open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nichols

**Nichols** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Dudley Nichols (1895–1960), yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja
* Johanna Nichols (s. 1945), yhdysvaltalainen kielitieteilijä ja professori
* John Treadwell Nichols (1883–1958), yhdysvaltalainen kala- ja lintutieteilijä
* Leigh Nichols, oik. *Dean Koontz* (s. 1945), yhdysvaltalainen kauhukirjailija
* Mark Nichols (s. 1980), kanadalainen curling-pelaaja
* Marisol Nichols (s. 1973), yhdysvaltalainen näyttelijä
* Mary Ann Nichols (1845–1888), brittiläinen Viiltäjä-Jackin ensimmäinen uhri
* Mike Nichols (1931–2014), yhdysvaltalainen elokuva- ja teatteriohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja
* Mitch Nichols (s. 1989), australialainen jalkapalloilija
* Nichelle Nichols (1932–2022), yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä
* Rachel Nichols (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
* Red Nichols (1905–1965), yhdysvaltalainen jazzmuusikko ja orkesterinjohtaja
* Roberta J. Nichols (1931–2005), yhdysvaltalainen tutkimusinsinööri
* Stephen Nichols (s. 1951), yhdysvaltalainen televisionäyttelijä
* Steve Nichols (s. 1947), yhdysvaltalainen insinööri ja Formula 1 -tallin tekninen johtaja
* Terry Nichols (s. 1955), yhdysvaltalainen terroristi
* Tyre Nichols (1994–2023), yhdysvaltalainen poliisiväkivallan uhrina kuollut pidätetty.

## Nimen muita merkityksiä

* Harvey Nichols, brittiläinen tavarataloketju
Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut 1930

Suomen Uimaliitto järjesti mestaruuskilpailut yhdessä osassa Helsingissä Humallahden uimalaitoksella 1.-3.8.1930. 

## Miehet

### 100 m vapaauinti







### 400 m vapaauinti







### 1 000 m vapaauinti







### 100 m selkäuinti







### 200 m rintauinti







### 4 × 200 m vapaauintiviesti







### Ponnahduslautahypyt







### Suorat kerroshypyt







### Vaihtelevat kerroshypyt







## Naiset

### 100 m vapaauinti







### 400 m vapaauinti







### 200 m rintauinti







### 4 × 100 m vapaauintiviesti







### Suorat kerroshypyt







## Lähteet
* 
* 
*
Pentaphylax euryoides

***Pentaphylax euryoides*** on Pentaphylacaceae-heimoon kuuluva kasvilaji. Se on neljästä kymmeneen metriä korkeaksi kasvava pensas tai puu, jonka oksat ovat harmahtavanruskeita. Lehdet ovat ruodillisia ja lehtiruodit ovat 1–1,5 cm pitkiä. Lehtien lavat ovat nahkamaisia sekä muodoltaan suunnilleen soikeita, 5–9 cm pitkiä ja 2–5 cm leveitä. Lehtien yläpinnat (abaksiaaliset pinnat) ovat kirkkaanvihreitä ja alapinnat (adaksiaaliset pinnat) tummanvihreitä. Kukissa on viisi verholehteä, jotka ovat halkaisijaltaan 1,5–2,5 mm. Verholehtien ulkopinnat ovat harmaanvalkeiden suomujen peittämät. Terälehdet ovat 4–5 mm pitkiä ja 1,5–2 mm leveitä. Kukissa on myös viisi hedettä, joiden palhot ovat 2,5–3,5 mm pitkiä ja ponnet halkaisijaltaan noin 0,5 mm. Emin sikiäin on noin 1 mm korkea ja halkaisijaltaan 2,5 mm. Emin vartalo on puolestaan noin 2,5 mm pitkä ja kärjestään viisiliuskainen. Hedelmänä on kota, jonka pituus on noin 6–9 mm ja halkaisija 4–5 mm. Kotien väri vaihtelee purppuranruskeasta tummanruskeaan. Siemenet ovat puolestaan punaruskeita.

*Pentaphylax euryoides* kasvaa ainavihannissa lehtipuumetsissä 600–2000 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan luontaisena Kiinassa, Vietnamissa, Malesiassa sekä Indonesiassa Sumatran pohjoisosissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Pentaphylax euryoides''
Musta valo (televisiosarja)

**Musta valo** on C More -suoratoistopalvelussa loppuvuodesta 2022 julkaistu kuusiosainen suomalainen draamasarja. Sarjan on ohjannut Pete Riski ja sen pääkäsikirjoittajana toimi on Antti Pesonen. Sarja perustuu Petri Karran vuonna 2019 julkaistuun *Musta valo* -romaaniin.

Sarjan tunnusmusiikkina kuullaan Unto Monosen ja Saukin tekemä ”Tähdet meren yllä”, jonka esittää artisti M.

*Musta valo* on kuvattu syksyllä 2021 Tallinnassa ja Helsingissä.

## Juoni
*Musta valo* on psykologinen trilleri, jossa rikostutkija Anna Valli (Maria Sid) alkaa tutkia kaupungin pelätyimmän rikollispomon, Lefa Halme (Tommi Korpela) pojan katoamista. Kun alkaa näyttää siltä, että Annan oma poika Niko (Elias Salonen) on sekaantunut Lefan pojan katoamiseen, Anna tekee kaikkensa peitelläkseen poikansa jälkiä.

Kun sekä poliisi että alamaailma alkavat päästä selville totuudesta, Anna joutuu yhä syvemmälle valheiden ja rikosten kierteeseen. Annan täytyy päättää kuinka pitkälle hän on valmis menemään poikansa takia. Anna ei tiedä, että hänen aviomiehensä Henrik Valli (Samuli Edelmann) tahollaan suojelee Nikoa.

## Rooleissa

## Jaksot

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Sarjan traileri YouTubessa
Pohjaslahden työväentalo

**Pohjaslahden työväentalo** on entisessä Pohjaslahden kunnassa Mänttä-Vilppulassa sijaitseva työväentalo. Työväentalon rakennusaikaan Pohjaslahti kuului Ruoveden kuntaan.

## Historiaa
Talo rakennettiin vuonna 1908 talkootyönä. Sitä rahoitettiin yhdistyksen omalla varainhankinnalla, lahjoituksilla sekä vähäisillä lainoilla. Sisällissodan aikaan talo oli suljettuna, ja se saatiin takaisin yhdistyksen käyttöön vuonna 1919.

Vuonna 2012 laaditussa Pohjaslahden osayleiskaavassa Pohjaslahden työväentalo on määritelty kulttuurihistoriallisesti merkittäväksi rakennukseksi. Vuonna 2017 Pohjaslahden työväenyhdistys yhdistyi Vilppulan työväenyhdistykseen, jolloin Pohjaslahden työväentalokin päätyi Vilppulan yhdistykselle.

## Toimintaa työväentalolla
Talolla toimi muun muassa torvisoittokunta, joka perustettiin vuonna 1919. Siellä järjestettiin myös opintokursseja muun muassa kirjanpidossa. 1980-luvun alussa talo oli yhdistyksen omassa käytössä, ja siellä järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, urheiluharjoituksia, teatteria ja juhlia.

## Nykyinen toiminta
Työväentalon nykyinen omistaja Vilppulan työväenyhdistys aikoo säilyttää talon alkuperäisessä kunnossa ja järjestää siellä erilaisia kesätapahtumia. Vuoden 2019 Pohjaslahden Heinämarkkinoiden aikaan talossa oli avoimet ovet, ja se veti paljon väkeä.

