Raimo Holopainen (lähetystyöntekijä)

**Raimo Einari Holopainen** (s. 26. tammikuuta 1931 Leppävirta) on suomalainen lähetystyöntekijä ja rakennusalan ammattilainen. Hän lähti Afrikkaan 24-vuotiaana puuseppänä, mutta toimi tässä tehtävässä vain vuoden. Sen jälkeen hän toimi rakentajana, suunnitellen 13 kirkkoa nykyisessä Namibiassa ja Botswanassa. Hän suunnitteli myös klinikoita, kouluja ja asuintaloja. Hänen töihinsä kuului myös kustannuslaskelmien laatiminen, rakennustarvikkeiden hankkiminen ja rakennustöiden valvominen. Hänet lähetettiin nimikkeellä “käsityöläislähetti” Lounais-Afrikan Ambomaalle ensi kerran vuonna 1955. Hän oli järjestyksessä 267. Suomen Lähetysseuran työntekijä Afrikassa. Hänet tunnetaan myös elokuvantekijänä ja valokuvaajana.

## Varhainen elämä
Holopainen syntyi vuonna 1931 Leppävirralla Einari ja Alba Holopaisen poikana. Hän aloitti koulunsa Joutenlahdessa. Hänen opettajansa Hanna Laitinen oli kehottanut Holopaista menemään oppikouluun, mutta tämä valitsi ammattikoulun, josta valmistui konepuusepäksi. Samoihin aikoihin hän oli rakennustyömaalla töissä. Sitten hän siirtyi töihin konepajalle Varkauteen.

Myöhemmin Holopainen opiskeli Helsingin kristillisessä kansanopistossa, joka tuohon aikaan toimi Lähetystalossa Tähtitorninkadulla. Lähetystyö oli jo Holopaiselle tuttua, sillä hän oli jo Varkaudessa tutustunut siihen Suomen Lähetysseuran lähetin Erkki Hynösen kautta. Pääkaupunkiseudulla Holopainen vieraili Kauniaisissa Valto Vartiaisen luona. Hänen luotaan lähtiessään tämä antoi “matkaevääksi peukalopaikalla löytyvän raamatunlauseen”, joka oli Apostolien tekojen jae 13:47: “Sillä näin on Herra meitä käskenyt: ‘Minä olen pannut sinut pakanain valkeudeksi, että sinä olisit pelastukseksi maan ääriin asti.’ ” Holopainen hyväksyttiinkin pian SLS:n lähetyskurssille, ja hänet lähetettiin sittemmin Ambomaalle hiljattain kuolleen Kaapo Asikaisen tilalle. Lähetyskurssin aikana Holopainen suoritti opiskeli kolmea kieltä, englantia, afrikaansia ja oshindongaa. Hän ei tätä ennen ollut koskaan opiskellut vieraita kieliä. Lisäksi hän suoritti työharjoittelua sepänpajassa ja kävi autokoulun. Sen jälkeen seurasi kahden kuukauden englannin kielen opiskelu Lontoossa.

## Ensimmäinen työkausi Ambomaalla 1955–61
Vuoden 1955 helmikuussa Holopainen matkusti Afrikkaan, osana lähetystyöntekijöiden joukkoa. Ensin laivalla Tukholmaan, josta oli tarkoitus jatkaa junalla eteenpäin. Hän huolehti osasta joukon matkatavaroista. Kävi kuitenkin niin että hän tavaroineen myöhästyi junasta. Liput ja rahat olivat muiden hallussa, ja hän jäi yksin “asemalle ihmettelemään viisi matkalaukkua vierelläni, joista yksikään ei ollut minun”. Taskussa hänellä oli vain 10 šillinkiä, eikä hän osannut lainkaan ruotsia. Onneksi eräs rouva antoi hänelle sen verran rahaa, että hän pääsi Suomen suurlähetystöön:

Holopainen matkusti Englannista Union-Castle Line -yhtiön aluksella *Blomfontein Castle* Walvis Bayhin. Sieltä lähetyssaarnaajajoukko matkusti Swakopmundiin, minne Holopainen jäi joksikin aikaa. Siellä hänelle annettiin tehtäväksi maalata Swakopmundin suomalaisen koulun uudisrakennus. Tehtävän suorittaneena hän matkusti Windhoekiin. Hän halusi ostaa junaan 3. luokan lipun, missä luokassa hän oli tottunut matkustamaan Suomessa. Sitä ei hänelle kuitenkaan myyty, sillä tuo luokka oli varattu afrikkalaiselle väestölle. Windhoekissa eräät suomalaiset olivat autokaupoilla, ja ostetun kuorma-auton kyydissä Holopainen saapui Ambomaalle.

