Aisja Hakimsan

**Aisja Hakimsan** tai **Aisa Hakimcan** (13. maaliskuuta 1896 – 5. marraskuuta 1972) oli Tampereen tataariyhteisön keskuudessa vaikuttanut taiteilija, johtaja ja julkaisija.  

Hakimsan tunnettiin kansallismielisenä kulttuurihahmona, joka ohjasi näytelmiä, kirjoitti runoja ja johti Tarawih-tilaisuuksia. Vuonna 1938 Hakimsan osallistui "Idel-Uralin turkkilais-tataarien" muistojuhlaan Varsovassa*.* Vuonna 1970 Hakimsan otti osaa Tatarstanin 50-vuotisjuhlan konferenssiin Kazanissa.  

Hakimsan oli Tampereen islamilaisen seurakunnan perustajajäsen. Hänen poikansa Räshid oli jääkiekkoilija-erotuomari. 

__SISÄLLYSLUETTELO__

## Elämäkerta

Aisa Hakimdžaninpoika (Hakimžanov, Hakimcan uğlı) syntyi nykyisen Nižni Novgorodin alueen Krasnooktjabrskin piirissä, Aktukin kylässä. Hän tuli Suomeen vuonna 1917 ja sai kansalaisuuden vuonna 1929. Myös Hakimdžanin äiti, Merjam Alautdinintytär (Alautdinova, Alaeddin kızı) sekä hänen isoveljensä Ibrahim asettuivat Tampereelle. 

Sukupolvensa tataarien tavoin Hakimdžan toimi kulkukauppiaana, mutta Tampereen tataariyhteisön keskuudessa hänet tunnettiin lähinnä vankkana johtajana ja monipuolisena taiteilijana.

1920-luvun taitteessa, aikana jolloin tataariyhteisöllä ei vielä ollut seurakuntaa Suomessa, Hakimdžan oli yksi Tampereen muslimeista, joka allekirjoitti Helsingin imaamille lähetetyn kirjeen vedoten oman seurakunnan perustamiseen. Kirje alkoi sanoin: ”Me Suomessa asuvat Muslimit tarvitsemme virallisen yhdistyksen säilyttääksemme äidinkielemme, uskontomme ja yksimielisyytemme”. Muita allekirjoittaneita olivat S. Ismail, M. Ainetdin, H. Neuman, Z. I. Ahsen, H. Husnetdin, I. Hakimdshan (veli), A. Bedretdin, B. Ainetdin, A. Badautdin ja S. Yusuf. Suomen Islam-seurakunta perustettiin lopulta vuonna 1925. 

Tampereelle oma seurakunta perustettiin vuonna 1943 ja Hakimdžan oli sen perustajajäsen. Hän oli ollut 1930-luvulla myös lyhytikäisen Tampereen islamilaisen yhdistyksen puheenjohtaja. 1940-luvun lopulla Hakimdžan oli Tampereen Turkkilaisen Yhdistyksen puheenjohtaja ja toimi myös sen varapuheenjohtajana.

Hakimdžan oli hyvin musikaalinen. Hän lauloi, soitti viulua ja mandoliinia sekä toimi kuoronjohtajana. Hakimdžan johti Ramadan-kuukauden Tarawih-tilaisuuksia lausumalla  "Älvidä" (Əlwidağ) ja "İlahi" -rukoushymnejä yhteisön keskuudessa vuosikymmenet. Hakimdžan toimi myös teatteriohjaajana. Hänet tunnettiin M. Faizin näytelmistä *[[Ğaliyäbanu|Aliyebanu]]* sekä *Asılyar*. Kun 1930-luvulla Ayaz İshakin vierailun kunniaksi järjestettiin näytös Tampereen Teatterissa, Hakimdžan itse esitti yhtä *Zöleyhan* pääosista. Aisan tytär Aliye sekä veljenlapset Zinnetulla, Semiulla, Hamdurrahman ja Hafize olivat lopulta kaikki mukana hänen näytelmissään.

