open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Saint-Brisson

**Saint-Brisson** on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 37 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista koilliseen.

*Maison du Parc* on 1800-luvulla rakennettu entinen asuinrakennus. Nykyään se toimii Morvanin luonnonpuiston, Morvanin vastarintaliikemuseon ja Morvanin ekomuseon tiloina. Lisäksi siellä on käsityöläisten toimitiloja. Talon 40 hehtaarin poistossa on lampia, kasvitieteellinen puutarha sekä arboretum.

Kunnan alueella oleva Chevressen dolmen on todellisuudessa ryhmä eroosion muodostamia graniittilohkareita.

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Andreja Slokar

**Andreja Slokar** (s. 15. lokakuuta 1997) on slovenialainen alppihiihtäjä.

Slokar kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Kranjska Gorassa tammikuussa 2018 karsiutuen toiselta kierrokselta suurpujottelussa ja keskeyttäen pujottelussa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Flachaun pujottelussa tammikuussa 2021 oltuaan 23:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Jasnán pujottelussa maaliskuussa 2021 oltuaan yhdeksäs. Ensimmäisen top 3 -sijoituksensa ja voittonsa hän saavutti Lechin/Zürsin paripujottelussa marraskuussa 2021. Hän voitti samalla kaudella Méribelin pujottelun. Hän sijoittui Sun Valleyn maailmancupfinaalien pujottelussa kolmanneksi maaliskuussa 2025.

Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 Slokar sijoittui pujottelussa viidenneksi ja joukkuekilpailussa Slovenian joukkueen mukana 11:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui pujottelussa viidenneksi ja Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 kuudenneksi.

## Lähteet
Julius Uusitupa

**Julius Uusitupa**, sukunimi aik. *Storstrang* (23. huhtikuuta 1878 Vimpeli – 6. syyskuuta 1950 Jyväskylä) oli suomalainen suksitehtailija. Hänen Jyväskylän maalaiskunnan Salmelaan perustamansa suksitehdas oli tuotantomääriltään ajoittain jopa suurin alallaan Suomessa.

Julius Uusituvan vanhemmat olivat Jaakko Antinpoika Storstrang (1845–1882) ja Anna Matintytär Heikkilä (1842–1912).

Uusitupa suoritti asevelvollisuutensa tarkk'-ampujapataljoonassa Vaasassa 1902. Hän toimi maanviljelijänä Vimpelissä ja oli Vimpelin kun|takokouksen puheenjohtajana 1908. Uusitupa aloitti suksien valmistamisen maanviljelyn sivussa. Hän osallistui Jyväskylässä arkkitehti Yrjö Blomstedtin järjestämille suksityökursseille ja hän oli sitten Keski-Suomen Kotiteollisuusyhdistyksen järjestämien suksentekokurssien opettajana vuoteen 1913 saakka.

Uusitupa muutti perheensä kanssa Jyväskylään 1910 ja hän aloitti tehdasmaisen suksien valmistuksen 1913 kun hän osti Jyväskylän maalaiskunnasta tätä varten Riihimäen talon tontteineen. Uusi tehdasrakennus valmistui 1926. Parhaimmillaan Uusituvan tehdas valmistui 100&nbsp;000 paria suksia vuodessa ja lisäksi tehtaassa valmistettiin keihäitä, pesäpallomailoja sekä sahatavaraa. Työntekijöitä oli yli sata ja suksia vietiin myös Yhdysvaltoihin, Saksaan ja Kanadaan. Uusituvan suksitehdas paloi 18. joulukuuta 1944, tehtaan yhteydessä ollut saha ja ulkona sijainneet raaka-ainevarastot säästyivät tuholta.

Vuonna 1930 Uusitupa perusti Mustakivi Oy:n, joka louhi mustaa graniittia Jyväskylän lähellä sijainneelta kivilouhimoltaan. Hän oli myös Pönttövuori Oy:n tervatehtaan osakas ja sanomalehti Keskisuomalaisen johtokunnan jäsen. Vuonna 1941 Julius Uusitupa oli poikansa Ilmari Uusituvan kanssa mukana perustamassa Jyväskylän Latu ry:tä. 

Julius Uusitupa kuoli 1950 ja hänen suksitehtaansa teki konkurssin 1955 kun teollisesti valmistetut sälesukset syrjäyttivät täyspuusukset. Julius Uusituvan pojanpoika on professori Matti Uusitupa.

## Kirjallisuutta
* Timo Siukonen : *Puusuksia Suomesta — Unohdettujen suksiseppien ja suksitehtaiden elämää 1880-1960*. Docendo 2016 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Maankuulu suksiseppä. Tehtailija Julius Uusitupaa tapaamassa, Hakkapeliitta, 17.03.1931, nro 11, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* "Jyväskylän musta" on vaeltanut Meksikkoon ja Australiaankin, Seura, 02.06.1937, nro 22, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Närpistöjoki

**Närpistöjoki** () on hyvin erämainen Kemijoen vesistöön kuuluva kiemurteleva joki Enontekiöllä kirkonkylän pohjoispuolella. Sen vesistöalueen suurin järvi on Tienkerivaaran alla sijaitseva alle nelikiomtrin laajuinen Tiengerijärvi. Sieltä joen pituus on vajaa kolmekymmentä kilometriä ja pudotuskorkeus . Se virtaa paikoin hyvin lähellä Näkkäläjokea sen länsipuolella. Se laskee Ounasjärveen Hetassa kilometrin verran Enontekiön kirkon länsipuolella alitettuaan kantatien 93, joka vie Palojoensuuhun. Joen pudotuskorkeus on 293 metriä. Joen varrella on retkeilyreitti Pahtajärven polku, ja yhteys on Näkkäläjoen välituvalle. Joessa on harria ja taimenta.      

## Lähteet
Aino-areena (Järvenpää)

**Aino-areena** on Järvenpään Lepolassa sijaitseva tapahtumapaikka, jossa järjestetään muun muassa musiikkitapahtumia, messuja ja urheilutapahtumia. Areenalla on 3&nbsp;200 katsojapaikkaa. 

Aino-areena valmistui vuoden 2021 lokakuussa ja sen jälkeen siellä on tiheään tahtiin järjestetty erilaisia tapahtumia.

Muita samankaltaisia lähiseudulla ovat mm. Järvenpään jäähalli ja Järvenpää-talon Sibeliussali.

## Aiheesta muualla
* Aino Areena
Lasse Aho

**Lasse Tom Sakari Aho** (s. 1958) on suomalainen yritysjohtaja. Hän toimi vuodesta 2004 vuoden 2022 loppuun saakka Olvin toimitusjohtajana. Aiemmin hän on toiminut johtotehtävissä Fazerilla, Linkosuon leipomossa ja Metro-Auto Tampereella. Hän on toiminut Euroopan panimoliiton (Brewers of Europe) puheenjohtajana syyskuusta 2020 alkaen. Aho jäi eläkkeelle Olvin toimitusjohtajan tehtävästä vuoden 2022 lopussa.

Aholle myönnettiin vuonna 2021 vuorineuvoksen arvonimi.

Aho pelasi nuorempana jääkiekkoa II-divisioonassa Hilparan, Kooveen ja Grankulla IFK:n joukkueissa. Hän on toiminut Jääkiekon SM-liigan hallituksen jäsenenä syyskuusta 2016.

## Lähteet
Suomen suurkisat 1947

**Suomen suurkisat 1947** on T. J. Särkän koostama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1947.

Elokuva on urheiludokumentti Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton järjestämistä vuoden 1947 suurkisoista. Elokuva on tuhoutunut noin kahden minuutin mittaista katkelmaa lukuun ottamatta.

