open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Riccardo Broschi

**Riccardo Broschi** (n. 1698 Napoli – 1756 Madrid) oli italialainen säveltäjä. Hänen veljensä oli oopperalaulaja Carlo Broschi eli Farinelli.

Broschi opiskeli Napolin Santa Maria di Loreto -konservatoriossa. Hänen veljensä lauloi useissa hänen oopperoissaan Napolissa. Napolissa esitettiin myös Broschin ainoa koominen ooppera. Vuosina 1736–1737 Broschi työskenteli Stuttgartin hovissa. Hän palasi Napoliin, mutta lähti sitten veljensä tavoin Madridiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Luigi Mosca

**Luigi Mosca** (1775 Napoli – 30. marraskuuta 1824 Napoli) oli italialainen säveltäjä.

Mosca opiskeli Fedele Fenarolin johdolla. Myös hänen veljensä Giuseppe Mosca oli säveltäjä. Luigi Mosca työskenteli cembalistina Napolin Teatro San Carlossa ja oli vuodesta 1813 ensimmäinen lauluopettaja konservatoriossa. Moscan lukuisista oopperoista menestyksekkäin oli *I Pretendenti delusi*, joka kantaesitettiin Milanossa 7. syyskuuta 1811.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Andrušivka

**Andrušivka ** () on kaupunki Žytomyrin alueen Berdytšivin piirissä Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Dnipron ylängöllä, Dneprin valuma-alueeseen kuuluvan Huivajoen (Гуйва) varrella, maanteitse 47 kilometriä aluekeskus Žytomyrstä kaakkoon. Andrušivkaan johtaa kaakosta pistorata Fastiv-Kozjatyn -rataosuudelta; kaupungissa on ainakin aiemmin toiminut rautatieasema.

Tammikuun keskilämpötila on −6,0 ja heinäkuun +19,2 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 527 millimetriä.

Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8&nbsp;325 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 9&nbsp;832 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli 95,37 prosenttia, venäläisiä 2,79 %, puolalaisia 0,93 % ja valkovenäläisiä 0,26 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 12&nbsp;830 asukasta. 

Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1683 Puola-Liettuaan kuuluvana kylänä. Puolan jaossa (1793) kylä siirtyi Venäjän keisarikunnan alaisuuteen. Kaupungin aseman Andrušivka sai vuonna 1975.

Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Andrušivka on kuulunut Berdytšivin piiriin; sitä ennen se oli vuodesta 1923 Andrušivkan piirin keskus.

Kaupungissa on elintarviketeollisuutta, muun muassa sokeritehdas ja tislaamo. Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu Beržynskyjen, myöhemmin Tereštšenkon suvulle kuulunut palatsi 1800-luvulta.  


Андрушівська міська рада.jpg|Kaupungintalo.
Andrushivka5.jpg|Kaupunginvaltuuston talo.
Будинок Культури Андрушівка 1.jpg|Kulttuuritalo.
18-203-0091 Andrushivka.jpg|Tereštšenkon palatsia Andrušivkassa.
Палац-садиба Терещенка (ракурс 1).JPG|Tereštšenkon palatsia 
Залізничний вокзал станції Андрушівка.jpg| Tuolloin tyhjillään ollut rautatieaseman rakennus vuonna 2013.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sotilasarvot Ukrainan asevoimissa

**[[Ukrainan asevoimat|Ukrainan asevoimien]] sotilasarvot** jaetaan upseereihin ja muihin. Lokakuussa 2019 Ukrainan parlamentti hyväksyi lain, jonka nojalla sotilasarvoja uudistettiin ja niistä tehtiin Nato-maiden kanssa paremmin yhteensopivia. Uudistus oli osa laajempaa asevoimien reformia.

## Upseerit

Lähde:

## Muut

Lähde:

## Lähteet
Kenkäheinä

**Kenkäheinä** () on kengän sisään lämmikkeeksi ja kuivikkeeksi laitettavaa saraheinää. Historiallisesti sitä käyttivät ainakin saamelaiset, mutta nykyään kenkäheinää käytetään harvemmin. Aikanaan kenkäheiniä saatettiin kuitenkin pitää parempana vaihtoehtona villasukille, koska ne oli helpompi kuivattaa eivätkä ne hiertäneet. Kenkäheinä eristää lämpöä hyvin silloinkin, kun se on kosteaa. Yksi syy kenkäheinän suosion vähenemiseen on niiden aiheuttama sotku, sillä heinien käsittelyn yhteydessä osa siitä varisee lattialle. Ennen vanhaan kouluissa saatoi siitä syystä olla jopa erillinen huone kenkien pukemista varten.

