open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Karjalainen kulttuurikeskus Äijälä

**Karjalainen kulttuurikeskus Äijälä** sijaitsee Kangasalla, kartanotyyppisessä, hienovaraisesti kunnostetussa rakennuksessa, historiallisen Liuksialan kartanon naapurissa. Museon tilat on rakennuksen yläkerrassa, joka on kunnostettu näyttelytilaksi ja museoesineiden ja kokoelmien säilytystilaksi. Äijälä on maanlaajuisesti merkittävä karjalaisen kulttuurin esittelypaikka, keskittyen erityisesti siirtokarjalalaiseen kulttuuriin. Kulttuurihistoriallisessa museossa esillä olevat kokoelmat on koottu siirtoväen lahjoituksina ja keskuksessa voi tutustua esimerkiksi käsitöihin, valokuviin, kansallispukuihin, maalaustaiteeseen, historiallisiin dokumentteihin, karttoihin sekä laajaan kirjastoon, johon kuuluu noin 1200 luetteloitua teosta. Kokoelmissa on myös sota-ajan päiväkirjoja ja evakkotarinoita. Museon helmiin kuuluu muun muassa tšekkiläinen kahviastiasto 1930-luvulta, jonka omistaja kätki maahan, Kivennavan Ahjärven koulun pihaan Karjalassa talvisodan uhatessa. Jatkosodan aikana astiasto kaivettiin esiin, kun karjala vallattiin 1945, se päätyi omistajansa mukana lahden seudulle ja sieltä Äijälään. Muita museon helmiä ovat talvisodassa tuhoutuneen Kivennavan kirkon tuhkasta poimitut kattokruunun kristallit ja konekiväärin panosvöistä paperinarun avulla pujottelemalla tehty kassi.

## Lähteet
Varsamäen hevosajoneuvomuseo

**Varsamäen hevosajoneuvomuseo** sijaitsee Kangasalla, museon ylläpitäjinä toimii Sinikka ja Mikko Meurman ja suurin osa museon esineistä on tuotu Liuksialan kartanosta, joka on ollut Meurman-suvun hallinnassa jo 1800-luvulta. Mikko Meurmanin isoisoisoisoisä ruotsin armeijan entinen kapteeni Karl Otto Meurman (1788-1845) osti Liuksialan kartanon vuonna 1821. Varsamäen hevosajoneuvomuseo oli ensimmäisen kerran avoinna yleisölle vuonna 1981, Kangasalla järjestetyn maatalousnäyttelyn aikana. Museon esineistö, johon kuuluu yli 70 hevosajoneuvoa, vaunuista kärryihin ja rattaisiin, kertoo tarinoita entisaikojen elämästä. Esineitä on saatu museoon myös lahjoituksina muun muassa Kangasalan karjalaisilta, Kangasalan seurakunnalta ja yksittäisiltä lahjoittajilta. Nähtävillä on esimerkiksi sirot venäläiset droskat 1810-1820-luvulta, jotka on entisöity Museoviraston ja Hämeen Museoseuran avustuksella ja ovat ajokelpoiset. Toinen nähtävillä oleva erikoisuus on niin sanotut Pirunkärryt. Heinänajoon tarkoitetussa hevosvetoisessa reessä on pyörät keskellä. Pelloilla jalaksilla liukuva kuorma nousi tielle tultaessa pyörille ja siten helpommaksi vetää.

## Lähteet
Anna-Reetta Väänänen

**Anna-Reetta Väänänen** (s. 1984 Sonkajärvi) on suomalainen korumuotoilija. Väänäsen korut ovat voittaneet kansainvälisiä muotoilupalkintoja. Hänen korunsa ovat olleen esillä sekä kansainvälisissä että suomalaisissa näyttelyissä. Vuonna 2019 hän sai Kuopion Muotoiluakatemian säätiön apurahan työskentelylleen ja yrityksensä kehittämiseen. Vuonna 2021 Väänäselle myönnettiin Sonkajärven kunnan kultturipalkinto. Väänäsen koruja on nähty myös Suomen tasavallan presidentin Itsenäisyyspäivän vastaanotolla.

Väänänen on suunnitellut Eukonkannon MM-kisojen virallisen t-paidan kuvan vuonna 2024. Akvarellikuva perustuu Hannu Keräsen ottamiin eukonkanto aiheisiin valokuviin.

## Palkinnot

* Bronze A’Design Award in Jewelry, Eyewear and Watch Design Category in 2023-2024 period with design Marilyn -rannekoru
* Bronze A’Design Award in Jewelry, Eyewear and Watch Design Category in 2023-2024 period with design Marilyn korusarja
* Silver Award in Jewelry Design, Jewelry - Jewelry Collections, NY Product Design Awards, 2024, Marilyn korusarja
* Silver Award in Product Design, Jewellery Category, in S1 2024, French Design Awards, Marilyn korusarja
* Bronze A’Design Award in Jewelry, Eyewear and Watch Design Category in 2020-2021 period with design Sarah – sormus

* Red Dot Award in Product Design, Jewellery Design, kultainen Sarah sormus, 2022

* Silver A’Design Award in Jewelry, Eyewear and Watch Design Category in 2020-2021 period with design Laineet -kaulakoru

* Sonkajärven kulttuuripalkinto, 2021, Sonkajärven kunta

## Lähteet
Jan Nowicki

**Jan Nowicki** (5. marraskuuta 1939 – 7. joulukuuta 2022) oli puolalainen näyttelijä. Hän esiintyi 90 elokuvassa ja televisiojaksossa vuodesta 1967.

## Valikoitu filmografia
* *[[Bariera]]* (1966)
* *[[Colonel Wolodyjowski (film)|Colonel Wolodyjowski]]* (1969)
* *[[Family Life (1971 Polish film)|Family Life]]* (1971)
* *[[The Hour-Glass Sanatorium]]* (1973)
* *[[Women (1977 film)|Women]]* (1977)
* *[[Spiral (1978 film)|Spiral]]* (1978)
* *[[Just like Home (1978 film)|Just Like Home]]* (1978)
* *[[Perijättäret]]* (1980)
* *[[Diary for My Children]]* (1984)
* *[[O-Bi, O-Ba: The End of Civilization]]* (1985)
* *[[Diary for My Lovers]]* (1987)
* *[[Magnat (film)|Magnat]]* (1987)
* *[[A Tale of Adam Mickiewicz's 'Forefathers' Eve']]* (1989)
* *[[Foetus (film)|Foetus]]* (1994)
* *[[The Seventh Chamber]]* (1995)
* *[[The Unburied Man]]* (2004)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Karhuherra Paddington (vuoden 1989 sarja)

**Karhuherra Paddington** (alkuperäiseltä nimeltä Paddington Bear) on yhdysvaltalais-brittiläinen vuosina 1989–1990 valmistunut animaatiosarja. Animaatiosarjan teki Hanna-Barbera yhteistyössä Central Independent Televisionin kanssa. Sarjaa valmistettiin yhteensä 13 jaksoa. Animaatiosarja on toinen televisiosovitus lastenkirjoista tutuksi tulleesta Karhuherra Paddingtonista. 

## Juoni
Sarja kertoo Karhuherra Paddingtonista, joka asustaa Lontoossa Brownin perheen luona ja heidän amerikkalaisen serkkunsa Davidin luona. Keskeisiä hahmoja sarjassa ovat myös taloudenhoitaja Bird, antiikkiliikkeen hoitaja Herra Gruber ja ilkeä naapuri Curry.

