Yhteisöohjautuvuus

**Yhteisöohjautuvuus** tarkoittaa työn organisoimista ja koordinointia yhdessä (Salovaara, 2020). Se perustuu ajatukseen, jonka mukaan perinteistä johtajavaltaa hajautetaan koko organisaatioon. Näin työntekijöille tulee mahdollisuus vaikuttaa omaan työhönsä, sen organisointiin ja koordinointiin. (Mäkkeli, Vuori & Malkavaara, 2021). Se on joiltain osin rinnasteinen termi itseohjautuvuudelle, mutta termeillä on myös selkeä ero. (Martela, 2021; Salovaara, 2018) Itseohjautuvuus mielletään tyypillisesti yksilön ominaisuudeksi, itsensä johtamiseksi, ja myös itseohjautuvuuteen viittaavat teoriat pääosin painottavat yksilölähtöisyyttä. Organisaatioissa koko työyhteisön yhteistyön järjestämisen kannalta ongelma on siinä, että itseohjautumisen yksilökeskeinen tulkinta sallii esimerkiksi ’sooloilun’ tai itsenäisen päätöksenteon yksilönäkökulmasta. Tässä riskinä on, että valitut toimenpiteet ja työ saattavat olla osaoptimoituja yksilön hyödyksi eivätkä ota huomioon tiimin tai koko organisaation tavoitteita. 

Yhteisöohjautuvuus vaatii toimiakseen demokraattisesti suunnattuja käytänteitä, prosesseja ja rakenteita. Siinä missä hierarkian rakenne, käytänteet ja prosessit toisintavat ja tuottavat eriarvoistavia suhteita (alainen-esihenkilö), yhteisöohjautuvuuden tueksi on muotoiltava kokonainen systeemi, joka estää eriarvoistumisen. Yhteisöohjautuvassa organisaatiossa toiminnan tueksi laaditaan usein työntekijän käsikirja tai kulttuurikäsikirja.

Yhteisöohjautuvuutta on Suomessa sovellettu (tämän termin alla) 2020-luvulla niin yksityisellä kuin julkisellakin sektorilla. Julkisen sektorin toimijoita tässä ajatusmallissa houkuttelee verkostomaisuuden ja epävirallisen organisaation hyödyntäminen virallisen hierarkian rinnalla. Kyseessä ei siis ole hierarkian purkaminen, koska se olisi julkisen sektorin organisaatioissa lainsäädännön mukaan mahdotonta, vaan hierarkkisen systeemin tasapainottaminen mukautuvilla ja asiantuntijoiden toimintavapautta ja yhteisvastuuta korostavilla toimintatavoilla. (Markula & Salovaara, 2024)

Yhteisöohjautuvuus tarkoittaa (Martela, 2021; Mäkkeli et al., 2021; Salovaara, 2020):

* “työn organisoimista ja koordinointia yhdessä.”
* “työyhteisön **pelisäännöt ja rakenteita**, joiden avulla **kaikki voivat osallistua** työn muotoiluun ja yhteisön ohjaamiseen – ei sitä, että kukin saa päättää itse mitä tekee ja tehdä mitä haluaa.”
* ”organisaatiota, jossa on **rakenteita, prosesseja, käytänteitä ja kulttuuria.** Niiden on tarkoitus ylläpitää **tasa-arvoisempaa, vertaispohjaista toimintatapaa**, ei autoritäärisiä valta-asetelmia.”
* organisaation hahmottamista systeeminä, jossa ei riitä että oma tiimi sopii toiminnastaan, vaan kaikilla on vaikutusta toisiinsa. Yksilö elää sosiaalisessa verkostossa, joten johtaminenkin muodostuu verkostossa.

## Lähteet:
* Markula, J. & Salovaara, P. (2024). Yhteisöohjautuvuuden käsikirja - kohti uusia organisoitumisen tapoja. Oulu: Metanoia instituutti. 
* Martela, F. (2021). Itseohjautuvuus on yhteisöohjautuvuutta - ja sen lupaus on suuri. Teoksessa (toim.) Gamrasni, M, Matkaopas yhteisöohjautuvuteen, s. 11-18.
* Mäkkeli, J., Vuori, J. & Malkavaara, H. (2021). Matkalla yhteisöohjautuvaksi - toimivat yhteisölliset käytänteet. Teoksessa (toim.) Gamrasni, M, Matkaopas yhteisöohjautuvuteen, s. 79-97.

* Salovaara, P. (2020).  Johtopäätös. Yhteisöt ja organisaatiot pomokulttuurin jälkeen . Helsinki: Teos.

## Lisälukemisto:
* Gamransi, M. (toim.) (2021). Matkaopas yhteisöohjautuvuuteen.
* Salovaara, P. (2020b). Työn tuuli -lehti 2/2020
*Salovaara, P. (2018).  Riisuttu organisaatio
*Tampereen yliopiston TEOT-hanke (Työhyvinvointia esimiehettömässä organisaatiossa)