Ambomaalle saavuttuaan hän opiskeli Ongwedivassa oshindongaa Rauha Voipion johdolla, mutta myös Erastus Shamenan kanssa, jolle hän puolestaan opetti englantia vastavuoroisesti. Shamena opetti hänelle äidinkieltään oshikwanyamaa. Holopainen suoritti kielikokeen kirjallisen osuuden oshindongaksi ja suullisen osuuden oshikwanyamaksi.

Pian Holopainen alkoi myös opettaa puusepänverstaassa ja pajassa. Samoin hän aloitti rakennustyöt, vaikkei ollut sellaisia koskaan tehnyt. Ensimmäinen rakennustyö oli Ongwedivassa, missä hän rakensi uuden luokkarakennuksen lähetysaseman koulua varten. Rakennus oli määrä rakentaa savitiilistä, ja Holopainen ihmetteli, miksei tiiliä poltettaisi. Hän yritti polttaa niitä, mutta kahden yrityksen jälkeen tiilet olivat murusina. Niinpä rakennus oli tehtävä polttamattomista tiilista, laastina savea ja hiekkaa vedellä kostutettuina.

Sitten seurasi muutto Nakayaleen, missä hän asui seuraavat kolme vuotta.

Vuonna 1956 Ambomaalla raivosi isorokkoepidemia. Tuolloin hän yhdessä sairaanhoitaja Ebba von Pfalerin kanssa kiersi Ambomaan perälännen kyliä rokottamassa kansaa. Matkaa tehtiin härkävankkureilla ja DKW-moottoripyörällä.

Ensimmäisen kirkkorakennuksensa Holopainen suunnitteli Okahaoon. Se osoittautui liian pieneksi, kuten myös seuraava. Sitten rakennettiin myös kolmas kirkko samaan paikkaan. Viimeisimmän kirkon alkupääoman lahjoitti Sam Nujoma.

Nakayalessa Holopainen rakensi tuberkuloosiosaston tämän lähetysaseman sairaalaan. Se oli hänen ensimmäinen olkikattoinen rakennuksensa.

Nakayalesta Holopainen muutti takaisin Ongwedivaan. Siellä hän rakensi uuden koulun ja korjasi vanhoja rakennuksia. Puusepänverstaassa tehtiin ovia, ikkunoita ja huonekaluja.

1950-luvun lopulla Holopainen oli Elimissä rakentamassa luterilaisen kirkon pappisseminaarille uusia rakennuksia. Hän myös rakensi Etundassa “majan” siellä työskennelle lähetille Miina Anttilalle. Myöhemmin, vuonna 2003, hän johti siellä kirkonrakennustöitä.

Ambolaiset pitivät suomalaista lähetystyöntekijää köyhänä, kun hänellä ei ollut lainkaan karjaa. Niinpä he säälivät häntä ja lahjoittivat hänelle sitä. Ensimmäisenä vuotenaan Holopainen sai lahjana viisi härkää, lukemattoman määrän vuohia ja kanoja. “Lihan hupenivat pian moniin suihin.”

Ongwedivasta Holopainen muutti Engelaan. Siellä kirkon rakentaminen kesti lähes kaksi vuotta, kun rahat loppuivat kesken. Kauneimpana rakennuksenaan Holopainen pitää Engelan sairaalan kappelia, joka rakennettiin vuonna 1976.

Vuonna 1956 Holopainen tapasi Onandjokwen apteekissa Eeva-Liisa Parviaisen. Naimisiin he menivät vuonna 1957. Hääloma pidettiin Kapkaupungissa.

Tämän jälkeen Holopaiset muuttivat Ongwedivaan, missä Holopainen toimi poikakoulun ja seminaarin käsityönopettajana. Ongwedivassa Holopaiset asuivat vuoteen 1961 saakka. Sitten he matkustivat laivalla Suomeen lomalle, jonka aikana Holopainen kiersi Varsinais-Suomea ja Hämettä kertoen seurakunnissa lähetystyöstä. Hänellä olikin värikkäitä tarinoita kerrottavanaan. Hän oli ollut nostamassa elefanttia kaivosta, joka oli monta metriä leveä, ja skorpionit olivat pistäneet häntä, ja kerran käärmekin. Elefantin kohtalo oli lopulta kurja. Sitä ei yrityksistä huolimatta saatu pois kaivosta, ja niin riistapoliisin oli lopetettava se. Kyläläiset saivat sen lihat syödäkseen.

