Posthomerica

**Posthomerica** (lat.; , ”Homeroksen jälkeiset [tapahtumat]”) on Quintus Smyrnalaisen kirjoittama antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma. Sen nimi viittaa siihen, että se kertoo Troijan sodan tapahtumista Homeroksen *[[Ilias|Iliaan]]* tapahtumien jälkeen ja ennen *[[Odysseia]]a*. Teoksesta käytetään yleensä sen latinankielistä nimeä.

## Historia
### Teoksen synty

Quintus Smyrnalaisesta itsestään tiedetään vain vähän, eikä hänen ajoitustaankaan tunneta varmuudella; *Posthomerica* ajoitetaan tavallisesti myöhäisen 100-luvun ja myöhäisen 200-luvun jaa. välille. Varmuudella katsotaan, että se on kirjoitettu Oppianoksen *[[Halieutica]]n* (176–180 jaa.) jälkeen, koska on käyttänyt sitä. Viimeistään *Posthomerica* on ollut olemassa 300-luvun jaa. alussa, jolloin sen vaikutus näkyy Tryfiodoroksen *Troijan valloituksessa*.

Laajemmassa kulttuurisessa kontekstissa Quintus kuuluu toisen sofistiikan aikaan. Vaikka kausi korosti attikalaista proosaa ja retoriikkaa, myös runous oli merkittävää, ja eepoksia saatettiin esittää julkisissa puhetilaisuuksissa. Quintus osallistuu aikakaudelle tyypilliseen Homeroksen uudelleenkirjoittamiseen, mutta toisin kuin monet vastaavat toimijat, hän ei väitä paljastavansa Homeroksen virheitä, vaan esiintyy ikään kuin Homeroksena itse. Näin teos voidaan nähdä vastauksena Homerosta kyseenalaistaneille revisionistisille suuntauksille.

Homeroksen eeposten ohella *Posthomerican* keskeisiä taustatekstejä ovat attikalainen draama ja Apollonios Rhodoslaisen *[[Argonautika]]*. Tutkijat ovat olleet erimielisiä siitä, oliko Quintuksella yhä käytössään eeppisen kykloksen runoelmat, joista *Posthomerican* tavoin *Iliaan* ja *Odysseian* tapahtumien väliseen aikaan sijoittuivat Arktinoksen *[[Aithiopis]]* ja *[[Troijan tuho]]* -eepokset ja Leskheen *[[Pieni Ilias]]*. Samoin on kiistelty siitä, vaikuttivatko roomalaiset kirjailijat häneen, erityisesti Vergiliuksen *[[Aeneis]]*. Arvellaan, että Quintus käytti ennemmin suoraan roomalaisten hellenistisiä esikuvia.

Eustathioksella teoksen nimimuotoina esiintyvät samaa tarkoittavat *Ta meth' Homēron* () ja *Ta meta ton Homēron* (), ja mahdollisesti myös *Hoi meth' Homēron logoi* (, ”Tarinat Homeroksen jälkeen”). Muualta tunnetaan myös nimi *Paraleipomena Homērō* (, ”Homerokselta poisjätetyt”).

### Tekstihistoria

Teos on säilynyt 20 käsikirjoituksessa kahden 1300-luvulle palautuvan päähaaran kautta, ja se löydettiin uudelleen renessanssin aikana. Varhaismodernina aikana sitä arvostettiin, mutta 1800-luvun lopulta alkaen sitä pidettiin pitkään epäoriginaalina jäljitelmänä. Nykytutkimuksessa suhtautuminen eepokseen on muuttunut tasapainoisemmaksi ja kulttuurista kontekstia painottavaksi.

Quintuksen teoksen ensimmäisen painetun laitoksen (*[[editio princeps]]*) julkaisi Aldus Manutius vuonna 1504 tai 1505 hyvin virheellisen käsikirjoituksen pohjalta. Laurentius Rhodomannus, joka käytti kolmekymmentä vuotta Quintuksen tekstin korjaamiseen ja selittämiseen, julkaisi parannetun laitoksen vuonna 1604. Vakiintuneeksi peruslaitokseksi, joka perustui kaikkien säilyneiden käsikirjoitusten vertailuun, tuli myöhemmin Thomas Christian Tychsenin editio (Strasbourg 1807). Toinen merkittävä 1800-luvun editio oli Hermann Köchlyn laitos (1850), jossa oli myös ensimmäinen laaja kommentaari teoksesta. Teos painettiin myös yhdessä Apollonioksen ja Hesiodoksen teosten ja muiden eeposten kanssa Firmin Didot’n laitoksessa (Pariisi 1840).