Hakimdžanin on sanottu kokeneen ainaista kaipuuta synnyinseuduillensa. Vuonna 1935 hän kirjoitti toivovansa palata kotimailleen ”uskoa täynnä olevien lasten” kanssa, viitaten Koraanin ''Al Imran''-suuran jakeeseen 19 (”Jumalan edessä oikea uskonto on islam”)*.* Tekstissä hän käyttää kansastaan nimitystä "turkkilais-tataarit" (Turk-tatar halkı). Hakimdžan ilmaisi itseään myös runouden kautta. Hän sisällytti omia tekstejään julkaisemassaan kolmiosaisessa sarjassa *Milli şiyır ve cırlar* ('Kansallisia runoja ja lauluja'; 1956–1966). Hänen runojaan julkaistiin myös Sadri Hamidin lehdissä *Ak yul* ja *Tavış*. 

Aisa oli teologi-imaami Habibur-Rahman Shakirin hyvä ystävä. Yhdessä he istuskelivat puiston penkillä tuntikausia, ”juttelivat ja suunnittelivat”. Vieraillessaan usein Shakirien kotona, Aisa säesti viulullaan Habibur-Rahmanin tyttären Hamiden laulua herkistyneenä.Aisa ja Habibur-Rahman julkaisivat yhdessä lauluja ja runoja. Vuonna 1966 he julkaisivat kansallisrunoilija Abdulla Tukaylle omistetun lehtisen. Kauppias Semiulla Wafinin kanssa Hakimdžan julkaisi uskonnosta kertovan teoksen *İslam dine haqq dinder*  ('Islamin usko on oikea usko').

Kun Varsovassa järjestettiin vuonna 1938 Idel-Uralin 20-vuotismuistojuhlat, siihen osallistui Suomesta seitsemän ”Idel-Uralin turkkilais-tataaria”, joista yksi oli Hakimdžan. Siellä he kunnioittivat edesmenneitä muslimisotilaita puolalaisten hengenheimolaisten kanssa. He muun muassa marssivat kaupungin pääkatua pitkin kulkueena ja pitivät rukoustilaisuuden imaami Ali Woronoviczin johdolla Piłsudskin aukiolla sijaitsevalla ”tuntemattoman sotilaan” haudalla (*Grób Nieznanego Żołnierza*). 

Myöhemmällä iällä Hakimdžan pääsi lopulta vierailemaan Venäjän puolella kun vuoden 1970 kesäkuussa kulttuurityöntekijä Ymär Daher kutsui hänet Kazaniin Tatarstanin 50-vuotisjuhlapäivän konferenssiin. Siellä heidät otettiin virallisissa merkeissä vastaan Tatarstanin tiedeakatemian G. Ibrahimovin kielen, kirjallisuuden ja taiteen instituutissa. Vieraana oli myös muun muassa Tampereella luennoinut tiedemies-folkloristi İlbaris Nadirov sekä Ymär Daherin poika Okan. Matkan aikana Hakimdžan kävi samalla osoittamassa kunnioituksensa runoilija Tukain haudalla. Aisan Tatarstanin 50-vuotispäivää juhlistava runo julkaistiin sanomalehdessä ”Sotsialistik Tatarstan” (Социалистик Татарстан).

Ulkomailla vaikuttaneita tataarikirjailijoita tutkinut tieteilijä Xatıyp Miñnegulov Kazanista mainitsee myös suomentataareja vuoden 1993 julkaisussaan *Çit illärdäge tatar ädäbiyäte häm matbuğatı*; Hasan Hamidulla, Sadri Hamid, Gevher Tuganay, sekä Aisa Hakimcan.