## Sarja Suomessa
Suomen televisiossa sarja esitettiin 1990-luvulla Yle TV2-kanavalla Yleisradion tekemällä suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Tässä jälkiäänityksessä Paddingtonia esitti Risto Aaltonen. Sarjan jaksoja julkaistiin myös VHS-kasetteina. VHS-kaseteissa oleviin jaksoihin suomenkielisen jälkiäänityksen teki PVP Voice Oy, ja Paddingtonin esittäjänä oli Pauli Virta sekä muita ääninä mm. Elise Langenoja ja Pauli Virta.

## Ääninäyttelijät

### Alkuperäinen jälkiäänitys

### Suomenkielinen jälkiäänitys (Yleisradio)

Sarjan suomenkielisen tunnuskappaleen esittäjät: Anja, Taija, Timo ja Tuulevi Tyrväinen. 

## Lähteet
Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseo

**Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseo** sijaitsee Korkeakoskella. Museo on entisen korko- ja lestitehtaan tiloissa, kahdessa kerroksessa, museotoiminta tiloissa alkoi vuonna 1985 kun Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseo avasi ovensa. Suomen ensimmäinen kenkätehdas aloitti toimintansa Korkeakoskella 1897 ja sen perusti Edward Wallenius, nykyisen muotonsa päätehdas sai vuonna 1916 tamperelaisen rakennusmestarin Heikki Tiitolan piirtämänä. Koskenjalan kenkätehtaan jalkineet olivat suosittuja ja monet kenkäliikkeet möivät laadukkaiksi todettuja kenkiä. Sota-aikana tehtaassa valmistettiin pääosin sotilassaappaita ja hiihtokenkiä. Kenkien valmistus tehtaassa jatkui aina vuoteen 1983, osana Aaltosen kenkätehdas konsernia. Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseon kokoelmiin kuuluu toistatuhatta kenkäparia, työkaluja, valokuvia ja kenkien valmistukseen käytettyjä koneita. Museossa on myös teemanäyttelyitä, jotka kertovat pieniä kertomuksia menneestä ajasta, muun muassa tehtaassa työskentelystä ja pula ajan kekseliäisyydestä. Museokokonaisuuteen kuuluu lisäksi kenkätehdastyöläisenasunto, jossa nähdään sota-ajan vaatimatonta asumista, arkea ja juhlaa Korkeakoskella.

## Lähteet
Akseli Ruohola

**Akseli Ruohola** (s. 1. syyskuuta 1998) on suomalainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa MS Parmaa. 

Nuorten MM-kilpailuissa Ruohola on saavuttanut MM-hopeaa viestistä vuonna 2017.

Kuopion MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti pronssia viestissä. Saman vuoden EM-kilpailuissa Belgiassa hän oli pudotussprintissä kolmas.

Ruohola on kilpaillut myös kestävyysjuoksussa, jossa hän on parhaimmillaan sijoittunut SM-kisoissa neljänneksi; vuoden 2023 maastojuoksun SM-kilpailuissa pitkällä matkalla ja vuoden 2024 sisäratojen SM-kilpailuissa 3&nbsp;000 metrillä.

## Lähteet

*
Kromikarbidi

**Kromikarbidi** (Cr3C2) on kromi- ja karbidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään kovametallien valmistukseen ja pinnoitteena. 

## Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa kromikarbidi on harmaata kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Aine hajoaa kuumennettaessa hieman yli sen sulamispisteen, noin 1&nbsp;900 °C:n lämpötilaan. Kromikarbidi ei liukene veteen, mutta liukenee kuumiin hapettaviin happoihin.

Kromikarbidia valmistetaan kuumentamalla kromi(III)oksidia ja hiiltä 1&nbsp;600 °C:n lämpötilaan vedyn läsnä ollessa. 
:3 Cr2O3 + 13 C → 2 Cr3C2 + 9 CO

Kromikarbidia lisätään krominikkeliseoksiin parantamaan kovuutta ja korroosionkestävyyttä, työkaluejn terien pinnoittamiseen ja hitsauselektrodien valmistamiseen.

## Lähteet
Paavali V:n muotokuva

***Paavali V:n muotokuva*** on italialaisen taiteilijan Michelangelo Merisi da Caravaggion öljyvärimaalaus, 203 × 119 cm, jonka hän maalasi suunnilleen vuosina 1605-1606. Sitä säilytetään Roomassa Palazzo Borghesessa.

Camillo Borghese hallitsi paavina nimellä Paavali V vuosina 1605–1621. Caravaggion elämäkerran kirjoittaja Giovanni Bellori muistaa istuvan paavin muotokuvan, jonka taiteilija maalasi Borghesen vaalien, 16. toukokuuta 1605, ja Caravaggion paon välillä Roomasta toukokuussa 1606 Ranuccio Tomassonin kuoleman vuoksi.

Monet tutkijat ovat epäilleet maalauksen aitoutta, koska he ovat pitäneet sitä taiteilijan tyylistä poikkeavana. Osin epäilykset johtuvat siitä, että vain Bellori mainitsee maalauksen kirjoituksissaan, ja teoksen puuttumista historiankirjoituksesta on vaikea selittää, kun otetaan huomioon, että sen olisi pitänyt olla yksi Caravaggion arvostetuimmista toimeksiannoista. Tutkija John Gash uskoo vuoden 2003 Caravaggio-luettelossaan työn olevan aito ja huomauttaa, että mallin asennosta päättäminen olisi ollut taiteilijan hallinnan ulkopuolella - Paavali V tunnettiin arvokkaasta ja jopa hiljaisesta käytöksestään, ja olisi epätodennäköistä, että hän olisi ottanut vastaan taiteilijan ohjeita. Gash huomauttaa myös, että Paavalin kaventuneet silmät, jotka eivät suinkaan välitä epäluuloa ja pahansuopaisuutta, kuten monet kirjoittajat väittävät, ovat seurausta kroonisesta likinäköisyydestä.

Toinen hypoteesi (Alfred Moir, 1971) on, että muotokuva voisi olla kopio Bellorin mainitsemasta maalauksesta, joka on nyt kadonnut; ja jonka tekijä on Ludovico Leonista, joka tunnetaan nimellä Padovanino, tai Ottavio Leonista.

Käsinojallisella tuolilla istuva Paavali V on pukeutunut purppuranpunaiseen mozzettaan, joka sopii yhteen camauron, turkisreunuksen, kanssa. Kuvassa on joitakin yhtäläisyyksiä Diego Velázquezin (1650) maalaaman Innocentius X:n muotokuvan kanssa.

Bellorin mukaan Caravaggio esiteltiin Paavalille paavin veljenpojan, kardinaali Scipione Caffarelli-Borghesen kautta. Scipione oli innokas taiteenkeräilijä, jonka oli määrä hankkia monia Caravaggion teoksia, mutta hän oli osoittautunut huonoksi taiteilijoiden suojelijaksi: hän halusi parantaa kokoelmaansa mieluummin kiristämällä kuin tukemalla ja ostamalla. Hänestä tuli lopulta yksi Caravaggion viimeisten päivien tärkeimmistä hahmoista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Arolammin työväentalo

**Arolammin työväentalo** oli Riihimäen kaupungin Arolammin kylässä sijainnut työväentalo. Aiemmin Arolampi oli osa Hausjärveä.

## Historiaa
Arolammin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1910. Syksyllä 1917 yhdistys osti tontin ja alkoi kerätä rakennusrahastoa. Sisällissota kuitenkin keskeytti suunnitelmat. Sodan alla yhdistyksen jäsenmäärä nousi jopa sataan, mutta sodan seurauksena yhdistystoiminta keskeytyi. Toiminta aloitettiin jälleen syksyllä 1919. Yhdistyksen sisällä oli 1920-luvun alussa suuntariitoja sosialidemokraattien ja kommunistien kesken, ja se erosi hetkellisesti sosialidemokraattisesta puolueesta. Kesällä 1924 talohanketta päästiin jatkamaan, ja talo valmistui saman vuoden syksyllä. Jäsenmäärä lähti kuitenkin laskuun, ja vuonna 1931 se oli vain 12.