## Valmistus
Heinät kerätään elokuun puolivälistä lähtien rannoilta ja luhtasoilta. Käytetty saralaji riippui siitä, mitä kullakin alueella kasvoi. Lapissa yleisimpiä lajeja olivat vesi- ja pullosara. Parasta kenkäheinää saadaan kuitenkin lapinsarasta. Keräämisessä käytetään sirppiä tai leukua. Keräämisen jälkeen heinät sidotaan latvoistaan yhteen kimpuiksi eli sormaisiksi. Yhtä kimppua varten valitaan nyrkkiin mahtuva määrä heinää. Kimput pehmitetään hakkaamalla niitä puunuijalla kiveä vasten tai lyömällä heiniä pieksälaudaksi kutsuttuun piikikkääseen lautaan. Pehmittäminen jatkuu kimppujen hieromisella. Samalla kovat heinänkorret poimitaan kimpuista pois. Kovin tarkasti kimppuja ei kuitenkaan välttämättä puhdisteta, sillä pieni epätasaisuus ei ole haitaksi kenkäheinissä. Mitä kovemmaksi heinät jätetään, sitä pidempään ne kestävät käyttöä. Pehmeät kenkäheinät tuntuvat kuitenkin jalassa mukavilta.

Pehmittämisen jälkeen heinät kuivatetaan ja niistä poistetaan latvat. Varastointia varten ne kiedotaan eräänlaisiksi kransseiksi (). Kranssi tehdään palmikoimalla heinäkimpun päät, kiertämällä kimppu sitten köydeksi ja kiepauttamalla pyöreään muotoon. Kimpun kuuluu olla noin ranteen paksuinen. Valmis kranssi on noin puoli metriä leveä ja 30 cm korkea.

File:Sigd (sirpi). Særlig brukt til å skjære sennegress med. Gullfjellstrand 1952 - Norsk folkemuseum - NF.05044-037.jpg|Kenkäheinien leikkuuseen käytetty sirppi.
Tiedosto:Sennegress til tørk på et stativ. Ved siden av står en kvinne. Fem mil fra Karesuando 1956 - Norsk folkemuseum - NF.05535-324.jpg|Heinäkimppuja
Tiedosto:Tre barn myker opp sennegress til skotøy ved å banke det med treklubber. polmak 1933 - Norsk folkemuseum - NF.05507-015.jpg|Lapsia kenkäheinää pehmittämässä.
Tiedosto:Ernst Manker - Gustav Skum (1937 NMA.0060598).jpg|Valmiita kenkäheinäkransseja.

## Käyttö
Kenkien täyttämistä heinillä kutsutaan heinittämiseksi. Heinät asetellaan kenkään linnunpesän muotoon. Nutukkaiden kippurakärki kuitenkin täytetään tiiviisti. Varsi täytetään heinillä vasta pukemisen yhteydessä.

Saamelaiset ovat perinteisesti käyttäneet kenkäheiniä niin kesällä kuin talvellakin. Käytetyt kenkäheinät heitetään tavallisesti yhden käyttökerran jälkeen pois ja vaihdetaan uusiin. Aikoinaan yksi perhe valmisti ainakin 15 kenkäheinäkranssia vuodessa, ja valmistuksen katsotaan vielä nykyäänkin kuuluvan pohjoisiin perustaitoihin. Kenkäheinän valmistaminen ja käyttö kuuluu ekologisen perinnetiedon piiriin.
## Lähteet
Suomen Telemarkkinointiliitto

**Suomen Telemarkkinointiliitto ry** (STML) on voittoa tavoittelematon yhdistys, joka toimittaa jäsenistönsä suoramarkkinointikieltoja Suomessa suoramarkkinointia harjoittaville yrityksille ja valvoo kieltojen noudattamista.  

Suomen Telemarkkinointiliitto ry on kehittänyt älypuhelimiin ladattavan Kilpi-sovelluksen, joka estää ei-toivotut yhteydenotot. Kilpi tunnistaa huijauspuhelut, tekstiviestit ja roskapostit jo etukäteen. Sovellus perustuu dataan, jota yhdistys kerää myös käyttäjiensä avulla. Kilpi käyttää toiminnassaan myös tekoälyä. Kilven voi ladata Google Play- ja App Store -sovelluskaupoista. Keväällä 2023 lanseeratun Kilpi-sovelluksen kehitystyö alkoi muutama vuosi aiemmin. Sovellusta on ladattu toukokuuhun 2024 mennessä yli 50 000 kertaa.

Suomen Telemarkkinointiliitto ry:n perustaja Arto Isokoski työskenteli Nokiassa 1995-2000 tuotekehitystehtävissä. Tämän jälkeen Kiinan markkinoihin erikoistunut Isokoski on toiminut useissa kansainvälisissä yrityksissä, kuten perustamassaan TLD Registry Limited Oy:ssä.