## Rakennus
Talo on yksikerroksinen, ja sen pinta-ala on 280 m². Se on hirsirunkoinen ja vuorattu laudoilla vuonna 1948. Alkuperäinen väri oli punainen, sittemmin harmaa. Alkuperäinen pärekatto vaihdettiin peltiin vuonna 1975. Sisäkatto on paneloitu. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen, kokoushuone ja vaatehuone. Talon alkuperäinen lämmitys oli kamiinoilla, mutta ne poistettiin jossain vaiheessa, ja talo oli ainakin jonkin aikaa ilman lämmitystä. Siinä ei ole vesijohtoa, viemäröintiä tai wc:tä. Talo on Mänttä-Vilppulan alueen ainoa, joka on alkuperäisessä asussaan.

## Lähteet
Vilppulan työväentalo

**Vilppulan työväentalo** oli entisessä Vilppulan kunnassa (vuodesta 2009 osa Mänttä-Vilppulaa) sijainnut työväentalo. Talo myytiin vuonna 1970 ja purettiin 1997. 

## Historiaa
Vilppulan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Perustavassa kokouksessa osallistujia oli 250. Talon valmistumisajankohdasta ei ole tietoa. Sisällissodan jälkeen talo toimi vankileirinä. Yhdistys oli ennen sotaa suunnitellut talon laajennusta, mutta sisällissodan jälkimainingeissa aiemmin hankitut rakennushirret katosivat.

Työväentalo jouduttiin myymään Vilppulan kunnalle vuonna 1970. Sen jälkeen talossa oli vielä yritystoimintaa, ja myös kansanopisto toimi siellä. Lopulta vuonna 1997 talo sai ympäristöviranomaisten määräyksestä purkutuomion. Vuonna 2017 Pohjaslahden työväentalo siirtyi Vilppulan työväenyhdistyksen haltuun.

## Toimintaa työväentalolla
Talolla järjestettiin esimerkiksi tansseja, iltamia ja vappujuhlia. Siellä toimi myös Voimistelu- ja urheiluseura Vilppulan Tähti sekä näytelmäseura. 1950-luvulla talolle perustettiin elokuvateatteri Kaleva, joka toimi 15 vuotta.

## Lähteet
Vidracco

**Vidracco** () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 481 asukasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Leirikankaan kappeli

**Leirikankaan kappeli** on Haminassa sijaitseva siunauskappeli, jonka ovat suunnitelleet arkkitehtiveljekset Timo ja Tuomo Suomalainen. 21. kesäkuuta 1989 käyttöön vihityssä kappelissa on 110 istuinpaikkaa ja seurakuntasalissa tilat 40 henkilölle esimerkiksi muistotilaisuuden pitämiseen. Kesäisin kappelissa pidetään iltahartauksia kerran viikossa.

Kappelissa on 1989 käyttöönotetut urut, jotka on toteuttanut Urkurakentamo Tuomi Oy. Urkujen julkisivun ovat suunnitelleet Timo ja Tuomo Suomalainen. Kappelin välittömässä läheisyydessä on 1980-luvulla käyttöön otettu Leirikankaan hautausmaa. Sen on suunnitellut maisema-arkkitehti Taina Mäenpää-Gustavsen.

## Lähteet
Nävertäjäsimpukat

**Nävertäjäsimpukat** (Pholadidae) on simpukoihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan niin merivesistä kuin makeista vesistäkin.

## Taksonomia ja anatomia
Elossa olevat nävertäjäsimpukat jaetaan kolmeen alaheimoon ja 16 sukuun. Lajeja heimossa on noin 80&ndash;90. Heimon lajien kuori on muodoltaan pitkänomainen tai soikea ja kuoressa on usein suomumaisia levyjä tai uurteita. Jalka on kookas, lihaksikas ja muodoltaan pyöreä. Nävertäjäsimpukoiden sifonit ovat hyvin pitkät.>

## Levinneisyys ja elintavat
Nävertäjäsimpukoita tavataan maailmanlaajuisesti lauhkeista ja lämpimistä meristä, ja muutamia lajeja myös makeista vesistä. Heimon lajit elävät usein matalissa vesissä kaivautuneina saveen, puuhun tai jopa hiekka- tai kalkkikiveen. Kuoren suomut toimivat viilan tavoin, kun simpukat kaivautuvat materiaaliin. Eräät nävertäjäsimpukkalajit voivat aiheuttaa vaurioita laiturirakenteille. Ravinnokseen nävertäjäsimpukat suodattavat vedestä eloperäistä ainesta.

## Lähteet
Vilppulan työväentalo Eteenpäin

**Vilppulan työväentalo Eteenpäin** on entisessä Vilppulan kunnassa (vuodesta 2009 osa Mänttä-Vilppulaa) sijaitseva entinen työväentalo. Alue on kuulunut aikanaan myös Ruoveteen.

## Historiaa
Vilppulan sosialidemokraattinen työväenyhdistys *Eteenpäin* rakensi talon, joka valmistui vuoteen 1909 mennessä. Tuolloin yhdistyksen jäsenluku oli 40. Taloa kutsuttiin myös ”Ittipääksi”.

Yhdistys ei alkuaikojen jälkeen koskaan ollut kovin aktiivinen. 1930-luvulla talo oli jo hajoamispisteessä, mutta eräs yhdistyksen jäsen korjasi sen omaan laskuunsa. Myöhemmin yhdistys ilmeisesti lakkasi kokonaan olemasta; vuonna 1947 kerrottiin, ettei yhdistystä ainakaan vuodesta 1941 eteenpäin ollut enää ollut olemassa. Talo päätyi vuonna 1947 paikkakunnalle perustetun SKDL:n osaston haltuun ilmeisesti sitä kautta, että se oli 1930-luvulla mennyt sen korjanneen henkilön omistukseen. SKDL lunasti sitten talon kyseiseltä henkilöltä. Eteenpäin-työväenyhdistys ilmeisesti perustettiin uudelleen ja se piti taloa hallussaan vuoteen 2015 saakka, jolloin se myytiin yksityisomistukseen. Uudet omistajat ovat kunnostaneet taloa, pitäneet siellä omia juhliaan ja vuokranneet sitä muun muassa taidenäyttelykäyttöön.

## Toimintaa työväentalolla
1930–1940-luvuilla talolla muun muassa esitettiin näytelmiä ja järjestettiin iltamia ja tansseja. Talolla on myös näytetty elokuvia. 

## Rakennus
Talo on hirsirunkoinen ja punaiseksi maalattu. Sen pinta-ala on 117 m². Taloon kuuluu juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittiön asunto. Vuonna 1926 taloa laajennettiin saliosalla.

## Lähteet
Friedrich Issak

**Friedrich Issak** (20. marraskuuta 1915 Pietari, Venäjän keisarikunta – 11. toukokuuta 1991) oli virolainen kansainvälisen tason keihäänheittäjä, kansallisen tason lentopalloilija ja koripalloilija sekä myöhemmin Neuvosto-Viron urheiluvaikuttaja, yleisurheiluvalmentaja ja urheilutoimittaja.

Friedich Issak opiskeli ylioppilaaksi valmistumisen jälkeen Tarton yliopistossa luonnontieteiden ja oikeustieteiden tiedekunnissa valmistumatta.

Opiskelujen rinnalla Issak harrasti urheilua osallistuen ensimmäisen kerran keihäänheittokisoihin vuonna 1931 ja Viron mestaruuskisoihin vuonna 1935. Hän oli mukana Viron edustajana vuoden 1938 EM-kisoissa Pariisissa sijoittuen viidenneksi. Hän osallistui myös ylioppilaiden MM-kisoihin voittaen vuoden 1937 kisat Pariisissa ja sijoittuen kolmanneksi vuoden 1939 kisoissa Wienissä. Viron mestaruuden Issak voitti ensimmäisen kerran kesällä 1940. Sitä ennen Issak oli joko Gustav Sulen tai Artur Mägin takana keihäänheiton mestaruustaistossa.

