open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
CZ 45

**CZ 45** on alkujaan tšekkoslovakialaisen, nykyisin tšekkiläisen *Česká Zbrojovka a.s. Uherský Brod*in vuosina 1946–1992 valmistama 6,35 mm Browning kaliiperinen, vain kaksitoiminen itselataava pistooli. 

Massasulkuinen ase on Jan Kratochvílin CZ 36 mallista edelleen kehittämä versio. Aseen tähtäin on luistin päällä sen päästä päähän kulkeva jyrsitty ura.

Vuonna 1970 aseen mallinumeroksi vaihdettiin CZ 70, jota ei pidä sekoittaa samaan aikaan uusitun 7,65mm Browning kaliiperisen vz. 50-mallin uuteen CZ 70-versioon.

Uuden mallinumeron myötä aseeseen tehtiin pieniä ulkonäkömuutoksia, joista näkyvin oli uuden malliset kahvalevyt.

Myöhemmin aseesta jatkokehitettiin CZ 92.

## Historia

Česká Zbrojovkan suunnittelija Jan Kratochvíl toteutti vz. 36-malliin tuotantoa yksinkertaistavia ja halventavia ratkaisuja. Liipaisimen laukaisutangon muutos lipaskuilun molemminpuoliseksi aiemman vasemmanpuolisen tangon sijaan paransi ja kevensi liipaisimen toimintaa. Myös lipasvarmistimen rakenne uusittiin pelkällä jousella toimivaksi. Aseen rungon vasempaan kylkeen lisättiin irroitettava peitelevy, joka teki laukaisukoneiston asentamisen ja huollon aiempaa umpirunkoa helpommaksi ja nopeammaksi. Levy on kiinnitetty liipaisimen ja iskurin akselitapeilla, sekä ruuvilla. Piipun rakennetta yksinkertaistettiin ja lippaan salvan muotoa muutettiin aiemmasta. 
Alkutuotannon aseissa oli samat kahvalevyt kuin aiemmassa mallissa, mutta myöhemmin niissä siirryttiin mustan muovin käyttöön.

Pistoolin sarjatuotanto alkoi joulukuussa 1945, tehdas kuitenkin valmisti rinnan sen kanssa aiempaa vz. 36-mallia. Vuoden 1946 marraskuussa tehdas toimitti loppuerän maan armeijan 10 441 aseen tilauksesta.

Pistoolia valmistettiin vuosina 1947 32 561 kappaletta, 1948 27 593 kappaletta, mutta tilausten vähennyttyä 1949 14 456 kappaletta ja vuonna 1950 uuden 7,65mm Browning kaliiperisen vz. 50-mallin tultua tuotantoon vz. 45 pistooleita valmistettiin vain tammi- ja heinäkuun välisenä aikana, yhteensä 7 035 kappaletta.
 
Vuoden 1951 puolivälissä teollisuusministeriö ilmoitti päätöksestään siirtää vz. 45-mallin valmistuksen Opočnossa sijaisevalle ČZPS-tehtaalle. Strakonicessa valmistusta jatkettiin vuoden 1952 kesäkuuhun asti. Vuoden 1951 tammi-huhtikuun välillä tuotettiin 19 635 asetta ja 1952 vielä 15 409 pistoolia.

## Viitteet

## Aiheesta muualla

*Classic test: CZ Model 45: a little-known but much-copied pocket pistol.
*Two Czech 6.35mm Pistols (The CZ-36 & CZ-45, and the DUO & Z)
Kurvisenaluslampi

**Kurvisenaluslampi** on metsäjärvi Ilomantsin itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 4,9 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 83 kilometriä itäkoilliseen.

## Maantiede
Kurvisenaluslammen pituus kaakosta luoteeseen on noin 400 metriä. Järven koillisosan muodostaa kapea lahti, jolla ei ole karttanimeä. Järven luoteisosassa sijaitsee noin kymmenen aarin laajuinen nimetön saari, jonka kaakkoispuolella on järven syvin piste, noin yhdeksän metriä.

Kurvisenaluslampea ympäröi suoalue ja 180 metrin korkeuskäyrä kulkee paikka paikoin useiden kymmenien metrien päässä järvestä. Kurvisenaluslammen luoteispuoleinen Suuri Lohilampi (04.925.1.006) on myös 179,5 metriä merenpinnan yläpuolella.

Kurvisenaluslammen vesitilavuus on 212&nbsp;000 kuutiometriä eli 212 miljoonaa litraa.

Kurvisenaluslampi (04.925.1.007) kuuluu Myllyjoen valuma-alueeseen (04.925), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Kurvisenaluslampi on kymmenenneksi laajin Myllyjoen valuma-alueen 15:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Sysmä ja toiseksi laajin on Eteläinen Pitkäjärvi. Kolmantena tulee Pohjoinen Pitkäjärvi.

## Lähteet
Pohjoinen Pitkäjärvi

**Pohjoinen Pitkäjärvi** on metsäjärvi Ilomantsin itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 34,2 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 80 kilometriä itäkoilliseen.

## Maantiede
Pohjoisen Pitkäjärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 1,15 kilometriä. Järven luoteisosan muodostaa nimetön lahti. Järven pohja kumpuilee ja vähintään kymmenen metriä syviä alueita on kolme. Syvin piste, lähes 14 metriä, sijaitsee järven pohjoisosassa.

Pohjoista Pitkäjärveä ympäröi kumpuileva metsämaa. Järven itäpuolisen Salmivaaran korkeimmat kohdat ovat noin 200 metriä merenpinnan yläpuolella. Pohjoiseen Pitkäjärveen laskee nimettömiä suo-ojia pohjoisesta. Järven luusua sijaitsee etelässä, josta alkaa etelään Myllylampeen (153,2 metriä mpy) virtaava nimetön lasku-uoma. Järvien välinen etäisyys on noin 200 metriä.

Pohjoisen Pitkäjärven vesitilavuus 1&nbsp;632&nbsp;000 kuutiometriä.

Pohjoinen Pitkäjärvi (04.925.1.005) kuuluu Myllyjoen valuma-alueeseen (04.925), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Pohjoinen Pitkäjärvi on kolmanneksi laajin Myllyjoen valuma-alueen 15:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Sysmä ja toiseksi laajin on Eteläinen Pitkäjärvi.

## Lähteet
CZ 92

**CZ 92** on tšekkiläisen *Česká Zbrojovka a.s. Uherský Brod*in vuodesta 1992 valmistama 6,35 mm Browning -kaliiperinen, vain kaksitoiminen itselataava pistooli. Massasulkuinen ase perustuu aiempiin CZ 36- ja CZ 45 -malleihin ja on valmistusmerkintöjä lukuun ottamatta ulkonäöltään identtinen CZ 45/70 -mallin kanssa. Sen runko on kuitenkin aiemman teräksen sijaan kevytmetalliseosta, minkä vuoksi se on 100 grammaa edeltävää mallia kevyempi. Aseen tähtäimenä on luistin päälle jyrsitty ura, joka kuljee luistin päästä päähän.

Aseen vuodesta 2005 lähtien valmistetun version suurimpina muutoksina ovat yksirivisen lippaan salvan siirto kahvan pohjasta rungon kylkeen, kahvalevyjen uudelleenmuotoilu sekä kahden sormiuran teko kahvarungon etuseinään ja lippaan pohjalevyyn tehty sormitukiuloke. Sen polycoat-pinnoitteen värivaihtoehdot ovat joko kokonaan musta ase tai ase, jonka luisti on hopeanvärinen ja runko musta.