## Lähteet
Bejun Mehta

**Bejun Mehta** (s. 29. kesäkuuta 1968 Laurinburg, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja (äänialana kontratenori) sekä kapellimestari. Hänen veljensä on viulisti Navroj Mehta, ja hänen vanhempansa ovat pianisti Dady Mehta sekä sopraano Martha Ritchey Mehta. Hän on kapellimestari Zubin Mehtan ja taidehallinnossa uran luoneen Zarin Mehtan serkku.

Mehta oli jo 13-vuotiaana saavuttanut tunnustusta poikasopraanona, jonka musiikillisen kypsyyden Leonard Bernstein pani merkille. Muodollisia opintoja hän suoritti alun perin sellonsoitossa Yalen yliopistossa Aldo Parisot'n johdolla ja germanistiikassa. Äänenmurroksen jälkeen hän ei osoittanut erityistä lahjakkuutta baritonina ja päätti hylätä laulu-uran, kunnes 1990-luvun loppupuolella koki itselleen luontevaksi kontratenorina laulamisen. Vuonna 1998 hän teki oopperadebyyttinsä New Yorkin kaupunginoopperassa Georg Friedrich Händelin *[[Partenope (ooppera)|Partenopen]]* esityksessä Armindon roolissa. Mehtan lauluopettajia olivat Phyllis Curtin (Bostonin yliopisto) ja Joan Patenaude-Yarnell (Manhattan School of Music, Curtis Institute of Music). Mehta on esiintynyt kansainvälisesti johtavissa oopperataloissa, konserttisaleissa ja festivaaleissa. Los Angelesin oopperassa hän debytoi vuonna 2001 (rooli: Tolomeo, *[[Giulio Cesare]]*) ja Metropolitan-oopperassa (Brittenin *[[Kesäyön unelma (ooppera)|Kesäyön unelmassa]]*) vuonna 2002. Laajalla levytystuotannollaan hän on saanut muun muassa Echo Klassikin, Choc de Classican, Preis der deutschen Schallplattenkritikin ja kahdesti Diapason d'Orin. Hän on ollut myös kahdesti Grammy-ehdokkaana ja voitti vuonna 1997 Grammyn János Starkerin Johann Sebastian Bachin sellosarjoista tekemän levytyksen (RCA Records) tuottajana. Mehtalle myönnettiin vuonna 2015 Traetta-palkinto.

Syksyllä 2019 Mehta lauloi *Giulio Cesaren* nimiroolin ensimmäisenä kontratenorina La Scalassa. Hänestä tuli myös huhtikuussa 2020 ensimmäinen kontratenori, jonka La Scala oli kutsunut esiintymään päänäyttämöllä sooloresitalistina. Hänen säestäjänään on resitaaleissa toiminut pianisti Jonathan Ware. George Benjamin sävelsi Mehtaa varten kantaatin *Dream of the Song* ja Enkeli 1:n/Pojan roolin oopperassa *[[Written on Skin]]*.

Mehta on työskennellyt kapellimestarina muun muassa hr-Sinfonieorchesterissa, Dresdenin filharmonikoissa, Bochumer Symphonikerssa, Kammerakademie Potsdamissa ja Württembergisches Kammerorchester Heilbronnissa. Hän on esiintynyt laulajana ja kapellimestarina samanaikaisesti. Mehta on myös pitänyt säännöllisesti mestarikursseja.

## Lähteet
Byträsket (Sipoo)

**Byträsket** on järvi Sipoon kaakkoisosassa. Se on 600 metriä pitkä ja leveimmillään 150 metriä leveä. Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria ja rantaviivan pituus 1,4 kilometriä. Rannat ovat suomaata ja järven ympäristössä on asutusta. Byträsket ja sen lähiympäristö ovat Natura 2000 -aluetta. Järven vedenpinnan korkeus on 1,2 mpy. Lasku-uoma lähtee järven kaakkoispäästä ja laskee 700 metrin päässä Suomenlahteen.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Sipoon Byträsketin kunnostussuunnitelma (PDF) Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus, 2012.
Jietajoki

**Jietajoki** eli **Hietajoki** () on noin 21 kilometrin mittainen Tornionjoen vesistöön kuuluva pohjoisesta etelään virtaava joki Enontekiön käsivarressa. Siihen yhtyvät myös lähtisemmät haarat Uijajoki ja Puusasjoki. Valuma-alue on muusta käsivarresta poiketen lähinnä matalahkossa suomaastossa, ja sen yläpäässä on muutamia pieniä järviä kuten Syväjärvi. Joki laskee Nelostien alitettuaan Muonionjokeen Markkinan ja Kaaresuvannon välissä. Jietajoella sijaitsee Destian toistaiseksi avaamaton soranottoalue 2. luokan pohjavesialueella. Toisaalta joesta pääosa kuuluu laajaan Lätäsenon-Hietajoen soidensuojelualueeseen. Jietajoessa tavataan harjusta, siikaa, merilohta ja taimenta, joita saa rajoituksin kalastaa vieheellä, ja joki kuuluu samaan vapalupa-alueeseen Palojoen kanssa.

## Lähteet
Jiří Lipták

**Jiří Lipták** (s. 30. maaliskuuta 1982) on tšekkiläinen ampuja ja olympiavoittaja. Lipták voitti kultaa miesten trap-ammunnassa kesäolympialaisissa 2020. Lipták kilpaili trap-ammunnassa myös kesäolympialaisissa 2012 ja sijoittui tuolloin 18:nneksi.

Lipták sai pronssia trap-ammunnassa ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010 ja 2017.

## Lähteet
*https://olympics.com/en/athletes/jiri-liptak#b2p-athlete-olympic-results
*https://www.issf-sports.org/athletes/athlete.ashx?personissfid=SHCZEM3003198201
Nykytaiteen museo (elokuva)

**Nykytaiteen museo** on Antti Peipon ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1986. 

Elokuva on taidedokumentti, joka kertoo kuvitteellisesta, Helsingissä eduskuntatalon lähellä sijaitsevasta nykytaiteen museosta. Elokuvassa haastatellaan monia taiteilijoita ja esitellään heidän teoksiaan. Vuonna 1996, parin sadan metrin päähän elokuvan kuvitteellisen museon paikasta avattiin nykytaiteen museo Kiasma.

## Lähteet
Herbert Huncke

**Herbert Huncke** (9. joulukuuta 1915 Greenfield, Massachusetts, Yhdysvallat – 8. elokuuta 1996 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän oli beat-sukupolven keskeisiä jäseniä, ja juuri hän antoi suuntaukselle nimen "beat generation".

Huncke oli kotoisin keskiluokkaisesta perheestä, mutta jo nuorena, pian vanhempien avioeron jälkeen, hän aloitti elämän, johon kuului rikollisuutta, huumeita ja elämää 42. kadulla, ja omien sanojensa mukaan hän valitsi aina helpoimman tien. Hän tutustui 1945 William Burroughsiin ja tämän kautta muihin tuleviin beat-sukupolven jäseniin. Alfred Kinsey haastatteli häntä hänen värikkäästä seksielämästään ja palkkasi hänet hankkimaan muita haastateltavia. Hämmästystä on herättänyt Huncken kirjallinen tuttavapiiri, mutta hän oli varsin lukenut ihminen siihen nähden, ettei hän ollut käynyt edes high schoolia, ja hän oli mainio tarinankertoja, joka piti ihailijoitaan hyppysissään pikku tunneille saakka.