Vuonna 1977 Arolammin työväenyhdistys yhdistyi Herajoen työväenyhdistykseen. Työväentalo tontteineen myytiin vuonna 1981, ja nykyisin paikalla on asuintalo.

## Toimintaa työväentalolla
Kesäisin talo oli suosittu tanssipaikka; siinä ei ollut lämmitystä, joten se oli talvisin käyttämättömänä. 1920-luvun aikana taloon murtauduttiin useampana talvena ja sieltä vietiin irtaimistoa. Ainakin yhdellä kerralla talossa tehtiin myös ilkivaltaa, kun näyttämön esirippu revittiin. 

Vuonna 1936 Arolammin työväenyhdistys vietti 25-vuotisjuhlaansa talollaan. Päiväjuhla pidettiin ulkona, tosin se piti sateen vuoksi siirtää sisälle. Yleisöä oli noin 150 henkeä, ja ohjelmaan kuului muun muassa puhe, lausuntaa ja kisällittärien lauluja. Illalla pidettiin iltamat, joissa myös oli toistasataa vierasta. Seuraavana vuonna talolla järjestettiin Hausjärven ja Riihimäen sosialidemokraattisten kunnallisjärjestöjen kesäjuhla, jossa ministeri Väinö Voionmaa ja kansanedustaja Väinö Kivisalo pitivät juhlapuheet, ja lisäksi esiintyivät muun muassa Riihimäen työväenyhdistyksen torvisoittokunta ja voimistelu- ja urheiluseura Kiistaveikot. Arolammin työväenyhdistyksen näytelmäseura esiintyi iltamassa. Lisäksi oli yleisölle erilaisia urheilukilpailuja.

## Rakennus
Talo oli kevytrakenteinen eikä siinä ollut lämmitystä. Vuonna 1936 talon sanottiin olevan yhä keskeneräinen, joten suunnitelmissa lienee ollut tehdä siitä talvikäyttöinen.

## Lähteet
Aitonevan turvemuseo

Kihniön **Aitonevan turvemuseon** näyttely kertoo turvetuotannon historiasta, turpeen tuotannosta ja sen käytöstä, alan kehityksestä ja ympäristönhoidosta sekä siitä, millainen merkitys soilla on ollut Suomelle. 

Aitoneva on ollut turvetuotantokäytössä 1940-luvulta. Museon pihalla on laaja konenäyttely sen historian ajalta. 

Museokokonaisuuteen kuuluu myös ympäristöpolku, jolla on nähtävissä turvetuotantoalueen ennallistuminen sekä harvinainen laahakauha joka on ollut käytössä palaturpeen tuotannossa.  Alueella oleva kosteikko toimii turvetuotantoalueen jälkikäyttömuotona sekä vesienkäsittelyrakenteena. Aitoneva on osa Unescon Lauhanvuori-Hämeenkangas-geoparkia. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Museon esittely ja sijaintitieto Kihniön kunnan sivulla
Jämijärven työväentalo

**Jämijärven työväentalo Torppa** sijaitsee Jämijärvellä. Jämijärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo rakennettiin vuonna 1907, ja sen omistaa Jämijärven työväenyhdistys ry.

## Rakennus
Talo on rakennettu vuonna 1907. Talossa on ravintola, keittiö ja wc-tilat. Tanssi-, juhla- ja kokoustilat on 240 hengelle. Taloa on vuosien varrella laajennettu ja korjattu useaan kertaan. Viimeksi talo on uusittu vuonna 1988.

## Talon käyttö
Torppa on Jämijärven työväenyhdistyksen käytössä. Tiloja vuokrataan myös ulkopuolille. Tilat soveltuvat sekä kesä- että talvikäyttöön erilaisiin perhejuhliin, häihin, myyjäisiin, tansseihin, huutokauppoihin ja huonekalumyyntiin.

## Viitteet
Kihniön esinemuseo

**Kihniön esinemuseo**, joka on Kihniön kunnan omistama ja  sivistystoimen ylläpitämä, on perustettu vuonna 1945 ja se sijaitsee kirkon lähellä olevassa lainajyvästömakasiinissa, makasiini on rakennettu 1921 ja se on Museoviraston suojelukohde. Museon kokoelmissa on yli 2500 esinettä pääasiassa 1800-luvulta, joitain esineitä on aina kivikaudelta saakka, ja ne ovat suurimmilta osin kauppias Tarmo Markkulan keräämiä, valtaosa esineistä onkin Markkulan kotiseudulta Satakunnasta. Kokoelmista löytyy muun muassa Matti Haapojan käsikalenteri, Kihniön kirkon alttaritaulu ja kello, maanviljelys- ja kotitalous esineistöä, aseita ja isovihanaikainen Kuivaston sänky. Pääosa Markkulan kokoelmasta liittyy paikalliseen maanviljelys,-metsästys,- ja kalastusvälineisiin.

## Lähteet
Kuhmoisten kotiseutumuseo

**Kuhmoisten kotiseutumuseo** sijaitsee Kuhmoisissa, vuonna 1873 valmistuneessa viljamakasiinissa, joka muutettiin museoksi vuonna 1953. Kolmikerroksinen museo esittelee paikkakunnan historiaa ja esillä on runsaasti muun muassa maatalouteen ja maanviljelyyn liittyvää vanhaa esineistöä.

## Lähteet
Turkhaudan työväentalo

**Turkhaudan työväentalo** on Hausjärven kunnan Turkhaudan kylässä sijaitseva entinen työväentalo, joka on nykyään yksityisomistuksessa. 

## Historiaa
Turkhaudan työväenyhdistys perustettiin joulukuussa 1905. Seuraavan vuoden kesällä yhdistys asetti rakennustoimikunnan, ja jo 21. lokakuuta 1906 vietettiin työväentalon vihkiäisjuhlaa. Alkuvuosina yhdistyksen jäsenmäärä nousi yli sadan, sittemmin se vakiintui 40–50 paikkeille.

Sisällissodan aikaan talo oli takavarikossa. Kun yhdistyksen toimintaa päästiin uudelleen aloittamaan, sen sisälle muodostui suuntariitoja sosialidemokraattien ja kommunistien välille. Yhdistys pysyi lopulta sosialidemokraattisen puolueen jäsenenä.

Talo on myöhemmin myyty yksityisomistukseen. Talolla on esimerkiksi säilytetty nettiantikvariaatin varastoa.

## Toimintaa työväentalolla
Torpparikysymys oli Turkhaudan työväenyhdistykselle ja sen jäsenille tärkeä, ja yhdistys lähetti edustajiaan yleisiin torpparikokouksiin. Yhdistyksellä oli myös aktiivista nuorisotoimintaa. Nuorisojaoston annettiin järjestää ohjelmallisia kokouksia ja iltamia, millä pyrittiin saamaan nuoret ”jalostavien” harrastusten pariin ”ala-arvoisten” sijaan. Alkuvuosina yhdistyksen yhteydessä toimi myös voimisteluosasto.

Ryttylän rakennustyöväen liiton osasto käytti Turkhaudan työväentaloa kokouspaikkanaan, vaikka sinne olikin neljän kilometrin matka. Myös Ryttylän työväenyhdistyksen kanssa tehtiin yhteistyötä: Ryttylän yhdistyksen naisjaosto ja Turkhaudan nuoriso-osasto järjestivät vuonna 1934 yhteisen äitienpäiväjuhlan Turkhaudan talolla, ja vuonna 1939 yhdistykset pitivät yhdessä vappujuhlan. Ryttylän työväenyhdistys sai oman talon vasta myöhemmin, joten se järjesti tapahtumansa alkuun Turkhaudan työväentalolla.