## Toinen työkausi Ambomaalla 1962–67
Vuonna 1962 Holopaiset palasivat Ambomaalle. Välietappeina olivat muun muassa Malta ja Luanda.

1960-luvulla Holopainen opiskeli kolme kuukautta afrikaansia Etelä-Afrikassa Stellenboschissa.

Toisella työkaudella Holopainen asettui Onandjokwelle. Hän muun muassa rakensi studion ja teki radio-ohjelmia, jotka lähetettiin Addis Abebassa olleelta radioasemalta . Onandjokwelta Holopainen siirtyi Oniipaan ja sieltä edelleen Oshigamboon. Viimemainitussa hän suunnitteli osan tuon lähetysaseman oppikoulun rakennuksista. Oshigambossa hän myös myi aseman härät, koska nyt oli siirrytty autoliikenteeseen. Hän myös siirsi studion Oshigamboon ja jatkoi siellä radiotyötä.

Vuodet 1965–79 Holopaiset asuivat Engelassa. Siellä Holopainen toimi mm. seurakuntaopiston rakennustöiden opettajana. Hän myös perusti sinne Namibian ensimmäisen näkövammaisten koulun ja toimi sen johtajana, kunnes tähän tehtävään saatiin paikallisia ihmisiä. Samaan aikaan hän myös työskenteli rakennuksilla eri puolilla Ambomaata. Hän myös johti puusepänpajaa, jossa toimi seitsemän puuseppää.

Toisen työkauden päätteeksi Holopaiset matkustivat Kapkaupungista Suomeen laivalla vuonna 1967.

## Neljäs työkausi Ambomaalla 1972–75
Vuonna 1975 Holopainen suunnitteli ja rakensi kirkon Okandoon.

## Kuudes työkausi Ambomaalla 1980–83
Kuudes työkaudellaan Holopaiset muuttivat Onandjokwelle, ja Raimo Holopaisesta tuli työalan yhdyssihteeri. Kun Holopaiset kuudennen työkautensa päätteeksi matkustivat lomalle Suomeen, heillä oli Lounais-Afrikkaan pysyvä maassaololupa sekä maan kirkon kutsu, mutta Suomessa olon aikana Etelä-Afrikan hallinto epäsi heiltä viisumin ja työluvan.

Namibiasta Holopaiset olivat poissa lähes seitsemän vuoden ajan. Tuona aikana Holopainen mm. vuonna 1985 matkusti Senegaliin ja teki sieltä elokuvan Lähetysseuran työstä siellä.

## Työkausi Botswanassa
Kun Holopaiset eivät enää päässeet Namibiaan, Suomen Lähetysseura lähetti heidät kahdeksi vuodeksi Botswanaan. Siellä Raimo Holopaisen tehtävänä oli suunnitella ja rakentaa kirkkoja ja viljamakasiineja sekä kuljettaa rakennustarvikkeita niitä varten. Holopaiset asuivat Kanye-nimisessä paikassa Gaboronesta lounaaseen Etelä-Afrikan rajan tuntumassa. Työmaita oli ympäri Botswanaa, mm. Maunissa. Holopainen rakensi kirkon mm. Werda-nimiseen paikkaan Etelä-Afrikan rajalla Kanyesta länteen. Botswanassakin Etelä-Afrikan turvallisuuspoliisit löysivät Holopaisen, “halusivat vain varmistaa, kuka olen”. Holopaiset aikoivat noina vuosina käydä Etelä-Afrikassa lomamatkalla. Rajalla he kuitenkin saivat kuulla olevansa “ei-toivottuja henkilöitä tuossa maassa.

## Paluu Namibiaan
Namibian itsenäistymisen jälkeen Holopainen oli vuonna 1991 restauroimassa Olukondan kirkkoa sellaiseen kuntoon, jossa se oli ollut Martti Rautasen aikaan. Holopainen kuvaa sitä “elämänsä projektiksi”. Työ kesti puoli vuotta, ja Suomen valtio kattoi kustannuksista 60%, kun Lähetysseura maksoi 40%. Kattoon tarvittiin 100&nbsp;000 ranteen paksuisia heinänippuja, ja niiden siteiksi rautalankaa n. 7 km. Vihkiäisiin tulivat niin Suomen Etelä-Afrikan suurlähettiläs Kirsti Lintonen kuin Martti Ahtisaarikin, samoin kuin Sam Nujoma. Myöhemmin Holopainen oli Suomen valtion palkkalistoilla rakentamassa Engelan sairaalaa kehitysapuvaroin. Samoin hän oli kahden kuukauden ajan Windhoekissa korjaamassa sokeainkoululle ostettua kiinteistöä, josta tuli kurssikeskus näkövammaisille.