## Viitteet

## Aiheesta muualla

*CZ 92
Esther Earl

**Esther Grace Earl** (3. elokuuta 1994 Beverly, Massachusetts – 25. elokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen videobloginpitäjä ja tubettaja. Hän oli John Greenin inspiraation lähde Hazel Grace Lancasterin hahmolle romaanissa *[[Tähtiin kirjoitettu virhe]]*, josta tehtiin myös samanniminen elokuva.

Earl sairastui kilpirauhassyöpään 12-vuotiaana. Hän saavutti eläessään suosiota verkkojulkaisuillaan, joissa käsitteli elämäänsä ja sairauttaan. Earl oli yksi varhaisimmista nerdfighteria-alakulttuurin jäsenistä. Hän tapasi John Greenin Harry Potter -konferenssissa vuonna 2009 ja ystävystyi tämän kanssa. Green omisti kirjan *Tähtiin kirjoitettu virhe* Earlille eikä olisi sanojensa mukaan voinut kirjoittaa sitä ilman ystävyyttään Earlin kanssa. Kirjan tarina on kuitenkin fiktiivinen.

Earl asui vanhempiensa kanssa Quincyssa Massachusettsissa. Kemoterapiasta huolimatta Earl kuoli kilpirauhassyöpään 16-vuotiaana. Hänen kuolemansa jälkeen julkaistiin hänen vanhempiensa Wayne ja Lori Earlin kanssa kirjoittamansa teos *This Star Won't Go Out – The Life & Words of Esther Grace Earl*, josta tuli *[[The New York Times]]in* bestseller. Kirjaan laati esipuheen John Green. Earlin vanhemmat perustivat tyttärensä kunniaksi hyväntekeväisyysjärjestön This Star Won't Go Out.

## Lähteet
Alex Puccio

**Alex Puccio** (s. 15. kesäkuuta 1989) on yhdysvaltalainen ammattikiipeilijä, joka on erikoistunut boulderointiin. Hän on voittanut Yhdysvaltojenmestaruuden boulderoinnissa kahdeksan kertaa. Vuonna 2011 hän oli boulderoinnin maailmancupin kauden kokonaistiloksissa kolmas, vuonna 2012 viides ja vuonna 2013 kolmas. Vuonna 2018 hän voitti boulderoinnin maailmancupin Vailin osakilpailun. Ulkokivillä hän on kiivennyt 31 8B vaikeustasoista tai vaikeampaa reittiä.

Puccio aloitti kiipeilyn 13-vuotiaana. 

## Lähteet
Kultajärvi (Ilomantsi)

**Kultajärvi** on Pirttijärven kautta Koitereeseen laskeva metsäjärvi Ilomantsissa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 90 hehtaaria. Etäisyys Ilomantsin keskustasta on noin 28 kilometriä pohjoiseen ja Joensuusta noin 73 kilometriä itäkoilliseen.

## Maantiede
Kultajärven ulottuvuus lounaasta koilliseen on noin 1,8 kilometriä. Järvessä on useita leveäsuisia lahtia, joilla ei kuitenkaan ole karttanimiä. Kultajärven itäpuolella levittäytyy Semettiinsuo, jonka halki järveen virtaa suo-ojia. Länsirannalla on muutamia pientaloja. Kartan mukaan Kultajärven ainoa saari on lounaisosan Kalmotsaari.

Kultajärven pohjoispuolella sijaitsee Harkkojärvi ja länsipuolella Pirttijärvi. Niiden korkeustaso on lähes sama kuin Kultajärven. Vedet virtaavat Harkkojärveltä Miinansalmen kautta Miinanlampeen, ja siitä nimetöntä uomaa Kultajärveen. Alavirta jatkuu Kultajärven lounaiskolkasta Vanhantilansalmea Pirttijärveen.

Kultajärven syvyystietoja ei ole ilmoitettu, mutta karttaan on merkitty järven syvyyskäyrät. Niiden perusteella järvi on matala ja ainoa yli kolmen metrin syvyinen alue sijaitsee pohjoisessa. Alueen pinta-ala on alle kaksi hehtaaria.

Kultajärvi (04.982.1.006) kuuluu Pirttijärven-Harkkojärven alueeseen (04.982), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Käenjoen valuma-alue (04.98) ja ensimmäinen on Koitajoen valuma-alue (04.9). Pirttijärven-Harkkojärven alueella on 21 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Pirttijärvi ja Harkkojärvi ovat laajimmat. Kultajärvi on kolmanneksi laajin.

Suomessa on toinenkin Kultajärvi. Se sijaitsee Enontekiöllä noin 668 kilometriä Ilomantsin Kultajärveltä luoteeseen.

## Lähteet
Kaarlo J. Temmes

**Kaarlo Jaakko Temmes**, sukunimi vuoteen 1935 *Pentzin* (3. lokakuuta 1919 Raahe – 14. tammikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja ilmailuhallituksen pääjohtaja.

Temmeksen vanhemmat olivat filosofian maisteri Leino Pentzin ja Edith Laurell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1938, valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisesta korkeakoulusta 1946 ja suoritti Master of Science-tutkinnon California Technical Institutessa 1951.

Temmes oli Suomen Ilmailuliiton lento-osaston päällikkönä 1945–1946 ja Ab Aeroformsportin kontrolli-insinöörinä 1946–1947. Hän toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ilmailutarkastajana 1947–1956 ja kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ja myöhemmin liikenneministeriön ilmailuosaston päällikkönä 1965–1972. Temmes oli Finnair Oy:n lentotoimiston johtajana 1956–1965 ja ilmailuhallituksen pääjohtajana 1972–1983.

Temmes toimi European Civil Aviation Conferencen (ECAC) teknillisen komitean puheenjohtajana vuodesta 1970 alkaen. Hänellä oli purjelennon Suomen mestaruudet vuosilta 1944 ja 1947 sekä purjelennon kulta-C merkki no. 1 Suomessa.  Temmes suunnitteli 1945 diplomityönään yksipaikkaisen PIK-5 harjoituspurjelentokoneen. 

Kaarlo J. Temmes oli naimisissa vuodesta 1948 varanotaari, sairaanhoitaja Stina Karin Pentzinin kanssa. 

## Julkaisuja
* *Purjelentokoneiden autohinaus- ja vintturistartista*; kirj. K. Temmes, R. Häkkinen. Akateeminen ilmailukerho, Helsinki 1945
* *Luettelo sotilaslentäjistä, joille on vuosina 1918-1944 annettu Suomen lentomerkki*; tekijät K. J. Temmes ja Kullervo Virtanen. 1990 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Diplomi-insinööri K.J. Temmes 1950-luvulla, Suomen Ilmailumuseo, Polyteknikkojen Ilmailukerho (Finna)
* Ensimmäinen Aero Oy:n Convair saapuu Seutulaan 15. helmikuuta 1953. Ryhmäkuvassa vasemmalta yhtiön lentokapteenit Olavi Siirilä ja Olli Puhakka, ohjaaja Kyösti Karhila, sähköttäjä Kosti Uotila, yhtiön tekniikan Lars Ravander, kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ilmailutarkastaja K. J. Temmes ja Aero Oy:n toimiyusjohtaja Leonard Grandell. Suomen Ilmailumuseo, Olavi Siirilän kokoelma (Finna)
Nangujärvi

**Nangujärvi** on metsäjärvi Inarissa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 6,9 neliökilometriä. Etäisyys Ivalosta on noin 17 kilometriä itään ja Rovaniemeltä noin 256 kilometriä pohjoiskoilliseen.

## Maantiede
Nangujärven rantaviivan pituus on 43&nbsp;803 metriä. Järven eteläosa on saarten ja luotojen täplittämä. Järven itärannalta työntyvän Marjaniemen pohjoispuolella sijaitsee noin 15-hehtaarinen Nilisaari ja länsipuolella noin 10-hehtaarinen Jänkäsaari. Järven lounaisosan muodostaa Valkialahti.

