open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alqoš

**Alqoš** () on pikkukaupunki Irakin Niniven maakunnassa Mosulin pohjoispuolella. Sen asukasluku oli vuonna 2020 arviolta 4&nbsp;500. Kaupungin asukkaat ovat pääosin kaldealaiskatolisia kristittyjä.

## Maantiede

Alqoš sijaitsee Pohjois-Irakissa Niniven maakunnassa noin 40 kilometriä Mosulin kaupungista pohjoiseen ja 10 kilometriä Tigrisjoesta itään. Alqoš muodostaa oman alapiirinsä Tel Kaifin piirikunnassa. Piirikunta on puolestaan osa suurempaa Niniven tasangon aluetta.

## Historia
Alqoš on joskus liitettu raamatun Nahumin kirjan profeetta Nahumiin. Niniven tuhoa ennustavan Nahumin mainitaan kirjassa olevan "Elkosista" ja Alqošissa sijaitsee kansanperinteenssä häneen liitetty hauta. Toisaalta "Elkos" on liitetty myös paikkoihin Galileassa. Alqoš on yksi Pohjois-Irakin vanhimmista kristityistä paikkakunnista. Kristinusko lienee levinnyt alueella jo ensimmäisellä vuosisadalla jaa. alkujaan etenkin paikallisissa juutalaisyhteisöissä. Alkujaan paikalliset kuuluivat etenkin Idän apostoliseen kirkkoon ja myöhemmin Kaldealaiskatoliseen kirkkoon.

Kaupunki on kärsinyt historiansa aikana useista hävityksistä. Sen kautta ovat kulkeneet esimerkiksi mongolien ja persialaisten armeijat. 1500-luvulta 1800-luvulle koettiin erityisen vaikeaita aikoja. Vuonna 1828 paikallisia kuoli ruttoon ja vuonna 1879 koettiin nälänhätä. Paikkakunta oli vaikeuksista huolimatta hyvin merkityksellinen alueen kristityille etenkin läheisten Rabban Hormizdin ja Pyhän Marian luostarien kautta. Molemmat laitokset tuottivat esimerkiksi kristillistä kirjallisuutta, runoutta ja kalligrafiaa.

Äärijärjestö isis valtasi Mosulin kaupungin vuonna 2014 ja iski myös Niniven tasangon alueelle. Monet paikallisista kaupungeista kukistuivat, mutta hyökkäys pysähtyi ennen Alqošia. Järjestön muodostama uhka ajoi kuitenkin monet paikalliset pakenemaan irakin Kurdistaniin. Isisin jäädessä lopulta alakynteen paikallisia on palannut koteihinsa.

## Väestö

Alqošin asukasluku vuonna 2020 oli arviolta 4&nbsp;500. Ennen Isis-järjestöä kaupungin asukasluku oli noin 6&nbsp;000. Alqošin kaupungin asukkaat ovat lähes yksinomaan kristittyjä ja kaldealaiskatolilaisia. Sen sijaan ympäröivän alapiirin asukaat ovat pääosin jesidejä. Alqošin asukkaat puhuvat syyrian kieltä, eli aramean itäistä murretta.

Maastamuuton takia huomattava määrä alqošilaisia ja heidän jälkeläisiään asuu Yhdysvalloissa, etenkin Detroitin ja San Diegon kaupungeissa.

## Lähteet
Armen Babakhanjan

**Armen Babakhanjan** (; s. 1967) on armenialainen pianisti.

Babakhanjan opiskeli Jerevanin Komitas-valtionkonservatoriossa Anahit Bogdanjanin johdolla. Hän sai opetusta myös Claude Frankilta ja Vera Gornostajevalta. Babakhanjan pääsi palkintosijoille useissa kilpailuissa, kuten Leedsin kansainvälisessä pianokilpailussa vuonna 1996. Hän on pitänyt resitaaleja monissa maissa ja esiintynyt eri orkesterien solistina muiden muassa Simon Rattlen, Juri Temirkanovin ja Valeri Gergijevin johdolla. Babakhanjanin ja Takács Quartetin tulkinta Dmitri Šostakovitšin pianokvintetosta valittiin Festival Internacional de Santanderissa festivaalin parhaaksi kamarimusiikkiesitykseksi. 

Babakhanjan valittiin Jerevanin Komitas-valtionkonservatorion pianonsoiton laitoksen dekaaniksi vuonna 2011. Hän perusti vuonna 2004 Cadence-kokoonpanon, joka piti tuona vuonna ensimmäisen kansainvälisen kiertueensa ja esiintyi muun muassa Teatro Colónissa. Babakhanjan on kuulunut eri kansainvälisten kilpailujen tuomaristoihin ja pitänyt mestarikursseja monissa maissa. Hän on levyttänyt muun muassa Aram Hatšaturjanin kokonaispianotuotannon.

## Lähteet
Kansallinen sopimus

**Kansallinen sopimus** (, lyh. ) on armenialainen puolue.

## Historia
Alkujaan KP oli kansalaisjärjestö, jonka perusti vuonna 2013 virkaa tekevä pääministeri Nikol Pašinjan. Puolueena KP aloitti vuonna 2015 ja osallistui ensimmäisiin parlamenttivaaleihinsa vuonna 2017, jolloin se kuului Jelk-nimiseen vaaliliittoon, joka voitti tosin vain 9 paikkaa.

Vuoden 2018 vaalien jälkeen KP muodosti Missio-puolueen kanssa uuden vaaliliiton nimeltä Minun askeleeni.

Heinäkuussa 2024 viranomaiset ilmoittivat aloittavansa rikostutkinnan, joka kohdistui puolueen rahaliikenteen epäsäännöllisyyksiin, koska se oli hyväksynyt nimettömiä lahjoituksia sekä lahjoituksia yrityksiltä.

## Ideologia
Pašinjan ei ole halunnut nimetä puolueelle mitään tiettyä ideologiaa. Puoluetta on kuitenkin ulkopuolisten tahojen toimesta luokiteltu keskustalaiseksi, liberaaliksi ja EU-myönteiseksi.

## Lähteet
Veddriq Leonardo

**Veddriq Leonardo** (s. 11. maaliskuuta 1997 Pontianak) on indonesialainen kiipeilijä. Hän on erikoistunut nopeuskiipeilyyn.

Pariisin olympialaisissa 2024 Leonardo voitti kultaa nopeuskiipeilyssä. Finaalissa hänen aikansa oli 4,75 sekuntia.

## Lähteet
Armenian venäläiset

**Armenian venäläiset** (, ) ovat merkittävä vähemmistö Armeniassa.

## Historia
Venäläisten määrä nykyisen Armenian alueella alkoi kasvaa merkittävästi, kun Venäjän keisarikunta valloitti alueen 1800-luvun alkupuolella. Venäläiset toimivat lähtökohtaisesti yhteiskunnallisesti merkittävillä paikoilla kuten upseereina tai hallinnossa. Toinen venäläisten muuttoaalto Armenian tapahtui Neuvostoaikana. Huomattava määrä venäläisiä muutti pois Armenian SNT:sta vuonna 1989, kun sen ainoaksi viralliseksi kieleksi määriteltiin armenia.

Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 suuri joukko venäläisiä, erityisesti nuoria koulutettuja miehiä, lähti Venäjältä omaehtoiseen maanpakoon. Lokakuussa 2023 Armeniaan oli saapunut arviolta 100&nbsp;000 Venäjän kansalaista. Venäjän sotilaspoliisi on onnistunut pidättämään joitakin tällaisia henkilöitä Armenian maaperällä, mitä Armenian pääministeri Nikol Pašinjan on kutsunut laittomaksi toiminnaksi, jota ei voi suvaita.

