open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Seututie 568

**Seututie 568** on Tuusniemen kunnassa kulkeva seututie. Tie alkaa muutama kilometriä kunnan kirkonkylän pohjoispuolelta, jossa se erkaantuu valtatiestä 9. Sieltä tie kulkee 11 kilometriä ja päättyy Kaavin kirkonkylän läheisyyteen Tuusniemen kunnan puolella sijaitsevalle Räsälänkylälle, jossa tie liittyy seututiehen 566. Tie kulkee koko pituutensa Loukeisentienä. Nopeusrajoitus tiellä on 80 kilometriä tunnissa ja sen keskivuorokausiliikenne on noin 500 ajoa vuorokaudessa. Kuntoluokaltaan tie on huonossa kunnossa ja vaatii sen takia pikaista kunnostamista. Seututie 568 on tunnettu aiemmin yhdystienä 5681.

## Reitti ja tieyhteydet

* Tuusniemi (valtatie 9)
* Oravinlahti (yhdystie 16484)
* Räsälänkylä (seututie 566)

## Lähteet
Kashgilin taistelu

**Kashgilin taistelu** oli Sudanin mahdi-kapinan aikana 3. – 5. marraskuuta 1883 käyty taistelu egyptiläisten joukkojen ja mahdiksi julistautuneen Muhammad Ahmadin kannattajien välillä Kashgilissa El Obeidin eteläpuolella. Taistelu päättyi egyptiläisten tappioon ja verilöylyyn, josta egyptiläisiä selviytyi vain muutama sata.

## Tausta

Tuolloin Egyptin hallitsemassa Sudanissa oli alkanut vuonna 1882 mahdiksi julistautuneen Muhammad Ahmadin johtama niin sanottu mahdi-kapina. Vuonna 1883 Egypti lähetti Sudanin oloja rauhoittamaan suuren armeijan, jota johti kenraalimajuri William Hicks pašša, Egyptin armeijaan värväytynyt brittiupseeri. Egyptin armeija oli lakkautettu edellisen vuoden Urabi-kapinan jälkeen. Monet Hicksin joukoista olivat kapinan aikana vangiksi jääneitä, jotka nyt pakotettiin marsiimaan Sudaniin. Taistelutahto oli heikko, mutta Hicks koulutti joukkojaan kuukauden ajan ennen marssia. Lopulta joukot lähtivät Khartumista 29. huhtikuuta 1883. Ensimmäinen yhteenotto mahdistien kanssa Jebel Ardissa päättyi egyptiläisten voittoon. Voitto paransi jonkin verran joukkojen itseluottamusta. Hicks palasi Khartumiin jatkaen joukkojen kouluttamista ja varautuen seuraavaan yhteenottoon.

9. syyskuuta 1883 Hicksin noin 10&nbsp;000 sotilasta, 16 tykkiä ja 6 Nordenfeldt-konekivääriä. Mukana oli myös 5&nbsp;000 kamelia ja 2&nbsp;000 joukon mukana kulkenutta siviiliä. Joukkojen tavoite oli mahdi Muhammad Ahmadin päätukikohta El Obeid Kordofanin alueella. Ensin joukot leiriytyivät El Duamissa Niilin varrella, josta matka jatkui 27. syyskuuta. Joukojen mukana oli paikallisia oppaita, joista ainakin osa oli mahdollisesti todellisuudessa mahdin kannattajia. Joukot vaelsivat lopulta hitaasti yli kuukauden ajan pitkin aavikkoa samalla, kun mahdistien joukot ahdistelivat heitä jatkuvasti.

## Taistelu

3. marraskuuta pahoin väsyneet joukot saapuivat lopulta Kashgiliin useamman kymmenen kilometrin päässä etelään lopullisesta tavoitteesta El Obeidissa. Heitä odottamassa oli mahdistien joukot. Tuhannet mahdistit olivat aseistaneet itsensä kivääreillä, joita he olivat saaneet vallattua aikaisemmissa taisteluissa. Kashgilissa he avasivat tulen egyptiläisten neliömuodostelmiin. Hicks yritti seuraavana päivänä johtaa muodostelmaa etenemään mahdisteja vastaan. Kuitenkin joko myöhään 4. marraskuuta tai seuraavana päivänä 5. marraskuuta mahdistit tekivät suuremman mittakaavan hyökkäyksen egyptiläisten muodostelmaa vastaan. Vain harvat egyptiläiset tekivät tehokasta vastarintaa ja taistelusta muodostui verilöyly, joka päättyi egyptiläisten tappioon.

## Seuraukset
Egyptiläisten 10&nbsp;000 miehestä vain noin 300 selvisi. Kaatuneiden joukossa oli heidän komentajansa William Hicks. Hicksin ja muiden kaatuneiden päät leikattiin irti ja ne esitettiin mahdi Muhammad Ahmadille. Voitto Kashgilissa mahdollisti mahdistien vallata useita alueen satamia Punaisenmeren rannikolla. Taistelu merkitsi myös brittien yhä syvenevää sekaantumista konfliktiin.

## Lähteet
Clallamin piirikunta

**Clallamin piirikunta** () on Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 77&nbsp;155 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Port Angelesin kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1854.

## Väestö
Vuonna 2020 Clallamin piirikunnan 77&nbsp;155 asukkaasta valkoisia oli 87,1&nbsp;%, aasialaisia 1,9&nbsp;% ja mustia 1,2&nbsp;%. Vuonna 2019 5,3&nbsp;% asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,4&nbsp;% asukkaista oli syntynyt ulkomailla.

## Kuvia piirikunnasta

Kuva:Gray Wolf Valley (909118046).jpg|Gray Wolf Valley.
Kuva:Clallam County Courthouse 09-11-13 Wiki.jpg|Clallamin piirikunnan oikeustalo.
Kuva:Aerial view of Port Angeles.jpg|Port Angelesin kaupunkia.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Madeiransimake

**Madeiransimake** (*Anthoxanthum maderense*) on Makaronesiassa endeemisenä kasvava monivuotinen heinä, jota kasvaa Madeiran saaren sisäosien kallioilla. Se tulkitaan toisinaan samaksi lajiksi kuin tuoksusimake (*Anthoxanthum odoratum*), mutta koska madeiransimake kasvaa tuoksusimakkeen levinneisyysalueesta erillään olevalla eristyneellä alueella, on näiden kahden keskinäinen suhde vielä epäselvä.

## Lähteet
* Pereira, M. P., Estévez-Pérez, G. & Sahuquillo Balbuena, E., 2009: European Sweet Vernal Grasses (*Anthoxanthum*: Poaceae, Pooideae, Aveneae): A Morphometric Taxonomical Approach — *Systematic Botany*, 32 (1):43–59.
V. V. Kilpi

**Väinö Verneri Kilpi** (31. lokakuuta 1886 Taipalsaari – 19. marraskuuta 1965) oli suomalainen Helsingin Sanomien ja Ilta-Sanomien taloustoimittaja.

Kilven vanhemmat olivat Esaias Kilpiä ja Hanna Kilpiä. Hänen äitinsä kuoli 1894 ja isänsä 1896. Kilpi tuli lehtialalle 1905 Kotkan Sanomat-lehden sijais- ja aputoimittajaksi. Hän oli sitten Pohjan Poika-lehden toimittajana Vaasassa ja sen jälkeen Helsingissä työssä eräässä yksityisessä uutistoimistossa sekä Suomalainen Kansa-lehden toimituksen jäsenenä. Kilpi tuli vuonna 1911 Helsingin Sanomien toimituksen jäseneksi. Hän oli aluksi kunnallistoimittajana ja hän hoiti vuodesta 1916 lähtien ajoittain toimitussihteerin tehtäviä. Vuodesta 1917 alkaen Kilpi toimitti Helsingin Sanomien talousosastoa sekä sittemmin myös Ilta-Sanomien talousosastoa. Hän oli taloustoimittajana 40 vuoden ajan ja hän jäi eläkkeelle 1951. Tämän jälkeen Kilpi toimi vielä Sanoma Oy:n henkilökunnan asunto-osakeyhtiön isännöitsijänä kuolemaansa saakka.