## Lähteet
Vilppulan kotiseutu- ja koulumuseo

**Vilppulan kotiseutu- ja koulumuseo** sijaitsee Vilppulassa, Pappilan kivinavetassa, joka on ollut 1910-luvulta lähtien osittain kirkkoherran, osittain kunnan lainajyvästön käytössä. Vuonna 1981 kivinavettaa alettiin kunnostaa kotiseutumuseon tiloiksi Vilppula-Seuran toimesta ja museo avattiin yleisölle 1983. Kotiseutumuseossa pääsee tutustumaan entisaikojen työtapoihin, käsityötaitoon ja perinnerakentamiseen, esillä on paikallista maalaiselämään ja Valtion rautateihin liittyvää esineistöä sekä muun muassa palopumppuja. Pihapiirissä on nähtävillä Ala-Pynnösen talosta saatu tuulimoottori sekä Vilppulan maamieskoulun ja Metsämäen tilan yhteinen maitolaituri. Kesänäyttelytilana toimii varsinaisen museon taakse siirretty Akulan vanha aitta. Koulumuseo perustettiin 1988 ja museotoiminta alkoi Kolhon koululta, jonka tiloihin oli kerätty kokoelma pääasiassa ns. vanhan Kolhon koulun ja Vilppulan lakkautettujen koulujen esineitä.

## Lähteet
Kyytitie

**Kyytitie** () on itä–länsi-suuntainen katu Vantaalla. Se on pääkatu, joka alkaa Hakunilantieltä Hakunilasta ja kulkee Hakkilan etelärajaa pitkin Heidehofintien ja Jokiniemenkadun kiertoliittymään Kuninkaalassa. Katu ylittää Lahdentien, alittaa Lahdenväylän ja risteää Vanhan Porvoontien kanssa. Kyytitien varrella ei juuri sijaitse rakennuksia, mutta siihen liittyy useita tonttikatuja. Kadun mukaan ei ole nimetty muita kiinteistöjä kuin Keskon keskusvarasto. Katualueen maisemaa määrittävät varaston lisäksi osittain meluaidoin suojatut Kuusikon ja Hakkilankallion pientaloalueet, Porttipuiston liikerakennukset sekä kadun itäpäässä Kaskelan asuinalueen kerrostalojen julkisivut.

Kyytitie rakentui 1970- ja 1980-luvuilla. Sitä ennen alue oli Vanhan Porvoontien itäpuolella pääasiassa peltotilkkuja ja länsipuolella tiheää kuusikkoa. Kadun nimi oli vielä 2010-luvun alussa Jokiniementie, ja se ulottui Tikkurilan lukiolle eli Valkoisenlähteentielle asti. Se kuitenkin jaettiin kahteen osaan: Kyytitieksi sekä Jokiniemeen kuuluvaksi kokoojakatu Jokiniemenkaduksi. Kyytitie-nimitys viittaa hevosaiheeseen, jonka mukaan muitakin Hakunilan katuja on nimetty, sekä Kaskelassa sijainneeseen bussivarikkoon ja Hakkilassa sijaitsevaan Keskon varastoon.

## Liikenne
Kyytitie on määritelty pyöräliikenteen laatukäytäväksi, ja se on osa Vantaan baanaverkkoa eli pyöräilyn tavoiteverkkoa. Vantaan pikaraitiotie on linjattu Kyytitielle koko kadun pituudelta. Kadulle sijoittuisi kolme pysäkkiä: Kaskela, Lahdenväylä ja Kuusikko.

## Poikkikadut idästä länteen
* Hakunilantie (etelään ja pohjoiseen)
*Laukkarinne (etelään), Säkäkuja (pohjoiseen)
*Ponikuja (etelään), Liinakkokuja (pohjoiseen)
*Seututie 140 (eritaso, suunnitellaan muutettavan tasoliittymäksi)
*Pitkäsentie (etelään)
*Kaskelantie (pohjoiseen)
**Kiertoliittymä*: Porttisuontie (etelään), Pelto-ojantie (pohjoiseen)
*Salpakuja (etelään)
*Vanha Porvoontie
*Sammaltie (etelään), Kanervantie (pohjoiseen)
*Tukkukaupankuja (pohjoiseen)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Original Buff

**Original Buff S.A.** on espanjalainen retkeilyvaateita suunnitteleva ja valmistava yritys. Sen putkihuivit ovat tunnettuja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Verkkosivusto
Les 2 Alpes Cross Park

**Les 2 Alpes Cross Park** on Glacier de Mont-de-Lans -jäätikölle tehty laskettelupuisto Les Deux Alpesin talviurheilukeskuksessa Saint-Christophe-en-Oisansissa Ranskassa.

Laskettelupuisto toimi ensimmäistä kertaa lumilautailun maailmancupin lumilautacrosskilpailujen isäntäpaikkana joulukuussa 2022. Siinä oli tarkoitus järjestää myös freestylehiihdon maailmancupin skicrosskilpailut kuukautta aikaisemmin.

## Lähteet
*FIS Snowboard Cross World Cup  les2alpes.com 
*Sectors and Runs les2alpes.com 
*Ski map les2alpes.com 
*Skicross Results – Les Deux Alpes fis-ski.com 
*Snowboardcross Results – Les Deux Alpes fis-ski.com
Martin Magnusson

**Martin Magnusson & Co AB** on ruotsalainen käsineitä suunnitteleva ja valmistava yritys. Se käyttää käsineillään tavaramerkkiä **Hestra**. Yrityksen perusti Martin Magnusson vuonna 1936. Yritys on tunnettu käsineistään ja etenkin niissä käytetystä kuorirakenteesta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Verkkosivusto
Hinttalan kotiseutumuseo

**Hinttalan kotiseutumuseo** on Nokian keskustassa sijaitseva museoalue. Se koostuu talonpoikaisesta pihapiiristä, joka sijaitsee alkuperäisellä paikallaan, ja sen vanhimmat rakennukset ovat 1800-luvun puolivälistä, Hinttala kuului Kankaantaan kylän taloihin. Hinttalan kotisutumuseo avattiin yleisölle vuonna 1954 käytyään läpi kunnostustyöt Nokia-Seuran toimesta. Hinttalan asukkaista löytyy tietoa jo 1400-luvulta, talon isännistä vanhin asiakirjatieto on 1540-luvulla käyttöön otetuissa ensimmäisissä maakirjoissa. Kotiseutumuseo esittelee 1800-luvun talonpoikaiskulttuuria ja kesäoppaat ovat paikalla kertomassa alueen historiasta museokävijöille.

## Lähteet
Nokian kirkkomuseo

**Nokian kirkkomuseo** sijaitsee Nokian kirkon alakerrassa. Museo valmistui kirkon kellaritiloihin vuonna 1985 ja se esittelee alueen laajan seurakunnan esineistöä. Nokian kirkko on toiminut aikanaan Pirkkalan seurakunnan emäkirkkona, joten museossa pääsee tutustumaan Nokian viidestä kirkosta kerätyn esineistön lisäksi myös Harjun ja Pirkkalan vanhojen kirkkojen esineisiin. Itse näyttelytila on jaettu viiteen eri osastoon, joista kullakin on oma teemansa: kaste, ehtoollinen, jumalanpalvelus, kurinpito ja kasvatus. Esillä on monenlaisia esineitä, muun muassa tekstiilejä ja alttariesineistöä.