## Julkaisuja
* ميللى شيعر وه جرلار*, Milli şiyır ve cırlar / Milli şiğer wä cırlar* ('Kansallisia runoja ja lauluja'; 1956–1966; A. Hakimcan) 
* عبد الله توقای, *Abdulla Tukay / Ğabdulla Tuqay* (1966 / 1969; A. Hakimcan, H. R. Shakir) 
* ايسلام دين خاق ديندر*, İslam dine haqq dinder* ('Islamin usko on oikea usko'; A. Hakimcan, S. Wafin) 

## Runonäyte
Belmäsäm il därtlären, min bolay yazmas idem. Millätemne söymäsäm, kulıma kaläm almas idem ("Ellen kansani tuskaa tietäisi, näin en kirjoittaisi. Kynää käteeni en ottaisi, ellen kansaani rakastaisi").

**Üz avılım Yañapar**
Kışın mayak utırtalar

olı yul buylarına.

Yañaparnıñ kızlarına

sälam ugıllarına.

Yäş çagımda küp yöredem

kayın çagıllarında.

Şul cirlärne sagınıp cırlıym

iskä töşkän çagımda.

Yörer idem kırlarında

kaytsam Yañaparıma.

Ber tuygançı cırlar idem

utırıp yarlarına.

Hatfä kebek yäşel ülän

üsä İsmät tauında.

Tau yulları, kır yulları

bar da bit uylarımda.

Minem söyep eçkän suım

Mar küpere yanında.

Sarı sazım, Torataşım,

äle dä bit küz aldımda.

Yörer idem, menär idem

zur taunıñ başına.

Tagın ber kat cırlar idem

Basıp koyaş karşında.

Runossa ”Kotikyläni Yañapar”, Aisa muistelee synnyinseutuaan; sen ”Ismät-kukkulan” samettista ruohoa, koivumetsiä ja ”Mar-sillan” läheisyyden vettä. Hän kaipaa takaisin kylään, missä jälleen laulaisi auringon alla.  

Runo sisällytettiin Sadri Hamidin lehden *Ak yul* vuoden 1968 julkaisuun.

## Yksityiselämä

Aisan vaimo oli muslimiksi kääntynyt nokialainen Sylvia ”Särvi” (سروى, Servi; 1904–1965; myös سروى خانم, Servi hanım; ”rouva”),  joka otti aktiivisesti osaa tataariyhteisön toimintaan miehensä kanssa. 

Tytär Aliye (1922–2013) oli mukana isänsä näytelmissä ja hänet muistetaan kauniista lauluäänestään. Nuoruusvuosinaan Aliye oli kihloissa Pietarissa syntyneen tataarin Semuk Gubeidullinin (myöh. *Alkara*) kanssa, joka jatkosodan aikaan toimi pikaveneen kuljettajana kenraali Aaro Pajarille. Aisan poika Räshid (Reşid) oli Ilveksessä 1950-luvulla pelannut jääkiekkoilija, jonka ura sittemmin jatkui erotuomarina. Hakimsanit asuivat Kaivokadulla.

Aisan isä oli maanviljelijä Hakimžan Muhametaminov (Hakimcan Muhammed Emin) ja äiti leskeksi jäänyt Marjam Aljautdinova (Meryem Alaeddin; 1863–1947). Isoisä Muhametamin Nurumbajev (Nurımbay) oli Venäjän armeijan sotilas. Liikemies Ymär Sali oli Aisan eno.

## Versioita nimestä

Aisja Hakimsan (alk. Hakimdshan / Hakimsanoff; ven. Айся Хакимджан, Хакимжанов, Aisja Hakimdžan / Hakimžanov).

Tataarilaisittain kirjoitettuna Aisa Hakimcan (tataarin kirjakielellä Гайсә Хәкимҗан, Ğaysə Xəkimcan /ʁɑj'sæ χækimˈʑɑn/). İske imlâ (vanha kirjaimisto): عيسى حکيم جان.

Arabialaisittain nimi kirjoitettuna ajoittain myös pitemmässä muodossa: عيسى حكيم جان بن امين (Ğaysə Xəkimcan bine Əmin).