Kilpi oli toimihenkilönä ja sihteerinä Nuorsuomalaisen puolueen ja Kansallisen Edistyspuolueen järjestöissä. Hän toimi myös vaalilautakuntien puheenjohtajana valtiollisissa ja kunnallisvaaleissa. Kilpi oli vuodesta 1915 alkaen lisäksi Nuorsuomalaisen Sanomalehtimiesyhdistyksen sihteerinä.

Kilpi oli naimisissa vuodesta 1922 Hanna Signe Sulasen (1895–1966) kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
V. V. Kilven lehtiartikkeleita:
*  Leipzigin messujen ja kaupungin vieraana I., Helsingin Sanomat, 16.3.1936, nro 74, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Leipzigin messujen ja kaupungin vieraana II., Helsingin Sanomat, 19.3.1936, nro 77, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Maailman tiheimmin asutussa seudussa I., Helsingin Sanomat, 30.3.1936, nro 87, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Maailman tiheimmin asutussa seudussa II., Helsingin Sanomat, 12.4.1936, nro 99, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
* Maailman tiheimmin asutussa seudussa III., Helsingin Sanomat, 19.4.1936, nro 105, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ruotsin kieltolakikansanäänestys 1922

**Ruotsin kansanäänestys [[kieltolaki|kieltolaista]]** järjestettiin 27. elokuuta 1922. Se oli ensimmäinen koskaan Ruotsissa järjestetty kansanäänestys, ja myös tähän mennessä tasaisin: ei-äänet voittivat 51 prosentin osuudella kyllä-äänten jäädessä 49 prosenttiin. Äänestysprosentti oli 55.

Huomionarvoista oli, että äänestyksessä miesten ja naisten antamat äänet laskettiin erikseen. Ajatuksena oli, että jos naiset olisivat innokkaampia kieltolain kannattajia (kuten tulosten perusteella olivatkin), jäisi mahdollisuus sille, että miesten antamien äänten ei-enemmistö estäisi kieltolain. Äänestys oli tosin vain neuvoa-antava eikä sitova, mutta kieltolaki jäi kuitenkin Ruotsissa toteutumatta.


Ref-1922-län-kön.png|Tulokset alueittain. Vasemmalla kaikki äänet, keskellä miesten äänet ja oikealla naisten äänet. Vihreä tarkoittaa kyllä-äänten voittoa ja punainen ei-äänten. Mitä tummempi sävy, sitä selkeämpi voitto.
Kräftor kräva dessa drycker.jpg|Kieltolakia vastustaneiden käyttämä juliste, jossa vedotaan alkoholin kuuluvan rapujuhliin. Piirtänyt Albert Engström.
Avlöningsafton - Rösta ja! 1922.jpg|Kieltolakia kannattaneiden käyttämä juliste, jossa korostetaan alkoholin haittoja.


## Lähteet
Minna Koskelan filmografia ja esiintymiset

Tämä on **[[Minna Koskela]]n filmografia ja esiintymiset**.

## Elokuvat

## Lyhytelokuvat

## Televisielokuvat

## Televisio

### Käsikirjoittajana

## Ääninäyttelijänä

## Teatteri

### Näyttelijänä

### Käsikirjoittajana ja ohjaajana

## Lähteet

* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* 
* 
* 
* Minna Koskela – Wikipedia
Ben Macintyre

**Benedict ”Ben” Richard Pierce Macintyre** (s. 25. joulukuuta 1963) on brittiläinen kirjailija, historioitsija ja *[[The Times]]* -sanomalehden kolumnisti.

## Lapsuus ja nuoruus
Macintyre on Angus Donald Macintyren ja Joanna Macintyren (o.s. Harvey) kolmesta lapsesta toinen. Macintyre opiskeli sisäoppilaitos Abingdon Schoolissa, jonka jälkeen hän aloitti historian opinnot St John’s Collegessa Cambridgessa, josta hän valmistui vuonna 1985.

## Kirjat
Macintyre on kirjoittanut kirjan herrasmiesrikollisesta Adam Worthista. (*The Napoleon of Crime: The Life and Times of Adam Worthin, Master Thief*). Hän kirjoitti kirjan myös Josiah Harlanista (*The Man Who would Be King: The First American in Afghanistan*). Tämä julkaistiin myös nimellä *Josiah the Great: The True Story of the Man who Would be King*. Harlan on yksi ehdokkaista, jonka oletetaan olevan pohjana Rudyard Kiplingin novelille *The Man Who Would Be King*.

Hänen kirjansa Eddie Chapmanista, Saksan ja Britannian kaksoisagentista toisen maailmansodan aikana, oli nimeltään *Agent Zigzag: The True Wartime Story of Eddie Chapman: Lover, Betrayer, Hero, Spy*.

Vuonna 2008 Macintyre kirjoitti kuvitetun kertomuksen Ian Flemingistä, fiktiivisen vakooja James Bondin luojasta, liittyen *For Your Eyes Only*, Ian Fleming ja James Bond -näyttelyyn Lontoon Imperial War Museumissa.

Macintyren vuoden 2020 elämäkertakirja neuvostoliittolaisesta agentista Ursula Kuczynskistä, *Agent Sonya: Moscow’s Most Daring Wartime Spy*, esiteltiin BBC Radio 4:ssä viikon kirjana.

## Dokumentit
Viidestä hänen kirjastaan on tehty dokumentti BBC:lle:

* *Operation Mincemeat* (2010)
* *Double Agent: The Eddie Chapman Story* (2011)
* *Double Cross – The True Story of the D Day Spies* (2012)
* *Kim Philby – His Most Intimate Betrayal* (2014)
* *SAS: Rogue Warriors* (2017)

## Palkinnot ja kunnianosoitukset

* 1998 Edgar Award: *The Napoleon of Crime*
* 1998 Macavity Award: *The Napoleon of Crime*
* 2007 Costa Book Awards, biography: *Agent Zigzag*
* 2008 Galaxy British Book Awards, biography: *Agent Zigzag*
* 2010 Galaxy British Book Awards, Popular Non-fiction: *Operation Mincemeat*
* 2011 Duke of Westminster's Medal for Military Literature: *Operation Mincemeat*
* 2012 Agatha Award, Non-fiction: *A Spy Among Friends*
* 2013 Edgar Award: *Double Cross*
* 2014 Spear's Book Award: *A Spy Among Friends*
* 2018 Baillie Gifford Prize: *The Spy and the Traitor (suomeksi Petturi ja vakooja)*

## Bibliografia

### Kirjat

### Kriittisiä tutkimuksia ja katsauksia Macintyren töistä

* Malcolm Gladwell (28. heinäkuuta 2014). ”A Critic at Large: Trust No One”. *[[The New Yorker]]*. Vol. 90 no. 21. pp. 70–75. Retrieved 30 September 2014. Includes review of *A Spy Among Friends: Kim Philby and the Great Betrayal*.
* Sheila Fitzpatrick (September 2014). ”'One of us' : the spy who relished deception”. *Australian Book Review*. 364: 27–28. Review of *A Spy Among Friends*.

## Henkilökohtainen elämä
Macintyre on naimisissa Katherine Muirin kanssa ja he asuvat kolmen lapsensa kanssa Lontoossa.

## Lähteet
Ascanio Sobrero

**Ascanio Sobrero** (12. lokakuuta 1812 – 26. toukokuuta 1888) oli italialainen kemisti, joka syntyi Casale Monferratossa. 