Nangujärveen virtaa useita tulouomia eri ilmansuunnista. Pohjoisesta Kuohanajärveltä virtaa tulouoma järven pohjoisimman osan Kuohanavuonoon. Nangujärven lasku-uoma on Nangujärvenluusua, joka sijaitsee niin ikään pohjoisessa. Vedet laskevat luoteeseen Saiholompolaan (146,0 metriä mpy) ja siitä edelleen länteen.

Nangujärven eteläpuolitse kulkee maantie. Järven poikki kulkee 28:s itäinen pituuspiiri.

Nangujärvi (71.142.1.001) kuuluu Nangujärven lähialueeseen (71.142), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Paatsjoen vesistössä (71). Toinen jakovaihe on Nangujärven valuma-alue (71.14) ja ensimmäinen on Inarin alue (71.1). Nangujärven lähialueella on 20 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Nangujärvi on selkeästi laajin. Toiseksi laajin Valkiajärvi.

## Historia
Nangujärvellä oli toisen maailmansodan aikana saksalaisten sotavankileiri, ja sinne on haudattu 140 neuvostosotilasta.

## Lähteet
India Catalina

**India Catalina** (1495 – 11. toukokuuta 1538) oli kolumbialaiseen alkuperäisväestöön kuulunut orja ja tulkki. Hänen alkuperäistä nimeään ei tiedetä vaan hänestä käytetään konkistadorien hänelle antamaa nimeä. Konkistadorit käännyttivät India Catalinan katolilaisuuteen, ja hän oppi näiltä espanjan kielen.

Catalina oli etnisyydeltään mokaná. Hän oli kotoisin nykyisen Bolívarin departementtiin kuuluvan Santa Catalinan alueelta. Catalinan isä oli heimopäällikkö. Diego de Nicuesa sieppasi Catalinan vuonna 1509 ja vei tämän Santo Domingoon. Catalina eli siellä orjana. Cartagenan kaupungin perustanut konkistadori Pedro de Heredia kiinnostui naisen kyvystä kommunikoida sekä espanjaksi että alkuperäiskansan kielellä. Heredia ja Catalina saapuivat nykyisen Cartagenan seudulle laivalla 14. tammikuuta 1533. Catalinaa käytettiin tulkkina ja "rauhanvälittäjänä" alkuperäisväestön ja Pedro de Heredian välillä. Hänen työnsä on katsottu auttaneen espanjalaisia alkuperäisväestön käännyttämisessä. Catalinan toiminnan on toisaalta väitetty myös vähentäneen kuolemantapauksia ja taisteluita. Catalina kuoli 11. toukokuuta 1538, mutta kuolinpaikasta tai -syystä ei ole tietoa.

Tiedot Catalinan elämästä säilyivät suurilta osin suullisena kansanperinteenä ja sekoittuivat myytteihin. Legendan kasvaessa Catalinasta tuli kansallissankari, joka on nähty alueen alkuperäisväestön symbolina. Nykyään mielipiteet hänestä vaihtelevat erittäin suuresti. Catalinaa on väitetty maanpetturiksi, joka olisi uhrannut oman kansansa miehittäjien hyväksi. Muut ovat esittäneet näkökulmia, joissa Catalinan on nähty estäneen alkuperäiskansojen tuhoutumisen kokonaan kolonialistien käsissä.

Cartagenassa on India Catalinalle omistettu monumentti, joka tilattiin Eladio Gil Zambranalta vuonna 1974. Cartagenan elokuvajuhlilla jaetaan palkintoina India Catalina -pienoismalleja. Catalina on runsaasti esillä Cartagenan paikalliskuvastossa.

## Lähteet
Pamela Ronald

**Pamela Ronald** on yhdysvaltalainen professori Kalifornian yliopistossa. Hän on saanut vuonna 2022 Wolfin palkinnon maataloudessa. Hän on tutkinut riisin kykyä vastustaa kasvitauteja ja tavoitteena on kehittää paremmin ilmastonmuutosta kestäviä lajikkeita.

## Lähteet
Ng On-yee

**Ng On-yee** (; s. 17. marraskuuta 1990 Brittiläinen Hongkong) on hongkongilainen snookerpelaaja, joka on pelannut snookerin naisten maailmankiertueella vuodesta 2011. Hän on voittanut kolme IBSF-liiton amatöörien maailmanmestaruutta ja kolme snookerin naisten maailmanmestaruutta. Hän oli naisten maailmanrankingin kärjessä vuosina 2018–2019. Miesten ammattilaiskiertueella hän pelasi kaksi kautta vuosina 2021–2023.

Ng aloitti snookerin pelaamisen isänsä kanssa ollessaan 13-vuotias ja osallistui ensimmäisiin turnauksiinsa vuonna 2006. Hän voitti vuonna 2009 IBSF-liiton järjestämän amatööripelaajien MM-turnauksen ja puolusti seuraavana vuonna mestaruuttaan onnistuneesti, minkä jälkeen hän ryhtyi pelaamaan snookeria täysipäiväisesti. Hänen ensimmäinen kilpailunsa naisten maailmankiertueella oli vuoden 2011 naisten MM-kilpailut, ja ensimmäisen ranking-turnausvoittonsa Ng otti seuraavan vuoden Northern Championshipissä. Vuonna 2014 hän pääsi ensimmäistä kertaa MM-turnauksen finaaliin. Seuraavan vuoden MM-turnauksessa hän pudotti välierässä edelliset kymmenen MM-turnausta voittaneen Reanne Evansin ja voitti lopulta koko turnauksen. Hän voitti maailmanmestaruuden jälleen vuosina 2017 ja 2018 sekä IBSF:n mestaruuden vuonna 2019. Kaikkiaan hänellä on naisten kiertueelta 16 ranking-turnausvoittoa, mikä tekee hänestä Evansin jälkeen aikakautensa toiseksi menestyneimmän pelaajan.

## Lähteet
Gustaf W. Norrmén

**Gustaf Wilhelm Norrmén** (27. toukokuuta 1914 Helsinki – 25. helmikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteen tohtori, yritysjohtaja ja matkakirjailija.

Gustaf Norrménin vanhemmat olivat molempien oikeuksien kandidaatti Gustaf Alfred Norrmén ja Ingrid Jansson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1931 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1937 sekä valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1944, lakitieteen lisensiaatiksi 1948 ja oikeustieteen tohtoriksi 1968. Norrmén sai varatuomarin arvon 1940. Hän teki opintomatkan Englantiin 1931.

Norrmén oli jatkosodan aikana pääesikunnan linnoitustoimiston päällikkönä 1941 ja päämajan linnoitusosaston toimistopäällikkönä 1941–1945. Sodan jälkeen hän oli A. Ahlström Oy:n Varkauden tehtaiden lakimiehenä 1945–1949, Oy Vesijohtoliike-Huber Ab:n apulaisjohtajana 1949–1954, hallituksen puheenjohtajana 1954–1971 ja Oy Huber Ab:n hallituksen puheenjohtajana 1971–1986. 

Norrmén oli Putkijohtotyönantajain liiton puheenjohtajana 1954–1969, Suomen putkikauppiaiden yhdistyksen varapuheenjohtajana 1954–1974 ja Helsingin Sato Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana vuodesta 1977.

Norrmén harrasti purjehdusta, vuorikiipeilyä, maastohiihtoa ja metsästystä. Hän oli Nyländska Jaktklubbenin purjehdusjaoston puheenjohtajana 1958–1973 ja vastasi pursiseuran 100-vuotisregatasta 1961. Nyländska Jaktklubbeninin hallituksen jäsenenä hän oli 1962–1973 ja kommodorina 1977–1982. Norrmén kiipesi Kilimanjarolle 1976 ja Mont Blancille 1978. 