## Sisältö

Eepos koostuu 14 kirjasta ja  heksametrisäkeestä. Se käsittelee Troijan sodan tapahtumia Hektorin kuolemasta kreikkalaisten kotiinpaluuseen saakka.

Kirjojen sisällöt ovat:

**Kirja 1** ei ala tavanomaisella muusien invokaatiolla, jotta eepoksen ensimmäinen säe voisi jatkaa suoraan siitä, mihin *Ilias* päättyy. Näin kirja alkaa melko äkisti kuvauksella surusta ja hämmennyksestä, joka troijalaisten keskuudessa vallitsi Hektorin kuoleman johdosta. Tämän jälkeen kerrotaan ylpeän amatsonien kuningattaren Penthesileian saapumisesta, lämpimästä vastaanotosta, jonka ahdingossa olevat troijalaiset hänelle antavat, hänen alkuvaiheen menestyksestään taistelussa sekä hänen kukistumisestaan taistelussa Akhilleusta vastaan. Akhilleus surmaa Thersiteen, koska tämä pilkkaa hänen ihailuaan kaunista uhriaan kohtaan. Kirja päättyy kaatuneiden hautaukseen.

**Kirja 2** kertoo Memnonin saapumisesta, urotöistä ja kuolemasta. Aluksi troijalaiset keskustelevat tilanteestaan. Thymoites on toivoton, Priamos rohkaiseva. Viisaan Polydamaan ehdotus Helenan palauttamisesta saa Pariilta vihaisen vastauksen. Troijalaisten toiveet heräävät, kun Priamoksen sisarenpoika Memnon saapuu aithiopialaisine joukkoineen. Kuten Penthesileia, hänet otetaan vastaan kuninkaallisin menoin, hän menestyy aluksi taistelussa ja lopulta Akhilleus kukistaa hänet. Hänen jumalallinen äitinsä Eos (Aamunkoi) antaa tuulten kuljettaa hänen ruumiinsa pois ja muuttaa hänen sotilaansa linnuiksi. Kirja päättyy sekä jumalalliseen että inhimilliseen suruun.

**Kirja 3** kertoo Akhilleuksen kuolemasta. Aluksi Apollon varoittaa Akhilleusta ja kehottaa lopettamaan teurastuksen, ja kun tämä uhmakkaasti jatkaa, jumala ampuu häntä nuolella nilkkaan. Ruumiista käydään epätoivoinen taistelu, jossa Aias, Telamonin poika, johtaa kreikkalaisia; troijalaiset vetäytyvät ja ruumis saadaan talteen. Kirja päättyy edellisten tavoin valitukseen. Akhilleusta surevat Foiniks, Briseis, nereidit ja hänen äitinsä Thetis, ja hautajaisvalmistelut kuvataan. Poseidon lohduttaa Thetistä vakuuttamalla, että Akhilleus liittyy jumalten joukkoon ja tulee erityisen palvonnan kohteeksi.

**Kirja 4** kertoo Akhilleuksen kunniaksi järjestetyistä hautajaiskisoista. Aluksi jumalat reagoivat Akhilleuksen kuolemaan eri tavoin, ja kreikkalaiset valmistautuvat jatkamaan sotaa. Thetis haluaa kuitenkin järjestää poikansa kunniaksi hautajaiskisat, ja loppukirja kuvaa nämä kilpailut. Kuvaus muistuttaa Patrokloksen hautajaiskisoja *Iliaan* kirjassa 23.

**Kirja 5** kertoo Akhilleuksen aseista käydystä kilpailusta sekä Aiaan kuolemasta. Thetis asettaa Akhilleuksen haarniskan nähtäville ja seuraa pitkä kuvaus Akhilleuksen kilvestä, jonka Homeros kuvaa *Iliaan* kirjassa 18. Thetis tarjoaa haarniskan palkinnoksi sille, joka toi Akhilleuksen ruumiin takaisin. Aias ja Odysseus vaativat palkintoa, ja kiusallinen päätös jätetään troijalaisille sotavangeille. Puheiden kuulemisen jälkeen nämä myöntävät haarniskan Odysseukselle. Aias raivoaa pettymyksestä ja aikoo surmata kreikkalaiset yöllä, mutta Athene kääntää hänen raivonsa lammaslaumaa vastaan. Hulluuden mentyä ohi Aias kokee syvää häpeää ja surmaa itsensä. Häntä surevat hänen velipuolensa Teukros ja jalkavaimonsa Tekmessa. Odysseus yrittää lepytellä armeijaa ilmeisen epäaidolla puheella. Kirja päättyy Aiaan hautajaisiin, jotka muistuttavat Akhilleuksen hautajaisia kirjan 3 lopussa.