Sobrero työskenteli professori Théophile-Jules Pelouzen assistenttina Pariisissa ja hänestä tuli sitten Torinon yliopistossa kemian professori. Hän keksi nitroglyseriini-räjähdysaineen vuonna 1847. Hän piti sitä aivan liian vaarallisena, jotta siitä olisi mitään käytännön hyötyä. Hän oli kauhistunut, kun Nobelin suku aloitti nitroglyseriinin kaupallisen hyödyntämisen. Kun dynamiitti menestyi, Sobrero koki että häntä oli kohdeltu epäoikeudenmukaisesti.

## Lähteet
Paula Heinonen

**Paula Heinonen** (s. 1962 tai 1963) on funktionaalisen lääketieteen asiantuntija.

Koulutukseltaan hän on soveltavan mikrobiologian, soveltavan biokemian ja teollisuustalouden diplomi-insinööri Helsingin teknillisestä korkeakoulusta (nykyinen Aalto-yliopisto). Hän on myös tekniikan lisensiaatti, pääaineina soveltava mikrobiologia, biotekniikka ja elintarviketeknologia.

## Kirjallisuutta

* Vihdoinkin hyvä olo – Suolisto kuntoon ruokavalion avulla
* Satumaista voimaa arkeen – Uutta puhtia jaksamiseen! (yhdessä Satu Silvon kanssa)
* Hiivaongelmat – Suoliston merkitys terveydelle
* Hyvinvointia vaihdevuosiin – Terveyttä ja energiaa oikealla ravinnolla

## Aiheesta muualla
* Paula Heinonen
Pakkorajalta Syvärille

**Pakkorajalta Syvärille** on Hannu Lemisen, Orvo Saarikiven sekä Valentin Vaalan suunnittelelema suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1941.

Elokuva käsittelee jatkosotaa. Se on koostettu Puolustusvoimain katsaus -dokumenttisarjan osista 1–8. Jatkosodasta tehtiin myöhemmin vielä kaksi muuta dokumenttielokuvaa Suomenlahdelta Äänisjärvelle (1942) ja Hangon motista Vienan kanavalle (1942).

## Lähteet
Come On Eileen

**Come On Eileen** on brittiläisen Dexys Midnight Runnersin kappale, joka julkaistiin Britanniassa singlenä kesäkuussa 1982 albumilta *[[Too-Rye-Ay]]*.

Come On Eileen voitti parhaan brittiläisen singlen palkinnon Brit Awards-gaalassa vuonna 1983, ja vuonna 2015 brittiyleisö äänesti kappaleen kansakunnan sijalle 6 suosituimmista 1980-luvun kappaleista ITV-televisiokanavan järjestämässä mielipidetiedustelussa. Come On Eileen sijoittui 18. sijalle yhdysvaltalaisen VH1:n "100 Greatest Songs of the '80s" -listalla, ja se oli Britannian myydyin single vuonna 1982.

## Lähteet
Hangon motista Vienan kanavalle

**Hangon motista Vienan kanavalle** on Orvo Saarikiven sekä Valentin Vaalan suunnittelelema suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1942.

Elokuva käsittelee jatkosotaa ja se ajoittuu lokakuusta joulukuuhun 1941. Elokuvassa nähdään, kun suomalaiset joukot valtaavat Petroskoin, Koiviston saaret ja Hangon alueen. Dokumentissa esitellään myös Itä-Karjalan historiaa ja arkkitehtuuria. Se on koostettu Puolustusvoimain katsaus -dokumenttisarjan osista 15–26. Jatkosodasta on tehty myös kaksi muuta dokumenttielokuvaa: Pakkorajalta Syvärille (1941) sekä Suomenlahdelta Äänisjärvelle (1942).

## Lähteet
Eino Partanen (muusikko)

**Eino Olavi Partanen** (27. heinäkuuta 1915 Ruokolahti – 16. maaliskuuta 2004) oli suomalainen iskelmämusiikin säveltäjä ja sanoittaja, jonka tunnetuimpia kappaleita ovat valssi ”Kaunis on luoksesi kaipuu” 1940-luvun taitteesta ja tango ”Vanhan vaahteran laulu” 1950-luvun alusta. Hän toimi myös orkesterinjohtajana sekä konserttien ja kiertueitten järjestäjänä. Päivätyönään hän toimi kiertävänä myyntiedustajana. 

1930-luvun lopulla Partanen piti kotikaupungissaan Lappeenrannassa joitakin vuosia musiikkiliikettä yhdessä harmonikkataiteilija Vili Vesterisen kanssa. Sotavuosina hän kustansi *Iskelmäkalenteria*, jonka hän 1941 toimitti yhdessä Georg Malmsténin kanssa ja 1945 George de Godzinskyn kanssa.

Pienen poikansa kuoltua syöpään 1970-luvun puolivälissä Partanen kirjoitti pitkän tauon jälkeen uusia kappaleita, jotka julkaistiin vanhempien ohella Suomen Syöpäyhdistyksen hyväksi myydyllä albumilla *Eino Partasen kauneimmat laulut* (1977). Sen sovittajana ja kapellimestarina toimi George de Godzinsky.

## Lähteet
*
*Marjanen, Jari J.: Eino Partanen, Pomus.net. Viitattu 31.10.2021.
### Viitteet
Aimo Eerola

**Aimo Eerola** (25. maaliskuuta 1913 Kärkölä – 3. elokuuta 2007 Kuopio) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Eerolan vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarle Oskari Eerola ja Aleksandra (Sandra) Eerola ja puoliso vuodesta 1940 Anja Aallotar Leppänen (k. 1976). Eerola tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1932 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1938 Teknillisestä korkeakoulusta. Hän oli valmistuttuaan apulaisinsinööri Suomen Sähkölaitosyhdistyksessä. Eerola osallistui talvisotaan ja jatkosotaan tykistöupseerina. Talvisodan jälkeen 1940–1941 hän toimi Outokummun kaivoksen sähköinsinöörinä ja jatkosodan jälkeen 1944–1947 kuparitehtaan sähkö- ja koneinsinöörinä ja suunnittelutoimiston esimiehenä Harjavallassa. 

Savon Voiman toimitusjohtaja Eerola oli vuodesta 1947 aina vuoteen 1978 asti, jolloin hän jäi tehtävästä eläkkeelle. Eerolan johtajakauden alkaessa Pohjois-Savo oli vähiten sähköistetty maakunta Suomessa, hänen jäädessään eläkkeelle sekä Pohjois-Savo että Keski-Savo olivat käytännössä kokonaan sähköistettyjä. Eerolan johtama Savon Voima paitsi toteutti toiminta-alueelleen kattavan sähkönjakeluverkoston,  myös hankki ja rakennutti omia vesivoimaloita. Eerola oli lisäksi perustamassa jo 1963 tietotekniikkayritys Tietosavoa ja toimi pitkään yhtiön hallituksen puheenjohtajana. Hän edisti myös kaukolämmön saamista Savon Voiman toiminta-alueen alueen taajamissa 1970-luvulta lähtien. Teollisuusneuvoksen arvonimen 1972 saaneella Eerolalla oli useita luottamustoimia, kuten Pohjois-Savon teollistamistoimikunnan puheenjohtajuus, Suomen Sähkölaitosyhdistyksen hallitus- ja valtuuskuntatyö, asiantuntijatehtävät sähköalan komiteoissa sekä pienteollisuuden järjestötoiminta. Sotilasarvoltaan Eerola oli reservin majuri (1968).