Gustaf Norrmén oli naimisissa vuodesta 1945 Kajlis Rothen kanssa. 86-vuotiaana helmikuussa 2001 kuollut Gustaf Wilhelm Norrmén on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

## Julkaisuja
* *Illojal konkurrens enligt finsk rätt*. Schildt, Helsingfors 1939
* *Om bostadsaktieköparens rättsliga ställning i det s.k. gründerförhållandet: En studie från bolagsrättens och kontraktsrättens gränsområde*, Helsingin yliopiston väitöskirja. Juridiska föreningens i Finland publikationsserie, 36. Helsingfors 1968
* *En turistbestigning av Kilimanjaro*. G. W. Norrmén, Helsingfors 1976, suomeksi nimellä *Turistina Kilimanjarolla*. G. W. Norrmén, Helsinki 1976
* *Oy Huber Ab 1879-1979*. Huber, Helsinki 1979, ilmestyi sekä ruotsiksi että suomeksi
* *Släkten Norrmén: en krönika genom elva släktled och tre århundraden*. G. W. Norrmén, Borgå 1982
* *Från Kilimanjaro till Jungfrau: alpina äventyr i fyra världsdelar*. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1985
* *Vind i seglen: minnen från ett långt seglarliv*. Tryckeri och tidnings ab, Borgå 1989

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nyländska Jaktklubbenin Kommodori Gustaf Norrmen ja presidentti Urho Kekkonen Kultarannassa 29.6.1979. Tilaisuudessa esiteltiin Kekkoselle NJK:n President's Cup -palkinto. Urho Kekkosen arkiston sähköinen arkisto
Loviisan raatihuone

**Loviisan raatihuone** on Loviisan keskustassa Pohjoistullin kaupunginosassa sijaitseva rakennus.

Arkkitehti G.T. Chiewitzin suunnittelema raatihuone valmistui vuonna 1862 ja se noudatti perinteistä kaksikerroksista raatihuonetyyppiä, joka oli ajanmukaisesti sovitettu uusrenessanssiarkkitehtuuriin. Rakennus on edelleen aktiivisessa käytössä ja sen laatu kuvastaa suomalaisen rakennusperinteen kestävintä ja hienostuneinta tyyliä sekä teknisesti että esteettisesti. Porrashuoneet ovat olleet erityisen tarkkaan suunniteltuja ja koristeltuja, sillä ne ovat rakennuksen julkisimpia tiloja, jotka ovat saaneet huomiota osakseen niin tilallisesti, rakenteellisesti kuin koristeellisestikin.

Loviisan raatihuone on olennainen osa Loviisan Esplanadin valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä ja toimii edelleen kaupungintalona. Rakennuksen tiilirunko sisältää materiaalia jopa Svartholman linnoituksesta. Harvinaisuutena pidettävä tornin mekaaninen kello on vuodelta 1862. Rakennus on palvellut kaupungin hallintoa alusta asti, mutta sillä on ollut myös muita käyttötarkoituksia ja rakennus onkin toiminut mm. poliisiasemana ja paloasemana. Vuonna 2022 rakennuksessa tehtiin merkittävä restaurointi, joka sisälsi muun muassa pääaulan ja yläkertaan johtavien portaiden kunnostuksen sekä modernisoidun valaistuksen asentamisen valtuustosalissa. Samassa yhteydessä rakennuksen julkisivua huollettiin ja maalattiin.

Nykyään talossa on monia eri toimintoja, kuten kaupunginkanslia, talousyksikkö, ICT-yksikkö, kääntäjät, henkilöstöhallinto ja tiedotus. Valtuustosali on vilkkaassa käytössä erilaisissa edustus- ja kokoustilaisuuksissa.

## Lähteet
Dagmar Hase

**Dagmar Hase** (s. 22. joulukuuta 1969 Quedlinburg) on saksalainen uimari. Hän on 400 metrin vapaauinnin olympiavoittaja vuodelta 1992.

Hase kilpaili kaksissa olympialaisissa. Barcelonassa 1992 hän voitti kultaa 400 metrin vapaauinnissa 0,19 sekunnin erolla Yhdysvaltain Janet Evansiin ja saavutti hopeaa 200 metrin selkäuinnissa ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauinnissa sekä sijoittui 100 metrin selkäuinnissa yhdeksänneksi voitettuaan B-finaalin. Atlantassa 1996 hän saavutti hopeaa 400 metrin, 800 metrin ja 4&nbsp;×&nbsp;200 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa.

Hase voitti pitkän radan MM-kilpailuissa kultaa 4&nbsp;×&nbsp;200 metrin vapaauinnissa vuosina 1991 ja 1998. Henkilökohtaisilla matkoilla hän saavutti hopeaa 200 metrin selkäuinnissa vuosina 1991 ja 1998 sekä 400 metrin vapaauinnissa vuonna 1998.

Hase voitti pitkän radan EM-kilpailuissa kuusi kultamitalia, joista kolme henkilökohtaisilta matkoilta ja ensimmäisen vuonna 1989 Itä-Saksan edustajana.

## Lähteet

{{AAKKOSTUS:Hase, Dagmar}
Judy Chicago

**Judy Chicago** (alun perin *Judith Sylvia Cohen*; s. 20. heinäkuuta 1939 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija, joka on tullut tunnetuksi varsinkin installaatioista ja feministisestä taiteesta.

## Elämä ja ura
### Varhaiset vaiheet
Chicago varttui Chicagossa. Hän sai Kalifornian yliopistosta (Los Angeles) *Bachelor of Arts* -oppiarvon vuonna 1962 ja *Master of Arts* -oppiarvon vuonna 1964. Chicago sai opetusta myös Art Institute of Chicagossa. Naimisiin mennessään hän otti käyttöönsä nimen Judy Gerowitz. Aviomies kuitenkin kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1963. Tämän jälkeen taiteilija vaihtoi nimensä Judy Chicagoksi. Hän halusi valinnallaan sekä kunnioittaa syntymäpaikkaansa että tuoda esiin sukunimen patriarkaalisen periytymistavan. Chicago teki varhaisiin näyttelyihinsä veistoksia ja abstrakteja maalauksia. Hänen varhaista työtään on kuvattu minimalistiseksi. Chicago osallistui Manhattanin juutalaismuseon Primary Structures -näyttelyyn vuonna 1966. Vuosina 1967–1974 hän järjesti performanssitaiteen *Atmospheres*-tapahtumia, joissa käytettiin ilotulitteita.

### 1970-luku ja The Dinner Party
Chicago perusti ensimmäisen feministisen taideohjelman California State University, Fresnoon vuonna 1970. Seuraavana vuonna hän perusti Miriam Schapiron kanssa feministisen taideohjelman myös California Institute of the Artsiin. Vuonna 1972 Chicago osallistui *[[Womanhouse]]*-installaation tekemiseen. Siinä hylätystä rakennusta tehtiin naistyypillisiä kokemuksia ilmentänyt talo. Suurinta mainetta Chicago sai osakseen suurella sekatekniikkainstallaatiollaan *[[The Dinner Party]]* (1974–1979), joka antoi näkyvyyttä merkittäville naisille. Teos saavutti suurta suosiota, mutta herätti myös kiistaa eri maissa. Ensimmäisen kerran installaatio oli esillä San Francisco Museum of Modern Artissa. 2000-luvulla se siirtyi pysyvästi Brooklyn Museumiin.