## Lähteet
Nokian työläiskotimuseot

**Nokian työläiskotimuseot** sijaitsee Nokialla. Alueen rakennukset kertovat tarinaa paikallisen työväestön asuinoloista ja elämästä 1800-luvun ja 1900-luvun vaihteen molemmin puolin ja esittelevät myös työväenhistoriaa ja maatalous- ja maalaiselämää. Hirsistä rakennettu Sirenin mökki ja sen pihapiirissä oleva savusauna-mäkiuuni edustaa tsaarinaikaa. Mökin sisällä on esillä aikaan kuuluvaa esineistöä, ja erikoisuutena nähtävillä on nokialaista ”vilttikulttuuria”: paperikoneissa käytetyistä huovista valmistettiin Nokialla erilaisia käyttötekstiilejä kuten housuja, hameita, lapasia ja verhoja. Keltainen Isonkiven-Järvisen mökki pienine talousrakennuksineen kuvaa 1920-luvun asuinoloja ja elämää. Esillä on aikakauden käyttöesineitä ja huonekaluja.

## Lähteet
BioLite

**BioLite, Inc.** on yhdysvaltalainen yritys, joka suunnittelee ja valmistaa energia tuottavia retkeilyyn ja kehittyville markkinoille. Yritys on tunnetuin puulämmitteisistä retkikeittimistään, jotka tuottavat tulesta saatavasta lämmöstä sähköä lämpösähköisen ilmiön avulla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Verkkosivusto
Hausjärven Haminankylän työväentalo

Haminankylän työväentalo **Monttula** oli Hausjärven kunnan Haminankylässä sijainnut työväentalo.

## Historiaa
Haminankylän työväenyhdistys perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1907, mutta se lakkasi toimimasta vuonna 1914. Vuonna 1929 perustettiin uusi sosialidemokraattinen yhdistys. Seuraavana vuonna yhdistys kunnosti puheenjohtajaltaan ostetun autotallin väliaikaiseksi kokoushuoneeksi, joka sijoitettiin vuokratontille kylän keskustassa olleeseen hiekkakuoppaan, mistä talo sai nimekseen Monttula. 

## Toimintaa työväentalolla
1930-luvun alussa yhdistys toimi vilkkaasti, ja se järjesti niin kesäjuhlia, iltamia, tansseja kuin urheilukilpailuitakin. Yhdistyksen yhteyteen perustettiin myös soittokunta. Vuonna 1936 talolla järjestettiin vaalivalistusjuhla, jossa esitettiin vaalipuhe. Kuuntelemassa oli yhdistyksen "pienen huoneen" täydeltä väkeä, ja osa jäi huoneen ulkopuolellekin. 1930-luvun puolivälin jälkeen yhdistyksen toiminta laimeni. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa. 

## Lähteet
Pierre Jean Georges Cabanis

**Pierre Jean Georges Cabanis** (5. kesäkuuta 1757 Cosnac, Corrèze, Ranska – 5. toukokuuta 1808 Meulan, Ranska) oli ranskalainen lääkäri ja filosofi. Hän oli psykofysiologian tieteenalan perustajia.

## Elämä ja ura
Cabanis lähetettiin kymmenvuotiaana Brivesin kouluun, jossa hän osoitti suurta kykyä, mutta hän kapinoi lähes jatkuvasti opettajiaan vastaan, ja lopulta hänet erotettiin koulusta. Tämän jälkeen isä vei hänet Pariisiin ja jätti hänet kahden vuoden ajaksi opiskelemaan oman harkintansa mukaan. Vuosina 1773–1775 hän matkusti Puolassa ja Saksassa, ja palattuaan Pariisiin hän omistautui pääasiassa runoudelle. Isänsä toivomuksesta hän kuitenkin luopui kirjallisista harrastuksista ja valitsi lääketieteen ammatikseen. Vuonna 1789 hänen *Observations sur les hopitaux* -teoksensa ansiosta Cabanis nimitettiin Pariisin sairaaloiden hoitajaksi, ja vuonna 1795 hänestä tuli Pariisin lääketieteellisen tiedekunnan hygienian professori, ja sai vuonna 1799 oikeuslääketieteen ja lääketieteen historian professuurin. Hän ei juurikaan harjoittanut lääkärin ammattia, vaan hänen kiinnostuksensa kohdistui lääketieteen ja fysiologian syvällisempiin ongelmiin.
 
Honoré Gabriel Riqueti de Mirabeaun kahden viimeisen elinvuoden aikana Cabanis oli hänen ystävänä ja yksityislääkärinä, ja hän kirjoitti hänelle kansanopetusta käsitteleviä artikkeleita. Sairauden aikana Mirabeau luotti täysin Cabanisin ammattitaitoon. Cabanis laati sairauden etenemisestä ja Mirabeaun kuolemaan liittyvistä olosuhteista yksityiskohtaisen kertomuksen. Cabanis kannatti innokkaasti Ranskan vallankumousta. Hän oli viidensadan neuvoston jäsen ja Napoleon I nimitti hänet sittemmin senaattoriksi. Hänen poliittinen uransa ei kuitenkaan kestänyt pitkään. Hän vastusti tyranniaa kaikissa muodoissaan, ja hän suhtautui Napoleonin politiikkaan vihamielisesti.

Cabanisin pääteos oli *Rapports du physique et du moral de l'homme* (1802), jossa selitettiin koko todellisuus, mukaan lukien ihmisen eri puolet, materialismin avulla. Ihmisen tietoisuus oli vain mekaanisten prosessien tulos, ja kaikki älylliset prosessit ovat lopulta vain hermoston ominaisuus. Sielua ei ole olemassa ruumista irrallisena. Aivan kuten vatsa ja suolisto vastaanottavat ruokaa ja sulattavat sitä, aivot vastaanottavat aistivaikutelmia, sulattavat niitä, ja niiden orgaanisena eritteenä on ajatus. Cabanis esittää ajatuksen erittyvän aivoista kuin sappi maksasta. Myöhemmässä teoksessaan *Lettre sur les causes premières* (1824) Cabanis teki pesäeron materialismiin, ja kannatti kuolematonta ja aineetonta egoa. Nämä ajatukset eivät Cabanisin mielestä olleet ristiriidassa hänen aikaisemman teoriansa kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Ryttylän työväentalo Koivupirtti

**Ryttylän työväentalo Koivupirtti** on Hausjärven kunnan Ryttylän taajamassa sijaitseva työväentalo.

## Historiaa
Ryttylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1928. Alkuun se järjesti iltamiaan esimerkiksi Turkhaudan työväentalolla, missä vietettiin myös yhdistyksen 10-vuotisjuhlat vuonna 1938. Ryttyläläiset olivat myös ennen oman yhdistyksen perustamista osallistuneet Turkhaudan yhdistyksen toimintaan, mutta ryttyläläisten mielestä Turkhaudassa oli keskitytty lähinnä maataloustyöväestön ongelmiin. Ryttylässä taas toimi lasi-, tiili- ja huonekalutehtaat, joten Ryttylän työväenyhdistykseen liittyi paljon tehdastyöläisiä.

Vuonna 1939 yhdistyksen hallussa oli jo tontti Ryttylän keskustassa, ja se suunnitteli talon rakentamista siihen. Talo valmistui mahdollisesti 1940-luvun aikana. Vuosien 2011–2012 aikana se peruskorjattiin EU-rahoituksen turvin. Muun muassa keittiö uusittiin täysin, terassille avattiin uusi ovi, tiloja maalattiin ja piha uusittiin.

## Toimintaa työväentalolla
Vuonna 1950 vappujuhlassa Ryttylän työväentalolla oli väkeä noin 200 henkeä.

Myöhemmin Hausjärven kunta on vuokrannut työväentaloa nuorisotilaksi. MLL ja eläkeläisyhdistys kokoontuivat 2010-luvun alussa talossa viikoittain. Kyläläiset ovat vuokranneet tiloja kokouksiin, syntymäpäiviin ja muihin perhejuhliin. 