Huncke vietti kaikkiaan yksitoista vuotta elämästään vankilassa. Hän aloitti kirjallisen uransa 1940-luvulla, ja työhuoneena hänellä oli maanalaisen miestenhuoneen koppi, joka hänen mukaansa oli ainoa riittävän rauhallinen paikka. Myöhempinä vuosinaan hän kiersi pitämässä luentoja nuoremmalle ihailijakunnalleen. Hän ei juuri ansainnut kirjoillaan, mutta ystäväpiiri rahoitti auliisti hänen elämäänsä. Anteliain hyväntekijä, jota hän tosin ei koskaan tavannut, oli Grateful Deadin Jerry Garcia, joka auttoi häntä hänen viimeisten vuosiensa Chelsea Hotelin asuntonsa vuokranmaksussa.

## Lähteet
Tirupati

**Tirupati** () on kaupunki Chittoorin piirikunnassa Intian Andhra Pradeshin osavaltiossa. 750 kilometriä lounaaseen osavaltion pääkaupungista Visakhapatnamista sijaitsevassa kaupungissa on tärkeä hindujen pyhäkkö Venkateswaran temppeli ja muita historiallisia temppeleitä, ja sitä kutsutaan ”Andhra Pradeshin hengelliseksi pääkaupungiksi”.

## Galleria

Tiedosto:Tirumala 090615.jpg|Venkateswaran temppeli
Tiedosto:Chandragiri Fort - Raja Mahal (11).jpg|Chandragirin linnake


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Neuvostoliiton 15. armeija

**Neuvostoliiton 15. armeija** oli puna-armeijan kenttäarmeija toisessa maailmansodassa. 15. armeija oli mukana muun muassa talvisodassa 12.2.–13.3. osana kahdeksatta armeijaa. Talvisodan jälkeen armeija puolusti Neuvostoliiton Kaukoidän rajoja kesäkuusta 1940 elokuuhun 1945 asti.

## Komentajat

* Mihail Kovaljov (12.02.1940 — 25.02.1940)
* Vladimir Kurdjumov (25.02.1940 — 28.03.1940)
* Leonti Tšeremisov (07.1940 - 11.1941)
* Mihail Savuškin (11.1941 - 10.1942)
* Stepan Mamonov (10.1942 - 08.1945)
* Nikolai Krylov (04.1953 - 09.1953)
* Semjon Kozak (09.1953 - 12.1953)
* Nikolai Trufanov (01.1954 - 01.1956
Teatteri Imatra

**Teatteri Imatra** on Imatran kaupunginteatteri. Teatteri on toiminut kaupunginteatterina vuosina 1984–1998 ja uudelleen vuodesta 2007 lähtien.

Teatteritoiminta Imatralla alkoi vuonna 1903. Nykyisessä teatteritalossa teatteri on toiminut vuodesta 2016 lähtien. Teatterin tuotantoja esitetään myös Imatran kesäteatterissa ja Pikku Hiiden lastennäyttämöllä. Teatterin johtajana on toiminut vuodesta 2012 lähtien Timo Rissanen. Teatteri sijaitsee Imatralla osoitteessa Kallenkuja 3.

## Näyttelijöitä
*Erja Alander (–1983)
*Sointu Angervo (–1979)
*Riitta Havukainen (1981–)
*Irmeli Heinänen (–1969)
*Reino Honkanen (–1969)
*Onni Hyttinen (1979–)
*Pekka Jalava (–1979)
*Pentti Kallio
*Leila Karttunen (–1969)
*Kaija Kiiski (1981–1983)
*Mikko Kivinen (1981–1983)
*Kaija Kujala (–1971)
*Kyllikki Kuningas
*Kyllikki Kyheröinen (1969–)
*Maija Lehtonen-Blom
*Pasi Luukkonen (–1969)
*Tiina Markkanen (1983–)
*Säde Matikka-Nieminen (1971–)
*Kari Mäkilä (1983–)
*Mauri Nevonmaa (1969–)
*Annikki Nousiainen (1969–)
*Ansa-Maria Nousiainen
*Veikko Nousiainen (1969–)
*Arja Pekurinen (1969–1971)
*Veijo Peltola (1969–1971)
*Pirkko Pölönen (–1969)
*Risto Salminen (–1969)
*Seppo Timonen (1983–)
*Leena Viitanen (–1983)
*Raimo Viitanen (–1983)
*Jukka Voutilainen (–1979)

## Lähteet
Saint-Hilaire-en-Morvan

**Saint-Hilaire-en-Morvan** on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 5 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista luoteeseen.

Kunnan uusromaaninen kirkko on rakennettu vuonna 1875. Kunnan alueella on kaksi kartanoa: 1600-luvulta oleva *Manoir de Courcelles* ja 1700-luvulta *Manoir de Chaumotte*. Linnoja on kolme: 1700-luvulta oleva *Château de Mouasse*, 1600-luvulta oleva *Château de l'Huis-au-Roi* ja 1800-luvulta oleva *Château de Chaligny*.

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Saint-Honoré-les-Bains

**Saint-Honoré-les-Bains** on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista lounaaseen.

*Aquae Nisinei* -vesilähteet olivat jo roomalaisten tiedossa, ja niitä käytettiin 300-luvulle saakka kylpylöinä. Vuonna 373 barbaarit hyökkäsivät sinne tuhoten kylpylät, ja lähteet jäivät käyttämättömiksi. Vasta 1800-luvulla lähteiden hyödyntämistä alettiin taas tutkia, ja uusi kylpylä rakennettiin vuonna 1838, sekä kasino vuonna 1875. 

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Uijajoki

**Uijajoki** () on Tornionjoen vesistöön kuuluva noin 15 kilometriä pitkä erämääjoki Suomessa Enontekiön käsivarressa Lätäsenon–Hietajoen soidensuojelualueella ja se virtaa pohjois-eteläsuuntaisesti Jietajoen läntisenä sivujokena. Se on poronhoitoa ja kalastusta harjoittavien saamelaisten vanhaa perinnealuetta eikä sen ympärillä ole pysyvää asutusta eikä sinne myydä Jietajoen tapan viehelupia. Joessa on kyllä kalaa. 

## Lähteet
Žana Lelas

**Žana Lelas** (, 28. toukokuuta 1970 Split, Kroatian ST – 15. syyskuuta 2021 Split) oli maajoukkuetasolla Jugoslaviaa ja myöhemmin Kroatiaa edustanut koripalloilija, olympia- ja EM-mitalisti.

## Elämä ja ura

Lelas saavutti Jugoslavian naisten maajoukkueessa olympiahopeaa Soulissa 1988 ja EM-hopeaa Israelissa 1991. Kroatian itsenäistyttyä Lelas edusti Kroatian naisten maajoukkuetta muun muassa vuoden 1995 EM-kilpailuissa.

Seurajoukkueissa Lelas voitti muun muassa Jugoslavian mestaruuden, Jugoslavian cup-mestaruuden, kaksi Kroatian mestaruutta ja Kroatian cup-mestaruuden. Hän pelasi urallaan myös Espanjassa, Ranskassa ja Italiassa. Lelasin sisko Ana Lelas oli myös koripallon olympiaedustaja.

Lelas kuoli Splitissä 51-vuotiaana 15. syyskuuta 2021.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Hans Jansen

**Johannes Juliaan Gijsbert ”Hans” Jansen** (17. marraskuuta 1942 – 5. toukokuuta 2015) oli hollantilainen arabisti ja islamin tutkija, joka 2014 valittiin Euroopan parlamenttiin Vapauspuolueen edustajana. Islamologina hän lukeutui ”revisionisteihin”, jotka eivät pidä tieteellisesti luotettavana islamin omaa suurta kertomusta islaminuskon synnystä. Laajassa Muhammed-elämäkerrassaan hän päätyi käsittelemään profeetta Muhammedia puhtaasti kirjallisena hahmona, sillä hän totesi teoksen alussa: ”Kukaan ei tiedä tänään, mitkä kertomukset Muhammedista ovat tosia, ja mitkä on tulkittava hurskaiksi sepitteiksi”.