Keihäänheiton lisäksi Issakista tuli vuosina 1938–1940 myös kolme kertaa Viron koripallon mestari pelatessaan Tarton yliopiston koripallojoukkueessa, silloin nimellä EASK. Lisäksi hän oli mukana Viron mitalisijoituksia voittaneessa lentopallojoukkueessa.

Issak siirtyi neuvostomiehityksen myötä miehittäjien joukkoon toimien Tarton yliopiston yliopistotoimikunnan varapuheenjohtajana. Kesällä 1941 käynnistyneen Saksan Neuvostoliittoon hyökkäyksen myötä Issak siirtyi Leningradiin. Tällöin hän kuului puna-armeijan tuhopataljoonan viestintäryhmään. Vuonna 1942 hänestä tuli komissaari 7. Viron kivääridivisioonan 300. rykmenttiin.

Vuonna 1943 Issak siirtyi puna-armeijasta urheilutoiminnan käyttöön. Hän saavutti Neuvostoliiton mestaruudet vuosina 1943, 1944 ja 1947, hopeaa vuonna 1948 ja pronssia vuonna 1946. Hän voitti vielä vuosina 1946 ja 1947 Neuvosto-Viron keihäsmestaruudet. Kaikkiaan hän edusti Viroa ja Neuvosto-Viroa yleisurheilumaaotteluissa 22 kertaa.

Puna-armeijan valloitettua syksyllä 1944 Viron Issak siirtyi takaisin Viroon toimien urheilu-osaston opetusjohtajana sekä Neuvosto-Viron sen aikaisen urheilulehden *[[Kehakultuur]]* päätoimittajana. Issakin ura Neuvosto-Viron urheiluhallinnon huipulla päättyi vuoden 1951 puhdistuksiin, jolloin häntä kuten monta muutakin syytettiin nationalismista. Hänestä tuli sen jälkeen Kolhoosnik-urheiluseuran yleisurheiluvalmentajana. Sen jälkeen hän työskenteli *[[Noorte Hääl]]*-lehden toimituksessa, vuosina 1958–1978 *[[Kultuur ja Elu]]* -lehden apulaistoimittajana ja päätoimittajana.

## Lähteet
Biofore-talo

**Biofore-talo** (englanniksi **Biofore House**) on suomalaisen metsäteollisuusyhtiö UPM:n pääkonttori Helsingin Kluuvissa. Se sijaitsee Töölönlahdenpuiston itälaidalla osoitteessa Alvar Aallon katu 1. Viisikerroksisen toimistotalon on suunnitellut Pekka Helin ja hänen arkkitehtitoimistonsa Helin & Co, ja se valmistui vuonna 2013 osana Töölönlahden alueen uusien toimistotalojen kokonaisuutta.

UPM:n pääkonttori sijaitsi aiemmin Kauppatorin laidalla Etelärannan ja Eteläesplanadin kulmassa. Töölönlahden entistä ratapihan aluetta alettiin 2000-luvulla kaavoittaa uudelleen, ja UPM järjesti vuonna 2008 kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun uudesta toimitalosta. Rakennustyöt alkoivat tammikuussa 2012 ja valmistuivat 20 kuukauden jälkeen syyskuussa 2013.

Biofore-talo koostuu kahdesta osasta, joita yhdistää Alvar Aallon kadun ylittävä silta. Rakennus on ilmeeltään monitahoinen, ja sen julkisivu koostuu tiilestä, betonista, lasista, teräksestä ja puusta. Sen puuelementit ovat UPM:n itse tuottamia. Rakennuksessa on tilaa 450 työntekijälle. Työtilat on suunniteltu avotiloiksi, ja nykyajan trendien mukaan rakennus on varusteltu erityisillä ryhmätyö- ja ideointitiloilla. Länsipuolelle avautuu parvekkeita.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jääkiekon Valtakunnansarja 1937–1938

**Kaudella 1938 Jääkiekon Valtakunnansarja** pelattiin kolmessa ryhmässä neljäntoista joukkueen kesken. Helsinki-ryhmän paras jatkoi suoraan loppusarjaan. Varsinais-Suomen ryhmän voittaja pelasi pääsystä loppusarjaan Loimaan Palloilijoita vastaan ja Häme-ryhmän voittaja Hämeenlinnan Tarmoa vastaan. 

## Valtakunnansarja

### Helsinki-ryhmä
Helsinki-ryhmä jaettiin edelleen kahteen ryhmään, joiden voittajat pelasivat keskenään pääsystä loppusarjaan.

#### Ryhmä 1

Tasapisteissä olleet HSK ja HJK II pelasivat uusintaottelun ryhmän voitosta. 

#### Ryhmä 2

HSK ja Arsenal pelasivat ottelun pääsystä loppusarjaan

### Varsinais-Suomen ryhmä

Tasapisteissä olleet ja yhtä monta maalia tehneet TPS ja ÅIFK II pelasivat uusintaottelun ryhmän voitosta.

Ryhmän voittaja TPS pelasi Loimaan Palloilijoita vastaan pääsystä loppusarjaan. 

### Häme-ryhmä

Ryhmän voittaja pelasi Hämeenlinnan Tarmoa vastaan pääsystä loppusarjaan. 

## Loppusarja

HSK ja Tarmo nousivat SM-sarjaan seuraavaksi kaudeksi. 

## Lähteet
Secession

**Secession** () on näyttelyhalli Wienissä, Itävallassa. Se sijaitsee Friedrichstraßen varrella. Rakennus edustaa jugendarkkitehtuuria ja on tunnettu tyylikkäästä kupolistaan, joka korostaa sen monumentaalista ulkonäköä.

Secessionin historia juontaa juurensa vuoteen 1897. Sen suunnitteli Joseph Maria Olbrich. Rakentamiseen tarvittavat taloudelliset resurssit saatiin suurilta osin teollisuusmagnaatti Karl Wittgensteinilta. Se valmistui vuonna 1898. Rakennuksen ulkonäkö on yksinkertainen ja elegantti, ja se on valmistettu valkoisesta kivestä ja pronssista. Sen kupoli on kaareva ja sen katossa on pronssikoristeita. Se on ympäröity puutarhalla, joka lisää sen viimeisteltyä ulkonäköä.

## Galleria

Tiedosto:Wiener Secessionsgebäude.jpg|Secessionin kupoli.
Tiedosto:Gustav Klimt - Beethovenfries, "Die Sehnsucht nach dem Glück" (nach Richard Wagners Interpretation der IX. Sinfonie von Ludwig van Beethoven) - 5987 - Österreichische Galerie Belvedere.jpg|Gustav Klimtin galleria.
Tiedosto:Städtische Straßenbahnen Wien 1903–1913 (page 23 crop) – Haltestelle Friedrichstraße vor der »Sezession«.jpg|Secession vuonna 1913.


## Lähteet
Else Bugge Fougner

**Else Bugge Fougner** (s. 9. marraskuuta 1944 Moss) on norjalainen juristi ja Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan oikeusministerinä 1989–1990.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Else Bugge Fougner'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Petter Thomassen

**Petter Thomassen** (17. huhtikuuta 1941 Salangen – 8. lokakuuta 2003) oli norjalainen Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1977–1997 ja toimi Norjan teollisuusministerinä 1985–1986 sekä elinkeinoministerinä 1989–1990. Vuosina 1988–1990 hän oli puolueensa 2. varapuheenjohtaja.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Petter Thomassen'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Charmian May

**Charmian Rosemary May** (16. kesäkuuta 1937 Horndean, Hampshire – 24. lokakuuta 2002 Purbrook, Hampshire) oli englantilainen näyttelijä. Hän näytteli teatterissa, televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hänen roolinsa olivat yleensä sivuosia.