## Lähteet
Lande

**Lande** voi tarkoittaa seuraavia asioita:
*Art Lande (s. 1947), yhdysvaltalainen jazzmuusikko
*Jørn Lande (s. 1968), norjalainen laulaja
*lande, maaseudun puhekielinen nimitys. Tähän liittyvät:
**Pertti "Lande" Lindfors (1927–2007), suomalainen filosofi
**Villa Lande, kulttuuritalo Kemiössä Kemiönsaarella
**Landella, Pelle Miljoona & Rockers -yhtyeen musiikkialbumi vuodelta 1995
Uusi maailmanjärjestys (albumi)

**Uusi maailmanjärjestys** on suomalaisen metalliyhtye Avacian debyyttialbumi, joka julkaistiin 24. toukokuuta 2019.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Jori Saloranta – laulu & kitara
* Elias Koljonen – rummut & laulu
* Topi Kivelä – basso

## Arvostelut
* Desibeli.net: 

## Lähteet
Maailmat kohtaavat

**Maailmat kohtaavat** on Hannu Lemisen koostama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1952.

Elokuva on ensimmäinen osa kaksiosaisesta dokumenttielokuvasta ja se käsittelee vuodea 1952 Helsingin olympialaisia. Elokuvassa käsiteltäviä aiheita ovat: olympiatulen matka stadionille, kisojen avajaiset sekä kisojen yleisurheilukilpailut. Elokuvan jatko-osa Kultaa ja kunniaa (1952) keskittyy kuvaamaan Helsingin kisatunnelmia, olympialaisten muita urheilulajeja sekä kisojen päättäjäisiä.

## Lähteet
William Hicks

**William Hicks** (usein myös **Hicks pašša**, 1830 – 1883) oli brittiläinen upseeri. Hän palveli esimerkiksi sepoy-kapinan ja Etiopian sodan aikana. Brittien iskettyä Egyptiin Urabi-kapinan kukistamisen yhteydessä Hicks värväytyi brittien tukeman kediivi Tawfiqin armeijaan kenraalimajurina. Hän sai surmansa mahdi-kapinan aikana Sudanissa käydyssä Kashgilin taistelussa marraskuussa 1883.

## Elämäkerta

William Hicks syntyi vuonna 1830 tai 1831. Vuonna 1849 hän liittyi Itä-Intian kauppakomppanian Bombayn armeijaan ja otti osaa taisteluihin Intian sepoy-kapinan aikana. Vuonna 1868 hän oli puolestaan mukana sotaretkellä Etiopiaan johtaen 1. divisioonan 2. prikaatia. Sotakokemuksistaan huolimatta Hicks ei niittänyt erityistä mainetta. Hän jäi eläkkeelle Brittiläisen Intian armeijasta everstinä vuonna 1880.

Britit valtasivat Egyptin niin sanotun Urabi-kapinan aikana vuonna 1882 tukeakseen maan kediivi Tawfiqia Ahmad Urabin kannattajia vastaan. Kapinan jälkeen Hicks värväytyi Tawfiqin armeijaan, jossa hänestä tuli kenraalimajuri. Seuraavan vuoden helmikuussa Hicks lähetettiin johtamaan joukkoja Sudanissa. Tuolloin Egyptin hallitsemassa Sudanissa oli puhjennut mahdiksi julistautuneen Muhammad Ahmadin johtama niin sanottu mahdi-kapina egyptiläisiä vastaan. Hicksin johtamat egyptiläiset joukot olivat pääasiassa Urabi-kapinan aikana vangiksi jääneitä ja joukkojen taistelutahto oli heikko.

Ongelmista huolimatta Hicks vietti kuukauden kouluttaen joukkojaan. Lopulta huhtikuussa 1883 hän lähti 10&nbsp;000 miehen kanssa Khartumista voittaen mahdistit Jebel Ardissa. Nelisen kuukautta myöhemmin hän lähti taas liikkeelle kohteenaan mahdistien tukikohta El Obeidissa. Suuri joukko liikkui kömpelösti läpi aavikon mahdistien ahdistelemana. 3. marraskuuta alkoi kohtalokkaaksi osoittautunut Kashgilin taistelu. Mahdistit voittivat egyptiläiset ja tappio johti verilöylyyn. Vain muutama sata egyptiläistä selvisi. Hicks sai myös itse surmansa. Hänen päänsä leikattiin irti ja vietiin näytteille mahdi Muhammad Ahmadille.

## Lähteet
Josef Weinheber

**Josef Weinheber** (1892 Wien, Itävalta – 1945 Kirchstetten, Itävalta) oli itävaltalainen runoilija, aikansa merkittävimpiä itävaltalaisia lyyrikoita.

Lapsuutensa  orpokodissa viettänyt Weinheber työskenteli aikuisena 20 vuotta postin virkamiehenä. Hänen runokokoelmansa ovat alkuun katkeran pessimistisiä, mutta myöhemmin hän kirjoitti kansanomaista, humoristista wieniläislyriikkaa, oodeja ja muuta tiukasti muotoa noudattavaa runoa.

## Suomennettuja runoja
* Metsätie, suom. Eeva-Liisa Manner, teoksissa: Eeva-Liisa Manner, *Mustaa ja punaista: runoja*, Turku: Aura 1944 – Eeva-Liisa Manner: *Kirkas, hämärä, kirkas: kootut runot*, Helsinki: Tammi 1999 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pohjolan tähtitaivaan alla

**Pohjolan tähtitaivaan alla** on Olavi Tammisen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1955.

Elokuva on henkilödokumentti vuonna 1952 Miss Universum -kilpailun voittaneesta Armi Kuuselasta sekä hänen aviomiehestään Virgilio Hilariosta. Elokuvassa seurataan pariskunnan Suomen-matkaa, jonka he tekivät talvella 1955. Elokuvasta on tehty myös englanninkielinen versio *Under the Northern Sky*.

## Lähteet
Matti S. Martela

**Matti Sakari Martela**, vuoteen 1933 **Malenius** (9. marraskuuta 1913 Somero – 27. marraskuuta 1987 Helsinki), oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Martelan vanhemmat olivat kauppias Matti August Malenius ja Elli Siviä Estola, aiemmin Eskelin, ja puolisot 1938–1949 Maire Marjatta Kohvakka ja vuodesta 1949 Liisa Valpuri Nironen. Matti Martela tuli ylioppilaaksi Helsingin koelyseosta 1932 ja valmistui ekonomiksi 1935. Hän oli Käkisalmen Saha -yhtiön konttorinhoitaja 1937–1938 ja sitten vuonna 1939 perustamansa huonekalutehdas Loimun toimitusjohtaja. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Matti Martela perusti vuonna 1941 Riihimäen Puunjalostus -yhtiön, joka toimi vuoteen 1949 asti. Hänen elämäntyökseen tuli kuitenkin vuonna 1945 perustettu Tehokaluste-yhtiö, sittemmin Martela, jonka johdossa hän toimi aina vuoteen 1976 asti.  Yhtiö keskittyi toimisto- ja julkisten tilojen kalusteiden suunnitteluun, tuotantoon ja myyntiin kotimaahan ja ulkomaille, joskin alkuvuosina Matti Martela oli mukana perustamassa myös muun muassa huonekalujen verhoilukankaita valmistavaa yhtiötä. Siirryttyään vuonna 1976 pois toimitusjohtajan tehtävistä Matti Martelasta tuli Martela-yhtiön päätoiminen hallituksen puheenjohtaja vuoteen 1986 asti. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1972. Matti Martela oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.

## Lähteet
Suomenlahdelta Äänisjärvelle

**Suomenlahdelta Äänisjärvelle** on suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1942.

Elokuva käsittelee jatkosotaa. Se on koostettu Puolustusvoimain katsaus -dokumenttisarjan osista 9–14; sen suunnittelivat ja leikkasivat Hannu Leminen, Orvo Saarikivi ja Valentin Vaala. Jatkosodasta on tehty myös kaksi muuta dokumenttielokuvaa Pakkorajalta Syvärille (1941) ja Hangon motista Vienan kanavalle (1942).

## Lähteet
S/S Saint Stephen

**S/S Saint Stephen** oli suomalainen uusikaupunkilaisen  J. A. Zachariassen & Co-varustamon rahtihöyrylaiva. Laiva oli aikanaan Suomen kauppalaivaston suurin alus ja se purjehti vuonna 1925 ensimmäisenä suomalaisena höyrylaivana maapallon ympäri.