## Elämä
Hans Jansen syntyi kalvinistiseen perheeseen ja opiskeli aluksi teologiaa, jonka hän vaihtoi arabian opintoihin Amsterdamissa. Hän oli vuoden 1966 Kairossa ja jatkoi opintoja Leidenin yliopistossa, missä väitteli vuonna 1974. Jansen hoiti akateemisia virkoja useissa hollantilaisissa yliopistoissa ja jäi eläkkeelle Utrechtin yliopiston professorin virasta, jonka alana oli moderni islamilainen ajattelu. Hän toimi myös Kairon Hollantilaisen Tutkimusinstituutin johtajana.

Jansen ihaili islamilaista kulttuuria koki islamilla uskontona olevan "valtava imuvoima". Hän jopa harkitsi islamiin kääntymistä. Käännekohta suhteessa islamiin oli Egyptin presidentti Anwar Sadatin murha 1981, minkä jälkeen hän alkoi julkaista yhä kriittisempiä näkemyksiä islamista. Jansen oli Ayaan Hirsi Alin ja Theo van Goghin ystävä.   

Vuonna 1988 Jansen kääntyi reformismista katolisuuteen. Vuotta ennen kuolemaansa hänet valittiin Geert Wildersin Vapauspuolueen edustajana Euroopan parlamenttiin. Jansen oli kahdesti naimisissa ja hänellä oli kolme lasta. 

Jansen liikkui nuorena vasemmistopiireissä ja asettui Israelin ja arabien kiistassa arabien puolelle. Vuonna 2015 hän julkaisi yli tuhatsivuisen kirjan *Why shouldn't Israel exist in the Middle East?* Kirjassa hän käy läpi Lähi-idän konfliktia ja ihmettelee länsimaisen median hiljaisuutta siitä, että suurin osa Lähi-idän poliittisista ja uskonnollisista johtajista haluaa hävittää Israelin maan päältä. 

Jansen oli Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2014 alkaen kuolemaansa saakka.

## Tutkimus

Jansen kirjoitti 17 kirjaa islamista ja muista uskonnoista. Jansenin pääteos on vuosina 2005 ja 2007 ilmestynyt kaksiosainen Muhammed-elämäkerta, joka on käännetty myös saksaksi. Teos seuraa Ibn Ishaqin rekonstruoitua Muhammed-elämäkertaa. K-H. Ohligin myönteisen arvostelun mukaan kirja tekee selväksi, ettei Ibn Ishaqin pohjalta ole mahdollista rakentaa Muhammedin historiallista elämäkertaa, kuten vallitseva tapa on ollut. Peter Heinen kriittinen arvostelu kirjasta ilmestyi lehdessä ''Süddeutsche Zeitung'' 8. maaliskuuta 2008. 

## Lähteet

* 
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla

*
Jussi Havulinna

**Kaarlo Johannes (Jussi) Havulinna**, sukunimi vuoteen 1906 *Nyman* (29. kesäkuuta 1887 Kangasala – 24. kesäkuuta 1948 Tampere) oli suomalainen talousneuvos ja tamperelaisen Havulinnan Sähköliike Oy:n perustaja ja johtaja.

Havulinnan vanhemmat olivat Kangasalan kirkonvartija Kaarle Havulinna, ent. Nyman (1860–1948) ja Amanda Sofia Rundelin (1859–1925). Hän kävi kansakoulun ja erilaisia ammattikursseja. Havulinna oli työssä useammalla eri alalla ennenkuin hän siirtyi sähköalalle.

Havulinna oli viiden vuoden ajan työssä asentajana tamperelaisissa sähköliikkeissä ja hän hankki teoreettisia tietoja alalta itseopiskelulla. Joulukuussa 1911 hän perusti oman sähköliikkeen Tampereelle. Liike toimi aluksi syrjäkaupungilla Havulinnan ja parin apulaisen voimin mutta ajan kuluessa liike kasvoi ja muutti sitten kaupungin keskustaan Kauppakadun varrelle. Liike muutettiin osakeyhtiöksi 1931 Havulinnan ollessa yhtiön toimitusjohtaja. Havulinnan Sähköliike oli 1930-luvulla Suomen suurin sähköliike muutamia alan tukkuliikkeitä huomioonottamatta. Vuonna 1936 liikkeen palveluksessa oli noin 100 sähköasentajaa ja näiden apulaista korjauspajoissa ja työmailla sekä 15 konttorihenkilökuntaan kuulunutta. Liike toimi Tampereen ohella muualla Hämeessä sekä teollisuusalueilla eri puolilla Suomea. Vuotuinen liikevaihto oli noin 10 miljoonaa markkaa. Havulinna sai talousneuvoksen arvon 1941.

Havulinna oli Tampereen Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen ja Tampereen Sähköliikkeiden yhdistyksen johtokunnan jäsenenä sekä Sähköliikkeiden liiton johtokunnan jäsenenä.

Havulinna sai surmansa auto-onnettomuudessa juhannuksena 1948 Tampereen Messukylässä, kun hänen ohjaamansa henkilöauto syöksyi maantieltä ojaan ja kivikkoon murskautuen pahoin. Autossa matkustajina olleet kolme miestä loukkaantuivat kahden heistä saadessa pahoja vammoja. Havulinna oli ollut kuljettamassa otsansa loukannutta miestä Kangasalan kesäasunnoltaan Tampereelle sairaalaan. 

Jussi Havulinnan poikia olivat sähköinsinööri, jääkiekkoilija Kalle Havulinna ja meloja Matti Havulinna.

## Lähteet
Saint-Léger-de-Fougeret

**Saint-Léger-de-Fougeret** on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 8 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista lounaaseen.

Kunnan alueella olleen 1300-luvun linnoituksen paikalle rakennettiin linna *Château de Saint-Léger-de-Fourgeret* 1500-luvulla, ja nykyisen ulkoasunsa se sai 1700-luvulla.

Saint Légerin kirkko on alkujaan peräisin 1100- tai 1200-luvulta. Kirkko tuhoutui tulipalossa vuonna 1852 ja nykyinen uusromaaninen kirkko valmistui vuonna 1854.

Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (*Parc naturel régional du Morvan*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Joanne Kyger

**Joanne Kyger** (1934–2017) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän liittyy "San Franciscon renessanssi" ja beat-sukupolvi-nimisiin runoilijaryhmiin. Hän opiskeli filosofiaa ja kirjallisuutta Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa ja muutti ennen valmistumistaan 1957 San Franciscoon. Hän oli naimisissa beatrunoilija Gary Snyderin kanssa, ja he asuivat jonkin aikaa Japanissa. He kiertelivät Intiassa Allen Ginsbergin ja Peter Orlovskyn kanssa. Kyger palasi Kaliforniaan, jossa hän asui kuolemaansa saakka.

Kyger julkaisi parikymmentä runokokoelmaa. Hän sai tuotantoonsa vaikutteita zen-buddhalaisuudesta ja Black Mountain -koulukunnasta. Hän opetti silloin tällöin Jack Kerouac School of Disembodied Poeticsissa, joka sijaitsee Coloradossa Naropa Instituten yhteydessä.

## Lähteet
Axel Fredrik Cronstedt

**Axel Fredrik Cronstedt** (23. joulukuuta 1722 Turinge, Tukholman lääni, Ruotsi – 19. elokuuta 1765 Säters, Ruotsi) oli ruotsalainen mineralogi ja kemisti. Cronstedt tunnetaan nikkelin löytämisestä vuonna 1751. Häntä on kutsuttu modernin minerologian ja petrografian perustajaksi.