## Lähteet
Eskon koulu

**Eskon koulu** on luokat 1–6 käsittävä peruskoulu Hausjärven Hikiällä. Koulu aloitti toimintansa lukuvuoden 2010 alussa. Koulu sijaitsee osoitteessa Hikiäntie 223. Koulun rehtori on Niina Arola.

Eskon kouluksi kutsuttiin myös Hausjärven Erkylään perustettua, Suomen ensimmäistä kansakoulua. Se perustettiin noin kymmenen vuotta ennenkuin Suomen kansakoululaitos.

## Lähteet
Joentaan koulu

**Joentaan koulu** on kyläkoulu Lopen Joentakana. Koulussa on 28 oppilasta ja kaksi opettajaa. Oppilaita opetetaan kahdessa yhdysluokassa 1.-3. ja 4.–6.

## Lähteet
Kormun koulu

**Kormun koulu** on peruskoulu Lopella lähellä Riihimäkeä. Koulussa on kolme opettajaa ja 57 oppilasta. Koulussa toimii kolme yhdysluokkaa 1–2, 3–4 ja 5–6. Koulun rehtori on Susanna Eljaala-Ojala.

## Lähteet
Oitin työväentalo Torppa

**Oitin työväentalo Torppa** on Hausjärven kunnan Oitin kylässä sijaitseva työväentalo. Rakennuksella on historiallista ja maisemallista arvoa, mutta sitä ei ole suojeltu. Talon omistaa nykyään (2022) Hausjärven Demarit.

## Historiaa
Oitin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Keväällä 1906 yhdistys ryhtyi suunnittelemaan talon rakentamista. Varojen hankkimiseksi järjestettiin arpajaiset. Talon vihkiäisiä vietettiin saman vuoden joulukuussa.

Sisällissodan jälkeen yhdistys lakkautettiin ja sen omaisuus takavarikoitiin, mutta se pääsi aloittamaan toimintansa uudelleen jo loppuvuodesta 1918. Yhdistys sai talon takaisin kesällä 1919. Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenluku oli noin 50, ja sen kuvailtiin olevan ”Hausjärven vanhin ja vaurain yhdistys”.

## Toimintaa työväentalolla
Yhdistyksen jäsenet osallistuvat voimakkaasti vuoden 1905 suurlakkoon ja sen vaatimuksiin. Suurlakkoliikehdinnän yhteydessä perustettiin myös punakaarti. Vuonna 1906 yhdistyksen yhteyteen perustettiin tiilitehtaalaisten ja kirvesmiesten ammattiosastot. Talolle perustettiin kirjasto vuonna 1907, ja seuraavana vuonna yhdistys ryhtyi toimittamaan omaa sanomalehteä *Oitin Voima*. Myös voimistelu- ja urheiluseura Vesa perustettiin yhdistyksen alaisuuteen vuonna 1907. Se harjoitteli työväentalon salissa, minne hankittiin voimistelutelineitä. Seuran jäsenet esittivät iltamissa voimistelunäytöksiä. Vuonna 1909 perustettiin näytelmäseura ja vuonna 1912 nuoriso-osasto.

Jatkosodan aikaan työväentalolla toimi inkerinsuomalaisten pakolaisten vastaanottoleiri.

## Rakennus
Talon pinta-ala on 248 m². Rakennus on harjakattoinen, ja siinä on rungon sisäinen avokuisti kaarevilla aukoilla. Vuonna 2016 työväentalon näyttämön alkuperäiset, koivikkoa esittävät kulissit palautettiin kunnostettuna paikoilleen. Ne on maalattu 1930-luvulla. Kulissit oli siirretty aikanaan remonttien tieltä talon vintille, minne ne olivat unohtuneet pitkäksi aikaa.

## Lähteet
Irja Aaltonen

**Irja Lempi Aaltonen** (myöhemmin *Martikainen*; 15. kesäkuuta 1907 Pietari – 18. syyskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija.

Aaltonen opiskeli Alexander Saxelinin ja George Gén johdolla. Hän työskenteli Suomalaisen oopperan baletin ensitanssijattarena vuosina 1928–1932. Vuonna 1929 Aaltonen esiintyi Adolphe Adamin baletin *[[Giselle]]* nimiroolissa teoksen Suomen-ensiesityksessä. Hänen kanssaan esiintyi tuolloin Arvo Martikainen Albrechtin roolissa. Koreografina toimi esityksiä varten George Gé. Muita baletteja, joissa Aaltonen urallaan esiintyi, olivat muiden muassa Pjotr Tšaikovskin teokset *[[Joutsenlampi]]* ja *[[Prinsessa Ruusunen (baletti)|Prinsessa Ruusunen]]* sekä Leevi Madetojan *[[Okon Fuoko]]*.

Aaltosen puoliso oli lentokapteeni Reino Olavi Martikainen (1901–1966). Martikaiset on haudattu Hietaniemen Uurnalehtoon Helsingissä.

## Lähteet
Pilpalan koulu

**Pilpalan koulu** on peruskoulu Lopella. Peruskoulussa opetetaan yhtätoista 2–6-luokkalaista yhdysluokissa 2–3 ja 4–6. Koulun aluerehtori on Susanna Eljaala-Ojala.

Lopen sivistyslautakunta on aloittanut valmistelun Pilpalan koulun lakkauttamiseksi. Valmistelun aikana päätetään, jatketaanko opetusta, vai lakkautetaanko koulu vuoden 2023 elokuussa. Kunnanvaltuusto tekee koulun lakkauttamisesta lopullisen päätöksen.

## Lähteet
Britzelmayria

**Britzelmayria** on Psathyrellaceae-heimoon kuuluva sienisuku. Se sisältää kaksi lajia, jotka aiemmin luokiteltiin haprakkaisiin (*Psathyrella*). Ne kasvavat maassa suurina tuppaina. Sienten jalka on juurehtiva.

## Kuvaus
Itiöemät ovat keskikokoisia ja kasvavat suurina tuppaina maassa. Jalat ovat juurehtivat ja sulautuvat usein yhteen. Suojus on heikosti kehittynyt, eikä näkyviä suojusjäänteitä tyypillisesti ole. Itiöt ovat suuret tai keskikokoiset.

## Levinneisyys
*Britzelmayria*-sukua tavataan ainakin Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa. Pitkäjalkahaprakas (*Britzelmayria multipedata*) on Suomessa harvinainen, eteläinen laji.

## Taksonomia
*Britzelmayria* on nimetty saksalaisen sienitieteilijän Max Britzelmayrin mukaan. Suku sisältää kaksi lajia, jotka erotettiin haprakkaista (*Psathyrella*) vuonna 2020:
* *[[Britzelmayria supernula]]*
* Pitkäjalkahaprakas (*Britzelmayria multipedata*)

## Lähteet
Virvakukat

**Virvakukat** (*Linanthus*) on sinilatvakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 26 lajia. Virvakukkia esiintyy Pohjois-Amerikassa, pääosin länsiosassa Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa, Länsi-Yhdysvalloissa ja Meksikon Kaliforniassa.

## Lajeja
* kirjovirvakukka eli pellavikko (*Linanthus androsaceus*, syn. *Leptosiphon androsaceus*)
* kalifornianvirvakukka (*Linanthus floribundus*)
* isovirvakukka (*Linanthus grandiflorus*)
* sirovirvakukka (*Linanthus liniflorus*)

Ainakin mainitut neljä lajia tunnetaan yksivuotisina kesäkukkina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: ''Linanthus''
* Suomen Lajitietokeskus: Pellaviot – ''Linanthus''
Suprikit

**Suprikit** (*Ipomopsis*) on sinilatvakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 29 lajia. Suprikkeja esiintyy Amerikassa: 28 lajia Pohjois-Amerikassa Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa ja Ontariossa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Etelä-Amerikassa esiintyy yksi laji (*Ipomopsis gossypifera*) Boliviassa, Chilessä ja Argentiinassa.