7&nbsp;350 kuollutpainotonnin Saint Stephenin pituus oli 118,6 metriä, leveys 15,90 metriä ja syväys 7,01 metriä. Laivan höyrykoneen teho oli aluksi 1&nbsp;600 hevosvoimaa ja vuodesta 1931 2&nbsp;195 hevosvoimaa.

Saint Stephen rakennettiin 1911 Port Glasgowssa Skotlannissa Wm Hamilton & Companyn telakalla liverpoolilaiselle British & Foreign Steamship Co Ltd-varustamolle. Vuodesta 1919 laivan omisti liverpoolilainen Saint Line Ltd-varustamo ja vuonna 1923 laiva ostettiin Suomeen uusikaupunkilaiselle  J. A. Zachariassen & Co-varustamolle. Toisen maailmansodan aikana Saint Stephen tuli heinäkuussa 1942 Japanista Brasilian Santokseen, jossa laiva myytiin. Laivan parikymmentä suomalaista merimiestä internoitiin ja he asuivat Sao Juaon hotellissa Suomen valtion kustannuksella. Laiva oli tämän jälkeen brasilialaisten laivanvarustamoiden omistuksessa ja sen omisti vuodesta 1942 Oscar da Costa Rio de Janeirosta. Vuonna 1949 laivan nimeksi tuli *Canguera* ja sittemmin nimeksi vaihtui omistajien muuttuessa *Guaraassu* 1952 ja *Fernao Dias* 1959. Laiva kaatui ja upposi 25. toukokuuta 1968 ollessaan suolalastissa matkalla Macaosta Rio de Janeiroon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kapteeni puhuu totta ja valehtelee, Seura, 25.11.1936, nro 48, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Matka mustien maanosaan

**Matka mustien maanosaan** on Veikko Itkosen tuottama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1952.

Elokuva on matkailudokumentti, joka käsittelee Veikko ja Eija Itkosen vuosien 1946–1951 välisenä aikana tekemiä matkoja Euroopassa ja Afrikassa. Elokuvassa esiintyviä matkakohteita ovat muun muassa Sveitsi, Italia, Algeria ja Etelä-Afrikka.

## Lähteet
Rex (nimi)

**Rex** on englantilaisella kielialueella käytetty miehen etunimi, joka pohjautuu kuningasta merkitsevään latinan sanaan *rex*. Se voi olla myös lyhentymä nimistä *Reginald* ja *Reinold*.

Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on syyskuuhun 2023 mennessä tilastoitu noin 60–70 Rex-nimistä miestä.

## Nimipäivä
Rex-nimi esiintyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemissa koirien ja hevosten nimipäiväkalentereissa. Niissä Rexin nimipäivä on 12.&nbsp;maaliskuuta.

## Tunnettuja Rex-nimisiä
* Rex Beach (1877–1949), yhdysvaltalainen kirjailija, vesipalloilija ja olympiamitalisti
* Reginald ”Rex” Bosley (1909–1989), brittiläinen tiedustelu-upseeri
* Rex Brown (s. 1964), yhdysvaltalainen basisti
* Warren ”Rex” Cawley (s. 1940), yhdysvaltalainen aitajuoksija ja olympiavoittaja
* Rex Grossman (s. 1980), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
* Reginald ”Rex” Harrison (1908–1990), englantilainen näyttelijä
* Rex Hartwig (s. 1929), australialainen tennispelaaja
* Rex Linn (s. 1956), yhdysvaltalainen näyttelijä
* Richard Alexander ”Rex” Norris (1899–1980), intialainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja
* Rex Orange County, oik. *Alexander O’Connor* (s. 1998), englantilainen laulaja
* Rex Reason (1928–2015), yhdysvaltalainen näyttelijä
* Rex Ryan (s. 1962), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja
* Rex Stout (1886–1975), yhdysvaltalainen rikoskirjailija
* Rex Tillerson (s. 1952), Yhdysvaltain ulkoministeri v. 2017–2018
* Rex Walheim (s. 1962), yhdysvaltalainen avaruuslentäjä
* Rex Warner (1905–1986), brittiläinen kirjailija

## Kuvitteellisia Rex-nimisiä
* Kapteeni Rex, kloonisotilas *Tähtien sota* -universumissa
* Poliisikoira Rex, samannimisen televisiosarjan päähahmo

## Lähteet
Dieter Wellershoff

**Dieter Wellershoff** (1925 Neuss, Saksa – 2018 Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hän sai tuotantoonsa vaikutteita ranskalaisesta uudesta romaanista ja perusti saksalaiseen kirjallisuuteen uuden realismin Kölnin koulukunnan. Hän on kirjoittanut muun muassa rikosaiheisia romaaneja ja kuunnelmia

Wellershoff oli Saksan tuotteliampia ja tunnetuimpia kirjailijoita. Hän kirjoitti myös kirjallisuudentutkimuksen alalta tieteellisiä kirjoituksia.

## Suomennetut teokset
* *Simpanssin kauneus* (*Die Schönheit des Schimpansen*), suom. Markku Mannila, Sarja: Keltainen kirjasto 146, Helsinki: Tammi 1979 
* *Seireeni & Kaskaan huuto* (*Die Sirene; Zikadengeschrei*), suom. Olli Sarrivaara, Lurra Editions 2010 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Naisten Bandyliiga 2021–2022

**Jääpallon naisten Bandyliiga kaudella 2021–2022** ratkaistiin neljän joukkueen kolminkertaisen runkosarjan jälkeen pelattavilla pudotuspeleillä. Suomen mestaruudesta pelattiin 30. kertaa. Naisten Bandyliigan järjestää järjestää Suomen Jääpalloliitto. 

Wiipurin Sudet voitti Suomen mestaruuden.

## Lähtökohdat

Sarja pelattiin nimellä Naisten Bandyliiga ensimmäistä kertaa.

## Joukkueet

## Runkosarja

Kolminkertainen runkosarja alkoi 27.11. ja päättyi 19.2.

## Välierät

## Pronssiottelu

## Loppuottelu

## Lähteet

https://finbandy.torneopal.fi/taso/sarja.php?turnaus=sjpl_2021&sarja=N
Lehtokäenrieska

**Lehtokäenrieska** (*Gagea spathacea*) on liljakasvien (Liliaceae) heimoon, käenrieskojen (*Gagea*) sukuun kuuluva kasvilaji. Lehtokäenrieska muistuttaa pikkukäenrieskaa (*Gagea minima*).

Lehtokäenrieska on monivuotinen ja kalju ruohovartinen kasvi, joka voi kasvaa enintään noin 20 cm korkeaksi. Sen tyveltä kasvaa kaksi kapeaa lehteä ja varresta yksi leveämpi lehti. Kukkia kehittyy varsiin yhdestä kolmeen kappaletta ja laji kukkii toukokuussa.

Lehtokäenrieska kasvaa lehtimetsissä ravinteikkailla kasvupaikoilla. Sitä tavataan lähinnä vain Euroopassa Saksassa, Puolassa ja Tanskassa, mutta paikoitellen muuallakin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Gagea spathacea''
Työn ja kisan kädenlyönti

**Työn ja kisan kädenlyönti** on Arno Carlstedtin suunnittelema suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1954.

Elokuva on urheiludokumentti, joka käsittelee Työväen Urheiluliiton neljänsien liittojuhlien valmisteluja, avajaisia, kisatapahtumia sekä päätöstilaisuutta. Suomen Filmiteollisuus tuotti samoista kisoista myös Aarne Laineen ja Edvin Laineen ohjaaman näytelmäelokuva Veteraanin voitto (1955).