## Elämä ja ura
Cronstedt aloitti opinnot vuonna 1738 Uppsalassa. Hän opiskeli aluksi pääasiassa matematiikkaa aikomuksenaan ryhtyä isänsä toiveiden mukaisesti sotilaaksi, mutta Johan Gottschalk Walleriuksen mineralogian luennoilla hän kiinnostui aiheesta, jolle hän sittemmin omistautui täydellisesti. Vuonna 1742 hän tuli vuorikollegioon auskultantiksi, jossa hänestä tuli ylimääräinen notaari vuonna 1746 ja notaari vuonna 1747. Vuosina 1746-1748 Cronstedt osallistui koboltin löytäjän Georg Brandtin opetukseen Tukholman kuninkaallisessa kaivoslaboratoriossa. Siellä hän opiskeli kemiallista analyysia ja sulatusta. Lopulta vuonna 1758 hänestä tuli vuorimestari vuoripiirikuntaan. Vuonna 1753 Cronstedt nimitettiin Ruotsin tiedeakatemian jäseneksi. 

Cronstedtin tutkimuksilla tieteellisen mineralogian alalla on perustava merkitys. Tärkeimmät niistä hän julkaisi teoksessa *Försök till en mineralogie eller mineralrikets uppställning* (1758), jossa esitetty kivennäisten luokitus on kaikkia siihen asti tehtyjä parempi, etenkin siinä suhteessa, että hän ensimmäisenä erotti toisistaan kivennäiset, kivettymät ja vuorilajit, ollen myöskin varsinaisen vuorilajitieteen eli petrografian perustaja, sekä otti jakoperusteeksi kemialliset ominaisuudet. Cronstedt ei luokittelussa pitänyt mineraalien ulkoista olemusta tärkeänä. Hän oli nimittäin määrännyt useimpien silloin tunnettujen kivennäisten kvalitatiivisen koostumuksen. Näitä tutkimuksia tehdessään Cronstedt muun muassa löysi nikkelin vuonna 1751 ja antoi alkuaineelle nimen vuonna 1754. Cronstedt eristi nikkelin Losin kobolttikaivosten malmeista ja esitteli nikkeliä koskevia tutkimuksiaan Ruotsin tiedeakatemialle. Vielä vuosikymmeniä myöhemmin jotkut tutkijat, muun muassa René Just Haüy, väittivät, että kyseessä oli seos eikä uusi alkuaine, mutta lopulta Cronstedtin löytö hyväksyttiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Bob Kaufman

**Bob Kaufman** (oik. **Robert Garnell Kaufman**, 18. huhtikuuta 1925 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat – 12. tammikuuta 1986 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän kuului beatrunoilijoihin, ja häntä on sanottu "Amerikan mustaksi Rimbaudiksi".

Kaufmanin isä oli saksanjuutalainen, äiti afroamerikkalainen katolinen. Kaufman liittyi 13-vuotiaana Yhdysvaltain kauppalaivastoon. Purjehtiessaan useita kertoja maapallon ympäri hän joutui neljä kertaa haaksirikkoon ja sai vakavan paleltuman ja kuulovaurion. Hän asettui 1958 San Franciscoon ja osallistui kaupungin boheemin taideyhteisön toimintaan. Vuonna 1959 hän perusti Allen Ginsbergin, Robert Kellyn ja William Margolisin kanssa *Beatitude*-lehden. 1960-luvun puolivälissä ilmestyneiden runokokoelmien *Solitudes Crowded With Loneliness* ja *Golden Sardine* käännökset tuottivat hänelle mainetta Ranskassa, jossa häntä verrattiin Arthur Rimbaudiin

Nähtyään televisiossa presidentti John F. Kennedyn salamurhan vuonna 1963 Kaufman vannoi hiljaisuuden valan ja vaikeni sekä suullisesti että kirjallisesti vuoden 1975 loppuun asti, jolloin Vietnamin sota päättyi. Sen jälkeen hän alkoi jälleen kirjoittaa ja julkaisi kirjallisia teemoja sisältäviä runoja teoksessa *The Ancient Rain: Poems, 1956–1978*. Tauon jälkeen hän vaikeni uudestaan 1978 ja katkaisi sen jälkeen hiljaisuuden enää harvoin.

Kaufman asui vuodesta 1960 New Yorkissa. Myöhemmin San Franciscoon palattuaan hän totesi, ettei niitä entisiä kahviloita enää ollut, joissa hän oli viettänyt aikaa, joten hän kirjoitti pöytälaatikkoon ja luki runojaan joskus satunnaisesti. Näistä tilaisuuksista tehtyjä nauhoituksia ja käsikirjoituksia 1981 löytäneet ystävät julkaisivat runoja kokoelmana *An Ancient Rain*.

Kaufman kuoli sairastamansa keuhkolaajentuman seurauksiin 60-vuotiaana.

## Lähteet
Naglfari

**Naglfari** on Snorri Sturlusonin kirjoittaman Gylfaginningin mukaan yön henkilöitymän eli Nóttin aviomies. He saivat pojan nimeltään Audr. Naglfaria ei mainita muualla Proosa-Eddassa tai Runo-Eddassa.

## Katso myös
* Nagelfar, vainajien kynsistä tehty laiva, joka vie jättiläiset ja muut pahat voimat Ragnarökiin, viimeiseen taisteluun. 

## Lähteet
Springvest

**Springvest Oyj** on suomalainen yritys. Springvest listautui Helsingin pörssin First North -listalle marraskuussa 2021.

## Lähteet
Nótt

**Nótt** on skandinaavisessa mytologiassa yön henkilöitymä ja jättiläinen Nörfin tytär. Nótt on tumma, kuten sukunsakin. Hän oli aluksi naimisissa miehen kanssa, jonka nimi oli Naglfari, ja he saivat pojan nimeltään Audr. Sen jälkeen Nótt oli naimisissa miehen kanssa, jonka nimi oli Annar, ja he saivat tyttären nimeltään Jörð (Maa). Nóttin kolmas aviomies oli Dellingr, joka kuului aasoihin. He saivat pojan nimeltään Dagr (Päivä). Dagr muistutti ulkomuodoltaan isäänsä, sillä hän oli vaalea. Odin asetti Nóttin ja Dagrin vaunuihin ja lähetti heidät ylös taivaalle ajamaan vuorokaudessa ympäri maan. Nótt ajaa edeltä hevosella, jota kutsutaan nimellä *Hrimfaxi* (Kuuraharja). Hrimfaxin kuolainvaahto kastaa aamuisin maan. Dagr taas ajaa hevosella nimeltään *Skinfaxi* (Heloharja), ja se valaisee harjallaan koko ilman ja maan.

## Lähteet
Vuoden 2022 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen karsinnat

**[[Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2022|Vuoden 2022 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen]] karsinnat** pelattiin kesäkuun 2019 ja kesäkuun 2022 välisenä aikana. Karsinnoista pääsi 31 joukkuetta lopputurnaukseen. Qatar pääsi kilpailuihin automaattisesti isäntämaana.

## Yleiskatsaus karsinnoista

Kullakin maanosalla oli oma ottelujärjestelmänsä, jolla ratkaistiin kisoihin selviytyvät joukkueet.

### Lopputurnaukseen selviytyneet joukkueet
Francisco António de Almeida

**Francisco António de Almeida** (n. 1702 – 1755 Lissabon?) oli portugalilainen säveltäjä.

Kuningas Juhana V lähetti Almeidan toisen säveltäjän, António Teixeiran tavoin opiskelemaan musiikkia Roomaan. Almeida palasi Portugaliin ja saavutti keskeisen aseman sen musiikkielämässä 1700-luvun alkupuoliskolla. Hänen elämästään on kuitenkin säilynyt hyvin vähän tietoa.