### Myöhempi taiteellinen työ
Chicago jatkoi naisten elämänkokemusten käsittelyä sekatekniikkainstallaatiossa *The Birth Project* (1980–1985). Teoksessa *The Holocaust Project: From Darkness into Light* (1985–1993) hän tarkasteli holokaustia ja omaa juutalaista identiteettiään. Hän teki siinä yhteistyötä uuden puolisonsa, valokuvaaja Donald Woodmanin kanssa. Myöhemmällä urallaan Chicago on muun muassa luonut surua, kuolemaa ja sukupuuttoa käsittelevän teoksen *In the End: A Meditation on Death and Extinction* (2019). Hän on kirjoittanut omaelämäkertateokset *Through the Flower: My Struggle as a Woman Artist* (1975), *Beyond the Flower: The Autobiography of a Feminist Artist* (1996) ja *The Flowering: The Autobiography of Judy Chicago* (2021). Hän on julkaissut myös monia muita kirjoja.

### Muu toiminta ja huomionosoitukset
Chicago on aktiivinen luennoitsija. Hän on opettanut Duke Universityssa, Indianan yliopistossa ja Pohjois-Carolinan yliopistossa Chapel Hillissä. Chicago on saanut muun muassa National Endowment for the Artsin ja Getty Foundationin stipendit. Hänelle on myönnetty useita kunniatohtorin arvoja.

Vuonna 2018 *[[Time]]* otti Chicagon sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen listalle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Elisabet II:n perheritarikunta

**Elisabet II:n perheritarikunta** () on brittiläinen ritarikunta. Se perustettiin virallisesti Yrjö IV:n käskystä vuonna 1820. Tätä ennen hovissa, etenkin kuningasperheen naispuolisilla jäsenillä, oli tapana kantaa hallitsevan monarkin muotokuvaa timantein koristellussa kehyksessä. Yrjö IV:n seuraajat ovat jatkaneet ritarikunnan myöntämistä ja ritarikunnan nauhan väri riippuu siitä, kuka on hallitseva monarkki.

Nykyään kuningasperheen naispuoliset jäsenet käyttävät ritarikunnan tunnuksia virallisissa edustustilaisuuksissa. Ritarikunnan tunnuksia voi kantaa kaksin, tai useammin, kappalein, mikäli ne on saatu eri hallitsijoilta. Ritarikunnan ainoa tunnus on rusetti, jossa on hallitsevan monarkin muotokuva, ja sitä kannetaan vasemmassa rinnassa. Elisabetin muotokuvassa hän kantaa sukkanauharitarikunnan nauhaa.

Ritarikunnassa on vain yksi luokka:

*  ritarikunnan nauha

## Lähteet
Megan Mascarenas

**Megan Mascarenas** (s. 1997) on yhdysvaltalainen kiipeilijä. Hän voitti boulderoinnin Yhdysvaltojenmestaruuden vuonna 2016.  Hän voitti boulderoinnin maailmancupin Vailin osakilpailun vuonna 2015 ja vuonna 2016.

## Lähteet
Beth Botsford

**Elizabeth Anne ”Beth” Botsford** (s. 21. toukokuuta 1981 Baltimore) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on 100 metrin selkäuinnin ja sekauintiviestin olympiavoittaja vuodelta 1996.

Botsford voitti Atlantan olympialaisissa 1996 kultaa 100 metrin selkäuinnissa 0,28 sekunnin erolla maannaiseensa Whitney Hedgepethiin ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauinnissa, jossa hän oli avausosuutena uidun selkäuinnin nopein. Hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa kymmenenneksi.

Bothford voitti pitkän radan MM-kilpailuissa kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauinnissa vuonna 1998 mutta ui tuolloin vain alkuerässä.

## Lähteet
Outimaija Hakala

**Outimaija Hakala** (s. 1983 Saarijärvi) on suomalainen kuvanveistäjä ja taidegraafikkko. Hakala myös kirjoittaa taiteesta.

Hakala käsittelee teoksissaan eläinten eettistä kohtelua. Hakalan teokset ovat usein luenteeltaan käsitteellisiä ja niissä leikitellään myös sanoilla. Hakala toteutti Vihtiin munankuorista suurikokoisen teoksen *Missä on kana?*. Yhdessä Timo Takalan kanssa hän valmisti Turun Vartiovuoren puistoon kolmesta kuutiosta savea muurimaisen ympäristötaideteoksen *Katkoviiva* (2019)

Hakalan teoksia on ollut esilä vuodesta 2008 alkaen. Hän on osallistunut myös erilaisiin taideprojekteihin muun muassa Tehdas-teatterilla ja Turussa kokemukselliseen Minun kirjapuotini -esitykseen vuonna 2022.

Hakala on valmistunut vuonna 2008 Taiteen maisteriksi Lapin yliopistosta. Hän on lisäksi tehnyt vuosina 2009–2011 Turun taideakatemiassa nykykuvanveiston erikoistumisopinnot. Hakala on myös Aalto yliopiston jatko-opiskelija ja hänellä on taidehistorioitsijan koulutus (FM).

## Julkaisut
* *Erään kissan tarina: eli kertomus Suomen taiteen historiasta* (omakustanne 2014)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Outimaija Hakalan verkkosivut
* Outimaija Hakala Kuvataiteilijamatrikkelissa
Emma Peura

**Emma Peura** (s. 1988 Kauhava) on suomalainen kuvataiteilija, joka tekee grafiikka sekä piirros- ja paperitaidetta. Peura on yksi Helsingin paperipaja -yhdistyksen kuudesta perustajajäsenestä. Hän on ollut myös Taiteen edistämiskeskuksen apurahalautakunnassa ja Suomen Taidegraafikot ry:n johtokunnassa.

Peura on käyttänyt grafiikassa luonnonvärejä ja metsäsyövytykseksi kutsumaansa menetelmää, jossa kuparilaatta syövytetään happamalla maaperällä.
 Toinen Peuran käyttämä menetelmä on matkapiirros, jossa hän pitää eri kulkuneuvoilla matkustaessaan sylisään kuparilevyä, jonka pintaan kuivaneulapiikki kaivertaa auton tärinän, nytkähdysten ja liikkeiden aikaan saamat jäljet. Peuran teokset *Allas: Peurala* (2019) ja *Muistoja Sompiosta* (2017) tekevät näkyväksi Lokan tekoaltaan alle 1960-luvulla jäänyttä aluetta.

Peuran teoksia on ollut esillä vuodesta 2011 lähtien. 
Peura on valmistunut Kuvataideakatemiasta vuonna 2020. Aiemmin hän opiskeli taidegrafiikkaa Imatran taidekoulussa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*Emma Peura Kuvataiteilijamatrikkelissa 
*Emma Peuran verkkosivut
Yumi Tamura

**Yumi Tamura** () on japanilainen mangaka. Hän on tunnettu muun muassa sarjasta *[[Basara]]*, josta hän voitti vuonna 1993 Shōgakukanin palkinnon parhaalle shōjo-mangalle, sekä sarjasta *[[7 Seeds]]*, josta hän voitti palkinnon toisen kerran vuonna 2006. Hän toimi hahmosuunnitteljana roolipeliin *[[Live A Live]]*.

## Lähteet
Rie Kaneto

**Rie Kaneto** (s. 8. syyskuuta 1988 Shōbara) on japanilainen uimari. Hän voitti olympiakultaa 200 metrin rintauinnissa vuonna 2016.

Kaneto on kilpaillut kaksissa olympialaisissa. Pekingissä 2008 hän sijoittui 200 metrin rintauinnissa seitsemänneksi. Rio de Janeirossa 2016 hän voitti samassa lajissa kultaa 1,67 sekunnin erolla Venäjän Julija Jefimovaan.

Kaneto saavutti lyhyen radan MM-kilpailuissa hopeaa 200 metrin rintauinnissa Dohassa 2014. Pitkän radan MM-kilpailuissa hän on sijoittunut parhaimmillaan 200 metrin rintauinnissa neljänneksi vuonna 2013, viidenneksi vuonna 2011 ja kuudenneksi vuonna 2015.