Sukuun kuuluvat yksivuotisina koristekukkina tunnetut tulisuprikki (*Ipomopsis aggregata*) ja liekkisuprikki eli suprikki (*Ipomopsis rubra*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: ''Ipomopsis''
Neidonlikusteri

**Neidonlikusteri** (*Ligustrum tschonoskii*) on oliivikasvien (Oleaceae) heimoon, likusterien (*Ligustrum*) sukuun kuuluva kasvilaji. Siitä voidaan erottaa kaksi osittain päällekkäin menevää muunnosta: *Ligustrum tschonoskii* var. *tschonoskii* ja *Ligustrum tschonoskii* var. *kiyozumianum*.

Neidonlikusteri on tavallisesti yhdestä kolmeen tai joskus neljäkin metriä korkeaksi kasvava pensas. Laji on kausivihanta tai osittain ainavihanta. Lehdet ovat soikeita tai lähes soikeita, 2–6 cm pitkiä ja 1,3–3 cm leveitä. Lehtien kärjet ovat yleensä teräviä, mutta joskus tylppiä. Kukinto on 3–5 cm pitkä ja muodoltaan lieriömäinen tai pyramidimainen. Neidonlikusteri kukkii kesä–heinäkuussa. Hedelminä olevat luumarjat ovat halkaisijaltaan 6–8 mm, joskus harvoin jopa 12 mm, ja niissä on yleensä yksi kovakuorinen siemen, mutta joskus kaksi.

Neidonlikusteri kasvaa luontaisena Japanissa ja Korean niemimaalla. Sitä on kuitenkin havaittu tulokaslajina myös Pohjois-Amerikassa.

Neidonlikusteria voidaan kasvattaa koristekasvina.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Neidonlikusteri – ''Ligustrum tschonoskii''
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Ligustrum tschonoskii'' 
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): ''Ligustrum tschonoskii''
Suomen Saksofoniseura

**Suomen Saksofoniseura ry** on vuonna 1995 toimintansa aloittanut suomalainen soitinyhdistys, joka edustaa sekä klassista musiikkia että jazzia esittäviä ammattimaisia saksofonisteja ja saksofoninsoiton harrastajia.

Suomen Saksofoniseuran perustava kokous järjestettiin 4. helmikuuta 1995 Jumo Jazz Clubilla. Tapahtumaan osallistui sekä klassisen musiikin että jazzin parissa toimineita saksofonisteja. Suomen Saksofoniseuran ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Seppo "Paroni" Paakkunainen ja varapuheenjohtajana Pekka Savijoki. Kymmenen vuoden ajan seuraa johti Olli Jaakkola. Vuonna 2010 puheenjohtajana toimimisen aloitti Olli-Pekka Tuomisalo.

Suomen Saksofoniseura on järjestänyt perinteisesti kevätkonsertteja, jotka käynnistyivät 23. helmikuuta 1995 Kanneltalossa pidetyn konsertin myötä. Konsertissa esitettiin sekä jazzia että klassista musiikkia erilaisilla saksofonistien kokoonpanoilla. Suomen Saksofoniseura alkoi vuonna 1995 julkaista *Saksofani*-lehteä, joka ilmestyy noin kaksi kertaa vuodessa. Lehden päätoimittajia ovat olleet Olli Jaakkola (1996–2007), Saara Koskipää (2007–2011) ja Jari Eskola (2011–2018). Vuoden 2019 alussa päätoimittajan tehtävässä toimimisen aloitti Jaakko Martikainen. Saksofoniseura on myös julkaissut useita levytyksiä, joiden joukossa on ollut historiallisia äänityksiä.

## Josef Kaartinen -palkinto
Suomen Saksofoniseura aloitti Josef Kaartisen mukaan nimetyn palkinnon myöntämisen saksofonisteille vuonna 1996. Sen saajia ovat olleet seuraavat soittajat:

* Kai Ruskeepää, 1996
* Jouni Järvelä, 1997
* Hannu Lehtonen, 1998
* Joonatan Rautio, 1999
* Juha Keikkonen, 2000
* Jussi Kannaste, 2001
* Olli-Pekka Tuomisalo, 2002
* Olli Ojajärvi, 2003
* Jaakko Nurila, 2004
* Teemu Takanen, 2005
* Joonatan Rautiola, 2006
* William Suvanne, 2007
* Saara Koskipää, 2008
* Ville Vannemaa, 2009
* Timo Rantanen, 2010
* Linda Fredriksson, 2011
* Unto Haapa-aho, 2012
* Sami Katainen, 2013
* Sampo Kasurinen, 2014
* Olli Jaakkola, 2015
* Pekka Savijoki, 2016

## Lähteet
Denis Lavant

**Denis Lavant**  (s. 17. kesäkuuta 1961 Neuilly-sur-Seine) on ranskalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa *[[Boy Meets Girl (vuoden 1984 elokuva)|Boy Meets Girl]]*, *[[Levoton veri (vuoden 1986 elokuva)|Levoton veri]]* (1986), *[[Pont-Neufin rakastavaiset]]* (1991), *[[Beau travail]]* (1999) ja *Holy Motors* (2012). Lavant on myös näytellyt ruotsalais-ranskalaisessa tv-sarjassa *[[Midnight Sun (televisiosarja)|Midnight Sun]]*.

Lavant tunnetaan mieleenpainuvista kasvonpiirteistään sekä intensiivisestä, fyysisestä ja akrobaattisesta näyttelytyylistään. Hän on lisäksi näytellyt useissa Leos Caraxin elokuvissa.

## Lähteet
Neidonkranssit

**Neidonkranssit** (*Francoa*) on Etelä-Amerikassa Chilessä esiintyvä pieni kasvisuku. Siihen kuuluu yksi tai kolme lajia. Tyyppilaji on espanjalaisen Antonio José Cavanillesin vuonna 1801 kuvaama *Francoa appendiculata*, jonka muunnoksiksi kaksi muuta lajia voidaan sijoittaa.

## Lajit
* *[[Francoa appendiculata]]* (*F. appendiculata* var. *appendiculata*)
* neidonkranssi eli kranssikukka (*Francoa sonchifolia* tai *F. appendiculata* var. *sonchifolia*) – Keski-Chilestä kotoisin oleva perenna, tunnettu koristekasvina.
* *[[Francoa ramosa]]* tai *F. appendiculata* var. *ramosa*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: ''Francoa''
Sininupit

**Sininupit** (*Trachelium*) on kellokasveihin kuuluva pieni kasvisuku, jossa on kaksi lajia. Sininuppeja esiintyy Lounais-Euroopassa ja Luoteis-Afrikassa Algeriassa, Azoreilla, Italiassa, Madeiralla, Marokossa, Portugalissa, Sisiliassa ja Espanjassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: ''Trachelium''
Josef Miner

**Josef Miner** (15. heinäkuuta 1914 Breslau, Ala-Sleesia,  Saksan keisarikunta – 1944 Huși, Romania) oli saksalainen nyrkkeilyn olympiamitalisti ja kolminkertainen maansa mestari.

Josef Miner kasvoi Breslaussa, missä hän aloitti nyrkkeilyn teini-ikäisenä, ja vuoden 1933 loppuun mennessä hän oli edennyt sarjassaan Saksan amatöörinyrkkeilijöiden kärkijoukkoon. Heinäkuussa 1934 hänestä tuli ensimmäisen kerran Saksan mestari.