Almeidalta säilyneeseen tuotantoon kuuluu muun muassa motetteja, *[[Te Deum]]*, oratorio *La Giuditta* (1726) ja näyttämöteoksia. Hänen teoksensa *La pazienza di Socrate* (1733, sittemmin kadonnut) tunnetaan ensimmäisenä portugalilaisena oopperana. Almeida sävelsi myös kaksi koomista oopperaa, joista vain *La Spinalba* (1739) on säilynyt. Hänen uskotaan kuolleen Lissabonin maanjäristyksessä 1755.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Käkkälöjoki

**Käkkälöjoki** () on noin 65 kilometrin mittainen erämaajoki, joka sijaitsee pääosin Pöyrisjärven erämaa-alueella. Se kiertää Suomen puolella aivan Norjan rajalta Enontekiön kunnan itärajaa myötäillen ja sitten länteen kääntyen Kalmakaltion asutuksen kautta Nunnasen ja Peltovuoman kylien pohjoispuolelta lopulta Ounasjokeen. Sen merkittäviä sivujokia ovat Aitenjoki, Suukisjoki ja Iittämänjoki.

Joki soveltuu hyvin melontaan ja kalastukseen. Tosin alue on suositeltava laajuutensa ja vaikeakulkuisuutensakin vuoksi matkailijoista mieluummin kokeneille; joessa on myös merkittäviä koskia. Alueen ynmpäristössä on merkittäviä suojelualueita kuten Puljun erämaa-alue ja Lemmenjoen kansallispuisto Inarin kunnan puolella, Saaravuoman-Kuoskisenvuoman soidensuojelualue sekä Norjan puolella Övre Anarjokkan kansallispuisto. Kalastus on kielletty taimenen rauhoitusaikana, mutta kesäkaudella sitä ja harria sekä haukea saa pyytää niiltä alueilta, jota lupa koskee.

## Lähteet
K. J. W. Unonius

**Karl Johan Wilhelm Unonius** (12. toukokuuta 1840 Loviisa – 10. lokakuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori ja oppikirjojen tekijä.

Unoniuksen vanhemmat olivat kapteeni Adolf Wilhelm Unonius ja Maria Charlotta Simplicia Barck. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan kymnaasista 1860 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1864 sekä opettajakandidaatiksi 1867.

Unonius oli Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon luonnonhistorian ja kaunokirjoituksen lehtorina vuodesta 1874 lähtien.

Unonius oli naimisissa vuodesta 1868 Fanny Wilhelmina Deckerin kanssa. Deckerin sisar oli laulajatar Thèrese Hahl ja veli arkkitehti Theodor Decker.

## Teoksia
* *Lärobok i botanik 1*. Edlund, Helsingfors 1877, 2. painos 1886, 3. painos 1899, 5. painos 1909, pohjautui Otto Schmeilin kirjaan *Lehrbuch der Botanik*. (Kirja digitoituna Heldassa)
* *Lärobok i zoologin*. Edlund, Helsingfors 1876, 4. painos Edlund, Helsingfors 1888, 7. painos 1900
* *Lärobok i botanik 2*. Edlund, Helsingfors 1881, 2. painos 1894, 4. painos Schildt, Helsingfors 1920 (Kirja digitoituna Heldassa)
* *Lärobok i zoologi 1*; tekijät K. J. W. Unonius ja Allan Calonius. Söderström, Helsingfors 1927
* *Lärobok i zoologi 2*; tekijät K. J. W. Unonius ja Allan Calonius. Söderström, Helsingfors 1927
* *Lärobok i zoologi 3*; tekijät K. J. W. Unonius ja Allan Calonius. Söderström, Helsingfors 1928

## Lähteet
Paloheinän tekonurmi

**Paloheinän tekonurmi** (sponsorinimeltään **Briotech Arena**, aiemmin **JYA Housing Areena** ja **HofS Areena**) on Helsingissä, Länsi-Pakilan ja Paloheinän rajalla sijaitseva jalkapallokenttä, joka toimii Helsingin Palloseuran kotistadionina. 

Kenttä toteutettiin Helsingin Palloseuran ja Helsingin kaupungin liikuntaviraston yhteishankeprojektina, jossa aiempi Sokkarin hiekkakenttä korvattiin tekonurmikentällä. Kenttä valmistui toukokuussa 2014. Olosuhteita kehitettiin vuonna 2021, jolloin alueelle valmistui HPS-talo, johon sijoitettiin uudet pukutilat sekä toimisto seuran työntekijöille. Myös katsojakapasiteettia kasvatettiin. Siitä lähtien kenttä on täyttänyt Kansallisen liigan kriteerit.

## Historia
HPS:n oma kenttähanke eteni vuonna 2012, kun Helsingin kaupungin liikuntavirasto alkoi vuokrata kaupungin seuroille kenttiä niiden toiminta-alueilta. Kenttien kustannuksia siirrettiin seurojen maksettavaksi. Pakilantien varressa sijaitseva Sokkarin hiekkakenttä oli jo vuosia toiminut harjoittelualueena HPS:n joukkueille. HPS:n havittelemaa täysimittaista tekonurmikenttää varten perustettiin 8. lokakuuta 2012 osakeyhtiö HPS Areenat Oy. Marraskuussa seura järjesti Pakilan yläasteella kenttähankkeen esittelyn alueen asukkaille.

Helsingin kaupunginvaltuusto vuokrasi vuonna 2013 Sokkarin kentän HPS:lle 15 vuodeksi 7 500 euron vuosivuokralla. Seuran hallituksessa kenttähankkeen vetäjänä toimi Mikael Perovuo. Tekonurmikentän rakennustyöt käynnistyivät elo-syyskuun vaihteessa. Hanke oli jaettu kolmeen vaiheeseen. Ensimmäisessä rakennettiin ison kentän tekonurmi, toisessa pienen kentän tekonurmi ja kolmannessa pukukopit ja huoltorakennus. Alueen kaavamuutokset vaikuttivat rakennusten aikatauluttamiseen. Ensimmäisen vaiheen budjetti oli suuruudeltaan 600 000 euroa, josta noin viidesosa oli peräisin Uudenmaan Ely-keskuksen avustuksesta. Lisäksi HPS sai Palloliiton Hattrick-kehittämistukea 30 000 euroa, ja liikuntaviraston panostuksella kentästä saatiin raivattua täysimittainen. 

Kentän avajaiset järjestettiin 24. toukokuuta 2014. HPS:n joukkueet kulkivat Pakilan yläasteelta ratsupoliisien johdattamana uudelle kentälle. Virallisesti kentän avasi Fjalar Åsten.

Kentän olosuhteita kehitettiin kesällä 2021, jolloin kentän yhteyteen valmistui HPS-talo, johon sijoitettiin uudet pukutilat sekä toimisto seuran työntekijöille. Katsojakapasiteettia kasvatettiin uusilla katsomoilla. Samalla kenttä täytti Kansallisen liigan kriteerit, jolloin HPS:n naisten edustusjoukkue siirtyi sinne pelaamaan kotiottelunsa. Alkukauden ottelunsa joukkue oli joutunut pelaamaan poikkeuksellisesti Oulunkylän liikuntapuiston kentällä.

Kentälle vaihdettiin uusi tekonurmimatto heinäkuussa 2022.

## Ominaisuudet
Kenttä on täysimittainen tekonurmi, jossa on lisäksi mahdollisuus pelata poikittain kahdella pienemmällä kentällä juniori-ikäluokkien pelejä. Kenttä on valaistu. 