## Lähteet
Jakoaika

**Jakoaika** on vanhaan suomalaiseen ajanlaskuun liittyvä käsite. Loka-marraskuun vaiheille sijoittuva jakoaika oli noin 12 vuorokauden mittainen ajanjakso, jolla tasattiin aurinkovuosi ja kuuvuosi. Aurinkovuosi, eli maapallon kiertoaika auringon ympäri, kesti 365 vuorokautta. Kuuvuosi, eli kuun 12 kiertoa maapallon ympäri, ei kuitenkaan ollut yhtä pitkä kuin aurinkovuosi, vaan jäljelle jäi 11 vuorokautta 6 tuntia kestänyt aukko. Jotta aurinkovuosi ja kuuvuosi saatiin tasoihin, oli vietettävä jakoaika, jota Suomessa vietettiin sadonkorjuun jälkeen Mikkelinpäivän ja vuoden alkajaisten välisenä aikana. Vuoden alkajaisia taas on yleisesti vietetty pyhäinmiestenpäivän lähellä tarkan ajankohdan riippuessa tavasta, mikä kussakin talossa on otettu käyttöön. Jakoajan sijoittuminen vanhaan kalenteriin on ollut horjuva ja käytetystä lähteestä riippuvainen, minkä vuoksi sitä on voitu viettää myös esimerkiksi Simosta (28.10.) Marttiin (10.11.).

Jakoaikaan on liitetty erilaisia uskomuksia, jotka ovat liittyneet tulevan vuoden säiden ja tapahtumien ennustamiseen. Jakoaikana maailman on uskottu olevan nurin päin. Jakoaika on myös ollut juhla-aikaa, jolloin monet perinteiset työt ovat olleet kiellettyjä ja jolloin maatyöntekijät ovat lomailleet. Myös muilla kansoilla tiedetään olleen vastaavia tasoitus- tai väliaikoja. Suomessa kalenterivuoden loppuminen ja uuden vuoden alkaminen on sijoittunut luontevasti syksyyn satovuoden mukaan. Jakoaikaa on vanhojen talteen saatujen kalenterisauvojen perusteella vietetty Suomessa vielä 1600-luvulla.

## Lähteet
* Vilkuna, Kustaa: Vuotuinen ajantieto. Vanhoista merkkipäivistä sekä kansanomaisesta talous- ja sääkalenterista enteineen. s. 290-294. Otava, 1983. .
Tomi Kuusisto

**Tomi Kuusisto** on suomalainen tenorilaulaja. Hän on opiskellut Helsingin konservatoriossa, Sibelius-Akatemiassa sekä Zürichin oopperastudiossa Sveitsissä.

Vuosina 1987–2021 Kuusisto on ollut kiinnitettynä Suomen kansallisoopperassa, Viron Estonia-teatterissa, Zürichin oopperassa, Baselin oopperassa, Bernin oopperassa sekä vieraillut Italiassa, Itävallassa, Kanadassa, Latviassa, Liettuassa, Ranskassa, Saksassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa.

## Lähteet
K-52 (1939)

**K-52** oli Neuvostoliiton laivaston K-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

## Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Ordžonikidzen telaklta, missä köli laskettiin 26. helmikuuta 1938 telakkanumerolla 455. Se laskettiin vesille 3. heinäkuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 11. lokakuuta 1942.

## Palvelus
Saksan hyökätessä kesällä 1941 Neuvostoliittoon alus oli keskeneräinen. Leningradin saarron alkaessa se liitettiin osaksi kaupungin puolustusta. Alus liitettiin 25. marraskuuta 1942 Itämeren laivastoon päällikkönään 2. luokan kapteeni Je. G. Šulakov, joka luovutti 14. maaliskuuta 1944 päällikkyyden 3. luokan kapteeni I. V. Travkinille. Miehistön koulutus jatkui lokakuussa 1944. Alus lähti 29. lokakuuta Kronstadtista Helsinkiin, mistä se lähti 9. marraskuuta ensimmäiselle sotaretkelleen Pommerinlahdelle.

Alus havaitsi saattueen, jota vastaan se hyökkäsi 16. ja 21. marraskuuta. Alus palasi 25. marraskuuta Helsinkiin, mistä se jatkoi edelleen Kronstadtiin. Alus siirrettiin 2. joulukuuta huollettavaksi telakalle, mistä se vapautui 15. tammikuuta 1945. Alus lähti toiselle partiomatkalle, mutta jäätilanteen vuoksi se joutui 11. helmikuuta hakeutumaan Helsinkiin.

Alus lähti 15. helmikuuta toiselle sotaretkelleen Pommerinlahdelle, jossa se ilmoitti upottaneensa 24. helmikuuta torpedoimalla kuljetusalus *Erika Fritzen* (4&nbsp;169 t) sekä sitä suojanneen aluksen. Se upotti 1. maaliskuuta Öölannin eteläpuolella torpedoimalla rahtialus *Bacchuksen* (1&nbsp;716 t) ja 4. maaliskuuta samoin torpedoimalla 6&nbsp;000 tonnin rahtialuksen. Kaksi päivää myöhemmin alukselta tuli ilmoitus torpedoveneen tai pienen hävittäjän vaurioittamisesta ja 8. maaliskuuta 5&nbsp;000 tonnin rahtialuksen upottamisesta. Alus palasi Kronstadtiin 11. maaliskuuta.

Maaliskuun alus oli huollettavana telakalla, mutta 17. huhtikuuta se lähti kolmannelle sotaretkelleen Itämeren eteläosiin. Alus palkittiin 20. huhtikuuta punalipun kunniamerkillä. Seuraavana päivänä alukselta saatiin ilmoitus 6&nbsp;000 tonnin rahtialuksen upottamisesta. Se upotti 25. huhtikuuta 10&nbsp;000 tonnin rahtialuksen ja kaksi päivää myöhemmin 7&nbsp;000 tonnin rahtialuksen. Alus palasi 30. huhtikuuta Helsinkiin. Se jatkoi 9. toukokuuta Kronstadtiin, jonne alus saapui vielä samana päivänä.

## Lähteet
*
*
* 
*

### Viitteet
Ilías Venézis

**Ilías (Elias) Venézis** (), oikealta nimeltään **Ilías Méllos** (Ηλίας Μέλλος, 1904 Ayvalık, Turkki – 1973 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen kirjailija.

Venézis joutui 1922 perheensä kanssa muuttamaan kotiseudultaan Turkista Kreikkaan. Venézis käsittelee teoksissaan tätä tapahtumaa ja sen synnyttämää nostalgiaa. Venézis työskenteli alkuun pankissa. Hän oli vuodesta 1957 Ateenan akatemian jäsen. 

## Suomennetut teokset
* *Aiolian maa* (*Aiolikí gi*), suom. Johannes Polva, WSOY 1960
;Novellit teoksessa
*Näkymätön ja näkyvä*, suom. Reija Tanninen, Anna Wartiovaara, Helsinki: Suomen Ateenan instituutti 2000 
* Asklepionin yö
* Lokit

## Lähteet
Kalervo Pitkänen

**Juho Kalervo Pitkänen** (17. marraskuuta 1904 Helsinki – 10. maaliskuuta 1974) oli suomalainen pikajuoksija. Pitkänen edusti urallaan Helsingin Kisa-Veikkoja vuoteen 1929 ja sen jälkeen Oulun Pyrintöä. Koulutukseltaan hän oli varatuomari.

## Urheilu-ura

Kalevan kisoissa Pitkänen saavutti kultaa sekä 100 metrin juoksussa että 200 metrin juoksussa vuonna 1928.Lisäksi hän sai hopeaa 200 metriltä vuonna 1929. Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailuissa Pitkänen sai Helsingin Kisa-Veikkojen joukkueessa kultaa 4 × 100 metrin juoksussa vuosina 1928 ja 1929. 4 × 400 metrillä hän sai kultaa vuonna 1929 ja pronssia vuonna 1928.

Maaotteluissa Pitkänen edusti Suomea vuonna 1929 Ruotsia ja Ranskaa vastaan.
__NOTOC__ 
## Henkilökohtaiset ennätykset
### Ulkoradat

Lähde

## Siviiliura

Kalervo Pitkänen suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1929 ja sai varatuomarin arvon 1932. Vuonna 1930 hän toimi esittelijänä Oulun lääninhallituksessa, nimitettiin vuonna 1935 Limingan nimismieheksi ja vuonna 1936 Heinolan kihlakunnan henkikirjoittaja.