Vuoden 1935 alussa Josef Miner siirtyi höyhensarjaan. Tässä painoluokassa hän saavutti samana vuonna myös Saksan mestaruuden. Vuonna 1936 Josef Miner tuli Saksan mestariksi toisen kerran ja sai edustaa maataan olympianyrkkeilyssä Berliinissä. Nyrkkeilyn olympiaturnauksessa hän voitti höyhensarjassa Egyptin Khalil Amira El-Maghrabin, Belgian Remi Lescrauwaertin ja Ison-Britannian Jack Tredawayn. Välierissä hän hävisi pisteillä Etelä-Afrikan Charles Catterallille. Sitten hän voitti ottelun olympiapronssista unkarilaista Dezső Frigyesiä vastaan ​​pistein. Vuonna 1937 Josef Miner voitti jälleen Saksan höyhensarjan mestaruuden. Milanon EM-kisoissa vuonna 1937 ei kuitenkaan käytetty hän ei pääsyt esiintymään, vaan Düsseldorfin Heinrich Heese pääsi edustamaan Saksaa. Vuoden 1938 jälkeen Miner ei enää esiintynyt nyrkkeilykehässä. Kaikkiaan hän esiintyi 10 maaottelussa Saksan edustajana. Otteluista hän voitti seitsemän yhden päättyessä ratkaisemattomaan ja tappioita ollessa kaksi. Suomea vastaan Miner otteli joulukuussa 1937 Stettinissä suomalaisvastustajan ollessa Arvo Siponen. Ottelu päättyi Minerin pistevoittoon.

Josef Miner oli sotilaana Saksan joukoissa käynnistyneessä toisessa maailmansodassa itärintamalla. Hän kaatui vuoden 1944 aikana Romanian Hușissa.

## Lähteet
Znamjanka

**Znamjanka** () on kaupunki Ukrainan Kirovohradin alueen Kropyvnytskyin piirissä. Znamjanka sijaitsee noin 40 kilometriä alue- ja piirikeskus Kropyvnytskyiista koilliseen. Eurooppatie  (valtatie M04) kulkee kaupungin kautta. Znamjanka (yhdessä länsipuolisen Znamjanka Druhan kaupunkityyppisen taajaman kanssa) on myös rautateiden risteysasemapaikkakunta. Sinne johtavat päärataverkon ratayhteydet etelästä Mykolajivista, koillisesta Krementšukista ja lännestä Bohdanivkan risteysasemalta.

Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kaupunki siirtyi osaksi Kropyvnytskyin piiriä.

## Historia
Znamjanka perustettiin vuonna 1869 asemakyläksi osana Odesa-Harkova rautatien rakentamista ja sai nimensä naapurikylästä, jonka perustivat vuonna 1730 Keski-Venäjältä (nykyisin Znamjanka Druha). Vuonna 1886 143 asukasta. Vuonna 1913 täällä asui noin 6 000 ihmistä.

Venäjän valtakunnan romahtamisen ja Neuvostoliiton ja Ukrainan välisen sodan (1917–1921) alkamisen jälkeen kaupunki joutui Ukrainan kansantasavallan ja Kholodnojarskin tasavallan hallintaan. Vuonna 1920 Neuvostoliiton joukot lopulta valloittivat kaupungin kolmannella yrityksellä. 

Holodomorin (1932–1933) ja poliittisten sortotoimien aikana ainakin 891 Znamjankan asukasta kuoli. Sillä on ollut kaupungin asema vuodesta 1938.

Toisen maailmansodan aikana natsit miehittivät kaupungin 5. elokuuta 1941 - 9. joulukuuta 1943. Saksalaiset ampuivat 753 ja kiduttivat 188 siviiliä, 1121 ihmistä vietiin Saksaan pakkotyöhön. Kaupungin laidalla sijaitsevassa metsässä oli alueen suurin partisaaniliikkeen keskus. Paikallisten asukkaiden keskuudessa tunnetaan sankaritar Lukija Stachenko (1879-1973), joka siviilihenkilönä auttoi partisaaneja ja pelasti satoja ihmishenkiä miehittäjiltä.

1960-luvulla rakennettiin 5-kerroksisia asuinrakennuksia, vuonna 1977 - Kaupungin kulttuuripalatsi, 1980-luvulla - 9-kerroksisia asuinrakennuksia.

Itä-Ukrainan sodan aikana yli tuhat kaupungin asukasta osallistui vihollisuuksiin. 12 kuoli, kaupungin keskuskatu on nimetty yhden heistä (Viktor Golyi).

Vuonna 2020 muodostettiin Znamjanka-yhteisö, johon kuului 1 kaupunki, 1 kaupunkityyppinen asutus - Znamjanka Druha ja 4 kylää: Vodyane, Petrove, Sokilnyky ja Novooleksandrivka.

Venäjän hyökkäyksen aikana Ukrainaan Znamjankasta tuli turvapaikka useille tuhansille pakolaisille maan kaakkoisosasta.

## Galleria

Привокзальна аллея у Знам'янці , жовтень 2022.jpg|Kuja rautatieaseman edessä
Знам'янка , вул. Віктора Голого 23 жовтня 2022.jpg|pääkatu
Міський парк , м.Знам'янка , Кіровоградська обл. , Україна.jpg|Puisto
Знам'янська міська рада , 23 листопада 2022 року.jpg|Kaupunginvaltuusto
Вокзальна площа . Знам'янка , 6 лютого 2023.jpg|aseman edessä oleva aukio
Center of Znamianka.jpg|Kaupungin keskusta
Добудований пам'ятник Шевченкові у Знам'янці , 2023.jpg|Taras Shevchenkon muistomerkki
Пам'ятник героям російсько-української війни у Знам'янці.jpg|muistomerkki Venäjän ja Ukrainan sodan kaatuneille sankareille
Знам'янка , 22 січня 2024.jpg|Siirto yhdistymislain 105. vuosipäivän kunniaksi
Знам'янка , Україна , 22 січня 2024.jpg
Площа взимку.jpg


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Fernando Sansegundo

**Fernando Sansegundo** (s. 1957 Madrid) on espanjalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja dramaturgi. Monipuolisen teatteriuran lisäksi Sansegundo on näytellyt televisiotuotannoissa ja kokoillan elokuvissa.

## Ura
Sansegundo on työskennellyt teatterissa vuodesta 1977 asti. Hän on näytellyt muun muassa teoksissa *Las bicicletas son para el verano*, *[[Venetsian kauppias|El mercader de Venecia]]*, *[[Hamlet]]* ja *Navidad en casa de los Cupiello*. Dramaturgina hän on toiminut muun muassa teoksissa *Rey Lear*, *Julio César*, *Donde hay agravios no hay celos* ja *El ángel exterminador*. Sansegundon teatteriohjauksia ovat muun muassa *El amante*, *La Cumbre* ja *Quién teme a Virginia Woolf*.

Sansegundo on näytellyt myös useissa televisiosarjoissa, kuten *El comisario*, *Aída*, *Pulsaciones*, *Vis a Vis: el Oasis* ja *[[Paratiisi (vuoden 2020 televisiosarja)|Paratiisi]]*. Hän on näytellyt niin ikään erinäisissä elokuvissa, kuten *Tranvía a la Malvarrosa*, *Airbag*, *Entre las piernas*, *El corazón del guerrero*, *Lope* ja *Historias lamentables*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Fernando Sansegundo : Biografia
Révay

**Révay** on unkarilainen kreivillinen aatelissuku. Eräs sukulinja tuli Ruotsiin vuonna 1956.

## Kirjallisuutta
**Genealogisches Handbuch des Adels, Gräfliche Häuser B IV,  C.A Starke Verlag 1973*
**Sveriges ointroducerade adels kalender*

## Aiheesta muualla

* BLKÖ:Révay, die Freiherren und Herren von, Genealogie