## Lähteet
*

### Viitteet
Mukurapistiäiset

**Mukurapistiäiset** (*Euura*) on lehtipistiäisiin kuuluva hyönteissuku, johon kuuluu noin 650 lajia holarktiselta ja orientaaliselta alueelta. Erityisen runsaslajisia mukurapistiäiset ovat holarktisen alueen pohjoisosissa, ja esimerkiksi Suomesta lajeja tunnetaan 258. Monet lajit aiheuttavat äkämiä kasvien lehdille, oksiin tai silmuihin.

Mukurapistiäisten luokittelu on vaihdellut huomattavasti. Aiemmin sukuun luettiin pääasiassa sellaisia lajeja, joiden toukat kehittyvät äkämien sisällä. 2010-luvun geenitutkimukset ovat kuitenkin valottaneet lehtipistiäisten sukulaissuhteita, ja *Euura*-sukuun on tuotu suuri määrä lajeja *[[Nematus]]*-suvusta. Taksonomisten muutosten myötä suvun sisältö on muuttunut niin, että nykyään suurin osa mukurapistiäisiin luokiteltavista lajeista on sellaisia, jotka elävät toukkavaiheensa vapaana ilman äkämiä.


Nematus Pevidus Larve 1989 f208 b05.jpg|*[[Euura pavida]]* -lajin vapaana eläviä toukkia
Euura pedunculi 168348137.jpg|*[[Euura pedunculi]]* -lajin aiheuttama äkämä


## Joitakin lajeja
* Herukkalehtiäinen (*Euura leucotrocha*)
* Ojukepistiäinen (*Euura pumilio*)
* Isokarviaispistiäinen (*Euura ribesii*)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Euura
* iNaturalist: Suku Euura
* UniProt: Taxonomy - Euura (genus) 
* Iowa State University, Bug Guide: Genus Euura
Ria Berg

**Ria Berg** on suomalainen antiikintutkija. Berg toimii Suomen Rooman-instituutin johtajana kolmivuotiskaudella 2021–2024.

Berg on koulutukseltaan klassinen filologi ja arkeologi. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin  yliopistosta vuonna 2010 ja on Helsingin yliopiston klassillisen arkeologian dosentti. Hänen tutkimuksensa keskittyy erityisesti Rooman keisariajan esinekulttuuriin 

## Julkaisuja
*  Väitöskirja.

## Lähteet
Roman Gul

**Roman Borisovitš Gul** (; 13. elokuuta 1896 Penza, Venäjän keisarikunta – 30. kesäkuuta 1986 New York, Yhdysvallat) oli venäläinen emigranttikirjailija. Gul oli poliittisilta mielipiteiltään vasemmistoliberaali, ja hän suhtautui kriittisesti vanhoillisiin, tsaarinvaltaa kannattaneisiin valkoemigrantteihin.

Roman Gulin isä oli notaari, ja hän vietti lapsuutensa Penzassa ja perheensä maatilalla Penzan lähellä. Hän kävi Penzan kymnaasin ja meni vuonna 1914 opiskelemaan Moskovan yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Hänet kutsuttiin ensimmäisen maailmansodan aikana 1916 sotapalvelukseen Venäjän keisarilliseen armeijaan, ja hän palveli lounaisrintamalla yleten komppanianpäälliköksi 417. Kinbumin rykmentissä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen 1917 Gul liittyi kenraali Lavr Kornilovin valkoisen vapaaehtoisarmeijan iskurykmenttiin. Hän oli mukana Kornilovin joukkojen jäämarssilla heidän vetäytyessään talven ja kevään 1918 aikana Rostovista kohti Kubania, jolloin hän haavoittui. Gul joutui sitten Ukrainan armeijan vangiksi vuoden 1918 lopulla. Vuonna 1919 hänet siirrettiin Saksaan ja vuonna 1920 hän asettui asumaan Berliiniin ryhtyen kirjailijaksi.

1920-luvulla Gul kirjoitti Berliinissä ilmestyneeseen venäjänkieliseen Nakanune-lehteen ja toimi useiden neuvostolehtien kirjeenvaihtajana. Natsien noustua valtaan 1933 Gul pidätettiin ja hän joutui Oranienburgin keskitysleirille Berliinin lähellä. Gul pääsi vapaaksi kuuden kuukauden kuluttua ja hän siirtyi sitten Pariisiin. Ranskassa Gul kirjoitti venäjänkieliseen Poslednije Novosti (**') -lehteen sekä aikakauslehtiin Illjustrirovannaja Rossija (**') ja Sovremennyje zapiski (**). Kun Saksa miehitti Ranskan toisen maailmansodan aikana, Gul piiloutui ja vältti pidätyksen työskentelemällä eräällä maatilalla Etelä-Ranskassa sekä työmiehenä lasitehtaalla.

Sodan jälkeen Gul muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1950. Siellä hän oli työssä venäläisten emigranttien Novyi Žurnal -kirjallisuuslehdessä, ja hänestä tuli lehden päätoimittaja 1966. Gul kuoli 89-vuotiaana keuhkotulehdukseen vuonna 1986 ja hänet on haudattu New Yorkin Spring Valleyn esikaupungissa sijaitsevaan Novo-Diveevon luostarin hautausmaalle.

## Suomennettua tuotantoa
* *Punaiset marsalkat*; suomentanut K. M. Wallenius. Otava 1936, alkuteos *Красные маршалы: Ворошилов, Буденный, Блюхер, Котовский* (*Krasnyje maršaly: Vorošilov, Budennyi, Bljuher, Kotovski*) ilmestyi 1933
Caratacus

**Caratacus** (myös **Caractacus** tai **Caradoc**) oli catuvellaunien heimoon kuulunut päällikkö tai kuningas, joka johti britannien vastarintaa Britannian roomalaisvalloituksen aikana vuosina 43–50.

## Elämä
Caratacuksen isä oli kuningas Cunobelinos, jonka kuoltua vuoden 40 aikoihin valtakunta ilmeisesti jaettiin Caratacuksen ja hänen veljensä Togodumnuksen kesken. Kolmas veli Amminus pakeni mannermaalle. Caratacus kuului catuvellauneihin, mutta hän hallitsi nykyisessä eteläisessä Englannissa suurta aluetta, jolla eli myös muita heimoja, kuten trinovantit, nykyisen Hampshiren alueella asuneet atrebaatit ja mahdollisesti myös Gloucestershiren dobunnit. Caratacus lienee ollut jollain lailla Rooman valtakunnan vaikutuksen alainen, sillä hänen lyöttämissään kolikoissa on roomalaisia kuva-aiheita.

Roomalaisten aloitettua Ison-Britannian valloituksen keisari Claudiuksen aikana vuonna 43 Caratacus johti paikallisväestön vastarintaa aluksi yhdessä Togodumnuksen kanssa. He kärsivät tappion Aulus Plautiuksen komentamille roomalaisille Medwayn taistelussa lähellä nykyistä Rochesteria. Toisen tulkinnan mukaan Togodumnus olisi sama henkilö kuin Rooman liittolainen Togidubnus, jolloin hän olisikin taistellut roomalaisten puolella Caratacusta vastaan ja kyse olisi saattanut olla roomalaisten sekaantumisesta veljesten perimyskiistaan. Yleisemmän käsityksen mukaan Togodumnus kuoli hieman myöhemmin Thamesin luona käydyn taistelun jälkeen, minkä jälkeen useat Britannian heimot antautuivat.