## Lähteet
Kirsti Siitonen

**Kirsti Siitonen** (o.s. **Tuominen**, 16. kesäkuuta 1951 Rauma – 6. maaliskuuta 2020 Turku) oli suomalainen suomen kielen lehtori ja suomi toisena ja vieraana kielenä (S2) -alan kehittäjä. Siitonen opetti ja tutki suomen kieltä Turussa, Jyväskylässä sekä ulkomailla – erityisesti Saksassa – vuodesta 1976 lähtien pääasiassa toisena ja vieraana kielenä. Vuodesta 1993 hän työskenteli Turun yliopistossa, josta jäi eläkkeelle vuonna 2017.

Siitosen väitöskirja *Agenttia etsimässä. U-verbijohdokset edistyneen kielenoppijan ongelmana* (1999) oli toinen väitöskirja, joka käsitteli suomen kieltä sitä toisena tai vieraana kielenä oppivan näkökulmasta. Siitosen aloitteesta myös alettiin 1980-luvun lopulla kehittää yhtenäistä suomen kielen tasokoejärjestelmää suomenoppijoiden kielitaidon arvioimiseksi. Tasokokeista saatuja kokemuksia hyödynnettiin myöhemmin kehitettäessä yleisen kielitutkinnon kokeita. S2-alan lisäksi Siitonen oli aktiivinen murteentutkimuksessa.

Kirsti Siitonen oli naimisissa vuodesta 1975 lähtien ja hänellä on kaksi lasta. Siitonen menehtyi pitkään sairastettuaan 68-vuotiaana.

## Lähteet
Jasmiina Yildiz

**Jasmiina Yildiz** (s. 1997) on suomalainen tositelevisioesiintyjä ja podcastjuontaja.

## Elämä

Yildiz muutti lapsuudenkodistaan 16-vuotiaana. Hän eteni vuoden 2021 Big Brotherin voittajaksi. Yildiz on kertonut aiemmasta velkakierteestään, johon oli johtanut muun muassa pikavippien ottaminen. 30&nbsp;000 euron voittosummalla hän muun muassa maksoi kaikki velkansa. Ennen Big Brother -voittoaan Yildiz työskenteli lähihoitajana ja ravintola-alalla. Sittemmin hän on esiintynyt myös tositelevisio-ohjelmissa *[[Sinkut paljaana]]*, *[[Petolliset]]* ja *[[Selviytyjät Suomi]]*. Hän on juontanut Niko Saarisen kanssa viikottaista *Nikotellen*-podcastia, joka on yksi Suomen suosituimmista. Yildiz on kertonut saaneensa aggressiivista palautetta, jopa tappouhkauksia Big Brother -voittonsa jälkeen.

## Yksityiselämä

Yildizilla todettiin maaliskuussa 2024 kohdunkaulan syöpä. Hän oli joulukuussa 2023 saanut virheellisen virtsatietulehdusdiagnoosin. Yildiz kertoi sairastumisestaan *Nikotellen*-podcastin jaksossa. Marraskuussa 2024 syöpä levisi muun muassa imusolmukkeisiin, eikä sitä voida enää leikata.

## Lähteet
Ángela de Oliveira Cézar de Costa

**Ángela de Oliveira Cézar de Costa** (1860 - 1940) oli argentiinalainen rauhanaktivisti. Hän oli Kansainvälisen Rauhantoimiston jäsen ja oli mukana vastaanottamassa Nobelin rauhanpalkintoa vuonna 1910. Hän oli ehdolla myös henkilökohtaisen Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi. Hänen tavoitteenaan oli liennyttää Argentiinan ja Chilen väistä asevarustelua. Korostaakseen rauhaa hän järjesti jättimäisen Jeesus-patsaan rakentamisen Chilen ja Argentiinan rajalle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* . "Embajadora de la paz: Ángela Oliveira Cézar, "diplomacia femenina", confraternidad americana y pacifismo internacional en el pasaje del siglo XIX al XX"
Simone Manuel

**Simone Manuel** (s. 2. elokuuta 1996 Houston) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on kaksinkertainen olympiavoittaja ja 11-kertainen maailmanmestari.

Manuel on kilpaillut kolmissa olympialaisissa. Rio de Janeirossa 2016 hän voitti kultaa 100 metrin vapaauinnissa tasatuloksella kanadalaisen Penny Oleksiakin kanssa ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauinnissa, jossa hän ui loppukilpailussa vapaauintiosuuden, sekä saavutti hopeaa 50 metrin vapaauinnissa 0,02 sekuntia Tanskan Pernille Blumelle hävinneenä ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestissä. Tokiossa 2021 hän saavutti pronssia 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin vapaauintiviestissä ja sijoittui 12:nneksi 50 metrin vapaauinnin välierissä. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sai hopeaa 4&nbsp;×&nbsp;100 ja 4&nbsp;×&nbsp;200 metrin vapaauintiviesteissä

Manuel on voittanut pitkän radan MM-kilpailuissa 13 maailmanmestaruutta. Kymmenen viestikullan lisäksi hän on voittanut kultaa 100 metrin vapaauinnissa vuosina 2017 ja 2019 sekä 50 metrin vapaauinnissa vuonna 2019. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa lisäksi viisi hopea- ja kaksi pronssimitalia. Tyynenmeren-mestaruuskilpailuista hän on saanut kuusi hopeaa ja kaksi pronssia. Hän on voittanut yhden nuorten viestimaailmanmestaruuden.

## Lähteet
Maya DiRado

**Maya DiRado** (s. 5. huhtikuuta 1993 San Francisco) on yhdysvaltalainen uimari. Hän voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kultaa 200 metrin selkäuinnissa ja 4&nbsp;×&nbsp;200 metrin vapaauintiviestissä sekä saavutti hopeaa 400 metrin sekauinnissa ja pronssia 200 metrin sekauinnissa.

## Lähteet
Kim Ju-ae

**Kim Ju-ae** (; s. n. 2013) on Pohjois-Korean diktaattori Kim Jong-unin tytär, jota Etelä-Korean tiedustelupalvelu pitää tämän todennäköisenä tulevana seuraajana.

Kim Ju-aesta käytetään arvonimeä "kunnioitettu tytär". Dennis Rodman paljasti Kim Jong-unilla ja tämän vaimolla Ri Sol-julla olevan vauvan vuonna 2013. Kim Jong-unilla on tiettävästi kolme lasta. Näistä julkisuuteen on tuotu ainoastaan Kim Ju-ae. Marraskuussa 2022 Kim esiintyi ensimmäisen kerran julkisuudessa mannertenvälisten ohjusten laukaisutilaisuudessa. Sittemmin hän on jatkuvasti esiintynyt isänsä seurassa muun muassa sotilasparaateissa ja uudenvuoden juhlallisuuksissa. Julkisuutta on kuvailtu poikkeukselliseksi.

Helmikuussa 2026 Kim Jong-un ilmoitti Ju-aen koulutuksen olevan valmis ja nimitti hänet viralliseksi seuraajakseen.

## Lähteet
Mercedes Comaposada

**Mercè (Mercedes) Comaposada i Guillén** (14. elokuuta 1901 Barcelona - 11. helmikuuta 1994 Pariisi) oli katalonialainen toimittaja, kirjailija ja anarkisti. Hän oli Lucía Sánchez Saornilin ja Amparo Poch y Gascón ohella yksi Mujeres Libres -järjestön perustajista ja johtohahmoista.