Holopainen rakennutti Oshigambon oppikoulun uudet rakennukset sekä uuden Nkurenkurun oppikoulun rakennukset sekä rakensi Ruacanan kirkon. Viimemainitusta tuli itä-länsisuuntaisen sijaan pohjoinen-etelä-suuntainen, sillä Holopainen ei ollut paikalla, kun perustukset valettiin, ja rakentajat eivät pilvisen sään vuoksi olleet päässeet näkemään, mistä suunnasta aurinko tuona päivänä nousi.

Holopaisen puoliso Eeva-Liisa sairastui 1990-luvulla Alzheimerin tautiin, ja hän kuoli vuonna 1997. Myöhemmin Senegalissa Holopainen tutustui lähemmin Helka Honkaseen, entiseen Namibian-lähettiin, ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1999.

## Raimo Holopaisen työkaudet Afrikassa

## Suhtautuminen SWAPO:oon ja Namibian itsenäisyystaisteluun
Holopainen oli hyviä ystäviä Herman Andimba Toivo ya Toivon ja Kaxumba kaNdolan kanssa, jonka oikea nimi oli . Nämä olivat tärkeitä henkilöitä SWAPO:ssa. Andimban kanssa Holopainen tutustui vuonna 1962 asuessaan Onandjokwella. Andimballa oli kauppa Ondangwassa. Holopainen kävi siellä häntä tapaamassa.

Holopainen suhtautui myönteisesti namibialaisten itsenäisyyshaluihin. Tämä pantiin merkille myös SWAPO:ssa. Vuonna 1975 hänelle tuotiin pyytämättä SWAPO:n jäsenkortti. Hän otti sen vastaan, vaikka ei tiennyt, oliko ulkomaalaisten sallittua olla SWAPO:n jäseniä. Monet namibialaiset lähtivät tuohon aikaan maanpakoon, mm. Magdalena Shamena, edellä mainitun Erastus Shamenan puoliso. Erastus oli lähtenyt pakoon jo aikaisemmin. Monet lähtijöistä eivät kertoneet perheelleen mitään, mutta tulivat Holopaisten luo ja kertoivat lähtöaikeistaan ja pyysivät tätä informoimaan omaisiaan asiasta jälkikäteen. Etelä-Afrikan hallituksen edustajat tunsivat epäluuloa suomalaisia lähetystyöntekijöitä, myös Holopaisia kohtaan:

Etelä-Afrikan joukot kuulustelivat, kiduttivat, pieksivät ja pahoinpitelivät ihmisiä vain siksi, että nämä olivat Holopaisen ystäviä. Holopaisten luona todella kävi myös SWAPO:n sissejä. Yleensä nämä tulivat yöllä, mutta kun oli järjestetty sissien ja *[[Suomen Kuvalehti|Suomen Kuvalehden]]* toimittajan Tapani Ruokasen tapaaminen, nämä tulivatkin päivänvalossa kirkonmenojen aikaan.

Lopulta vuonna 1983 Etelä-Afrikka ilmoitti, että Holopainen ei enää koskaan saa viisumia ja työlupaa Namibiaan. Parin vuoden jälkeen Lähetysseura päätti lähettää Holopaisen rakennustöihin ja työkentän esimieheksi Botswanaan. Takaisin Namibiaan Holopaiset pääsivät loppuvuodesta 1988, puoli vuotta ennen maan itsenäistymistä.

Kaxumba kaNdola oli sanonut Holopaiselle, että suomalainen lähetystyö, erikoisesti evankeliumin julistaminen, sai ambolaisten silmät näkemään, että ihmiset ovat samanarvoisia ihonväristä tai muista eroavaisuuksista huolimatta: “Kukaan ei saa sortaa toista”, oli kaNdola hänelle sanonut.

## Erilaisia sattumuksia vuosien varrelta
*Eräällä matkalla Kunenejoen varrella Holopaisen autosta meni rikki jousi. Sepänpajassa oppia saaneena hän takoi uuden jousen nuotion tulen kuumentaessa uutta metalliosaa.
*Erään kerran asuessaan Onandjokwella hänet komennettiin sairaalan leikkaussaliin saha kädessään. Leikkaussalissa selvisi, että tehtävänä oli sahata erään potilaan amputoitava jalka, joka oli kuoliossa, kun sairaalan naislääkäri ei uskaltanut sitä tehdä. Potilas selvisi hengissä.
*Holopainen joutui myös toimimaan sairaalan röntgenhoitajana, kun varsinainen hoitaja oli kahden kuukauden lomalla Etelä-Afrikassa. Sairaalassa ajateltiin, että kyllähän Holopainen osaa ottaa röntgenkuvia, kun hän kuvaa laatikkokameralla muutenkin.