## Lähteet
Liilakylmänkukka

**Liilakylmänkukka** (*Pulsatilla* × *intermedia*) on kangasvuokon (*Pulsatilla vernalis*) ja hämeenkylmänkukan (*Pulsatilla patens*) välinen risteymä. Sen juurakosta kasvavat aluslehdet ovat kohenevia. Lehtiruodin pituus on yleensä 10–20 senttimetriä. Aluslehden lehtilapa on 5–10 cm mittainen, se on tavallisesti kolmisorminen, päätölehdykkä on ruodillinen. Lehdet ovat pääosin talvehtivia, kuten myös kangasvuokolla; hämeenkylmänkukalla ne lakastuvat syksyllä. Kukka kasvaa yksittäin kukkaperän päässä, jonka pituus kukinta-aikana on yleensä 10–20 cm. Kukan kehälehdet ovat vaaleansinisiä. Pähkylähedelmät eivät suurimmaksi osaksi kehity.

## Levinneisyys
Liilakylmänkukkaa esiintyy Suomessa, Saksassa ja Puolassa. Suomen lähialueella risteymän kantalajeja kasvaa yhdessä myös Karjalankannaksella, esimerkiksi Ruotsissa ne esiintyvät vain eri seuduilla.

### Liilakylmänkukka Suomessa
Suomessa liilakylmänkukka esiintyy harvinaisena Etelä-Hämeessä Hämeenlinnan seudulla, missä sijaitsee kantalajien yhteinen kasvualue. Se kasvaa samanlaisilla kasvupaikoilla, kuten harjukankailla. Risteymä on Suomessa rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella, kuten myös kangasvuokko ja hämeenkylmänkukka ovat.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Liilakylmänkukka – ''Pulsatilla patens'' × ''vernalis''
Bjørnar Skjæran

**Bjørnar Selnes Skjæran** (s. 28. toukokuuta 1966) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka on toiminut maansa kunta- ja alueministerinä syyskuusta 2025.. Aiemmin hän toimi samassa hallituksessa kalastus- ja meriministerinä vuosina 2021–2023. Skjæran on istunut suurkäräjillä vuodesta 2021. Skjæran oli Lurøyn kunnanjohtaja vuosina 2011–15.

## Muuta
Skjæran on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän on työskennellyt aiemmin maanviljelijänä ja kuorma-autonkuljettajana, ja kannattaa Liverpool FC:tä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Bjørnar Skjæran Norjan suurkäräjien nettisivuilla
Organonitraatit

**Organonitraatit** eli **nitraattiesterit** ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R-O-NO2, missä R on orgaaninen ryhmä. Ne ovat siis alkoholien tai fenolien ja typpihapon estereitä.

## Ominaisuudet ja valmistus
Organonitraatit ovat huoneenlämpötilassa tavanomaisesti nesteitä. Ne ovat suhteellisen stabiileja, mutta varsinkin useita nitraattiryhmiä sisältävät yhdisteet esimerkiksi nitroglyseroli hajoavat räjähdysmäisesti kuumennettaessa. Organonitraatit liukenevat vain niukasti veteen, mutta liukenevat hyvin orgaanisiin liuottimiin. Organonitraatit hydrolysoituvat veden vaikutuksesta emäksisissä tai happamissa olosuhteissa. Reaktiossa muodostuu useimmiten alkoholien sijaan karbonyyliyhdisteitä tai alkeeneja. Organonitraatit reagoivat useiden nukleofiilien kanssa. Esimerkiksi Grignard-reagenssit muodostavat *N*-dialkyylihydroksyyliamiineja ja enolaatit nitroyhdisteitä.

Organonitraatteja voidaan valmistaa alkoholien tai fenolien ja typpihapon välisellä reaktiolla. Toinen vaihtoehto on alkyylihalidien ja hopeanitraatin reaktio.

## Lähteet
Thomas Edwin Mostyn

**Thomas Edwin Mostyn ** (1864 Liverpool - 1930 Manchester) oli englantilainen taidemaalari. Hänet tunnetaan suuren yleisön parissa erityisesti hänen romanttisista puutarhamaalauksistaan, mutta hänen tyylinsä on niin monipuolinen, että on välillä vaikeaa uskoa, että sama tekijä on luonut kaikki teokset. 
## Elämäkertaa
Mostyn syntyi Liverpoolissa, mutta varttui Manchesterissa. Hän opiskeli Manchesterin taideakatemiassa ja piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna kotikaupungissaan vuonna 1880. Royal Art Academyssä hänen töitään oli esillä ensikertaa vuonna 1893. 

Ensimmäisillä töillään Mostyn halusi kiinnittää yleisön huomion työväenluokan heikkoon asemaan. Tähän hän oli saanut vaikutteita opettajaltaan Sir Hubert von Herkominilta. 1890-luvulla hän siirtyi maalaamaan uskonnollisia aiheita. Hän sai töistään hyvää palautetta, sanottiin että hän harvoja nykyaikaisia maalareita, jotka maalaavat uskonnollisia aiheita vilpittömästi. 

1910-luvulla Mostynin tyyli alkoi muuttua. Hän alkoi maalata ihmisiä hienoissa puutarhoissa, mikä ennakoi hänen tulevia puutarhamaalauksiaan. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Mostyn muutti Devoniin, missä hän alkoi maalata puutarhamaalauksiaan, joista hänet tunnetaan nykyään parhaiten. Näissä töissä hän on hylännyt realismin, luonto ja rakennukset on idealisoitu ja kuvissa on vahva luonnon voiman tuntu. Väriä hän käytti useita kerroksia ja ne olivat kirkkaita. Hän levitti ne kankaalle palettiveitsellään.

Mostyn kieltäytyi noudattamasta aikansa ajatussuuntauksia ja muoteja. Hän ei halunnut asettaa itseään mihinkään tiettyyn muottiin tai valitsemaan suosittuja ja muodikkaita aiheita. Hänen mukaansa jokainen hetki oli ainutlaatuinen ja jos sen maalaa, se tulee tehdä yksilöllisesti. 

1920-luvulla Mostyn piti useita omia näyttelyitä. Hän jatkoi oman tyylinsä etsimistä kuolemaansa saakka. Elämänsä loppupuolella Mostyn oli Royal Cambrian Academyn, Royal West of Englandin ja Royal Institute of Painters in Oil-Coloursin jäsen. Hänen töitään oli esillä Pariisin salongissa sekä Pittsburgissa. 

Mostynin taideteosten hinnat ovat viime aikoina vaihdelleet paljon. Vuonna 1998 hänen työstään maksettiin huutokaupassa 63 059 Yhdysvaltain dollaria, mutta huomattavasti pienempiäkin summia on maksettu. 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://www.sulisfineart.com/thomas-edwin-mostyn-1864-1930-c-1883-watercolour-river-landscape.html
Veksillografia

**Veksillografia** on lippujen suunnittelun taide ja käytäntö; se liittyy veksillologiaan, tieteelliseen lippujen tutkimukseen, mutta se ei ole synonyymi tälle tieteenalalle. Lippuja suunnitteleva henkilö on veksillografi.

## Suunnittelun periaatteet
Vuonna 2006 Pohjois-Amerikan veksillologinen yhdistys (eng. *North American Vexillological Association*) julkaisi kirjasen nimeltä *Hyvä lippu, huono lippu* (*Good Flag, Bad Flag*) auttaakseen niitä, jotka haluavat suunnitella tai uudelleensuunnitella lipun. Kirjasessa luetellaan viisi lippujen suunnittelun perusperiaatetta, joista on tullut vakioviittaus veksillografien yhteisössä. Pohjois-Amerikan veksillologinen yhdistys loi vuonna 2014 yhdessä Brittiläisen Lippuinstituutin (*Flag Institute*) kanssa päivitetyn kirjasen nimeltä *Komission raportti lippujen suunnittelun ohjaavista periaatteista* (*The Commission's Report on the Guiding Principles of Flag Design*), joka käsittelee *Hyvä lippu, huono lippu* kirjasessa esiintyviä kysymyksiä ja perehtyy tarkemmin siinä esitettyihin ideoihin.