Comaposada opiskeli oikeustiedettä Madridissa, jossa hän tutustui Lucía Sánchez Saorniliin. 1930-luvulla he työskentelivät luennoitsijoina syndikalistisen CNT-ammattiliiton järjestämillä kursseilla. Keväällä 1936 Comaposada, Sánchez Saornil ja Poch perustivat anarkofeministisen Mujeres Libres -järjestön. Espanjan sisällissodan aikana hän toimi muun muassa järjestön julkaiseman samannimisen lehden päätoimittajana sekä kirjoitti anarkistisen FAI:n julkaisemaan *Tierra y Libertad* -lehteen. Tasavaltalaisten tappion jälkeen Comaposada lähti maanpakoon Ranskaan, jossa hän työskenteli muun muassa Pablo Picasson sihteerinä, kielenkääntäjänä sekä puolisonsa kuvanveistäjä Baltasar Lobon agenttina. 

## Teoksia
**Esquemas* (1937) Teoksen verkkoversio
**Las mujeres en nuestra revolución* (1937)
**La ciencia en la mochila* (1938)
**Conversaciones cono los artistas españoles de la Escuela de París* (1960)
**Picasso* (1973)

## Lähteet
Anna Clyne

**Anna Clyne** (s. 9. maaliskuuta 1980 Lontoo) on brittiläinen säveltäjä.

Clyne sävelsi ensimmäisen musiikkikappaleensa 7-vuotiaana. Hän oppi lapsena soittamaan pianoa ja selloa. Clyne valmistui Edinburghin yliopistosta musiikin kandidaatiksi opiskeltuaan Marina Adamian johdolla. Musiikin maisterin oppiarvon hän sai Manhattan School of Musicista, jossa häntä opetti Julia Wolfe. Clynen teosten kantaesittäjien joukossa ovat olleet Martin Fröst, Jess Gillam, Pekka Kuusisto ja Yo-Yo Ma. Häneltä ovat tilanneet teoksia muiden muassa Carnegie Hall, Baltimoren sinfoniaorkesteri, Los Angelesin ooppera, Houstonin baletti ja Los Angelesin filharmonikot. New Yorkin filharmonikoiden konserttikauden 2021–2022 avasi Clynen jousiorkesterille säveltämä *Within Her Arms*. Clyne on tehnyt taiteenlajien rajat ylittävää yhteistyötä kuvataiteilijoiden, koreografien ja tanssijoiden kanssa. Hän on säveltänyt myös elektroakustista musiikkia.

Clyne on saanut useita palkintoja. Vuonna 2015 hän oli ehdolla parhaan nykyklassisen sävellyksen Grammy-palkinnon saajaksi teoksesta *Prince of Clouds*. Clyne on ollut monien orkesterien, kuten Helsingin kaupunginorkesterin, residenssisäveltäjänä. Hän asuu New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset sivut
Jevhenija Kazbekova

**Jevhenija ”Ženja” Kazbekova** (s. 1996) on ukrainalainen kiipeilijä. Hän voitti Ukrainan-mestaruuden ensimmäisen kerran 16-vuotiaana ja on sen jälkeen voittanut sen joka vuosi. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden lead-kiipeilyssä 13-vuotiaana. Yleisen sarjan boulderoinnin maailmanmestaruuskisoissa hän oli vuonna 2019 neljäs.

Kazbekovan vanhemmat ovat kiipeilijöitä. Myös hänen äitinsä äiti on kiipeilijä. Hän kiipesi ensimmäisen 7a-vaikeustasoisen reittinsä kahdeksanvuotiaana ja ensimmäisen 8a-vaikeustasoisen reittinsä kolme vuotta myöhemmin. 13-vuotiaana hän kiipesi 8b+-vaikeustasoisen reitin ja vuonna 2017 hän kiipesi 8c+-tasoisen reitin.

## Lähteet
Zolotšiv (Harkovan alue)

**Zolotšiv** () on taajama Ukrainan Harkovan alueen luoteisosassa Bohoduh’ivin piirissä. Taajama sijaitsee Donetsjoen vesistöön kuuluvan Udajoen varrella, 41 kilometriä aluekeskus Harkovasta luoteeseen ja linnuntietä runsas 15 kilometriä Venäjän rajasta etelään. Taajamassa on rautatieasema. 

Tammikuun keskilämpötila on −7,6 ja heinäkuun +20 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 510 millimetriä.

Ennen Venäjän hyökkäyssotaa (2022–) taajaman väkiluvuksi arvioitiin 7&nbsp;744 (1.1.2022). Vuonna 2001 asukkaita oli 11&nbsp;495, ja he olivat pääosin ukrainalaisia. Vuonna 1989 taajamaan kirjattiin 12&nbsp;878 asukasta. 

## Historia

Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1677. 

Kaupunkityyppisen taajaman asema sillä oli vuosina 1925-2024. Ukraina lakkautti tammikuussa 2024 kaupunkityyppisiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista, ja Statyne muuttui taajamaksi. Muutoksessa kaupunkityyppisistä taajamista tuli väkiluvun, taajamarakenteen ja harkinnan mukaan joko kaupunkeja (; tämä edellytti aseman hakemista ja parlamentin päätöstä), taajamia () tai kyliä (). 

Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä Zolotšivista tuli osa Bohoduh’ivin piiriä; tätä ennen se oli Zolotšivin piirin hallintokeskus. 

### Venäjän hyökkäyssodan aika
Venäjä on osana Ukrainaan kohdistamaansa hyökkäyssotaa (2022–) kohdistanut taajamaan ja sen siviilikohteisiin monia sotilaallisia iskuja muun muassa tykistöasein, ohjuksin ja ilmaiskuin. Iskuja on kohdistettu myös Geneven sopimusten mukaan erityisestä suojaa nauttiviin kohteisiin kuten sairaalaan. Iskut ovat jatkuneet Venäjän Harkovan alueen pohjoisosasta vetäytymisen (syyskuussa 2022) jälkeenkin ja ne ovat aiheuttaneen monia ihmisuhreja. Esimerkkejä helmikuun ja toukokuun alun 2024 välillä tehtyjä, siviileihin kohdistetuttuja sotilaallisia iskuja käsitelleistä uutisista (ote): 


Центральна вулиця селища.jpg|Taajaman keskuskatua.
Zolochiv Station.jpg|Zolotšivin rautatieasema.
Avtovokzal in Zolochiv.JPG|Linja-autoasema.
Вознесенська церква. Золочів.jpg|Kirkko.
Zolochiv after Russian shelling on 22 June 2022 (01).jpg|16 asunnon kerrostalo Venäjän hyökkäyksen jälkeen 22.6.2022. Iskussa kuoli ainakin 3 ihmistä. 
Hotel in Zolochiv after Russian attack, 2024-02-06 (01).jpg|Tuhottu hotelli 6.2.2024.
Zolochiv Central District Hospital after Russian attack, 2024-03-15 (01).jpg|Zolotšivin sairaalan aluetta Venäjän hyökkäyksen jälkeen 15.3.2024. Sotilaallinen isku sairaalaan on sotarikos.
Zolochiv Central District Hospital after Russian attack, 2024-03-15 (13).jpg|Zolotšivin sairaalan aluetta Venäjän hyökkäyksen jälkeen 15.3.2024.
Destructions in Zolochiv after Russian attack, 2024-05-01 (02).png|Vappupäivän iskuissa UMPB-liitopommeilla kuoli 2 ja loukkaantui 13 ihmistä.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Bowenin tauti

**Bowenin tauti** eli **ihon pintasyöpä** on okasolusyövän esiaste. Se kehittyy auringolle altistuneille ihoalueille. 3–5 % Bowenin taudeista kehittyy okasolusyöväksi.

Bowenin taudin riskitekijöitä ovat auringonvalolle herkkä ihotyyppi ja korkea ikä.

Bowenin tautia hoidetaan leikkaamalla. Lievissä tapauksissa voidaan käyttää sähkökuorintaa tai valoaktivaatiohoitoa.