## Ura
May näytteli muun muassa television komediasarjoissa *Täyttä elämää* (*The Good Life*), *You're Only Young Twice* ja *[[Pokka pitää]]*. Hänen elokuvarooleihinsa kuuluu muun muassa rouva Darcy komediassa *[[Bridget Jones – elämäni sinkkuna]]* (2001).

Teatterissa May näytteli vuodesta 1962 aina vuosisadan loppuun saakka. Hänen debyyttinsä oli hoitajan rooli Renaissance Theatre Companyn näytelmässä *[[Antigone (Sofokles)|Antigone]]*. Mayn myöhemmistä rooleista mainittakoon Maxine Stuart Salisbury Playhousen näytelmässä *84 Charing Cross Road* (1981).

## Lähteet
Pączek

**Pączek** (kaš. *pùrcle*, slees. *kreple*) on perinteinen puolalainen täytetty munkki. 

Se on paksu, pehmeä ja makea munkki, joka täytetään usein marmeladilla, hillolla tai muulla täytteellä. Vaikka ne näyttävät saksalaisilta berliininmunkeilta, pączkit valmistetaan erityisen rikkaasta taikinasta, joka koostuu vehnäjauhosta, kananmunista, maidosta ja voista. Ne voivat sisältää myös muita aineksia, kuten vaniljaa, kanelia tai appelsiininkuorta. Pączkit voidaan koristella sokerikuorrutteella, marsipaanilla tai murskatuilla pähkinöillä.  

Pączkia on valmistettu Puolassa ainakin keskiajalta lähtien. Pączki on tavanomainen rasvatorstaileivonnainen. 

## Lähteet
Oumou Sow

**Oumou Sow** (s. 1970) on guinealainen pikajuoksija. Hänen 200 metrin ennätyksensä on 24,9 sekuntia vuodelta 1991. Sow kilpaili 200 metrillä Barcelonan olympialaisissa 1992 sekä 100 metrillä ja 200 metrillä Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 karsiutuen näissä kaikissa ensimmäisellä kierroksella.

## Lähteet
Charles-Villem Vallmann

**Charles-Villem Vallmann** (29. toukokuuta 1933 Tallinna, Viro – 19. syyskuuta 2022) oli virolainen Neuvostoliittoa edustanut keihäänheittäjä ja myöhemmin Neuvosto-Viron valmentaja ja urheiluvaikuttaja.

Vallmann valmistui lukiosta vuonna 1958 ja Tallinnan pedagogisen instituutin liikuntatieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1965.

Charles-Villem Vallmann aloitti urheilun veljensä Harry Vallmannin (1921–1994) aloitteesta vuonna 1949. Hän teki Neuvostoliiton nuorten ennätykset keihäänheitossa vuosina 1950–1951. Vuodesta 1957 Vallmannin valmentajana oli Hans Torim. Vuonna 1958 Vallmann oli 12. Euroopan mestaruuskilpailuissa Tukholmassa. Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa Valmann saavutti hopeaa 19588 ja 1959 ja kolme pronssia 1955–1957. Viron mestaruuksia hänelle tuli kuusi kertaa vuosina 1951–1964 sekä muita mitaleita kolme hopeaa ja yksi pronssi.

Vallamnn paransi sotia edeltäneen ajan Gustav Sulen Viron ennätystä vuonna 1955 tuloksella 77,90. Vuosina 1955–1960 hän paransi Viron ennätystä vielä viisi kertaa 77,90:stä 82,26:een ja oli neljällä kaudella (1955 ja 1958–1960) maailmanlistan kymmenen parhaan joukossa. 

Charles-Villem Vallmann kuului Neuvostoliiton maajoukkueeseen neljä kertaa ja Viron maajoukkueeseen 29 kertaa. Vuonna 1964 hänet nimitettiin Neuvostoliiton maajoukkueen keihäänvalmentajaksi. Vuosina 1965–1971 hän toimi Tallinnan pedagogisen instituutin opettajana, vuosina 1971–1974 Tallinnan erityisoppilaitoksen apulaisjohtajana ja 1974–2009 Tallinnan yleisurheilukoulun Kalevin johtajana.

Muita tehtäviä Vallmannilla uudeleen itsenäistyneessä Virossa olivat 2001–2010 Viron Valmentajaliiton hallituksen jäsenyys sekä 1998–2001 Viron Kulttuurirahaston liikunta- ja liikuntarahaston hallituksen jäsenyys.

## Lähteet
Vaasan työväentalo

**Vaasan työväentalo** oli Vaasan kaupungissa sijainnut työväentalo. Työväentalo myytiin vuonna 1980 Vaasan kaupungille, ja se on edelleen osa Vaasan kaupunginteatterin rakennusta.

## Historiaa
Vaasan työväenyhdistys, joka oli aluksi nimeltään Vaasan Suomalainen työväenyhdistys, perustettiin vuonna 1883. Se oli toinen Suomeen perustettu työväenyhdistys. Senaatti vahvisti yhdistyksen säännöt vuonna 1884. Ensimmäisen vuoden aikana yhdistykseen liittyi 57 miestä ja 17 naista. Vuonna 1903 jäseniä oli jo 500. Yhdistys liittyi Suomen Työväenpuolueeseen vasta vuonna 1902. Työväentalon hankintaa varten perustettiin rakennusrahasto jo vuonna 1899.

Vuonna 1904 rakennusrahastoon oli saatu koottua niin suuri pääoma, että työväentalon rakentamiseen voitiin ryhtyä. Vuonna 1905 ostettiin tontti osoitteesta Pitkäkatu 53. Kesällä järjestettiin rakennusrahaston kartuttamiseksi arpajaiset, joiden tuotosta 15 % luovutettiin yhdistyksen kirjastolle. Myös Vaasan kaupunki antoi avustusta työväentalon rakentamiseen. Arkkitehti A. W. Stenfors suunnitteli työväentalon ja toimi rakennustöiden päävalvojana. Taloa alettiin rakentaa alkuvuodesta 1906, ja sen vihkiäisjuhlaa vietettiin lokakuussa. Juhlapäivänä talon harjalla liehui punainen lippu alkavan uuden ajan airuena. Kössi Kaatra lausui uuden työväentalon innoittamana: ”Terve tänne kalliin katon alle, terve uuden uutukaiseen tupaan, terve, kansa, köyhälistön linnaan! Nää seinät nousivat, tää katto kohos’ kuin jättikeko yhteistoimin, -voimin, -haluin, -innoin, kuin kerran kohoo uusi yhteiskunta, min näin nyt laskemme me perustusta.”

Vuonna 1932 työväenyhdistys lakkautettiin ja työväentalo oli suljettuna. Omaisuutensa turvaamiseksi työväenyhdistys oli muuttanut sääntönsä siten, että jos yhdistys lakkautetaan, sen omaisuus luovutetaan Sososialidemokraattiselle puolueelle. Irtain ja kiinteä omaisuus oli myyty perustetulle Vaasan Työväentalo Oy:lle. Kesäkuussa 1932 työväentalon ensimmäiset osat vapautettiin omistajiensa käyttöön. Avatut toimipisteet olivat elokuvateatteri, mankeli, pesutupa ja Pitkänkadun puolella sijainneet liiketilat. Työväentalo oli takavarikon jäljiltä huonossa kunnossa. Lattiat oli revitty, kattolaudoituksia oli purettu ja seiniä kolhittu. Näyttämön varusteet olivat yhdessä kasassa juhlasalin etualalla.Työväentalo myytiin vuonna 1980 Vaasan kaupungille, ja se on edelleen osa Vaasan kaupunginteatterin rakennusta.