## Nykyään
Vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan Armenian venäläisten määrä oli 14&nbsp;076. Venäjän kieli, joka ei ole virallinen kieli Armeniassa, on yleisessä käytössä maan venäläisväestön keskuudessa, ja Armeniassa tuotetaan venäjänkielistä sisältöä sanomalehdissä, televisiossa ja radiossa. Jerevanissa toimii vuonna 1997 venäläis-armenialainen yliopisto.

Merkittäviä asutuskeskuksia, joissa Armenian venäläisiä asuu, ovat mm. Amasia, Ašotsk, Sevan, Semjonovka, Fioletovo, Lermontovo, Puškino, Sverdlov, Lernantsk, Medovka, Lerhovit, Petrovka, Tašir ja Mikhajelovka.

## Lähteet
Aron Petäjäs

**Aron Johan Alexander Petäjäs**, sukunimi vuoteen 1935 *Grönroos* (3. marraskuuta 1888 Uusikaupunki – 5. elokuuta 1939 Turku) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja, asianajaja ja Uudenkaupungin pormestari.

Aron Petäjäksen vanhemmat olivat kauppalaivuri Johan Oskar Grönroos ja Anna Maria Elisabeth o.s. Cederqvist. Petäjäs tuli ylioppilaaksi vuonna 1908 Uudenkaupungin yhteislyseosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1915. Hän sai varatuomarin arvon 1918. Petäjäs valittiin 1917 Länsi-Suomen Osakepankin Uudenkaupungin konttorin johtajaksi ja vuonna 1919 Uudenkaupungin raastuvanoikeuden oikeusneuvosmieheksi. Vuonna 1919 hän siirtyi Poriin Länsi-Suomen Osakepankin Porin konttorin johtajaksi. Hänet valittiin Uudenkaupungin pormestariksi vuonna 1921 ja tästä virasta hän terveydellisistä syistä erosi vuonna 1923. Tämän jälkeen Petäjäs toimi asianajajana Uudessakaupungissa. Hän oli pitkät ajat Uudenkaupungin kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä, kunnallisten vaalien keskuslautakunnan puheenjohtajana ja holhouslautakunnan puheenjohtajana.

Petäjäs kuoli 50-vuotiaana Turun keskussairaalassa elokuussa 1939.

## Lähteet
Yliopistolaki

**Yliopistolaki** (, ) on Suomen yliopistojen toimintaa ohjaava laki, joka tuli voimaan 1. tammikuuta 2010. Sitä tarkentavat lukuisat muut lait ja säädökset, joista tärkein on valtioneuvoston asetus yliopistoista. Yliopistolaissa säädetään muun muassa yliopistojen itsehallinnosta ja tehtävistä, tutkimuksesta ja opetuksesta, organisaatiosta, henkilöstöstä, opiskelijoista ja ylioppilaskunnista, yliopistojen ohjauksesta, rahoituksesta ja taloudenpidosta sekä muutoksenhausta. Laissa on lisäksi säännöksiä muun muassa harjoittelukouluista ja erityissäännöksiä, jotka koskevat Helsingin yliopistoa ja Åbo Akademita.

Laki keräsi runsaasti kritiikkiä jo ennen säätämistään.

## Muutokset
Vuonna 2009 annettu *uusi yliopistolaki* yhdisti useita yliopistoja uusiksi yliopistoiksi lain voimaantulemisesta 1. tammikuuta 2010 alkaen. Kuopion yliopisto ja Joensuun yliopisto yhdistyivät Itä-Suomen yliopistoksi. Turun yliopisto ja Turun kauppakorkeakoulu yhdistyivät uudeksi Turun yliopistoksi. Helsingin kauppakorkeakoulu, Taideteollinen korkeakoulu ja Teknillinen korkeakoulu yhdistyivät Aalto-yliopistoksi, josta tuli muista uusista yliopistoista poiketen säätiöyliopisto. Samalla yhdistyvien yliopistojen ylioppilaskunnat yhdistyivät uusien yliopistojen ylioppilaskunniksi.

Yliopistojen henkilöstön virkasuhteet muuttuivat työsuhteiksi. Samalla dosenttien virat lakkasivat ja dosentista tuli arvo, jonka yliopisto myöntää. Ennen uuden yliopistolain voimaantuloa nimitetyt dosentit saivat dosentin arvon hakemuksetta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Yliopistolaki
* Yliopistolaki alkuperäisenä
* Laki yliopistolain voimaanpanosta 559/2009
* Luettelo korkeakoulutusta ja tutkimusta koskevasta lainsäädännöstä Opetus- ja kulttuuriministeriö.
Gunnar William Lindeberg

**Gunnar William Lindeberg** (25. lokakuuta 1877 Turku – 4. elokuuta 1939 Koli) oli suomalainen hovioikeudenneuvos ja Turun hovioikeuden varapresidentti.

Lindebergin vanhemmat olivat apteekkari Daniel Lindeberg ja Anna Matilda Gröndahl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1901 sekä valmistui molempien oikeuksien kandidaatiksi 1903. Lindeberg sai varatuomarin arvon 1904.

Lindeberg oli vuodesta 1907 Turun hovioikeuden palveluksessa ja oli kanslistina vuodesta 1912. Hän tuli notaariksi 1914 ja viskaaliksi sekä hovioikeuden asessoriksi 1918. Hovioikeudenneuvokseksi hän tuli 1924 ja hovioikeuden varapresidentiksi 1936.

Lindeberg oli naimisissa vuodesta 1905 Aeda Helena Kanniaisen kanssa. Hän kuoli sydänkohtaukseen 61-vuotiaana elokuussa 1939 ollessaan lomamatkalla Kolilla.

## Lähteet
Pauli Salonen (sanoittaja)

**Pauli Tapio Salonen** (12. kesäkuuta 1923 Heinola – 1987 Helsinki) oli sanoittaja ja Suomen Kommunistisen Puolueen tiedotussihteeri. Päätoimensa ohella hän teki paljon laulutekstejä.

Salonen toimi SKP:n tiedotuksessa muun muassa Ville Pessin alaisena. Kahtiajakautuneessa puolueessa hän edusti enemmistöläistä (saarislaista) siipeä. 1980-luvulla hän oli Yhteistyön Kirjapainon henkilöstöpäällikkönä . 

Sanoittajana Salonen erikoistui neuvostoliittolaisiin lauluihin vaikka ei osannut venäjää. Suorasanaiset käännökset hänelle teki Riitta Suhonen, ja Salonen kirjoitti niiden pohjalta suomenkieliset laulutekstit .Yksi ensimmäisiä oli ”Rakastan sinua, elämä” (Я люблю тебя, жизнь, säv. Eduard Kolmanovski). Sen levytti Georg Ots 1962, mutta varsinaiseen suosioon se nousi Kauko Käyhkön laulamana seuraavana vuonna. Tätä seurasivat  muun muassa ”Ilta Volgalla” (Сормовская лирическая, säv. Boris Mokrousov), jonka levytti  Georg Ots 1962, myöhemmin Jaakko Ryhänen, ”Moskovan valot” (Московские окна, säv. Tihon Hrennikov), jonka levytti ensin Reijo Taipale 1965, myöhemmin Georg Ots, sekä ”Mä mistä löytäisin sen laulun” (А где мне взять такую песню, säv. Grigori Ponomarenko), jonka levytti Merja Rantamäki 1975.