## Lähteet
Paavo Lounela

**Ilkka Paavo Kalervo Lounela** (24. helmikuuta 1940 Saarijärvi – 2. elokuuta 2022 Lahti) oli suomalainen virkamies, opettaja, pappi ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.

## Henkilöhistoria
Lounelan vanhemmat olivat insinöörikomentaja Eljas Lounela, aiemmin Lönnrot, ja Aili Beda Johanna Kalliala, aiemmin Bergroth. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 oli toimittaja, teologian maisteri Viena-Inkeri Kalevatar Sakari. Kirjailija Pekka Lounela oli hänen veljensä. Paavo Lounela tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1958 ja valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1965. Hänet vihittiin papiksi 1965, mutta hän erosi papin virasta 1994.

Lounela oli pappi Herttoniemen seurakunnassa 1965–1967 ja Tukholman suomalaisessa seurakunnassa 1967–1969. Sosiaaliavustaja Suomen Tukholman-suurlähetystössä hän oli 1970–1975 ja Suomeen 1975 palattuaan Kriminaalihuoltoyhdistyksen Helsingin aluetoimiston johtaja 1975–1988 ja romaniasiain neuvottelukunnan pääsihteeri sosiaali- ja terveysministeriössä 1988–1998.

Lounela oli myös uskonnon opettaja Helsingin yksityislyseossa 1962–1963 ja Helsingin toisessa lyseossa 1965–1967. Kalliolan kansalaisopioston opinto-ohjaaja hän oli 1963–1965, Ruotsin suomalaisten siirtolaiskysymyksiä tutkivan työryhmän tutkimussihteeri 1969–1970, Ruotsin radion Sosiaalinen kirjelaatikko -ohjelman toimittaja 1969–1975, Kirkon ulkomaanasiain keskuksen vt. apulaissihteeri 1987 ja tuntiopettaja Svenska Social- och kommunalhögskolanissa 1990.

## Julkaisuja
* *Romanit Suomen vankiloissa*, 2001

## Lähteet
Lounela

**Lounela** on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

* Iida Lounela (s. 2003), vammaisurheilija, pituushyppääjä ja pikajuoksija
* Lauri Lounela (vuoteen 1918 *Lönnrot*, 1889–1970), opettaja, kansanperinteen kerääjä
* Mimmi Lounela, entinen lapsinäyttelijä
* Paavo Lounela (1940–2022), pappi, opettaja ja virkamies
* Pekka Lounela (1932–2002), pakinoitsija, kriitikko ja kirjailija, Paavo Lounelan veli.
Gautam Buddhan kansainvälinen lentoasema

**Gautam Buddhan kansainvälinen lentoasema**, tunnetaan myös nimellä **Bhairahawan lentoasema**,  on kansainvälinen lentoasema Siddharthanagarissa Nepalissa. Se on Nepalin toinen kansainvälisinen lentoasema, ensimmäinen ja pitkään ainoana ollut on pääkaupunki Kathmandun Tribhuvanin kansainvälinen lentoasema.

## Historia
Lentoasema avautui vuonna 1958 nimellä **Bhairahawan lentoasema**. Se uudelleennimettiin vuonna 1977 buddhalaisuuden perustajan Gautama Buddhan mukaan **Gautam Buddhan lentoasemaksi**, sillä Buddha syntyi läheisessä Lumbinin kylässä.

Lentoaseman parantamista kansainväliseksi lentoasemaksi alettiin suunnitella 2010-luvun alussa. Projekti sai lainan Aasian kehityspankilta ja lokakuussa 2014 rakentajaksi valittiin kiinalainen Northwest Civil Aviation Airport Construction Group. Projektin tarkoitus oli laajentaa ja kehittää vanhaa lentoasemaa sekä parantaa esimerkiksi kiitotie.

Nepalin pääministeri Sushil Koirala muurasi peruskiven tammikuussa 2015. Lentoaseman piti avautua vuonna 2017. Rakennustöitä haittasivat Nepalin maanjäristys 2015 ja samana vuonna Intian tekemä kauppassaarto, joten valmistumista siirrettiin vuoteen 2019. Koronaviruspandemia sotki asioita edelleen ja avajaisia siirrettiin useaan kertaan, kunnes ne päätettiin pitää toukokuussa 2022. Uusi lentoasema avattiin virallisesti viimein 16. toukokuuta 2022, kun kuwaitilainen Jazeera Airways lensi lentoasemalle ensimmäisen kansainvälisen lennon.

## Lentoasema
Lentoaseman uusi kiitotie on 3&nbsp;000 metriä pitkä, 45 metriä leveä ja asfalttipäällysteinen. Lentoasemalla on kotimaanlentojen ja kansainvälisten lentojen puolet, mutta valtio haluaisi rakentaa uuden suuremman kansainvälisen terminaalin, jolloin vanha rakennus jäisi kotimaanlennoille. Suunnitelma tästä tehtiin lentoaseman parantamistöiden aikana, mutta sitä ei ole toteutettu.

## Lähteet
Kaarinan Kotikirkko

**Kaarinan Kotikirkko** on vuonna 2003 perustettu kaarinalainen helluntaiseurakunta. Seurakunta on syntynyt Turun Kotikirkon ja Turun helluntaiseurakunnan yhteistyöstä. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Kaarinan keskustassa sijaitsevassa liikekeskuksessa.

Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat jumalanpalvelukset, ylistyksen ja rukouksen tunnit, lapsille oma lapsikirkko, naisten- ja miestenillat, Elämän eväät -ruokatarvikkeidenjakotilaisuudet sekä solutoiminta viikoittain. Seurakunnan jumalanpalveluskulttuurin tärkeitä osa-alueita ovat nykyaikainen musiikki, tasapainoinen opetus ja yhteyden rakentaminen. Lisäksi seurakunta järjestää Alfa-kursseja.

## Katso myös
* Luettelo Suomen helluntaiseurakunnista
* Helluntaiherätys Suomessa

## Lähteet
Eero Kivelä (juoksija)

**Eero Olavi Kivelä** (s. 1. toukokuuta 1930 Myrskylä) on suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän edusti Lahden Urheilijoita.

Kivelä oli mukana Melbournen olympialaisissa 1956, jossa hän karsiutui alkuerissä sekä 200 metrin juoksussa että Suomen 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestijoukkueessa. Hän edusti Suomea 16 maaottelussa.

SM-kilpailuissa Kivelä saavutti 400 metrin juoksussa hopeaa 1955 ja 1956 ja pronssia 1957. 800 metrin juoksussa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1959. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin viestissä pronssia 1961, 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestissä kultaa 1955, hopeaa 1952 ja 1957 ja pronssia 1953, 1956, 1959 ja 1961 sekä 4&nbsp;×&nbsp;800 metrin viestissä kultaa 1955, 1956 ja 1959 ja hopeaa 1957.

Lokakuussa 1956 Budapestissä Kivelä juoksi Suomen 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestijoukkueessa Pohjoismaiden ja Suomen ennätyksen 3.10,7. Joukkueen muut juoksijat olivat Pentti Rekola, Tauno Kontio ja Voitto Hellsten. Lahden Urheilijoissa hän oli vuonna 1955 juoksemassa 4&nbsp;×&nbsp;800 metrin viestin Suomen ennätystä 7.34,5.

Kivelän ennätyksiä on 200 metrillä 22,0 (vuodelta 1956), 400 metrillä 48,2 (1956) ja 800 metrillä 1.51,0 (1959).

Kivelä oli ammatiltaan poliisi. Poliisien EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 4&nbsp;×&nbsp;400 metrin viestissä vuonna 1962 ja PM-kilpailuissa kultaa 400 metrillä vuonna 1960.

## Lähteet