## Toimintaa työväentalolla
Näyttämötoiminta on ollut alusta alkaen kiinteä osa työväentalon toimintaa. Vaasan työväenyhdistyksen näytelmäseurasta ja Näyttelijöiden toverikunnasta muodostui Vaasan työväenyhdistyksen teatteri. Talolla toimi myös urheilu- ja voimisteluseura Kiisto. Talolla oli myös lukusali ja kirjasto. Iltamia järjestettiin lähes viikoittain. Juttutuvassa keskusteltiin pyhäisin ja keskiviikkoisin päivän kysymyksistä ja periaatteellisista asioista. Vuonna 1912 yhdistykselle tarjottiin mahdollisuutta käynnistää elokuvatoiminta taloudenpidon uudeksi muodoksi. Elokuvatoimintaa varten tehtiin oma rakennus tontille, ja pitkään kestänyt toiminta aloitettiin lokakuussa 1912. Filmit kuljetettiin junalla esityspaikkakunnalta toiselle.
 
## Lähteet
James Faulkner

**James Faulkner** (s. 18. heinäkuuta 1948 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt puheteatterissa sekä kymmenissä televisio- ja elokuvatuotannoissa 1970-luvulta alkaen.

## Ura
Faulkner opiskeli Royal Central School of Speech and Drama -laitoksessa kolme vuotta ja debytoi valkokankailla Josef Straussin roolissa musikaalissa *The Great Waltz* (1972). Tuonnempana Faulkner näytteli muun muassa komediassa *[[Bridget Jones – elämäni sinkkuna]]* (2001) ja sen jatko-osissa. Hänen merkittäviin rooleihinsa kuuluu niin ikään Cassius jännityselokuvassa *Underworld: Blood Wars* (2016). Faulknerin televisiorooleihin kuuluu muun muassa paavi Sixtus IV historiallisessa sarjassa *[[Da Vinci’s Demons]]* (2013–2015) ja Randyll Tarly fantasiadraamasarjassa *[[Game of Thrones]]* (2016–2017).

Teatterissa Faulkner on näytellyt 1970-luvun alusta asti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Mobygames : James Faulkner : Game Credits
Petrykivkan koristemaalaus

**Petrykivkan koristemaalaus** on ukrainalainen kansantaiteen muoto, joka on syntynyt Petrykivkan kylässä Dnipropetrovskin alueella. Kylän asukkaat koristelevat kotitalot, taloustavarat ja soittimet koristemaalauksin, joissa käytetään paikallisesta luonnosta saatuja kasvi- ja eläinaiheita.

Vuonna 2013 Petrykivkan koristemaalaus  lisättiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloihin. Maalausperinne vahvistaa osaltaan paikallisten kulttuuri-identiteettiä ja rakentaa kollektiivista muistia.

## Perinne

Petrykivkan koristemaalauksessa käytetään paljon symboliikkaa: esimerkiksi kukko edustaa tulta ja henkistä heräämistä ja linnut valoa, harmoniaa ja onnea. Yleisen kansanuskomuksen mukaan maalaukset suojaavat surulta ja pahalta. Maalausperinne ja siihen sisältyvä symbolismi välittyvät sukupolvelta toiselle, kunkin sukupolven uudistaessa sitä oman tulkintansa mukaan.

Etenkin paikalliset naiset pitävät maalausperinteen elinvoimaisena. Jokaisessa perheessä on vähintään yksi koristemaalausta taitava henkilö, minkä ansiosta perinne on säilynyt osana kyläläisten arkea. Kaikilla koulutusasteilla esikoulusta korkeakouluihin opetetaan maalaustekniikan perusteita ja jokaisella lapsella on mahdollisuus oppia siihen liittyviä taitoja.

## Lähteet
Nino D’Angelo

**Gaetano D'Angelo** (s. 21. kesäkuuta 1957 Napoli) on italialainen kevyen musiikin laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hän on julkaissut yli 40 musiikkialbumia ja työskennellyt Teatro Trianon Vivianin taiteellisena johtajana.

## Ura
Nino D'Angelo sai jalansijaa Campanian alueen musiikkimaailmassa esikoisalbumillaan *'A storia mia* (1976). Italianlaajuiseen tietoisuuteen hän nousi 1982. Tuolloin hän näytteli roolin elokuvassa *Tradimento e giuramento* ja julkaisi musiikkikappaleen "‘Nu jeans e ‘na maglietta". Kappale nosti D'Angelon yhdeksi neomelodisen musiikin suurista nimistä. Läpimurron jälkeen D'Angelon ura sekä näyttelijänä että muusikkona ampaisi nousuun, ja hänet on palkittu useaan kertaan.

1990-luvulla D'Angelo alkoi tehdä musiikkia jokapäiväisestä elämästä romanttisten rakkaustarinoiden sijaan. Seurauksena oli parempi kriitikkovastaanotto mutta heikompi kaupallinen suosio. Vuonna 2000 D'Angelo ohjasi elokuvan *Aitanic*, joka parodioi huippusuosittua *[[Titanic (vuoden 1997 elokuva)|Titanic]]*-elokuvaa.

D'Angelo on osallistunut viidesti San Remon musiikkifestivaaleihin.

D'Angelo esittää laulunsa yleensä napolin murteella. Hän on todennut: ”Ci sono cantanti napoletani e cantanti di Napoli, io sono un cantante napoletano!” ("On napolilaisia laulajia ja on laulajia Napolista, minä olen napolilainen laulaja.")

## Lähteet
Hiusjää

**Hiusjää**, joskus myös **jäähius** tai **lumihius** on tyynellä pakkassäällä lahon lehtipuun pinnalle muodostuvaa jäätä, joka muistuttaa nimensä mukaisesti hiuspehkoa tai turkkia. Yksittäiset ”hiukset” ovat sadasosamillin paksuisia ja voivat kasvaa suojaisessa paikassa jopa 15 senttimetrin mittaisiksi, jolloin ne myös kihartuvat. Rihmojen kasvutiheys voi olla jopa 100/cm², mikä on yhtä paljon kuin hiusten tiheys ihmisen päänahassa.

Hiusjää vaatii muodostuakseen liilatali-nimisen sienen (*Exidiopsis effusa*) rihmastoa. Kun lahopuun pinta alkaa jäätyä, sen sisäinen paine kasvaa eikä kaikki kosteus mahdu enää puun sisälle. Tällöin vesi työntyy sienirihmaston muodostamia käytäviä pitkin puun pinnalle, missä rihmaston päihin alkaa kasvaa hiuksenohuita jäärihmoja.

Suomessa hiusjäätä havaittiin ensimmäisen kerran talvella 2013–2014, mutta esimerkiksi Saksassa, missä on runsaasti lehtipuita, ilmiö on selvästi yleisempi. Ensimmäiset tieteelliset havainnot hiusjäästä tehtiin Yhdysvalloissa vuonna 1833, ja ilmiön kuvasi tarkemmin saksalainen Alfred Wegener vuonna 1917. Yhteys liilataliin varmistui vasta vuonna 2015.

Tyypillisesti hiusjäätä esiintyy maassa lojuvilla rungoilla ja oksilla, mutta sitä on tavattu myös elävien puiden kuolleissa oksissa. Alustan on aina oltava lehtipuu, sillä havupuissa liilatalia ei kasva.