**Kirja 6** kertoo siitä, kuinka kreikkalaiset kutsuvat Neoptolemoksen avukseen ja Eurypylos saapuu troijalaisten tueksi. Aluksi Menelaos koettelee kreikkalaisten päättäväisyyttä ehdottamalla vetäytymistä, mutta Diomedes uhkaa surmata jokaisen, joka yrittää lähteä ennen kuin Troija on vallattu. Näkijä Kalkhaan neuvosta käy ilmi, ettei tämä tapahdu ilman Akhilleuksen pojan Neoptolemoksen läsnäoloa, ja niin Odysseus ja Diomedes purjehtivat Skyrokselle hakemaan häntä. Samaan aikaan troijalaisten avuksi saapuu myysialaisten johtaja Eurypylos armeijoineen. Hän on  Herakleen pojanpoika ja Telefoksen poika, joka aikoinaan taisteli Akhilleusta vastaan. Kuten Penthesileia kirjassa 1 ja Memnon kirjassa 2, hänet otetaan vastaan kuninkaallisin menoin. Seuraa pitkä kuvaus hänen kilvestään, johon on kuvattu Herakleen uroteot; tämä täydentää Akhilleuksen kilven kuvausta kirjassa 5. Kirjan jälkimmäinen puolisko kertoo useista taistelukohtaamisista kreikkalaisten ja troijalaisten välillä, Eurypyloksen johtaessa troijalaisten hyökkäystä.

**Kirja 7** kuvaa Neoptolemoksen saapumista. Osa kreikkalaisista järjestää hautajaiset Eurypyloksen surmaamille Nireukselle ja Makhaonille. Nestor lohduttaa Makhaonin murheen murtamaa veljeä Podaleiriosta. Eurypylos ajaa kreikkalaiset takaisin muureilleen. Aselepo mahdollistaa kaatuneiden hautaamisen. Sillä välin Odysseus ja Diomedes löytävät Neoptolemoksen innokkaana liittymään sotaan äitinsä Deidameian aneluista huolimatta. He palaavat Troijan edustalle juuri ajoissa pelastamaan kreikkalaisten asian. Neoptolemokselle annetaan hänen isänsä haarniska, ja hän syöksyy taisteluun. Kirja päättyy Foiniksin ja kreikkalaisten johtajien viralliseen tervetulotoivotukseen. Molemmat osapuolet ovat nyt varmoja menestyksestä.

**Kirja 8** jatkaa Neoptolemoksen urotöistä. Eurypylos ja Neoptolemos johtavat joukkonsa ulos, ja kumpikin menestyy taistelussa. Lopulta he kohtaavat, vaihtavat ylpeitä sanoja ja käyvät kaksintaisteluun. Eurypylos saa surmansa. Neoptolemos riehuu hillittömästi. Ares kokoaa troijalaiset uudelleen, mutta Zeus varoittaa häntä taistelemasta Neoptolemosta vastaan. Apollon rohkaisee troijalaisia ja syttyy kiivas taistelu. Juuri kun kreikkalaiset näyttävät olevan murtautumassa kaupunkiin, Ganymedes anoo Zeukselta, ettei tämä antaisi hänen nähdä Troijan tuhoa. Zeus kätkee kaupungin pilveen, ja Nestor varoittaa kreikkalaisia herättämästä jumalten vihaa. Taistelu keskeytetään, kaatuneet haudataan ja Neoptolemoksen urotekoja kunnioitetaan. Molemmat osapuolet järjestävät yövartion.