Salonen toimi vuodesta 1965 alkaen yhtenä Toivo Kärjen tärkeimmistä sanoittajista. Yhteistyön tuloksena syntyivät muiden ohessa ”Miksi puhelin ei soi”  (Umberto Marcato 1965), ”Tallinnan laulu”  (Esko Rahkonen 1966), ”Kaupungin illassa yksin”  (Paula Koivuniemi 1969), ”Rantaa riittää”  (Finn Trio 1969), "Leningrad" (Tapio Rautavaara / Georg Ots 1972), ”Koitere, Karjalan helmi” (Pasi Kaunisto 1972), ”Heila Heinolasta” (Tapio Rautavaara 1974), ”Villit linnut” (Stemma-kuoro 1982), ”Jospa kertoa voisin sen” (Teuvo Oinas 1987), Kärjen eläessä kaikkiaan 44 levytettyä tekstiä. Kärjen kuoltua 1992 niitä on levytetty vielä useita, esimerkkeinä  ”Metsä on ystäväsi”  (Pentti Koskimaa 2018), ”Kulje metsään” (Mia Leivo 2019) ja ”Olin siellä kerran minäkin” (Raimo Salo 2021), ja jäämistössä on vielä levyttämätöntä materiaalia.

Muita kuin Kärjen säveltämiä Salosen sanoittamia suomalaisia kappaleita ovat muun muassa ”Tien tarina” (Marion Rung 1963, säv. Eino Hurme), ”Yksinäinen pihlaja”  (Tamara Lund 1965, säv. Jaakko Borg) ja ”Viimeinen savotta” (Pentti Kumpulainen 1981, säv. Ilpo Mäkelä).

Salosen sanoitustuotanto on ollut hajallaan eri artistien albumeilla, mutta Finnlevy julkaisi vuonna 1977 LP-levyn "Rantaa riittää - Pauli Salosen lauluja vuosien varrelta". Levyn takakansitekstissä M.O. Kanerva kirjoittaa: "Eräässä mielessä tätä levyä voidaan pitää harvinaisuutena. Sitä ei ole omistettu esiintyvälle taiteilijalle, kuten yleensä on tapana tehdä. Tällä kertaa oman levynsä saa taustavoima. Se on omistettu sanoittajalle - Pauli Saloselle"

1970-luvun alkupuolella Salonen ja Kärki tekivät yhdessä useita matkoja silloiseen Neuvosto-Karjalaan. Salosen Neuvostoliitto-yhteyksien ansiosta he onnistuivat käymään alueilla, joille ei normaalisti ollut pääsyä.

## Lähteet
Sydneyn metro

**Sydneyn metro** on täysin automatisoitu metrojärjestelmä Sydneyssä, Uudessa Etelä-Walesissa, Australiassa. Se on ensimmäinen metrojärjestelmä Australiassa ja Oseaniassa. Ensimmäinen vaihe, Tallawongista Chatswoodiin avattiin 26. toukokuuta 2019 ja toinen vaihe Chatswoodista Sydenhamiin 19. elokuuta 2024. Laajennuksen piti avautua jo 4. elokuuta 2024, mutta sitä lykättiin myöhemmäksi, koska turvallisuusmääräyksiä ei saatu hyväksyttyä aikataulussa. Linjalla on 21 asemaa ja se on 52 kilometriä pitkä. Se kulkee enimmäkseen maan alla. Parhaillaan rakennetaan linjan jatketta Sydenhamista Bankstowniin osana Southwest-hanketta, joka korvaa nykyisen sydneyn paikallisjunaverkon T3-linjan vuonna 2025.

Metroa tullaan laajentamaan merkittävästi lähivuosina, kaksi uutta linjaa on rakenteilla, jotka avataan vuonna 2026 ja 2032.

## Tulevat linjat

### Sydney metro Western Sydney Airport
Maaliskuussa 2018 liittovaltion ja osavaltioiden hallitukset allekirjoittivat Länsi-Sydneyn kaupunkisopimuksen ja ilmoittivat metroyhteyden kehittämisestä osana sopimusta. Linjan ensimmäinen vaihe liikennöi St Marysin ja Badgerys Creek Aerotropoliksen välillä Länsi-Sydneyn uuden lentoaseman kautta. Rakennustyöt alkoivat loppuvuodesta 2020 ja valmistuvat vuoteen 2026 mennessä, jolloin lentoasema avataan.

Huhtikuussa 2019 liittohallitus ilmoitti 3,5 miljardin dollarin rahoitusosuudesta metroyhteyden ensimmäisen vaiheen toteuttamiseen. Tämä rahoitus sisältää 50 miljoonaa dollaria metroyhteyden suunnitteluun ja 61 miljoonaa dollaria Elizabeth Driven ylikulkusillalle. Kesäkuussa 2019 osavaltion hallitus ilmoitti 2 miljardin dollarin investoinnista ensimmäisen vaiheen rakentamiseen seuraavan 4 vuoden aikana. 

### Sydney Metro West
Sydney Metro West on rakenteilla oleva erillinen linja Sydney CBD: n ja Westmeadin välillä. Linja ilmoitettiin viralliseksi hankkeeksi marraskuussa 2016, ja sille harkitaan jopa 12 asemaa, mukaan lukien asemat Parramattassa, Sydneyn olympiapuistossa, Five Docksissa, Bays Precinctissä ja CBD:ssä. Maaliskuussa 2018 hallitus ilmoitti, että Westmeadiin rakennetaan lisäasema sekä asema, joka tarjoaa yhteyden joko Concord Westin tai North Strathfieldin olemassa oleviin rautatieasemiin.

Uuden Etelä-Walesin osavaltion talousarviossa 2019–2020 kesäkuussa 2019 hankkeelle myönnettiin 6,4 miljardia dollaria vuoteen 2024 asti.

Hallitus vahvisti seitsemän aseman sijainnit linjan varrella vuonna 2019, ja vielä kahden aseman vuonna 2021.  Ensimmäiset rakennustyöt alkoivat vuonna 2020 ja tunnelin rakentaminen alkoi vuoden 2022 puolivälissä. Linjan odotetaan valmistuvan vuoteen 2032 mennessä. 

## Lähteet
Frances Cress Welsing

**Frances Luella Cress Welsing** (18. maaliskuuta 1935 Chicago, Illinois – 2. tammikuuta 2016 Washington DC) oli yhdysvaltalainen psykiatri, aktivisti ja rotuteoreettinen kirjoittaja. *[[Los Angeles Times]]in* mukaan hän oli länsimaisen psykiatrian historian ensimmäinen tutkija, joka käsitteli valkoisten rasismia psykoanalyyttisesti. Hänen näkemyksensä rasismista ja valkoisesta ylivallasta olivat kuitenkin kiisteltyjä sekä mustan yhteisön sisällä että ulkopuolella. Welsing omaksui psykiatriaan afrosentrisen lähestymistavan.