Caratacus jatkoi taistelua yhä syvemmälle sisämaahan eteneviä Plautiuksen joukkoja vastaan vuosina 43–47 ja vetäytyi lopulta eteläiseen Walesiin. Kun Publius Ostorius Scapulan komentamat roomalaiset vuonna 48 etenivät sinnekin, Caratacus asettui johtamaan alueella asuneiden siluurien vastarintaa, saavuttaen aluksi menestystä sissisodallaan. Roomalaisten vahvistettua asemiaan hän perääntyi Walesin keskiosiin järjestämään vastarintaa ordovikien parissa. Caratacus kärsi lopullisen tappionsa Scapulalle vuonna 50 käytyään avoimeen taisteluun itse valitsemassaan paikassa. Taistelu käytiin jossain ordovikien alueella, mahdollisesti nykyisen Caerswsin lähellä.

Tappionsa jälkeen Caratacus pakeni pohjoiseen briganttien heimon turviin, mutta briganttien kuningatar Cartimandua luovutti hänet roomalaisille. Hänen perheensä oli jäänyt jo aiemmin roomalaisten vangiksi. Caratacus perheineen vietiin Roomaan, jossa heitä esiteltiin Claudiuksen triumfikulkueessa. Tämän jälkeen Caratacus oli tarkoitus teloittaa, mutta keisari Claudius armahti hänet. Historioitsija Tacituksen mukaan Caratacus kieltäytyi anomasta armoa, mutta piti sen sijaan puheen, jossa hän sanoi, että teloitettuna hänet unohdettaisiin mutta armahdettuna hänet muistettaisiin ikuisesti esimerkkinä keisarin lempeydestä. Liikuttava puhe vetosi Claudiukseen, tosin sen sisältö lienee Tacituksen omaa sepitettä. Caratacus eli loppuelämänsä Roomassa.

## Katso myös
*Cassivellaunus

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Rommaeno

**Rommaeno** () on yksi Suomen korkeimmilla paikoilla puuttomalla tundralla virtaavista joista. Se on Lätäsenon lännestä tuntureilta virtaava eteläisempi latvahaara ja kuuluu näin Tornionjoen vesistöön. Pohjoisempi haara on Poroeno. Rommaeno saa alkunsa Kahperusvaaroilta tulevan Kaitsajoen ja yli 600 metrin korkeudessa merenpinnasta sijaitsevan Tierbmasjärven laskujoen Tierbmasjohkan yhtymäkohdan alapuolella olevasta Rommajärvestä ja kulkee Raittijärvien kautta Enontekiön käsivarren itäosaan Lätäsenoon lähellä saavuttamatta kuitenkaan Norjan rajaa. Melonta Rommaenossa on periaatteessa mahdollista. Joessa on lohikaloja, pääasiassa harjusta. Rommaenolla on mahdollista kalastaa tietyin luvin, mutta sinne ei mene tietä.

## Lähteet
Poroeno

**Poroeno** () on Enontekiön ja samalla Suomen käsivarren pohjoisimpia ja ylimpänä virtaavia jokia. Se on pohjoisempi Lätäsenon latvahaaroista ja sen valuma-alue on osin Norjan puolella. Valuma-alueeseen kuuluu muun muassa 739 metrin korkeudella merenpinnasta oleva Pihtšosjavri. Itse Poroeno alkaa Porojärvestä, virtaa itäkaakkoon ja saavuttaa Norjan rajan Tenomuotkan kohdalla, vaikkei jokea varsinaisesti rajajoeksi lasketakaan. Itse Lätäsenon katsotaan alkavan kun Poroeno kohtaa lännestä virtaavan Rommaenon. Poroeno on myös kalastuskohde ja siinä on lohikaloja, ainakin harjusta. 

## Lähteet
António Teixeira

**António Teixeira** (14. toukokuuta 1707 Lissabon – 1769? Lissabon) oli portugalilainen säveltäjä.

Teixeira opiskeli 10-vuotiaasta asti vuosikymmenen Roomassa Juhana V:n lähettämänä. Portugaliin palaamisensa jälkeen hän sai viran Lissabonin tuomiokirkosta. Hän sävelsi sekä maallista että hengellistä ohjelmistoa, kuten *[[Te Deum]]in* (1734). Teixeira oli myös oopperasäveltäjä ja yksi säveltäjistä, jotka tekivät musiikin António José da Silvan näytelmään *[[As Variedades de Proteu]]*.

## Lähteet
Joyce Johnson

**Joyce Johnson** s. *Glassman* (s. 1935 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija.

Johnson oli kahdeksanvuotiaasta lapsinäyttelijänä muun muassa Broadway-näytelmässä *I Remember Mama*. Koulun päätyttyä hän työskenteli kustannusalalla kirjallisuusagentti Curtis Brownilla ja alkoi silloin kirjoittaa esikoisteostaan *Come and Join the Dance*, jonka hän sai kuitenkin valmiiksi vasta viiden vuoden kuluttua elämässä tapahtuneiden käänteiden vuoksi. Teos oli ensimmäinen beat-sukupolven naisen kirjoittama teos ja siinä mielessä merkittävä suuntauksen edustajana.

Johnson tapasi Jack Kerouacin Allen Ginsbergin järjestämillä sokkotreffeillä, ja seurauksena oli kaksivuotinen suhde. Hän sai seurata Kerouacin äkillistä nousua maineeseen *[[Matkalla]]*-kirjan ansiosta ja maineen ikäviä seurauksia. Johnson työskenteli Kerouacin kuoleman aikoihin kustantamo McGraw-Hillillä ja toimitti julkaistavaksi Kerouacin romaanin *Visions of Cody*, jota hän pitää tämän parhaana.

Johnsonin *Come and Join the Dance* ilmestyi 1971, mutta seuraavan *Bad Connections* hän sai julki vasta 1978. Kolmas kirja, *Minor Characters*, käsittelee aikuistumista, suhdetta Kerouaciin ja beat-ryhmää. Hän sai teoksesta National Book Critics Circle Awardin. Kerouacista ja suhteestaan tähän hän on sittemmin kirjoittanut kaksi kirjaa: *Wide Open: A Beat Love Affair in Letters* ja *The Voice Is All: The Lonely Victory of Jack Kerouac*.

## Palkinnot ja tunnustukset
* National Book Critics Circle Award
* O’Henry Awards -palkinto

## Lähteet
Chilen jääkiekkomaajoukkue

**Chilen jääkiekkomaajoukkue** edustaa Chileä kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Chile on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 1999 alkaen. Vuonna 2022 maassa oli 120 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja seitsemän jäähallia. Vuonna 2025 sitä ei ollut vielä sijoitettu maailmanrankingiin.

Vuonna 2017 Chilessä muodostettiin ensimmäistä kertaa virallinen jääkiekkomaajoukkue, joka otti osaa Etelä-Amerikan maiden turnaukseen.

## Lähteet
Alakylä (Kouvola)

**Alakylä** on Kouvolassa, Kymijoen rannalla sijaitseva kylä. Se sijaitsee Kouvolan keskustan lounaispuolella lähellä Kouvolan keskustaajamaa. Alakylä oli alun perin osa Valkealan kuntaa, ja se liitettiin Kouvolan kaupunkiin vuonna 1991. Alakylä on maaseutumaista aluetta, ja sieltä on noin 3 kilometrin matka Eskolanmäkeen ja 5 kilometrin matka Kouvolan keskustaan.
Kolumbian jääkiekkomaajoukkue

**Kolumbian jääkiekkomaajoukkue** edustaa Kolumbiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Kolumbia on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 2019 alkaen. Vuonna 2023 maassa oli 47 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa, mutta ei yhtään jäähallia. Vuonna 2023 sitä ei ollut vielä sijoitettu maailmanrankingiin. Tilanne oli sama vuonna 2025.

Ennen liittymistään Kansainväliseen jääkiekkoliittoon Kolumbia oli ottanut jo 2010-luvulla osaa turnauksiin, joissa pelasi IIHF:n Etelä-Amerikan jäsenmaita.

## Lähteet