## Kuvia

Hiusjää 27.1.2023 (1).jpg|Hiusjäätä
Hiusjää 27.1.2023 (6).jpg|Lähikuva hiusjäästä.
Seidenhaarige Eiskristalle im Naafbachtal, Bergisches Land.jpg|Pitkäksi kasvanutta hiusjäätä Saksan Bergisches Landissa.
Hiusjää 27.1.2023 (5).jpg|Hiusjäätä
Håris Risens Naturreservat.jpg|Hiusjäätä metsänpohjalla Ruotsissa.
A mystery of Nature on Altyre Estate - geograph.org.uk - 320718.jpg|Kihartunutta hiusjäätä
Hiusjää 27.1.2023 (7).jpg|Osittain sulanutta hiusjäätä puron yläpuolella.
Hiusjää 27.1.2023 (11).jpg|Hiusjäätä puun pinnalla.



## Lähteet
Asta Sveholm

**Asta Sveholm** (s. 1994) on suomalainen näyttelijä. Sveholm kiinnitettiin vuonna 2024 Turun Kaupunginteatteriin. Ensimmäisen roolinsa valkokankaalla Sveholm teki vuonna 2020 elokuvassa *[[Syksyn jälkeen saapuu kevät]]*.

## Ura
Asta Sveholm valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2021. Teatterien lavoilla Sveholm nähtiin jo ennen opintoja ja niiden aikana: hän on näytellyt Helsingin kaupunginteatterissa, Ryhmäteatterissa, Q-teatterissa, Suomen Kansallisteatterissa ja Teatteri Takomossa. Syyskaudella 2022 Sveholm aloitti näyttelijänä Oulun kaupunginteatterissa. Vuoden 2024 syksyllä Sveholm kiinnitettiin Turun Kaupunginteatteriin.

Sveholm on näytellyt muun muassa teoksissa *Sankarimusikaali* (2012), *[[Romeo ja Julia]]* (2017), *Syntipukki* (2018) ja *Saituri* (2020). Turun Kaupunginteatterissa Sveholmin ensimmäinen rooli oli Satu Rämön kirjasarjaan perustuvassa näytelmässä *Hildur,* jossa hän esitti kyseisen rikosetsivän pääosan.

Sveholmin elokuvadebyytti oli päärooli Annika Grofin ohjaamassa draamassa *[[Syksyn jälkeen saapuu kevät]]* (2020). Hänellä oli sivurooli Kari Ketosen komediassa *[[Häät ennen hautajaisia]]* (2022).

Sveholm on näytellyt niin ikään televisiotuotannoissa. Hänellä oli Jennan osa sairaalasarjan *[[Syke (televisiosarja)|Syke]]* kahdeksannella kaudella vuonna 2020.

## Yksityiselämä
Asta Sveholmin vanhemmat ovat näyttelijät Pertti Sveholm ja Sari Havas. Myös Sveholmin sisarukset Pihla Penttinen ja Akseli Sveholm ovat näyttelijöitä.

Sveholm on parisuhteessa näyttelijä Sami Laloun kanssa.

## Filmografia

* *[[Häät ennen hautajaisia]]* (2022)
**[[Yö armahtaa]]* (2020)
**[[Syksyn jälkeen saapuu kevät]]* (2020) (päärooli)

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*Kaleva: Kolme uutta näyt­te­li­jää syk­syl­lä Oulun teat­te­riin: Sami Lalou, Asta Sveholm ja Henri Tuo­mi­nen

1
Örnek

**Örnek** on Krimin tataarien käyttämää ornamentiikkaa, jossa useasta eri symbolista muodostuu merkityksellinen kokonaisuus. Sitä käytetään kuva-aiheena niin kirjonnassa, kudonnassa, keramiikassa, kaiverruksissa, koruissa, veistoksissa kuin lasi- ja seinämaalauksissakin.

Vuonna 2021 örnek ja sitä koskeva tietämys lisättiin Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloihin. Örnekin lisäämistä luetteloon ajoi etupäässä örnek-kulttuuriin erikoistunut yhdistys Alem.

## Symbolismi

Örnekissä käytetään kolmeakymmentäviittä eri symbolia, joista jokaisella on ensisijainen ja toissijainen merkityksensä. Kudonnassa käytetään enimmäkseen geometrisiä ornamentteja, kun taas kasviornamentit ovat suosittuja kaikissa muissa kansantaiteen muodoissa sekä taidelajeissa, joita Krimin tataarit eivät perinteisesti harjoita, kuten lasi-, seinä- ja taidemaalauksessa.

Yleisempiä symboleja:

Kasviornamentiikan merkitys muuttuu käytettyjen värien ja symboliyhdistelmien mukaan. Esimerkiksi ruusun sisälle asetettu tulppaani symboloi miehen ja naisen välistä rakkautta tai liittoa.

Krimin tataarit tuntevat symbolien merkityksen ja tilaavat usein käsityöläisiltä yhdistelmiä, joilla on heille henkilökohtaista merkitystä. Monia symboleja käytetään suojaavina amuletteina. Örnekiin liityvät tiedot ja taidot välittyvät sukupolvelta toiselle toisaalta perheiden ja käsityöläisyhteisöjen sisäisenä opetuksena, toisaalta formaalina koulutuksena esimerkiksi yliopistoissa.

## Lähteet
Delawaren kuvernöörin kartano

**Delawaren kuvernöörin kartano** (), tai **Woodburn**, on Delawaren osavaltion kuvernöörinä toimivan henkilön virallinen residenssi.

Kartanon maat kattavat 412 eekkeriä, jotka päätyivät David Morganin haltuun vuonna 1684. Sata vuotta myöhemmin ne osti Charles Hillyard, joka rakensi maille talon vuonna 1798. Talo vaihtoi omistajaa useampaan otteeseen vuosisatojen kuluessa. Vuonna 1965 Delawaren osavaltio osti talon Thomas ja Elsie Murraylta 65 000 dollarilla, minkä lisäksi osavaltio varasi 70 000 dollaria talon kunnostukseen.

Kuvernöörin virka-asuntona Woodburn on toiminut vuodesta 1965 lähtien.

## Lähteet
Liilatali

**Liilatali** (*Exidiopsis effusa*) on Exidiaceae-heimoon kuuluva sienilaji ja puuntalien suvun (*Exidiopsis*) tyyppilaji. Se on osallisena niin sanotun hiusjään muodostumisessa kuolleen lehtipuun pinnalle.

Liilatalin ensisijaisia kasvuympäristöjä ovat tuoreet ja kuivat lehdot, toissijaisia tuoreet ja lehtomaiset kankaat.

## Lähteet
Hamngatan

**Hamngatan** on Tukholman Norrmalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu Nybroplanilta Sergelin torille. Sen varrella sijaitsevat muun muassa Berzeliuksenpuisto, Norrmalmstorg ja Kungsträdgården.
## Kuvia

Hallwylska palatset November 2011.jpg|Hallwylin museo osoitteessa Hamngatan 4.
Varuhuset NK.jpg|Tavaratalo Nordiska Kompaniet. Ruotsin ulkoministeri Anna Lindh murhattiin täällä syksyllä 2003.
PK-huset 2009b.jpg|PK-huset, Hamngatan 12.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Fjällgatan

**Fjällgatan** on Tukholman Södermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu Erstagatanilta Katarinavägenille. Fjällgatan kulkee Stigberget-mäellä ja siltä avautuu näkymä Saltsjönin yli vanhaankaupunkiin, Skeppsholmenille ja Djurgårdenille, mikä on tehnyt siitä yhdessä 1700-lukulaisten talojensa kanssa suositun turistien keskuudessa. Fjällgatanin nimi oli alun perin *Galgbergsgatan* Stigbergetillä sijainneen hirttopaikan (ruots. *galge*) mukaan. Myöhemmin kadun nimi oli *Katarina Östra kyrkogata*, koska se ulottui Katariinan kirkolle. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1885, kun Renstiernas gata oli katkaissut kadun. 
## Kuvia

