filosofi
* Hagnon Peparethoslainen, stadionjuoksun voittaja vuoden 568 eaa. Olympian kisoissa
Kimon Koalemos

**Kimon Koalemos** (, ; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Stesagoras I:n poika ja Miltiades vanhemman velipuoli.

Kimonin pojat olivat Stesagoras II ja Miltiades nuorempi, ja pojanpoika tunnetumpi nuorempi Kimon. Plutarkhoksen mukaan Kimonilla oli lisänimi *Koalemos*, joka tarkoittaa typerystä.

Herodotos kertoo, että Ateenan tyranni Peisistratos karkotti Kimonin Ateenasta. Karkotettuna ollessaan hän voitti nelivaljakkoajot Olympian kisoissa kahdesti, 61. ja 62. olympiadien kisoissa (536 ja 532 eaa.). Jälkimmäisellä kerralla hän salli, että Peisistratos julistettiin voittajaksi hänen sijastaan, ja sai sen seurauksena luvan palata takaisin Ateenaan. Peisistratoksen kuoltua hän voitti samoilla hevosilla kolmannen kerran, 63. olympiadin kisoissa (528 eaa.), ja Peisistratoksen pojat murhauttivat hänet.

## Lähteet
Kimon (täsmennyssivu)

**Kimon** (, ) voi viitata seuraaviin:

* Kimon Koalemos (500-luku eaa.), ateenalainen Olympian kisojen voittaja
* Kimon (n. 510–450 eaa.), ateenalainen valtiomies ja sotapäällikkö, edellisen pojanpoika ja tunnetuin samannimisistä
* Kimon Kleonailainen (700- tai 500-luku eaa.), taidemaalari
* Kimon Georgiev (1882–1969), bulgarialainen poliitikko.
Miltiades vanhempi

**Miltiades vanhempi** (; n. 590–524 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja toimi Traakian Khersonesoksen tyrannina.

## Elämä

Miltiades oli Kypseloksen poika ja vanhin Kimonin sukuun kuuluneesta kolmesta Miltiades-nimisestä miehestä. Suku oli kotoisin Aiginalta ja juonsi alkuperänsä Aiakokseen. Miltiadeen isä Kypselos oli huomattava henkilö tyranni Peisistratoksen ajan Ateenassa. Miltiades voitti nelivaljakkoajot vuoden 560 eaa. Olympian kisoissa.

Kun Traakian Khersonesosta asuttaneet traakialaiset dolonkialaiset olivat sodassa absinthialaisten kanssa, he pyysivät neuvoa Delfoin oraakkelilta. Oraakkeli kehotti heitä sallimaan, että ensimmäinen mies, joka kestitsisi heitä heidän lähdettyään temppelistä, perustaisi heidän maahansa siirtokunnan. Kyseinen henkilö oli Miltiades, joka oli halukas pääsemään Peisistratoksen vallan alta ja otti siirtokunnan perustamisen mielellään tehtäväkseen. Näin Miltiadeesta tuli Khersonesoksen tyranni. Hän linnoitti niemimaan rakennuttamalla sen kannaksen poikki muurin. Miltiades jäi vangiksi sodassa lampsakoslaisia vastaan, mutta hänet vapautettiin Kroisoksen vaatimuksesta.

Miltiades kuoli jättämättä jälkeensä omia lapsia. Hänen kuolemansa jälkeen Khersonesoksen tyrannia siirtyi Stesagoras II:lle, joka oli Miltiadeen velipuolen Kimon Koalemoksen poika, ja tämän jälkeen Kimonin toiselle pojalle Miltiades nuoremmalle. Miltiadeen kunniaksi järjestettiin uhrijuhlat ja kisat, joihin kukaan lampsakoslainen ei saanut osallistua.

Sekä Cornelius Nepos että Pausanias sekoittavat Miltiades vanhemman Miltiades nuorempaan.

## Lähteet
Samuli Virtanen

**Samuli Virtanen** (s. 8. kesäkuuta 1996 Tammela) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Forssan Palloseurassa. Hän toimii joukkueen kapteenina. Virtanen on pelityyliltään puolustava puolustaja.

## Ura
Virtanen aloitti jääkiekkoilun kuusivuotiaana. Hänen kasvattajaseuransa on Forssan Palloseura. Virtanen debytoi seuran miesten joukkueessa vain 16-vuotiaana Suomi-sarjassa kaudella 2012–2013, jolloin hän pelasi siellä viisi runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Kauden 2013–2014 Virtanen vietti FoPSin A- ja B-nuorissa ja kauden 2014–2015 kokonaan A-nuorissa. Kaudella 2015–2016 hän toimi seuran A-nuorten varakapteenina. Virtanen pelasi myös kuusi ottelua Suomi-sarjassa.

Kaudeksi 2016–2017 Virtanen teki vuoden mittaisen sopimuksen FPS:n Suomi-sarjajoukkueen kanssa. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa toi siellä 34 runkosarjaottelussa tehot 1+9=10 ja kahdeksassa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Kauden 2017–2018 ensimmäisessä harjoitusottelussa Virtanen loukkasi olkapäänsä ja hän joutui yli kuukaudeksi sivuun. Kaudeksi 2019–2020 Virtanen nimettiin FPS:n kapteeniksi.

FPS nostettiin kaudeksi 2020–2021 Mestikseen. Virtanen nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Hänen ensimmäinen kautensa sarjassa toi 22 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3. Kesäkuussa 2021 Virtanen teki FPS:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen, kuten taas toukokuussa 2022.