**Kirja 9** sisältää Deifoboksen uroteot sekä kertomuksen siitä, kuinka kreikkalaiset hakevat Filokteteen. Aluksi troijalaiset hautaavat Eurypyloksen, ja Neoptolemos rukoilee isänsä Akhilleuksen haudalla. Deifobos rohkaisee pelokkaita troijalaisia taistelemaan, ja sekä hän että Neoptolemos kaatavat lukemattomia vastustajia. Lopulta he kohtaavat, mutta Apollon siirtää Deifoboksen pois taistelukentältä. Poseidon tukee kreikkalaisia ja varoittaa Apollonia surmaamasta Neoptolemosta. Kalkhas paljastaa, ettei Troijaa voida vallata ilman Filokteteen apua. Odysseus ja Diomedes lähtevät hakemaan häntä Lemnokselta. He löytävät hänet luolasta yhä kärsimässä mätänevän haavansa kivusta ja hajusta, jonka vuoksi kreikkalaiset olivat aikoinaan hylänneet hänet. Hänet suostutellaan lähtemään Troijan edustalle, missä Podaleirios parantaa hänet; häntä kunnioitetaan ja hänelle tarjotaan hyvitystä.

**Kirja 10** kertoo Pariin kuolemasta ja Oinonen itsemurhasta; tämä oli aiemmin kieltäytynyt parantamasta häntä. Alussa, joka muistuttaa kirjan 2 avausta, viisas Polydamas neuvoo troijalaisia puolustautumaan muureiltaan, mutta Aineias kannattaa taistelun jatkamista. Seuraa kiivasta taistelua. Filoktetes, jonka miekkavyö kuvataan yksityiskohtaisesti, ampuu Herakleen jousella monia uhreja ja haavoittaa lopulta Parista. On ennustettu, että vain Oinone, vaimo jonka Paris hylkäsi Helenan vuoksi, voi parantaa hänet. Oinone torjuu hänen pyyntönsä halveksuen. Hera ja horat (Vuodenajat) keskustelevat siitä, mitä hänen kuolemansa jälkeen tapahtuu. Hekabe ja Helena surevat Parista, ja katumuksen murtama Oinone heittäytyy hänen polttoroviolleen.

**Kirja 11** kuvaa kreikkalaisten viimeistä, epäonnistunutta yritystä vallata Troija suoralla rynnäköllä. Kirjan ensimmäinen osa kertoo taistelusta tasangolla. Apollon yllyttää Aineiasta ja Eurymakhosta. Neoptolemos ja hänen myrmidoninsa ajavat troijalaiset perääntymään, mutta Aineias kokoaa heidät uudelleen. Kun Athene puuttuu taisteluun kreikkalaisten puolella, Afrodite siirtää Aineiaan pois taistelukentältä ja troijalaiset vetäytyvät muurien sisään. Kirjan toinen osa kuvaa kreikkalaisten hyökkäystä kaupunkia vastaan seuraavana päivänä. Tuloksena on pattitilanne.

**Kirja 12** aloittaa kertomuksen Troijan valloituksesta puuhevosen avulla. Enteestä innoittuneena näkijä Kalkhas neuvoo kreikkalaisia turvautumaan viekkauteen. Odysseus ehdottaa puuhevosta. Neoptolemos ja Filoktetes haluaisivat jatkaa taistelua, mutta Zeuksen enne vahvistaa suunnitelman. Epeios saa Athenelta innoituksen hevosen rakentamiseen. Zeus rauhoittaa sodan vastakkaisia puolia tukevien jumalten välisen taistelun. Sinon tarjoutuu jäämään hevosen luo ja suostuttelemaan troijalaiset vetämään sen kaupunkiin. Nestor haluaisi osallistua väijytykseen, mutta hänet suostutellaan luopumaan ajatuksesta. Runoilija kutsuu muusat avukseen luetellakseen ne, jotka menivät hevosen sisään. Loput kreikkalaisista purjehtivat Nestorin ja Agamemnonin johdolla Tenedokselle. Troijalaisten kuulustellessa Sinonia tämä pitää kiinni tarinastaan. Pappi Laokoon kehottaa polttamaan hevosen, mutta Athenen äkillisesti aiheuttama sokeus saa troijalaiset sivuuttamaan hänen neuvonsa ja vetämään hevosen Troijaan. Kaksi käärmettä nousee merestä ja ahmii Laokoonin pojat. Kaupunki täyttyy synkistä enteistä. Kassandra varoittaa troijalaisia vaarasta, mutta nämä estävät häntä vahingoittamasta hevosta ja ryhtyvät viimeisiin juominkeihinsa.