Stigbergets avrättningsplats 1642.jpg|Noin vuodelta 1642 oleva kartta näyttää hirttopaikan sijainnin Stigbergetillä. 
Per Anders Fogelströms Terrass, 2009.jpg|Fjällgatanilta avautuu laaja näkymä Tukholmaan. Kuvassa kirjailija Per Anders Fogelströmin mukaan nimetty aukio. Hän asui Fjällgatan 30:ssa.
Anna Lindhagen skulptur.jpg|*Per Anders Fogelströms terrassin* edustalla on kunnallispoliitikko Anna Lindhagenin muistomerkki. Hän piti tärkeänä vanhojen rakennusten ja idyllisten pihapiirien säilyttämistä kaupungin kasvaessa. Lindhagen asui Fjällgatan 34:ssä.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Raisa Vattulainen

**Raisa Vattulainen** (s. 21. lokakuuta 1970) on suomalainen näyttelijä. Vattulainen on näytellyt musikaaleissa, draamoissa ja komedioissa sekä muutamissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa. Hänen äänialansa on sopraano. Niin ikään lastennäytelmät ovat olleet merkittävä osa Vattulaisen uraa.

## Ura
Vattulainen valmistui Teatterikorkeakoulusta 1999 ja samana vuonna hänet kiinnitettiin Tampereen Työväen Teatteriin, jossa hän näytteli vuoteen 2006. Sen jälkeen hän työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Jyväskylän kaupunginteatterissa 2006–2015. Lahden kaupunginteatterissa hän on ollut kiinnitettynä vuodesta 2015 alkaen.

Vattulaisen varhaisia rooleja olivat muun muassa Maria Yrjöntytär hämäläiskomediassa *Pitkäjärveläiset* ja Puckin osa William Shakespearen komediassa *[[Kesäyön unelma|Kesäyön uni]]*. Jyväskylän kaupunginteatterissa Vattulainen näytteli muiden muassa meijerska Malviinan roolin draamassa *[[Niskavuoren nuori emäntä]]*, nimiroolin musiikkipitoisessa draamassa *Maaria Blomma* ja useita rooleja musikaalissa *[[My Fair Lady]]*.

Niin ikään Jyväskylässä Vattulainen tulkitsi nimiroolin Edith Piafista kertovassa näytelmässä. "Raisa Vattulainen täyttää odotukset kaikilta osin. Vattulainen sopii jo ulkoiselta olemukseltaan Piafin rooliin täydellisesti", Keskisuomalainen arvosteli suorituksen.

Lahdessa Vattulaisen rooliluetteloon on kuulunut esimerkiksi Raijan osa näytelmässä *Harmony Sisters*, Kivivuoren Anna draamassa *Täällä Pohjantähden alla* ja useita rooleja mustanpuhuvassa draamassa *Ikitie*.

Vattulaisen elokuvarooleja ovat Anna Sikiö psykologisessa draamassa *[[Ruuvimies]]* (1995) ja narikkatyttö Liisa draamassa *[[Saunavieras]]* (2012). Vuonna 1998 Vattulainen näytteli sivuroolin lyhytelokuvassa *[[Sallan sohvalla]]*.

Näyttelijäntyönsä ohella Vattulainen on kirjoittanut ja ohjannut muutamia näytelmiä.

## Valikoitu rooliluettelo
*Maria Yrjöntytär (*Pitkäjärveläiset*, 1999)
*Puck (*[[Kesäyön unelma|Kesäyön uni]]*, 2002)
*Leena (*Peter Pan*, 2003)
*Punahilkka (*Iso paha susi*, 2004)
*Mandy / Norma Jean nuorena (*Marilyn*, 2005)
*Amelei (*Amelei eli Amelei, majava ja kuningas katolla*, 2007)
*Malviina (*[[Niskavuoren nuori emäntä]]*, 2009)
*Vilttitossu (*Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset*, 2010)
*useita rooleja (*[[My Fair Lady]]*, 2010)
*Maaria Blomma (*Maaria Blomma*, 2011)
*Piaf (*Piaf*, 2011)
*Ruma Ankanpoikanen (*Shrek*, 2013)
*Salli (*[[Niskavuoren naiset]]*, 2014)
*Vicki (*[[Housut pois (musikaali)|Housut pois]]*, 2016)
*Amalia (*[[Miehen kylkiluu]]*, 2016)
*Raija (*Harmony Sisters*, 2017)
*Tatu (*Tatun ja Patun Suomi*, 2017)
*Anna Kivivuori (*Täällä Pohjantähden alla*, 2017)
*useita rooleja (*Ikitie*, 2019)
*Cookie Cusack (*Juoruja*, 2020)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Yle: Hurmoksellinen Maaria Blomma Jyväskylään
Marcq (Ardennes)

**Marcq** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Aire-joen varrella, noin 22 kilometriä Vouziers’n kaupungista kaakkoon.

Linna *Château de Marcq* on rakennettu vuonna 1760. Sen tiili- ja kivijulkisivut ovat täydellisen symmetriset. Linna on kuulunut historiallisten monumenttien luetteloon vuodesta 2002 lähtien. Linna on kesäisin avoinna yleisölle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aire

**Aire** voi tarkoittaa seuraavia:

### Kuntia
* Aire, kunta Ranskassa Ardennesin departementissa
* Aire-sur-l’Adour, kunta Ranskassa Landesin departementissa
* Aire-sur-la-Lys, kunta Ranskassa Pas-de-Calais’n departementissa
* Aire-la-Ville, kunta Sveitsissä Geneven kantonissa

### Jokia
* Aire, joki Englannissa Yorkshiressä
* Aire, joki Ranskassa Ardennesin departementissa

### Laivoja

* HMS Aire (K262), Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1943–1946 käytössä ollut fregatti.
Tomumaatähti

**Tomumaatähti** (*Geastrum melanocephalum*) on maatähtien sukuun kuuluva sienilaji. Suurimmillaan lähes 30 senttimetrin läpimitan saavuttavana se on suurin maatähtilaji, siinä missä valtaosa suomalaisista maatähdistä jää alle kymmenen sentin. Itiöpalloa peittää nahkamainen ulkokerros, joka halkeaa 6–8 sakaraksi; sienen keskellä olevassa itiöpallossa on pieni reikä, jonka kautta vapautuvat itiöt peittävät nukkamaisena ”tomuna” itiöpallon ja sakarat. Yleisväritys on mustanpuhuva.

Suomessa tomumaatähteä on havaittu muutaman kerran: vuonna 2004 Kaarinan Kuusistossa, vuonna 2006 Helsingin Ullanlinnassa ja vuosina 2018, 2019 ja 2020 Lahdessa sekä vuonna 2021 Nokialla; Nokian havainto on myös Pohjoismaiden pohjoisin. Kaikki löytöpaikat ovat Suomessa olleet ihmisvaikutuksen piiristä.

Tomumaatähteä pidetään syömäkelvottomana.

## Lähteet
Pyhän Yrjön katedraali (Lviv)

**Pyhän Yrjön katedraali** () on Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon Lvivin arkkihiippakunnan katedraali. Kirkon on suunnitellut Bernard Meretyn, ja se rakennettiin vuosina 1744–1760.