STML myös tiedottaa laajasti havaituista huijauksista ja lieveilmiöistä niin mediaa kuin myös jakaa tietoa omissa kanavissaan ja sosiaalisessa mediassa.

## Lähteet

* Telemarkkinointikielto.fi:n teettämä tutkimus: Digihuijaukset piinaavat suomalaisia - petosyritykset voivat aiheuttaa mielenterveysongelmia *sttinfo.fi*. 6.9.2023
* Sovelluksen kehittäjä Arto Isokoski *kaleva.fi.* 19.9.2023

## Aiheesta muualla
* Suomalainen sovellus estää ei-toivotut puhelut, mutta haluaa pääsyn ostohistoriaasi – mistä on kysymys?, *is.fi* 16.12.2023
* Asiantuntija varoittaa yhä uskottavammista tekoälyn luomista huijauksista *mtvuutiset.fi* 11.9.2023
* Estä haitalliset puhelut ja viestit *tivi.fi* 9.12.2023
* Suuri huijausaalto piinaa Viroa – asiantuntija: On vain ajan kysymys, milloin sama tapahtuu Suomessa *HS.fi* 24.11.2023 
* Joka viides pelkää puhelinmyyntiä – petosyritykset voivat aiheuttaa mielenterveysongelmia *Markkinointiuutiset.* 6.9.2023
* Alibi varoittaa: Black Friday on huijareiden tilipäivä! *Alibi.* 20.11.2023
*Suomen Telemarkkinointiliiton kotisivut *stml.fi*
*Tätä tekstiviestin lähettäjää et erota aidosta *is.fi* 1.3.2024
*Näiden brändien nimissä suomalaisia yritetään huijata – katso TOP 5 *Markkinointiuutiset.fi* 14.2.2024
*Naistenpäivä lähestyy – ja huijarit myös! *hymy.fi* 9.3.2024
*Jos et näe eroa kirjainten А ja A välillä, voit olla helppo kohde *iltalehti.fi* 5.3.2024
*Näin suomalaisia huijataan: Katso 5 ”vaarallisinta” brändiä *Iltasanomat.fi* 10.2.2024
*Jääkiekon MM-kisat saivat hämärä­henkilöt liikkeelle – saamasi viesti voi olla laiton *Iltasanomat.fi* 16.5.2024
*Varo tätä Nordean nimissä lähetettyä tietojenkalasteluyritystä *kauppalehti.fi* 29.5.2024
Horoh’iv

**Horoh’iv** () on kaupunki Volynian alueen Lutskin piirissä Ukrainan länsiosassa. Kaupunki sijaitsee Dneprin Pripet-sivuhaaran Styr-haarauman valuma-alueeseen kuuluvan Lipajoen varrella, maanteitse (kansallista maantietä N17 () 50 kilometriä aluekeskus Lutskista lounaaseen.

Tammikuun keskilämpötila on −4,8 ja heinäkuun +18,4 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 600 millimetriä.

Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8&nbsp;925 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 9&nbsp;015 asukasta (kansallisuutensa ilmoittaneista 8&nbsp;847 asukkaasta etnisesti ukrainalaisia oli 98,13 prosenttia, venäläisiä 1,44 % ja valkovenäläisiä 0,16 %).  Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 9&nbsp;329 asukasta.

Paikkakunta mainitaan kronikassa vuodelta 1240, mutta luotettavampi historiallinen maininta on vuodelta 1450. Magdeburgin oikeudet sille myönnettiin vuonna 1600 (1601). Kaupungiksi Horoh’iv nimettiin vuonna 1939.

Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Horoh’iv on kuulunut Lutskin piiriin; sitä ennen se oli Horoh’ivin piirin hallintokeskus.

Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu ortodoksinen Herran taivaaseenastumisen  kirkko vuodelta 1844 (Церква Вознесіння Господнього).


Bus station in Horochiv.jpg|Linja-autoasema.
Horokhiv, Volyns'ka oblast, Ukraine - panoramio (3).jpg|Pientaloaluetta.
4. Горохів (Ансамбль церкви Вознесіння Господнього.jpg|Taivaaseenastumisen kirkko (1844).
Gorokhiv Volynska-Chapel of the Ascension-1.jpg|Kappeli (1871).
Horokhiv, Volyns'ka oblast, Ukraine - panoramio (2).jpg|Toinen kirkko.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Betsy Bakker-Nort

**Betsy Bakker-Nort** (5. toukokuuta 1874 – 23. toukokuuta 1946) oli hollantilainen poliitikko, juristi ja feministi.

Betsy Nort kävi tyttölyseota ja opiskeli sen jälkeen skandinaavisia kieliä Tanskassa ja Ruotsissa. Hän käänsi hollanniksi muun muassa Selma Lagerlöfin lasten- ja nuortenkirjoja. Vuodesta 1899 alkaen hän kirjoitti feministiseen *Belang en Recht -*lehteen Skandinavian kansansivistystyöstä ja naisliikkeestä. Vuonna 1904 hän meni naimisiin Gerrid Pieter Bakkerin kanssa. 