**Kirja 13** jatkaa Troijan valloituksesta puuhevosella. Troijalaisten nukkuessa Sinon kutsuu kreikkalaiset esiin. Teurastus alkaa. Ilioneus anoo turhaan Diomedesta säästämään henkensä, mutta Priamos on halukas kuolemaan kohdatessaan Neoptolemoksen. Hektorin nuori poika Astyanaks murhataan; hänen äitinsä Andromakhe rukoilee kuolemaa, mutta joutuu orjuuteen. Antenor säästetään palkkioksi menneestä vieraanvaraisuudesta. Kalkhas varoittaa kreikkalaisia vahingoittamasta Aineiasta, jonka on määrä perustaa uusi kaupunki. Menelaos surmaa Helenan uuden aviomiehen Deifoboksen, mutta Afrodite estää häntä tappamasta Helenaa. Lokrislainen Aias raiskaa Kassandran Athenen temppelissä ja herättää jumalattaren vihan. Kaupunki sytytetään tuleen. Theseuksen äiti Aithra kohtaa yllättäen pojanpoikansa. Priamoksen tytär Laodike rukoilee maan nielevän hänet.

**Kirja 14** kertoo kreikkalaisten ilosta, Menelaoksen ja Helenan sovinnosta, Polyksenen uhraamisesta Akhilleuksen haudalla, kreikkalaisten kotiinlähdöstä, heidän laivastonsa hajaantumisesta sekä Aiaan kuolemasta. Aluksi Troijan naiset jaetaan uusille isännilleen. Helenan kauneus estää kreikkalaisia syyttämästä häntä. Seuraa yleisiä juhlia, joissa laulajat esittävät sotaa koskevia lauluja. Menelaos antaa Helenalle anteeksi. Akhilleus ilmestyy Neoptolemokselle unessa, antaa tälle moraalisia neuvoja ja vaatii Polyksenen uhraamista lepyttääkseen yhä jatkuvan vihansa Briseistä kohtaan. Polyksenen uhri ja hänen äitinsä Hekaben kurjuus kuvataan laajasti. Hekabe muuttuu kivettyneeksi koiraksi. Paluumatka alkaa, ja kreikkalaiset sekä vangitut naiset kokevat hyvin erilaisia tunteita. Athene valittaa Zeukselle lokrislaisen Aiaan rienauksesta ja saa lainaksi myrskyn aseet. Laivat hajaantuvat. Aias pysyy uhmakkaana loppuun asti. Monet menehtyvät Kafereuksen kallioilla. Poseidon hävittää kaikki kreikkalaisten muurien jäljet Troijassa. Elossa säilyneet pääsevät maihin. *Odysseia* voi alkaa.

## Arviointia

*Posthomerican* kieli ja tyyli ovat vahvasti homerisoivia: sanasto, syntaksi ja kaavamaisten ilmausten käyttö muistuttavat selvästi Homeroksen eepoksia. Tämä jäljittely on kuitenkin usein hienovaraisesti muunneltua, niin että vaikutelma suorasta imitaatiosta jää pinnalliseksi. Tutkijat ovatkin kuvanneet Quintuksen tekniikkaa aleksandrialaisilla käsitteillä, kuten *imitatio cum variatione* ja *arte allusiva*. Noin neljännes sanastosta on ei-homerista tai harvinaista jo Homeroksella. Quintus välttää saman säkeen toistamista, toisin kuin Homeros. Nämä piirteet liittävät teoksen aleksandrialaiseen runouteen ja sen intertekstuaalisiin käytäntöihin.

Runoelman tyyliä on luonnehdittu selkeäksi ja yleisesti ottaen puhtaaksi ja hyvän maun mukaiseksi, vailla paisuttelua tai liioittelua. Kerrontatekniikka on episodimaisempi ja suoraviivaisempi kuin Homeroksen eepoksissa, mutta silti siinä on juonellista koherenssia ja kokonaisvaltainen suunnitelma. Aikajärjestyksen suhteen runoelma on täsmällinen kuin päiväkirja.

On esitetty, että teoksessa näkyisi stoalaisia vaikutteita, erityisesti kohtalon ja sankarien luonteen kuvauksessa.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
### Käännöksiä ja tekstilaitoksia

* 
* 
* 
* 

### Kommentaarit

* 
* 
* 
* 

### Muuta kirjallisuutta

* 
* 
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla

* Quintus Smyrnaeus: *[https://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A2008.01.0490 Fall of Troy]*. ToposText. 
* Quintus Smyrnaeus: *[https://topostext.org/work/863 Posthomerica]*. ToposText.