Welsing syntyi keskimmäisenä lääkäri Henry Cressin ja opettaja Ida Mae Griffenin kolmesta tyttärestä. Hän sai luonnontieteiden kandidaatin oppiarvon Ohion Antioch Collegesta vuonna 1957 ja lääketieteen tohtorin oppiarvon Washington DC:n Howardin yliopistosta vuonna 1962. Welsing työskenteli psykiatrian ja lastenpsykiatrian parissa Washington DC:ssa. Hän oli myös kahden emotionaalisista ongelmista kärsineiden lasten koulun kliinisenä johtajana. Welsing sai nimityksen Howardin yliopiston apulaisprofessoriksi. Hän pyrki etsimään ratkaisuja mustan yhteisön keskuudessa esiintyneisiin mielenterveysongelmiin rasismin ymmärryksen kautta. Welsing esitteli esseessä *The Cress Theory of Color-Confrontation and Racism (White Supremacy)* (1970) näkemyksen siitä, että rasismi johtui eriävistä melaniinitasoista. Welsing piti siinä valkoisuutta geneettisenä puutostilana tai sairautena. Hän arvioi valkoisten aseman vähemmistönä maailman mittakaavassa ruokkivan pelkoa, joka johtaa sortoon ja väkivaltaan. Welsing arveli, että valkoiset eivät kyenneet mustien kanssa rauhanomaiseen rinnakkaiseloon, koska valkoiset kadehtivat mustia melaniinista ja käsittelivät tunteitaan pyrkimyksellä valkoiseen ylivaltaan. Sanojensa mukaan Welsing menetti opetustyönsä esseen johdosta. Hänestä kuitenkin tuli kysytty puhuja provokatiivisilla näkemyksillään niin kutsuttujen rotujen välisistä suhteista. Vuonna 1974 Welsing väitteli mustien rodulliseen alemmuuteen uskoneen William Shockleyn kanssa. Hän väitti, että useimmat valkoiset olivat alitajuisesti tietoisia värillisten geneettisestä edusta.

Welsingin tunnetuimmaksi teokseksi nousi esseekokoelma *The Isis Papers: The Keys to the Colors* (1991), jossa hän käsitteli syvemmin näkemyksiään valkoisesta ylivallasta ja rasismista Yhdysvalloissa. Welsingin mukaan homoseksuaalisuutta tuli vastustaa, sillä se oli hänen mielestään strategia mustien tuhoamiseksi. Welsing kannatti vahvoja afroamerikkalaisia perheyksikköjä. Hän käsitteli huumeiden salakuljetusta osana valkoisten pyrkimystä tappaa suuri osa nuoresta miespuolisesta mustasta väestöstä, joka hänen mukaansa muodosti suurimman uhan valkoisten geneettiselle selviytymiselle. Welsing kuoli 80-vuotiaana jouduttuaan sairaalaan aivoverenkiertohäiriön johdosta.

## Lähteet
Austevollin kirkko

**Austevollin kirkko** () on Austevollin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1890.
## Kuvia

Austevoll kirke T261 01 0042.jpg|Kirkkosali

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Bekkjarvikin kirkko

**Bekkjarvikin kirkko** () on Austevollin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1895.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Austrheimin kirkko

**Austrheimin kirkko** () on Austrheimin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1865.
## Kuvia

Austrheim kyrkje, inne.jpg|Kirkko sisältä

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Bremsnesin kirkko

**Bremsnesin kirkko** () on Averøyn kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1771.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Bremsnes

**Bremsnes** on taajama Averøyn kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,5 neliökilometriä ja asukasluku 1&nbsp;042 vuonna 2023.

Vuosina 1897–1964 Bremsnes oli itsenäinen kunta.
## Lähteet
Henry Allard

**Henry Allard** (1911 – 23. lokakuuta 1996) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi yksikamaristen Ruotsin valtiopäivien ensimmäisenä puhemiehenä vuosina 1971–1979. Tätä ennen hän oli ollut toisen kamarin puhemies 1969–1971. Allardin nauttimasta arvostuksesta kertoo, että hän sai jatkaa tehtävässä myös porvarillisen hallituksen aikana vuodesta 1976.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Henry Allard'' Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla
Sluseholmenin metroasema

**Sluseholmenin metroasema** on Kööpenhaminan metroasema samannimisessä kaupunginosassa Kööpenhaminassa, Tanskassa. Asema sijaitsee M4-linjalla, Enghave Bryggen ja Mozarts Pladsin asemien välissä. 

Asema avattiin 22. kesäkuuta 2024 osana linjan eteläistä laajennusta Kööpenhaminan keskustasta København Sydiin.

## Lähteet
Thule-Seminar

**Thule-Seminar** on saksalainen metapoliittinen järjestö, joka määrittelee itsensä Euroopan henkiseen uudistamiseen keskittyväksi ajatuspajaksi. Sitä olivat perustamassa 14. heinäkuuta 1980 Kasselissa ranskalaistaustainen filosofi, kirjallisuustieteilijä Pierre Krebs ja Wigbert Grabertin äärioikeistolainen kustantamo. Thule-Seminarin ideologialle keskeistä on ollut egalitarismin vastustaminen.  

Thule-Seminar vastustaa juutalais-kristillistä perintöä ja kannattaa tieteelliseksi kutsuttua biologista hierarkiaa. Uskontotieteilijä Horst Jungingerin mukaan Thule-Seminar on ajanut yhteiskunnassa kulttuurista vallankumousta indoeurooppalaisen maailman mytologioiden pohjalta, mutta on sittemmin keskittynyt enemmän uskonnolliseen toimintaan ja indogermaanisiin lähteisiin perustuvan kirjallisuuden toimittamiseen. Thule-Seminar on sulkenut pois ajatuksen yhteistyöstä konservatiivisten kristittyjen kanssa. Horst Jungingerin mukaan järjestön aatteelliset juuret ovat kansallissosialismissa, mutta järjestö ei yleensä tee siihen suoria viittauksia. Sosiologi Göran Dahl puolestaan väitti Thule-Seminarin olevan uusnatsien ja fasistien verkosto. 

Thule-Seminarin johtajana on toiminut Pierre Krebs. Hän oli ennen sen perustamista tutustunut Nouvelle Droiten teoreetikko Alain de Benoistiin. Antifasistista näkökulmaa edustavan *[[Lotta (lehti)|Lotta]]*-lehden mukaan Krebsin tarkoitus Thule-Seminarin perustamisessa oli luoda Nouvelle Droitea edustavan GRECE-ajatuspajan saksalainen haara. Sen mukaan Thule-Seminarille tärkeä on kristillisvastainen ja uuspakanallinen maailmankuva. Yhteistyö Grabertin kustantamon kanssa johti Krebsin toimittaman antologian *Das unvergängliche Erbe – Alternativen zum Prinzip der Gleichheit* julkaisuun. Kirjoittajia olivat Armin Mohler, Alain de Benoist, Guillaume Faye ja Jürgen Rieger. Yhteistyö Grabertin kustantamon kanssa lopetettiin vuonna 1983, mutta kolme vuotta myöhemmin Krebsin oma kustantamo alkoi julkaista lehteä *Elemente zur Metapolitik für die europäische Wiedergeburt*. Päätoimittajana oli Krebs. Muita toimittajia olivat Alain de Benoist, Guillaume Faye, Julien Freund ja Jean Haudry. Vuonna 2000 Thule-Seminar alkoi julkaista nuorille suunnattua lehteä *Metapo – Metapolitik im Angriff zur Neugeburt Europas*. 

## Lähteet
Fuad Shukr

**Fuad Shukr** (; n. 1962 Nabatieh – 30. heinäkuuta 2024 Haret Hreik) oli libanonilainen Hizbollah’n komentaja.

Shukr oli 1980-luvun alussa mukana perustamassa Hizbollah’n aseellista siipeä. Hän oli Israelin sotilasviranomaisten mukaan Hassan Nasrallah’lle läheinen neuvonantaja ja Hizbollah’lle merkittävä aiempaa kehittyneempien aseiden hankkija. Vuonna 2000 Israel syytti häntä kolmen sotilaan sieppaamisesta ja tappamisesta Hizbollah’n Shebaan maatiloille tekemän iskun aikana.