## Katso myös
* Veksillologia

## Lähteet
Hemming Alanko

**Hemming Nestor Alanko** (31. lokakuuta 1881 – 20. syyskuuta 1959) oli suomalainen lähetyssaarnaaja, rovasti ja kirkkoherra.

Alanko vihittiin lähetyssaarnaajaksi 1907 ja hän oli sitten Suomen Lähetysseuran palveluksessa Kiinassa luoteis-Hunanissa vuoteen 1915 saakka. Suomeen palattuaan Alanko suoritti teologian erotutkinnon ja hänet vihittiin papiksi 1921. Alanko oli pappina Toivakassa, Jyväskylän maaseurakunnassa ja Säynätsalossa. Hän oli Ylöjärven kirkkoherrana 1926–1936 ja sen jälkeen Säämingin kirkkoherrana. Alanko kirjoitti artikkeleita sanomalehtiin ja Suomen Lähetysseuran julkaisuihin. Hän suomensi myös Kiinan lähetystyötä käsittelleitä teoksia.

## Suomennoksia
Nimellä *H. Alanko*:
* M. Broomhall : *Mies, joka uskalsi: [[Hudson Taylor]]in elämänvaiheet: nuorille kerrottuna*. Suomen lähetysseura, Helsinki 1921
* Arthur H. Smith : *Heräävä Kiina*. Gummerus 1922
* A. M. Johannsen : *Iäinen helmi: erään kiinalaisnaisen elämänvaiheet*. WSOY 1923 (alkuteos *Everlasting pearl*)
* Marshall Broomhall : *Kenraali Fung* ; johdannolla varustanut Erland Sihvonen ; suomentanut H. Alanko.  Suomen lähetysseura, Helsinki 1924
* Arthur Taylor : *Jaakon kukkaro: kertomus tytöille ja pojille*. Suomen lähetysseura, Helsinki 1925, 1945

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Ylöjärven rippikoululaiset 1932, edessä kirkkoherra Hemming Nestor Alanko ja kanttori Saarinen
* Kielisoitinorkesteri, kuvassa takana vasemmalla Arvid Flinck, kolmas vasemmalta Hilda Mäkelä, neljäs vasemmalta Toivo Koskikallio ja oikealla Hemming Alanko. Museovirasto, Suomen Lähetysseura ry:n kuvakokoelma (Finna)
Hannaleena Heiska

**Hannaleena Heiska** (s. 1973 Oulu) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen työnsä sisältävät muun muassa maalauksia, piirroksia ja videoinstallaatioita.

Heiska opiskeli Limingan Taidekoulussa 1998–1999 ja Kankaanpään taidekoulussa 1999–2000. Hän valmistui kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta 2006. Heiska on pitänyt yksityisnäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Hän on myös opettanut Vapaassa Taidekoulussa, ja hän työskentelee sen apulaisrehtorina.

Vuonna 2011 Heiska sai William Thuringin nimikkopalkinnon. Hän oli vuonna 2011 ehdolla myös Ars Fennica -palkinnon saajaksi. Heiskalle myönnettiin vuonna 2021 viisivuotinen (2022–2027) valtion taiteilija-apuraha.

Heiska on pitänyt näyttelyitä Helsinki Contemporaryssä, Turun taidemuseossa, Kalhama & Piipolla ja Göteborgin taidemuseossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hannaleena Heiskan verkkosivut
* Hannaleena Heiska AV-Arkin sivuilla
Burić

**Burić** on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

* Andrej Burić (s. 1989), kroatialainen hiihtäjä
* Damir Burić (s. 1980), kroatialainen vesipalloilija ja olympiavoittaja
* Jasmin Burić (s. 1987), bosnialainen jalkapallomaalivahti
* Mirsada Burić (s. 1970), bosnialainen yleisurheilija
* Zlatko Burić (s. 1953), kroatialais-tanskalainen näyttelijä
S/S Olovsborg

**S/S Olovsborg** oli suomalainen uusikaupunkilaisen J. A. Zachariassen & Co -varustamon rahtihöyrylaiva.

11&nbsp;300 kuollutpainotonnin (vuodesta 1939 9&nbsp;855 kuollutpainotonnia) S/S Olovsborgin pituus oli 135,02 metriä, leveys 17,20 metriä ja syväys 8,23 metriä. Laivan höyrykoneen teho oli 3&nbsp;885 hevosvoimaa.

S/S Olovsborg rakennettiin 1912 Pallionissa Sunderlandissa Englannissa Short Brothersien telakalla lontoolaiselle Nitrate Producers' Steamship Co Ltd-varustamolle, ja se sai nimen *Anglo-Egyptian*. Vuonna 1927 laiva ostettiin Suomeen uusikaupunkilaiselle J. A. Zachariassen & Co-varustamolle, ja se oli ostohetkellä Suomen kauppalaivaston suurin alus. Vuonna 1932 laiva lastasi vehnää Williamstownissa Victorian osavaltiossa Australiassa. Lasti oli tarkoitus viedä Shanghaihin Kiinaan, ja kun miehistö vaati kaksikertaista palkkaa sotatoimialueelle matkaamisesta, kolme miestä pidätettiin ja viisi muuta karkasi laivasta ennen sen lähtöä. Pidätetyt merimiehet karkotettiin Suomeen. Vuonna 1942 laiva siirtyi Brasilian hallituksen omistukseen, ja se sai nimen *Lesteloide*. Laiva liitettiin Brasilian laivastoon 1948, ja se romutettiin 1955 Rio de Janeirossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Höyrylaiva S/S Olovsborg, Uudenkaupungin museon valokuvakokoelma (Finna)
S/S Wasaborg

**S/S Wasaborg** oli suomalainen uusikaupunkilaisen J. A. Zachariassen & Co-varustamon rahtihöyrylaiva.

7&nbsp;800 kuollutpainotonnin S/S Wasaborgin pituus oli 125,88 metriä, leveys 24,65 metriä ja syväys 7,58 metriä. Laivan höyrykoneen teho oli 3&nbsp;035 hevosvoimaa.

S/S Wasaborg rakennettiin 1909 Hampurissa Reiherstieg Schiffswerftin telakalla hampurilaiselle Deutsch-Australische Dampfs Ges-varustamolle ja sai nimekseen *Iserlohn*. Ensimmäisen maailmansodan alettua elokuussa 1914 laiva jäi Bataviaan Hollannin Itä-Intiaan ja se luovutettiin 1919 sotakorvauksena Isolle-Britannialle. Vuonna 1921 laiva sai nimekseen *Union City* ja sen omisti bidefordilainen St. Just Steamship Co Ltd-varustamo. Vuonna 1925 laiva ostettiin Suomeen uusikaupunkilaiselle J. A. Zachariassen & Co-varustamolle ja se oli ostohetkellä Suomen kauppalaivaston suurin alus. Laiva myytiin 1935 Italiaan napolilaiselle Achille Lauro -varustamolle, jossa se sai nimekseen *Erica*. Toisen maailmansodan aikana kesäkuussa 1940 laiva takavarikoitiin Liverpoolissa ja se sai nimekseen *Empire Defiance*. Normandian maihinnousun aikana laiva upotettiin Normandian rannikolla aallonmurtajaksi 8. kesäkuuta 1944. Laiva romutettiin Antwerpenissä syyskuussa 1951.

## Katso myös
*M/S Wasaborg

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Höyrylaiva S/S Wasaborg, Uudenkaupungin museon valokuvakokoelma (Finna)