Elokuussa 2022 FPS hyllytti toiminnastaan kaksi henkilöä, mikä liittyi Forssan keskustassa tapahtuneeseen pahoinpitelyyn, joka tapahtui ravintola Statuksesta poistumisen jälkeen. *[[Forssan lehti|Forssan lehden]]* ja *[[Hämeen Sanomat|Hämeen Sanomien]]* urheilutoimituksen useista lähteistä vahvistettujen tietojen mukaan hyllytetyt henkilöt olivat Virtanen ja päävalmentaja Asko Rantanen. FPS:n puheenjohtaja Pasi Nuora ei kuitenkaan vahvistanut tietoja, vaan hän kommentoi arvioituja poissaolijoita katsomalla illan ottelun kokoonpanoa. Virtanen palasi FPS:n vahvuuteen lokakuun lopulla.

Kaudeksi 2023–2024 Virtanen nimettiin FPS:n kapteeniksi. Helmikuussa 2024 seura vuokrasi hänet ja Oskari Lahtisen SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoon, kun joukkueen puolustus kärsi loukkaantumisista. Virtanen teki näin ollen liigadebyyttinsä 7. helmikuuta 2024 Turun Palloseuraa vastaan. Hänet merkittiin HPK:n seitsemänneksi puolustajaksi. Virtanen sai ottelussa jääaikaa 3.07 minuuttia.

## Muuta
Virtanen valmistui ylioppilaaksi Forssan yhteislyseosta keväällä 2015. Hän opiskeli tämän jälkeen rakennusinsinööriksi Hämeen ammattikorkeakoulussa.

## Tilastot

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Miltiades nuorin

**Miltiades** (; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen valtiomies, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Kimonin poika ja tunnetumman Miltiades nuoremman pojanpoika. Miltiades mainitaan Aristeideen skoliassa sekä Aiskhineella, joka sanoo hänen menneen Ateenan lähettiläänä Spartaan ennen viisikymmenvuotisen rauhan solmimista.

## Lähteet
Oloros

**Oloros** (, ) tai **Orolos** (, ) oli kahden merkittävän traakialaisen tai traakialaistaustaisen henkilön nimi.

## Oloros I

Oloros I (500-luku eaa.) oli Traakian kuningas, jonka tytär Hegesipyle nai Miltiades nuoremman.

## Oloros II

Oloros II (400-luku eaa.) oli ilmeisesti Hegesipylen poika ja Oloros I:n tyttärenpoika, joka syntyi Hegesipylen toisesta avioliitosta Miltiadeen kuoleman jälkeen. Tämä Oloros oli historioitsija Thukydideen isä.

## Lähteet
Ümit Ünal

**Ümit Ünal** (s. 1965) on turkkilainen kirjailija, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen ohjaamansa elokuva *Sofra Sırları* ('Ruokapöydän salat') sai ensi-iltansa 2018. Hänen teoksensa *Bana Göre Kiyamet* ('Tuomiopäivä minun mukaani') ilmestyi 2018. *[[Parnasso]]ssa* julkaistu Tuula Kojon suomentama kirjoitus "Lähi-idän jauheliha" ilmestyi alun perin turkkilaisessa verkkojulkaisussa *Bianetissa*. Se käsittelee turkkilaisten miesten harjoittamaa väkivaltaa Turkissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Stesagoras

**Stesagoras** () oli kahden Miltiades nuoremman ja Kimonin sukuun kuuluneen antiikin kreikkalaisen, Ateenasta kotoisin olleen miehen nimi.

## Stesagoras I

Stesagoras I oli Kimon Koalemoksen isä ja Stesagoras II:n ja Miltiades nuoremman isoisä.

## Stesagoras II

Stesagoras II oli Kimon Koalemoksen poika ja Stesagoras I:n pojanpoika. Hän seurasi setäänsä Miltiades vanhempaa Traakian Khersonesoksen tyrannina ja jatkoi tämän aloittamaa sotaa lampsakoslaisia vastaan. Stesagoraan kausi tyrannina kesti vain lyhyen aikaa, sillä hänet salamurhasi vihollisen puolelta tullut, joka tekeytyi loikkariksi. Koska Stesagoras kuoli lapsettomana, häntä seurasi tyrannina hänen veljensä Miltiades nuorempi.

## Lähteet
Theagenes Megaralainen

**Theagenes** (; 600-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Megarasta ja toimi kaupunkinsa tyrannina noin vuodesta 630 eaa. lähtien.

Theagenes nousi valtaan ajettuaan kansan asiaa aristokraatteja vastaan. Hänen kerrotaan saaneen kansan luottamuksen väkivaltaisilla toimillaan rikkaita vastaan, kuten teurastamalla näiden karjaa, jonka oli tavannut laiduntamasta joella. On arveltu, että kyseessä olisivat olleet julkiset maat. Kansansuosion saatuaan Theagenes sai henkivartiokaartin, jonka avulla hän kumosi kaupungin oligarkkisen hallinnon ja nosti itsensä tyranniksi. Hänet kuitenkin ajettiin pois kaupungista ennen kuolemaansa. Theagenes antoi tyttärensä avioon Kylonille, joka yritti nousta tyranniksi Ateenassa.

Pausanias mainitsee eräitä julkisia rakennuksia, jotka Theagenes rakennutti Megaraan. Muiden tyrannien tavoin Theagenes todennäköisesti tuki elinkeinoja ja taiteita. Se kuva, joka Megaran asioista välittyy myöhemmältä ajalta, ei kuitenkaan anna ymmärtää, että kansa olisi erityisesti hyötynyt Theageneen hallinnosta.

## Lähteet