Shukrin asema Hizbollah’n sisällä vahvistui komentaja Imad Mughniyeh’n saatua surmansa Damaskoksessa vuonna 2008. Yhdysvallat asetti Shukria vastaan Specially Designated Global Terrorist -luokituksen vuonna 2019. Yhdysvallat syytti häntä osuudesta Beirutin vuoden 1983 autopommi-iskuun. Israel surmasi Shukrin ohjusiskulla 30. heinäkuuta 2024. Israelin mukaan Shukr oli ollut vastuussa jalkapalloa pelanneita lapsia tappaneesta Majdal Shamsin iskusta kolme päivää aiemmin. Hizbollah itse kiisti osuuden hyökkäykseen. Shukrin kuoleman aiheuttanut ohjusisku surmasi myös neljä muuta ihmistä, joista kaksi oli lapsia.

## Lähteet
Sleesian yliopisto

**Sleesian yliopisto** () on neljällä paikkakunnalla Puolan Sleesian voivodikunnassa toimiva yliopisto. Sen pääkampus sijaitsee Katowicessa (Uniwersytet Śląski w Katowicach). Yliopisto perustettiin vuonna 1968. 

Lukuvuonna 2023-2024 yliopistoon kuului seitsemän tiedekuntaa ja muun muassa Krzysztof Kieślowskin elokuvakoulu. Tiedekuntia olivat humanistinen, luonnontieteellinen, yhteiskuntatieteellinen, tieteen ja tekniikan, lakitieteen ja hallinnon, taiteiden ja kasvatuksen sekä teologinen tiedekunta. Yliopistossa oli noin 19&nbsp;500 opiskelijaa, joista päätoimisia oli yli 15&nbsp;000 ja osa-aikaisia noin 3&nbsp;000. Tuolloin jatko-opiskelijoita oli 714, ja tohtoriopiskelijoita 124. 

Tunnetuista yliopistorankingeista THE luokitteli yliopiston vuoden 2024 maailmanlistansa sijaluokkaan 1501+ ja QS World University -ranking maailmanlistansa sijaluokkaan 1201-1400.


2024-08-08 University of Silesia in Katowice - 11.jpg|Sleesian yliopiston Katowicen pääkampusta: rehtoraatti (vasemmalla) ja viereinen rakennus, osoitteessa ul. Bankowa 12.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Too Much Too Soon

**Too Much Too Soon** on yhdysvaltalaisen glam rock- ja protopunk-yhtye New York Dollsin toinen ja viimeinen studioalbumi 1970-luvulla. Mercury Records julkaisi albumin 10. toukokuuta 1974, ja se äänitettiin samana vuonna A&R Studioilla New Yorkissa. Albumin tuotti The Shangri Las -yhtyeen tuottaja ja säveltäjä George Shadow Morton.   

## Tuotanto
*Too Much Too Soon* sisälsi monia Shadow Mortonin tuotannolle tyypillisiä tekniikoita, jotka olivat The Shangri-Las -faneille tuttuja: erityisesti äänitehosteiden, kuten aseen laukauksien, ja vahvojen naislaulajien käytön taustalauluissa.&nbsp;  

Albumilla oli myös enemmän cover-kappaleita kuin yhtyeen debyyttialbumilla. Mukana on yhtyeen tulkinta The Cadetsin vuoden 1956 hitistä ”Stranded in the Jungle” sekä Archie Bellin vuoden 1969 hitistä ”There's Gonna Be a Showdown” ja blueslegenda Sonny Boy Williamsonin kappaleesta ”Don’t Start Me Talkin’”.  

Kitaristi Johnny Thunders kirjoitti albumille ”Chatterbox”-kappaleen, jossa hän oli ensimmäistä kertaa päälaulaja. 

Albumi sai nimensä päihteiden yliannostukseen kuolleen näyttelijän Diana Barrymoren omaelämäkerran mukaan, ja levy on omistettu hänen muistolleen. Musiikkitoimittaja Jon Savagen mukaan albumin nimi oli enemmän kuin osuva myös Dollsille itselleen bändin jäsenten alkoholismista ja muista ongelmista johtuen, mukaan lukien kitaristi Thundersin heroiinin käyttö. 
## Levyn vastaanotto
Levy sai ristiriitaisen vastaanoton. Kriitikot ylistivät levyä, mutta ostava yleisö ei innostunut siitä alkuunkaan. Albumilta julkaistiin kaksi singleä albumin mainostamiseksi—”Stranded in the Jungle” / ”Who Are the Mystery Girls?” heinäkuussa 1974 ja ”There's Gonna Be A Showdown” / ”Puss ’n’ Boots” syyskuussa 1974—mutta kumpikaan ei menestynyt. 

Albumi ei saavuttanut kaupallista menestystä, ja yhtye hajosi vuotta myöhemmin albumin kiertueen jälkeen. Yhtye kuitenkin palasi yhteen 2000-luvulla eri kokoonpanolla, mikä johti uusiin studioalbumeihin. 

Guns ’N’ Roses levytti vuonna 1993 cover-version kappaleesta ”Human Being” albumilleen The ''Spaghetti Incident?''.

## Kappaleet

# ”Babylon” (David Johansen, Johnny Thunders) - 3:31
# ”Stranded in the Jungle” (James Johnson, Ernestine Smith, Al Curry) - 3:49
# ”Who Are the Mystery Girls?” (Johansen, Thunders) - 3:07
# ”(There's Gonna Be A) Showdown” (Kenny Gamble, Leon Huff) - 3:37
# ”It's Too Late” (Johansen, Thunders) - 4:35
# ”Puss 'n' Boots” (Johansen, Sylvain Sylvain) - 3:06
# ”Chatterbox” (Thunders) - 2:26
# ”Bad Detective” (Kenny Lewis) - 3:37
# ”Don't Start Me Talkin'” (Sonny Boy Williamson II) - 3:12
# ”Human Being” (Johansen, Thunders) - 5:44

## Muusikot
**New York Dolls:**
* David Johansen – laulu, huuliharppu, 
* Johnny Thunders – kitara, laulu kappaleessa ”Chatterbox”
* Sylvain Sylvain – kitara, piano, taustalaulu
* Arthur Kane – basso
* Jerry Nolan – rummut

## Lähteet
Johan Gustaf Winter

**Johan Gustaf Winter** (5. helmikuuta 1776 – 10. heinäkuuta 1854 Helsinki) oli suomalainen Winter-sukuun kuulunut valtioneuvos ja Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtaja. Suomen Pankki toimi silloisen Waihetus-, Laina- ja Depositioni-Contorin nimellä eli "Suomen Pankin" edeltäjä, jonka päähjohtana Winter toimi vuosina 1827–1841.

Winterin toimikauden lopussa vuonna 1840 tehtiin hopearahauudistus, jonka jälkeen Pankki sai nykyisin tunnetun nimensä Suomen Pankki.

Vanhemmat: Timoteus Johansson Winter ja Brita Katarina Serlachius, Puoliso: Agata Ulrika Winter, Lapset: Karl Richard Winter ja Ebba Gustava Holmsten. Johan Gustaf ja muuta perhettään on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

## Lähteet
Sven Palme

**Sven Palme** (4. joulukuuta 1854 Kalmar, Ruotsi – 9. elokuuta 1934 Tukholma) oli ruotsalainen vakuutusjohtaja.

Sven Palme oli aluksi sotilasuralle palvellen upseeriksi valmistuttuaan luutnanttina Svean tykistörykmentissä. Hän siirtyi sitten Henkivakuutusyhtiö Victorian palvelukseen ja aloitti uransa vakuutusalalla. Vuodesta 1888 alkaen hän toimi Thule-henkivakuutusyhtiön pääjohtajana aina vuoteen 1933 saakka. Palme oli aikaansaamassa ja kehittämässä Pohjoismaiden vakuutusmiesten ja -laitosten yhteistoimintaa.

