Uskonto Euroopan unionissa

**Uskonto Euroopan unionissa** kattaa noin 450 miljoonan ihmisen uskomukset ja käytännöt 27 jäsenvaltiossa. Kristinusko on historiallinen ja määrällinen enemmistöuskonto, joka kattaa noin 64 % väestöstä vuonna 2023, vaikka tunnustautuminen ei aina tarkoita aktiivista harjoittamista.

Kristinuskon kulttuurinen jälki näkyy joissain keskusteluissa sen yhdistämisenä eurooppalaisiin arvoihin. Tämä käsitys on kuitenkin jakautunut, sillä toisille käsitteellä viitataan laajemmin poliittiseen liberalismiin, moniarvoisuuteen ja monikulttuurisuuteen. Uskonnon yhdistyminen kansalliseen identiteettiin on jakautunut lännen ja idän välillä. Historiallisesti Neuvostoliiton vaikutuspiirissä olleet jäsenvaltiot pitivät uskonnon poissa julkisesta elämästä, mutta nykyisin uskonnolla on tärkeä rooli kansallisessa identiteetissä (pois lukien Baltian maat). Sen sijaan läntisissä jäsenvaltioissa, kuten Ranskassa, tämä yhteys on selvästi pienempi. Euroopan unionin virallisesti propagoimat arvot liberaalista moniarvoisuudesta on omaksuttu nopeiten protestanttisissa ja katolisissa jäsenvaltioissa ja hitaammin entisissä kommunistisissa ja ortodoksissa jäsenvaltioissa.

Koulutuksessa uskoperusteiset koulut muodostavat merkittävän osan koulutusvaihtoehdoista useissa EU:n jäsenmaissa. Ne edistävät kurinalaisuuden ja yhteisöllisyyden arvoja akateemisen opetuksen rinnalla. Pelkästään katoliset koulut rekisteröivät noin 6,9 miljoonaa oppilasta perus- ja toisen asteen koulutuksessa.  Irlannissa 95 % valtion rahoittamista peruskouluista oli uskoon perustuvia vuonna 2016, mikä heijastaa kirkkokuntien ylläpitämiä malleja, joissa uskonnollinen etiikka integroidaan opetussuunnitelmaan.

Uskonnollinen sitoutuminen korreloi vahvempien perhejärjestelmien kanssa, mukaan lukien korkeammat avioliittoprosentit ja suurempi hedelmällisyysaikeiden toteutuminen. Uskonnollisemmat yksilöt osoittavat korkeampaa toteutunutta hedelmällisyyttä ja avioliittoalttiutta kuin ei-uskonnolliset vertaisryhmät, ja kirkkokuntien väliset erot säilyvät eri ikäluokissa. Esimerkiksi uskonnollisemmissa Itä-Euroopan konteksteissa kuten Puolassa uskonnollisuus tukee perheiden vakautta väestöpaineiden keskellä – toisin kuin maallistuneissa länsimaisissa trendeissä. Erittäin uskonnollisten ryhmien kokonaishedelmällisyysluvut pysyvät korkeampina kuin matalan uskonnollisuuden ryhmissä, vaikka kansalliset keskiarvot ovat alle väestön uusiutumistason.

## Poliittiset yhtymäkohdat ja keskustelut
### Uskonnon rooli EU:n yhdentymiskehityksessä ja EU-kriittisyydessä
Katolilaiset ovat historiallisesti osoittaneet vahvempaa tukea Euroopan yhdentymiselle kuin protestantit. Tutkimukset liittävät tämän katolisen kirkon ylikansalliseen suuntautumiseen sekä toisen maailmansodan jälkeisiin yhtenäisyttä edistäneisiin henkilöihin kuten Robert Schuman. Sitä vastoin protestanttiset kulttuuriperinteet, jotka korostavat kansallista suvereniteettia ja valtion ja kirkon eroa, korreloivat korkeampaan EU-kriittisyyteen. Tämä näkyy äänestyskäyttäytymisessä Pohjois-Euroopassa, missä protestanttinen perintö ennustaa vastustusta EU-kysymyksissä. Sekulaarit henkilöt osoittavat usein keskitason kriittisyyttä, mutta käytännössä harjoitettu uskonnollisuus itse yleensä vähentää EU-kriittisiä asenteita edistämällä suvaitsevaisuutta ylikansallista yhteistyötä kohtaan.

Tämä yleinen malli muuttuu tilanteissa, joissa EU:n sekularismi tai liittovaltiollinen yliohjaus nähdään uhkana uskonnolliselle identiteetille ja tunnustukselliselle perinnölle. Puolassa katolisia arvoja esillä pitävä Laki ja oikeus (PiS) -puolue pitää EU:n politiikkaa uhkana kansalliselle suvereniteetille ja kristillisille arvoille. Tämä on lisännyt EU-kriittistä vastarintaa. Samoin Unkarin pääministeri Viktor Orbán on vedonnut kristilliseen Eurooppaan suojamuurina EU:n ajamaa monikulttuurisuutta ja keskittämistä vastaan. Hänen mukaansa suvereniteetti edellyttää "kristillisten kansojen" puolustamista Brysselin vaikutukselta. Vuoden 2024 europarlamenttivaaleissa tämä ilmiö näkyi kristilliskonservatiivisten ryhmien, kuten Euroopan konservatiivien ja reformistien (ECR) vaalivoittona ja tukena katolisenemmistöisissä maissa, joissa puolueet korostivat vastustusta EU:n "arvojen rapautumiselle".

### Uskonnollisten väestönmuutosten vaikutukset
Erityissti muslimiväestön kasvu vuodesta 2015 lähtien on herättänyt keskustelua uskonnollisten väestömuutosten uhasta Euroopan alkuperäisille kulttuurisille ja kristilliselle perinteille. Populistiset liikkeet ajavat tiukempaa maahanmuuttokontrollia ja sopeutumisvaatimuksia kansallisen identiteetin säilyttämiseksi. Saksassa Vaihtoehto Saksalle (AfD) on nimenomaisesti todennut, että islam ei kuulu Saksaan. Puolue on viitannut yhteensopimattomuuteen perustuslaillisten arvojen kanssa ja vaatinut rukouskutsujen, minareettien ja kasvon peittämisen kieltoa. Ranskassa Kansallinen liittouma (RN) on korostanut vastustusta islamismille poliittisena ideologiana, joka ristiriidassa tasavaltalaisten periaatteiden kanssa. Se yhdistää hallitsemattoman maahanmuuton separatismiriskiin ja kulttuurin rapautumiseen.

### Sananvapaus, turvallisuus ja uskonnolliset herkkyydet
Vuoden 2015 hyökkäys ranskalaisen *[[Charlie Hebdo]]*-satiirilehden toimitukseen, jossa kuoli 12 ihmistä, toi esiin jännitteen sananvapauden ja uskonnollisten herkkyyksien välillä. Hyökkäys kohdistui julkaisuun Muhammed-pilakuvien vuoksi. Tapaus johti laajoihin Je suis Charlie-mielenosoituksiin, jotka vahvistivat tukea rajoittamattomalle satiirille.

## Lähteet