Katedraali sijaitsee Svjatojurskan eli Pyhän Yrjön mäellä, jonne rakennutti ensimmäisen kirkon noin vuonna 1280 Kiovan ruhtinas Lev I Danylovytš. Sen lähistölle perustettiin myös luostari. Kirkko tuhottiin vuonna 1340 Kasimir III Suuren valtakaudella, ja sen tilalle rakennettiin uusi tiilikirkko vuosina 1363–1437. Vuonna 1539 luostarista tuli Galitsian ja Lvivin piispojen istuin, ja kirkosta tehtiin katedraali. Nykyinen katedraalirakennus rakennettiin vuosina 1744–1760, ja sen koristelutyöt jatkuivat vuoteen 1780 asti. Katedraalin alttarin on suunnitellut kuvanveistäjä Sebastian Fessinger, julkisivun veistokset on tehnyt kuvanveistäjä Johann Pinsel, ja sisätilojen koristelut on suunnitellut kuvanveistäjä Myh’ailo Filevytš. Katedraalissa on Juri Radyvylivskyin, Frantsysk Smuhlevytšin, Luka Dolynskyin ja Eram Fabijanskyin teoksia.

Vuonna 1946 katedraali joutui Venäjän ortodoksisen kirkon hallintaan, ja vuonna 1990 sen hallinta palautettiin Ukrainan kreikkalaiskatoliselle kirkolle. Paavi Johannes Paavali II vieraili katedraalissa vuonna 2001. Katedraali toimi Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon suurarkkipiispan istuimena vuoteen 2005 asti, jolloin se siirtyi Kiovaan.

## Galleria

Sobor-sviatoho-yura-03.JPG
Вівтар собору святого Юра.jpg
SoborSwJuraLwow2.jpg
StGeorgeCathedral Lviv.JPG


## Lähteet
Juan José Saer

**Juan José Saer** (28. kesäkuuta 1937 Santa Fen maakunta, Argentiina – 11. kesäkuuta 2005) oli argentiinalainen kirjailija.

Saerin vanhemmat olivat syyrialais-libanonilaisia, mutta Saer syntyi Argentiinassa. Hän muutti 30-vuotiaana Pariisiin, jossa hän asui loppuelämänsä. Hän kirjoitti 12 romaania, kuusi novellikokoelmaa ja kaksi runoteosta. Hän kuoli keuhkosyöpään. Ennen Ranskaan muuttoa Saer opetti Santa Fen yliopistossa elokuvantutkimusta ja kritiikkiä ja jatkoi aihepiirin tutkimusta Ranskassa Rennesin yliopistossa. Hänen vaimonsa on ranskalainen, ja hänellä on kaksi lasta.

Saerin tyyli on hyvin niukkaa, ja teosten aihepiiri on peräisin hänen vanhasta kotikaupungistaan Santa Festä ja hänen myöhemmästä kotikaupungistaan Pariisista, jossa asuu myös monien hänen romaaniensa kapinallinen päähenkilö komisario Morvan.

Saerin romaani *Pilvet* ilmestyi suomeksi 2022. Teoksen johdantoluvussa kirjan tarinan kerrotaan olevan vanha käsikirjoitus. Tarinan tapahtumaympäristö on Argentiina vuonna 1804. Romaanin kertoja, tohtori Weissin avustaja, perustaa tohtorin kanssa mielisairaalan, josta tulee suosittu. Kertoja lähtee hakemaan potilaita hevoskyydillä pitkän matkan takaa. Menomatka sujuu, mutta paluumatka on täynnä vastoinkäymisiä. Kriitikko Outi Hytönen kehuu *[[Parnasso]]ssa* Saerin henkilökuvausta loistavaksi kaunokirjallisuudeksi. Hän kehuu myös suomentaja Arto Rintalan työn jälkeä. Rintala "leikittelee ylevän muodollisilla lauserakenteilla, käyttää vanhahtavia sanoja – – eikä tyydy ilmeisimpiin ratkaisuihin". Hytönen viittaa Rintalan aiempiin Cervantes-suomennoksiin, joista tulleen kokemuksen hän arvelee tuntuvan *Pilvissä*.

## Suomennettu teos
* *Pilvet* (*Las nubes*) suom. Arto Rintala. Turku: Fabriikki Kustannus 2022 

## Palkinnot ja tunnustukset
* Nadal-palkinto

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Liguria (provinssi)

**Liguria** () oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti suunnilleen nykyiset Piemonten ja Lombardian.

## Maantiede

Ligurian provinssi sijaitsi Italian luoteisosan sisämaassa ja käsitti suuren osan läntistä Gallia cisalpinaa. Provinssin itäpuolella sijaitsi Venetia et Histria, kaakkoispuolella Aemilia, eteläpuolella Alpes Cottiae, länsipuolella Alpes Poeninae et Graiae ja pohjoispuolella Maxima Sequanorum ja Raetia prima. Provinssin hallinnollinen keskus oli Mediolanum.

Provinssin nimi aiheuttaa helposti sekaannusta. Sitä ei tule sekoittaa vanhaan Liguriaan eli Augustuksen Italian alueisiin kuuluneeseen Liguriaan (Regio IX), josta suurin osa oli Ligurian provinssin olemassaolon aikaan osa Alpes Cottiaen provinssia, eikä nykyisen Italian valtion Ligurian alueeseen, joka käsittää vain Alpes Cottiaehen kuuluneen alueen eteläosan, kapean alueen rannikolla. Sen sijaan Ligurian provinssin alue vastasi Augustuksen alueista ennemmin Transpadanaa, ja nykyisen Italian alueista Piemontea ja Lombardiaa.

### Kaupunkeja

Ligurian kaupunkeja olivat muun muassa:

* Hasta eli Asta
* Mediolanum
* Novaria
* Pollentia

## Historia

Ligurian alue oli aiemmin osa Aemilia et Ligurian provinssia. Ligurian provinssi perustettiin keisari Theodosius I:n aikaa seuranneen, vuonna 395 tapahtuneen Rooman valtakunnan jaon aikoihin, kun Aemilia et Ligurian provinssi jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Liguria ja Aemilia. Varmuudella jako on ollut olemassa viimeistään *[[Notitia dignitatum]]in* aikoihin 400-luvun alussa. Ligurian provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului Italia et African prefektuuriin ja Italia annonarian diokeesiin. Provinssia hallitsi *[[consularis]]*.

Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:

## Lähteet
Lydia (provinssi)

**Lydia** () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti Lyydian alueen nykyisen Turkin länsiosissa.

## Maantiede

Lydian provinssi sijaitsi Vähän-Aasian läntisissä sisäosissa ja käsitti suurin piirtein vanhan Lyydian maakunnan ydinalueet Hermos-joen (lat. *Hermus*, nyk. Gediz) laaksossa. Sen pohjoispuolella sijaitsi Hellespontuksen provinssi, itäpuolella Phrygia Prima (myöhemmin Phrygia Pacatiana), ja etelä- ja länsipuolella Asia. Provinssin hallinnollinen keskus oli Sardes (lat. *Sardis*).

### Kaupunkeja

Lydian provinssin kaupunkeja olivat muun muassa:

* Attaleia (*Attalea*)
* Filadelfeia (*Philadelphia*)
* Hadrianopolis eli Stratonikeia (*Hadrianopolis/Stratonicea*)
* Sardes (*Sardis*)
* Thyateira (*Thyatira*)

## Historia

Lydian alue oli aiemmin osa alkuperäistä laajempaa Asian provinssia. Lydian provinssi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, jolloin Asian provinssi jaettiin useaksi pienemmäksi provinssiksi, joista Lydia oli yksi. Provinssi kuului Asianan diokeesiin.

300-luvulta lähtien provinssi kuului Oriensin prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen Oriensin prefektuuriin ja Asianan diokeesiin.

Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:

## Lähteet