Sven Palme tuki jo 1900-luvun alun sortovuosina suomalaisia ja avusti Suomesta karkoitettuja henkilöitä Ruotsissa. Suomen julistauduttua itsenäiseksi 1917 Palme oli hankkimassa sanomalehdistön kautta tunnustusta Suomen itsenäisyydelle ja vaikutti asiassa myös Ruotsin hallitukseen. Suomen sisällissodan alettua Palme oli hankkimassa virallista ja vapaaehtoista apua sodan valkoisille. Palme vieraili useita kertoja Suomessa, viimeksi kesällä 1934.

Sven Palme oli naimisissa vuodesta 1883 suomalaissyntyisen vapaaherratar Hanna von Bornin kanssa, jonka isä oli vapaaherra J. A. von Born. Heidän poikansa Olof Palme oli johtohenkilönä organisoimassa ruotsalaista prikaatia Suomen sisällissodan alettua. Hän kaatui Tampereen valtauksen aikana, ja hänet haudattiin Sigtunaan. Ruotsin pääministeri Olof Palme oli Sven Palmen pojanpoika.

## Lähteet
Kalevala: Kullervon tarina

**Kalevala: Kullervon tarina** on vuonna 2026 ensi-iltansa saanut suomalainen eeppinen elokuva, jonka on ohjannut Antti J. Jokinen. *[[Kalevala]]an* perustuvan elokuvan ovat käsikirjoittaneet Jokinen ja Jorma Tommila. Elokuvan pääosassa Kullervona nähdään Elias Salonen. Eero Aho näyttelee elokuvan toista pääroolia, Untamoa. Muissa rooleissa ovat muun muassa Ilkka Koivula (Wäinö), Olli Rahkonen (Ilmarinen), Krista Kosonen (Ilmarisen vaimo) ja Johannes Holopainen (Kalervo) 

Elokuva sijoittuu Pohjois-Karjalaan 1100-luvulle, ja se kuvattiin Bomballa Nurmeksessa sekä Liettuassa. Kuvaukset alkoivat syyskuun puolivälissä 2024. Elokuva on Antti J. Jokisen Storm Inc. -tuotantoyhtiön ja Marko Röhrin ReelMedian yhteistuotanto.

Elokuvan budjetti oli poikkeuksellisen suuri 4,9 miljoonaa euroa. Elokuvasäätiö tuki Kullervo-filmatisointia miljoonalla eurolla ja esimerkiksi Pohjois-Karjalan maakuntaliitto myönsi tuotantoon 150 000 euroa. Yleisradio osallistui elokuvan tekoon ostamalla sen esitysoikeudet etukäteen.

*Kalevala: Kullervon tarina* sai ensi-iltansa 16. tammikuuta 2026. Elokuva keräsi ensi-iltaviikonloppunaan 26 111 katsojaa. Helmikuun 2026 puolivälin jälkeen katsojia oli kertynyt reilut 92 000.

## Rooleissa

## Vastaanotto
Elokuva sai pääosin hyviä arvosteluja, mutta esimerkiksi *[[Helsingin Sanomat]]* antoi sille kaksi tähteä viidestä ja kirjoitti, että elokuvan monessa markkinointikuvassa miessankarien lanteilta roikkuvat aseet muistuttavat siitintä.

### Arvosteluja
 Jukka Vuorio, *[[Seura]]*

 Taneli Topelius, *[[Ilta-Sanomat]]*

 Jesse Raatikainen*, [[Episodi (lehti)|Episodi]]*

 Juho Rissanen, *[[Iltalehti]]*

 Matti Rämö, *[[Suomen Kuvalehti]]*

 Saara Nenonen, *[[Jyväskylän Ylioppilaslehti]]*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Kalevala: Kullervon tarina'' -elokuvan traileri YouTubessa.
Arvo Hänninen

**Arvo Hänninen** (9. marraskuuta 1887 Kuusjärvi – 7. elokuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja eduskunnan pikakirjoittaja.

Arvo Hännisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Taavetti Hänninen ja Maria Munkki. Hän tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1906 ja hän suoritti diploomitutkinnon Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolla 1917. Opintojaan hän täydensi ulkomaisilla opintomatkoilla. Hänninen työskenteli rautatiehallituksen arkkitehtikonttorissa, K. S. Kallion ja Borg-Sirén-Åbergin arkkitehtitoimistoissa, yleisten rakennusten ylihallituksessa sekä yksityisenä arkkitehtinä Helsingissä. Hännisen erikoisharrastuksena oli pikakirjoitus ja hän oli viimeksi eduskunnan pikakirjoittajana. Hän oli pitkään Pikakirjoituslehden toimittajana ja hän kirjoitti pikakirjoituksen oppikirjan (*Pikakirjoituslukemisto*, Otava 1934).

## Suunnittelutöitä
* Viipurin yleisradioasema 1931

## Lähteet
Auditorium Building

**Auditorium Building** on Chicagon South Michigan Avenuen ja Ida B. Wells Driven kulmauksessa sijaitseva, vuonna 1889 valmistunut suuri rakennuskompleksi. Sen suunnittelivat arkkitehdit Dankmar Adler ja Louis Sullivan. Auditorium Building oli Adlerin ja Sullivanin arkkitehtitoimiston ensimmäinen suuri tilaus. 

Auditorium Building muodostuu useista eri tarkoituksiin suunnitelluista kokonaisuuksista. Rakennuksessa on toimistotiloja, suuri Auditorium Theatre -teatteri sekä hotelli. Suuri kivirakennus on valtavan painava, ja Adler joutui käyttämään kaiken kekseliäisyytensä suunnitellessaan perustukset, jotka tasaisivat painon oikein. Adler suunnitteli myös rakennuksen runkoon raudasta tehdyt ristikkotukirakenteet, jotka kannattelivat näyttämön ja auditoriotilan yläpuolella olevia hotellin keittiötä ja ruokasalia. Teatteria varten Adler suunnitteli hydrauliikalla liikuteltavan näyttämön sekä ilmastoinnin. Adler oli lisäksi perehtynyt akustiikkaan, ja Auditorium Theatren akustiikka onkin erinomainen. Teatterin salissa on yli 4000 paikkaa. Teatterista tuli rakennuksen valmistuttua Chicagon musiikki-, kulttuuri- ja seurapiirielämän keskus. Se toimi myös Chicagon Civic Operan ja Chicagon sinfoniaorkesterin ensimmäisenä päänäyttämönä.

Sullivan suunnitteli rakennuksen suoraviivaisen julkisivun, jonka yksinkertaisten geometristen muotojen voimakas rytmi perustui Marshall Fieldillä sijainneeseen tavarataloon. Rakennuksen sisätiloissa, erityisesti teatterissa, Sullivanin suunnittelemat alkuperäiset koriste-elementit luovat mahtavan vaikutelman.
Auditorium Building kukoisti aina 1930-luvulle saakka. Sen jälkeen sen merkitys hiipui. Vuonna 1946 Roosevelt University osti rakennuksen, ja se on nykyisin osa yliopistoa. Teatteri restauroitiin vasta 1960-luvulla ja avattiin uudestaan vuonna 1968. 

Vuonna 1975 Auditorium Buildingista tuli National Historic Landmark eli historiallisesti merkittävä kohde.