Lähteet:

## Huomautuksia

## Galleria

Tiedosto:Aisa Hakimcan 1920.jpg|Minhacetdin Bedretdin, Aisa Hakimcan ja İbrahim Teregul vuonna 1920.
Tiedosto:Aysa Hakimcan, Abdulhak Safiulla.jpg|Aisa Hakimcan, Abdulhak Safiulla vuonna 1932.
Tiedosto:Tatars in Helsinki, 1936.jpg|Ymär Talus, Aisja Hakimsan, Aisa Beshar, Hamze Rahmatulla ja Mustafa Samaletdin Helsingissä vuonna 1936.
Tiedosto:Tatars in Helsinki, 1920.jpg|Uraza bäyräme, Helsinki vuonna 1920. (Aisa takarivissä neljäs oikealta).
Tiedosto:Tatars in Tampere 1927.jpg|Tataareja Tampereella vuonna 1927. Aisa takarivissä kolmas vasemmalta; puolisonsa hänen edessään. Kuvassa myös Semiulla Wafin ja Zinnetullah Ahsen.
Tiedosto:Aisa Hakimcan signatures.jpg|Kaksi versioita Aisan nimikirjoituksesta (vuosilta 1920, 1946).
Tiedosto:Aisa Hakimcan text.jpg|Aisan tekstiä tataarin arabialaisella kirjaimistolla. (Möşfikä Wafan muistokirjoitus, vuodelta 1967).
Tiedosto:Aisa Hakimcan publication.jpg|Aisan julkaisu ”Osa 1: Kansallisia runoja ja lauluja”.
Tiedosto:Aisa Hakimcan, Ymär Daher 1970.jpg|Eturivissä Okan Daher (kolmas), Aisa Hakimcan (viides), Ymär Daher (seitsemäs), sekä kielitieteilijä İlbaris Nadirov (toinen). ”G. Ibragimovin mukaan nimetty Tatarstanin tiedeakatemian kielen, kirjallisuuden ja taiteen instituutti”. (Kazan, vuonna 1970).
Tiedosto:Aysə Həkimcan, Ğabdulla Tuqay grave.jpg|Kansallisrunoilija Abdulla Tukayn haudalla Kazanissa vuonna 1970.
Tiedosto:Finnish Tatars in Kazan.jpg|Sanomalehden ”Sotsialistik Tatarstan” artikkeli Aisa Hakimcanista (keskellä) ja Ymär Daherista (oikealla).
Tiedosto:Ayaz Ishaki, Aisa Hakimcan.jpg|linkki=|Ayaz İshaki istumassa keskellä; Aisa Hakimcan hänen takanaan. (Varsova, vuonna 1938).
Tiedosto:Hakimdzhan brothers.jpg|Hakimdžanin veljekset Hasan ja Aisja Moskovassa.
Tiedosto:Sylvia Hakimsan.jpg|Aisan puoliso Sylvia ”Särvi” (oik.) vuonna 1930. Aisan veljen İbrahimin puoliso Halime Hairetdin keskellä.
Tiedosto:Aliye Hakimcan in Moscow.jpg|Tytär Aliye Moskovan rautatieasemalla sukulaispariskunnan Mahiran ja Gataullan kanssa vuonna 1957.
Tiedosto:RÄSHID HAKIMSAN (cropped).jpg|Poika Räshid (keskellä) vanhempiensa kanssa vuonna 1938 Imad Samaletdinin läksiäisjuhlissa VPK:n talossa.


## Lähteet

* Baibulat, Muazzez: *Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia*. Tampereen islamilainen seurakunta, 2004. .
* Bedretdin, Kadriye: *Tugan tel: Kirjoituksia Suomen tataareista*. Suomen Itämainen Seura, 2011. .
* Leitzinger, Antero: *Mishäärit – Suomen vanha islamilainen yhteisö*. Kirja-Leitzinger, 1996. .

### Viitteet

## Aiheesta muualla

* Hakimcanin äiti Meryam, Renat Bekkinin artikkelissa ”Connections between Tatars in Petrograd-Leningrad and Finland during the 1920s and 1930s” 
* ”Toinen paluu” (venäjäksi)
* Habiburrahman Shakir: *Abdulla Tukay*, Tampere: Aisa Hakimcan. 1966 Kansalliskirjasto