## Eläkkeellä
Vuosina 1993–94 Holopainen toimi Martti Ahtisaaren presidentinvaalikampanjan taustajoukoissa.

Vuonna 2005 Holopainen oli Senegalissa tekemässä elokuvaa, kun Lähetysseuran työn aloittamisesta siellä oli kulunut 30 vuotta.

Holopainen teki myös elokuvan Angolassa, käyden mm. Luandassa ja Cabindassa, missä molemmissa joutui vaikeuksiin paikallisten viranomaisten kanssa.

Suomessa Holopainen oli vuonna 2009 mukana Suomen Lähetysseuran 150-vuotisjuhlien kunniaksi esitetyn *Frieda*-oopperan tuottajissa. Oopperan säveltänyt Ilkka Bäckman oli tavannut Holopaisen Namibiassa ja halusi nyt ehdottomasti tämän mukaan suunnittelemaan tämän oopperan lavasteita. Libreton kirjoitti entinen Namibian-lähetti Kirsti Ihamäki. Lavasteet Holopainen rakensi yhdessä Valtteri Koistisen ja Yrjö Wallinin kanssa.

Eläkkeellä Holopainen on myös toiminut Olympia-matkatoimiston matkanjohtajana eri puolilla Afrikkaa, mm. Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Zimbabwessa, Botswanassa ja Senegalissa. Hän on myös omilla matkoillaan käynyt Gambiassa ja Malissa. Viimemainitussa Holopainen kävi mm. Timbuktussa sekä Moptissa ja Djennéssä tutustumassa dogon-kansaan.

Nykyään Holopainen viettää eläkepäiviään Varkaudessa.

## Teokset
### Kirjat
* Avainsanat: lähetystyöntekijät; lähetystyö; Namibia; Afrikka.
* Avainsanat: lähetystyö, henkilökuvat (henkilöhistoria), namibialaiset, Namibia.
* Avainsanat: Namibia; Afrikka.
*

## Artikkeli
*

## Diasarjat
**Namibia — kahden ristin varjossa: Pienoisdiasarja Namibiasta*. 12 diakuvaa + 7 s. tekstivihko. Teksti: Raimo Holopainen, kuvat: Raimo Holopainen et al. Suomen Lähetysseura. Audiovisuaalinen toimisto. Helsinki, 1989.
**Yhdessä eteenpäin: Diasarja Namibian itsenäistymisestä ja kirkon haasteista.* 28 väridiaa, 2 tekstivihkoa, 10 s. (su, ru). Teksti: Raimo Holopainen; kuvat: Anneli Herranen et. al. Suomen Lähetysseura. Audiovisuaalinen toimisto. Helsinki, 1991.
**Pensastolaiset — suuren hengen heimolaiset: Namibian pensastolaisten pitkä tie kastejuhlaan*. 15 väridiaa. Käsikirjoitus: Raimo Holopainen; kuvat: Raimo Holopainen, Eeva Hallamaa; toimittaja: Jouko Marttinen. Helsinki: Suomen lähetysseura, 1993.
**Vastakohtien Namibia*. 36 väridiaa. Diakuvat: Raimo Holopainen et al.; käsikirjoitus: Rauni Rautavuori. Helsinki: Kirkon av-keskus, 1991.

## Elokuvat
**[[Etoto]]n Jeremia. Namibialaisen evankelistan elämästä ja työstä pohjoisella rajaseudulla.* 16 mm elokuva, pituus 145 m. Suomen Lähetysseura. Audiovisuaalinen toimisto. Helsinki, 1979. Tälle elokuvalle on olemassa lyhyt jatko-osa, joka löytyy YouTubesta.

*Elokuva namibialaisista kotiinpalaajista.

## Elokuva Raimo Holopaisesta
**Tatekulu*. Henkilödokumentti puuseppä ja lähetystyöntekijä Raimo Holopaisesta, josta tuli Namibian vapautusjärjestö SWAPO:n ensimmäinen valkoinen jäsen. Ohjaus ja käsikirjoitus Timo Korhonen; kuvaus Kalevi Korte; sävellykset Sakari Löytty. Road Movies ja Yleisradio, TV 2, Yhteistuotannot, 1991. DVD: Helsinki: Road Movies, 2008.

## Lähteet
*
*

### Viitteet