## Lähteet
* Ira J. Bach: Chicago’s Famous Buildings. Third Edition, Revised and Enlarged, 1980. The University of Chicago Press. 
### Viitteet
Sleesian lääketieteellinen yliopisto

**Sleesian lääketieteellinen yliopisto** () on viidellä paikkakunnalla Puolan Sleesian voivodikunnassa toimiva lääketieteellinen yliopisto. Sen pääkampus sijaitsee Katowicessa (Śląski Uniwersytet Medyczny w Katowicach). Yliopisto perustettiin vuonna 1948. 

Yliopiston pääkampus sijaitsee Katowicen lounaisosassa, Ligota-Panewnikin alueella.

Tunnetuista yliopistorankingeista THE luokitteli yliopiston vuoden 2024 maailmanlistansa sijaluokkaan 1201-1500.


SUM - Medical University of Silesia in Katowice, main campus - 2.jpg|Sleesian lääketieteellisen yliopiston pääkampusta Katowicen Ligota-Panewnikin alueella.
2022-07 Katowice - Ligota-Panewniki 264.jpg|Yliopistosairaalaa eli yliopiston kliinistä keskusta (Uniwersyteckie Centrum Kliniczne im. prof. K. Gibińskego Śląskiego) Katowicen Ligota-Panewnikin alueella, yliopiston pääkampusalueella osoitteessa Ulica Medyków 14.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Košicen vaakuna

**Košicen vaakuna** on Slovakiassa sijaitsevan Košicen kaupungin vaakuna. Sen myönsi Unkarin kuningas Ludvig I vuonna 1369, mikä tekee Košicesta Euroopan ensimmäisen kaupungin, joka sai oikeuden käyttää vaakunaa. Vaakuna sai nykyisen muotonsa vuonna 1504.

## Historia
Košicen ensimmäinen vaakuna on vuodelta 1369. Unkarin kuningas Ludvig I myönsi sen kaupungille 8. toukokuuta, mikä on yhä košicelainen juhlapäivä. Tätä ennen eurooppalaiset kuninkaat olivat myöntäneet vaakunankäyttöoikeuksia yksityishenkilöille, kuten merkittäville aatelisille, mutta Košice oli ensimmäinen kaupunki koko Euroopassa, jolle tämä oikeus annettiin. Vaakunan ensimmäisestä versiosta on säilynyt pelkkä kirjallinen kuvaus.

Kruunun Košicea kohtaan osoittaman suosion taustalla oli vuonna 1312 käyty Rozhanovcen taistelu, jossa kaupunki tuki kuninkaan joukkoja taistelussa kanssa Slovakian alueen vahvoja magnaatteja Aban veljeksiä sekä Máté Csákia vastaan. Kuninkaalle uskolliset joukot voittivat lopulta kapinalliset ja Košice pääsi Anjou-kuninkaiden suosioon. Tämän jälkeen Košice nousikin koko Unkarin kuningaskunnan toiseksi tärkeimmäksi kaupungiksi heti Budan jälkeen.

Vaakunaa uudistettiin kolmeen kertaan kunnes se sai nykyisen muotonsa vuonna 1504.

## Vaakuna
Košicen vaakunan kilpi on jaettu kolmeen alueeseen. Ylemmässä sinisessä kentässä on kolme kultaista liljaa. Tämä oli Anjou-hallitsijasuvun tunnus, ja näitä värejä käytetään yhä Košicen tunnusväreinä. Keskiosa on punavalkoraidallinen, ja sen keskelle on sijoitettu puoliksi halkaistu kotka. Alakentässä on kolme kultaista liljaa, jotka erottaa toisistaan punakeltainen nauha. Kilpeä pitelee molemmilla käsillään enkeli.

## Muuta
Košicen vanhankaupungin keskustassa sijaitsee vaakunaa kuvaava 3,10 metriä korkea pronssinen patsas. Se paljastettiin 8. joulukuuta 2002.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Vaakunan esittely Košicen kaupungin kotisivuilla
Erna Wallisch

**Erna Wallisch** (o.s. *Pfannenstiel*; 1922 – 16. helmikuuta 2008 Wien) oli saksalaissyntyinen keskitysleirivartija ja murhaepäilty, jonka epäillyn rikoksen tutkinta keskeytettiin hänen kuollessaan.

Wallisch liittyi kansallissosialisteihin teini-ikäisenä ja oli ensin vartijana Ravensbrückin keskitysleirillä. Lokakuusta 1942 tammikuuhun 1944 hän työskenteli Majdanekin keskitysleirillä Puolassa. Hän meni maaliskuussa 1944 naimisiin vartija Georg Wallischin kanssa. Wallischia tutkittiin Itävallassa rikoksista epäiltynä jo 1970-luvulla, mutta tutkinta keskeytettiin, koska todistusaineisto ei riittänyt murhasyytteisiin. Kertomansa mukaan Wallisch valvoi vankien työntekoa, mutta ei osallistunut väkivaltaan eikä nähnyt murhia.

Vuonna 2007 Wallisch oli seitsemäntenä Simon Wiesenthal -keskuksen listalla syytteiltä välttyneistä oletetuista natsisotarikollisista. Itävallan oikeusministeriö kertoi Efraim Zuroffille, etteivät vanhenemissäädökset mahdollistaisi syyttämistä. Tämä vahvisti natsinmetsästäjien piirissä vallinnutta käsitystä siitä, että Itävalta oli turvallinen paikka sinne asettuneille entisille natseille, joiden vastuuseen joutumisen riskin natsinmetsästäjät katsoivat vähäiseksi. Oikeusministeri Karin Gastingerin kanssa pidetyssä tapaamisessa Zuroff väitti Wallischin tunnustaneen osallistumisen Majdanekin keskitysleirin vankien joukkomurhaamiseen. Tämän jälkeen Zuroff vetosi Puolan viranomaisiin. Puolasta saatiin uutta todistusaineistoa Wallischia vastaan. Muun muassa vankina ollut Jadwiga Landowska väitti Wallischin raskaana ollessaan hakanneen ihmisiä hengiltä. Tutkinta avattiin Itävallassa uudelleen. Wallisch ei enää juuri poistunut kotoaan, jossa oli läheistensä huolehdittavana Wienissä.

Wallisch kuoli helmikuussa 2008 sairaalassa Wienissä, jolloin häntä vastaan käynnistetty rikostutkinta raukesi.

## Lähteet
Anita Lasker-Wallfisch

**Anita Lasker-Wallfisch** MBE (s. 17. heinäkuuta 1925 Breslau) on saksalaiseen juutalaisperheeseen syntynyt brittiläistynyt sellisti.

Lasker-Wallfischin isä oli juristi ja äiti viulisti. Hänen vanhempi sisarensa Marianne pääsi turvaan Englantiin loppuvuodesta 1939. Lasker-Wallfischin vanhemmat vietiin leireille vuonna 1942 eikä tytär enää nähnyt heitä. Hän joutui Renate-siskonsa kanssa orpokotiin. Siskokset työskentelivät paperitehtaalla ja väärensivät asiakirjoja mahdollistaakseen Ranskasta pakkotyöhön tuoduille paluun Ranskaan. Sisarukset itse yrittivät lähteä Ranskaan väärennetyillä asiakirjoilla kesäkuussa 1943, mutta heidät pidätettiin juna-asemalla. Molemmat selviytyivät holokaustista, mitä edesauttoi se, että heidät vangittiin tavallisina rikollisina eikä juutalaisuuden perusteella. Lasker-Wallfisch otettiin sellistiksi Alma Rosén johtamaan Auschwitzin naisten orkesteriin. Neuvostojoukkojen lähestyessä Auschwitzia marraskuussa 1944 Lasker-Wallfisch siirrettiin siskonsa kanssa Bergen-Belsenin keskitysleirille. Monet kuolivat siellä aliravitsemukseen, ja sanojensa mukaan Lasker-Wallfisch todisti leirillä kannibalismia. Hän kuitenkin soitti selloa Auschwitzin orkesteriin kuuluneiden yhdentoista naismuusikon ryhmässä. Brittijoukot vapauttivat Bergen-Belsenin leirin 15. huhtikuuta 1945. Lasker-Wallfisch oli todistajana Bergen-Belsenin tapahtumien oikeudenkäynnissä.

Lasker-Wallfisch lähti ensin Belgiaan ja asettui vuonna 1946 Isoon-Britanniaan. Hän oli Lontoossa yksi English Chamber Orchestran perustajajäsenistä ja toimi siinä sellistinä vuosituhannen vaihteeseen saakka. Hän meni naimisiin pianisti Peter Wallfischin kanssa ja sai kaksi lasta. Lasker-Wallfisch kieltäytyi vuosikymmenten ajan puhumasta edes lapsilleen omista kokemuksistaan. Hän teki ensimmäisen matkansa Saksaan toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1994 ja julkaisi muistelmateoksen *Inherit the Truth* vuonna 1996. Lasker-Wallfisch palasi jatkossa useita kertoja Saksaan ja piti luentoja kouluissa. Kesäkuussa 2015 hän oli yksi Elisabet II:n entiseen Bergen-Belsenin keskitysleiriin tekemään vierailuun mukaan kutsutuista. Vuonna 2016 Lasker-Wallfisch sai Berliinin juutalaismuseon palkinnon ymmärryksestä ja suvaitsevaisuudesta. Vuonna 2018 hän piti Saksan liittopäivillä Auschwitzin vapautuksen muistopuheen, jossa varoitti antisemitismin uudesta noususta. Syyskuussa 2019 hänelle myönnettiin Saksan kansallispalkinto omistautumisesta humanistisille arvoille ja suvaitsevaisuudelle. Vuonna 2020 Lasker-Wallfischille myönnettiin ensimmäisen luokan Bundesverdienstkreuz. Lasker-Wallfisch oli liittopresidentti Frank-Walter Steinmeierin mukaan ollut vuosikymmenten ajan yksi johtavista puhujista antisemitismiä, äärioikeistoa ja rasismia vastaan.

## Lähteet
Gayle Rankin

**Gayle Louise Rankin** (s. 1. elokuuta 1989 Paisley, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä.

## Filmografia

### Elokuvat

### Televisiosarjat
Zanj-kapina

**Zanj-kapina** oli laaja ja pitkäkestoinen orjakapina 800-luvulla Abbasidikalifaatin alueella.

Nykyisen Irakin alueelle kerääntyi 700-luvulta lähtien kymmeniätuhansia itäafrikkalaisia orjatyöläisiä, joita kutsuttiin zanjiksi. He työskentelivät kosteilla suolamailla äärimmäisen kurjissa oloissa. Zanjit eivät tyytyneet kehnoihin oloihinsa, vaan nousivat kapinaan ainakin kolme kertaa 700- ja 800-luvuilla. Merkittävin näistä kapinoista oli vuosien 868–883 Zanj-kapina. Sen aikana zanjit aiheuttivat useita tappioita kapinaa tukahduttamaan lähetetyille arabien armeijoille, ja zanjien joukkoon liittyi suuria määriä Abbassidien kalifaatin palveluksessa olleita mustia sotilaita. 

Zanj-kapina laajeni nopeasti ja eteni seitsemänkymmenen kilometrin päähän Bagdadista. Zanjit rakensivat jopa oman pääkaupunkinsa, jota kutsuttiin Moktaraksi (Valittu kaupunki). Lopulta Zanj-kapina tukahdutettiin, kun arabit kokosivat suuren armeijan sekä lupasivat armahduksen ja rahapalkkion kaikille kapinallisille, jotka suostuisivat antautumaan.

## Lähteet
Armenialaisten aakkosten puisto

**Armenialaisten aakkosten puisto** () on Artašavanin kylässä sijaitseva puisto, joka on omistettu armenialaisille aakkosille. Puiston alueelta löytyy myös patsaita, jotka esittävät aakkosten kehittäjää Mesrop Maštotsia ja muita tunnettuja armenialaisia älymystön edustajia. Kaikki patsaat on valmistettu kalkkikivestä.

Puiston on suunnitellut arkkitehti Jim Torosjan. Puisto avattiin vuonna 2005 armenialaisten aakkosten 1600-juhlavuoden kunniaksi.

Puisto ei peri kävijöiltä pääsymaksua.

Oma kirjoitusjärjestelmä on kansallinen ylpeydenaihe armenialaisille, mikä oli yksi syy puiston rakentamiseen.

## Galleria

Tiedosto:Armenian Alphabet at night.jpg|Yksityiskohta puistosta tähtitaivasta vasten
Tiedosto:Mesrop Mashtots and Vramshapuh statue.jpg|Mesrop Maštots esittelee armenialaista kirjaimistoa kuningas Vramšapuhille
Tiedosto:Տառերի պուրակ, տառ «Ւ» և «Փ».jpg|Kirjaimet Ւ ja Փ


## Lähteet
Matti Ylänne

**Matti Ylänne**, sukunimi vuoteen 1919 *Ylärakkola* (11. elokuuta 1884 – 18. heinäkuuta 1943) oli suomalainen taidemaalari.

Matti Ylänne opiskeli maalaustaidetta Pratt-instituutissa New Yorkissa vuosina 1916–1920. Palattuaan 1920 takaisin Suomeen hän asettui asumaan kotikyläänsä Vahvialan Rakkolaan. Ylänteellä oli taidenäyttelyjä useilla eri paikkakunnilla Suomessa. Hän otti osaa Vahvialan sivistysrientoihin ja suojeluskuntatyöhön. Hänellä oli myös kunnallisia ja seurakunnallisia luottamustoimia Vahvialassa.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* *Matti Ylänteen elämä ja taide 18.8.1884-18.7.1943*; toimittaneet Pirjo Taimisto ja Marja Laine ; kuvaus Kirsti Kulmala ym. Vahviala-seura ry, Iitti 2018 

## Aiheesta muualla
* Vahviala, kolme miestä pihamaalla gramofonin äärellä; kunnankirjuri Juho Suuronen, taiteilija Matti Ylänne ja kauppias Emil Suuronen, Wiipuri-museon kokoelma, Lappeenrannan museot (Finna)
Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeudet Armeniassa

**Armenian seksuaali- ja sukupuolivähemmistöön** kuuluvat henkilöt kohtaavat melko suuren määrän laillisia ja yhteiskunnallaisia ongelmia kotimaassaan.

Homoseksuaalisuus dekriminalisoitiin vuonna 2003. Homoseksuaalisuus on kuitenkin määritelty mielenterveysongelmaksi, joka lasketaan esteeksi mm. asepalvelukseksi.

Vuonna 2019 Armenian kansalliskokous kieltäytyi käsittelemästä lakialoitetta, joka olisi eksplisiittisesti kieltänyt samaa sukupuolta olevien avioliiton maassa. Perusteluna oli se, että laki olisi hyödytön, sillä maan perustuslaissa avioliitto on jo määritelty yhden miehen ja yhden naisen väliseksi liitoksi.

## Virstanpylväitä

## Lähteet
Sam Firstenberg

**Sam Firstenberg** (s. 13. maaliskuuta 1950 Wałbrzych, Puola) on israelilais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.

## Elämä

Firstenberg syntyi Puolassa juutalaiseen perheeseen. Hän kasvoi Jerusalemissa ja opiskeli Los Angelesissa.

## Filmografia

## Lähteet