Betsy Nort kuului vuonna 1895 perustetun Groningenin Naisten äänioikeusliikkeen perustajajäseniin. Koska liikkeen toiminnassa tarvittiin lakiosaamista, Nort alkoi opiskella oikeustiedettä. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1912. Vuosina 1914–1930 hänellä oli oma lakiasiaintoimisto. 

Vuonna 1922 Nort valittiin parlamenttiin liberaalidemokraattien liiton listoilta. Ensimmäisen puheensa hän piti miestä suosivasta avioliittolaista. Hän oli kansanedustaja 18 vuoden ajan ja piti naisten asiaa esillä koko ajan.

Perhe muutti Haagiin vuonna 1930, ja Betsy Nort perusti sinne uuden lakitoimiston. Aviomies kuoli vuonna 1939. Kesäkuussa 1940 miehitysjoukot määräsivät Nortin jättämään paikkansa parlamentissa. Vuonna 1942 hänet vietiin Westerborkin keskitysleirille, mistä hänet siirrettiin myöhemmin Theresienstadtiin. Vuonna 1945 hän oli yksi harvoista hollantilaisista, joka vapautettiin sieltä elossa. Vapauduttuaan hän asettui Utrechtiin missä hän kuoli toukokuussa 1946.

## Lähteet
Ritva-Hillevi Rissanen

**Hilkka Ritva-Hillevi Rissanen** (*Jantsch*; s. 27. marraskuuta 1947 Helsinki) on suomalais-saksalainen pianisti.

Rissanen opiskeli Sibelius-Akatemiassa muiden muassa Margaret Kilpisen ja Rolf Bergrothin johdolla. Hän suoritti diplominsa vuonna 1968. Rissanen täydensi opintojaan Yhdysvalloissa Gary Graffmanin (1968–1970) ja Rosina Lhévinnen (1970–1972) johdolla. Hän suoritti loppututkinnon Juilliard School of Musicissa vuonna 1972. Rissanen voitti Helsingin ja Tukholman välisen nuorison musiikkikilpailun (1966) ja Philadelphian Janney-kilpailun (1968). Hän opetti musiikkiopistoissa Riihimäessä ja Lahdessa. Lisäksi hän oli varapuheenjohtajana Musiikkioppilaitosten opettajain liitossa.

Rissanen muutti vuonna 1977 Baijeriin. Hän aloitti työskentelyn Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnbergissä, mutta jatkoi konsertoimista opetustyön ohella. Rissanen on esiintynyt sooloresitalistina, kamarimuusikkona ja orkesterien solistina. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut eri aikakausien soolopianoteoksia sekä konserttoja muun muassa Franz Lisztiltä, Wolfgang Amadeus Mozartilta ja Béla Bartókilta. Rissanen otti toisen avioliittonsa myötä käyttöön myös sukunimen Jantsch. Hänellä on lapsia.

## Lähteet
Poikarakkaus

**Poikarakkaus** on Esa Saarisen vuonna 1984 levyttämä kappale. Kappaleen on säveltänyt Kainkäärmeenpoika, ja sanoittanut Esa Saarinen. Edellä mainitut henkilöt ovat lisäksi sovittaneet kappaleen Keimo Hirvosen kanssa. Kappaleessa taustakuorona laulaa Sielun Veljien jäsenet Jouko Hohko, Ismo Alanko ja Jukka Orma. Kappale levytettiin Esa Saarisen vuonna 1984 julkaistulle studioalbumille *[[Filosofia (albumi)|Filosofia]]*. Lisäksi kappale julkaistiin omana erillisenä singlenä, jonka B-puolella oli kappale *Tingi ja taivu*. 

Kappale kuvaa kahden miehen välistä vahvasti seksuaalisesti latautunutta hetkeä viileässä katedraalissa. Kappale päättyy miesten yhteislauluun, jossa julistetaan poikarakkauden viestiä. Sitä on kuvailtu kujeilevaksi kappaleeksi, jossa on Paul Simonista muistuttava baleaarinen rytmi sekä kaunis, harras teksti. Laulua ei Saarisen mukaan tehty julistukseksi, vaan pohtimaan "rakkauden kauneutta", ja "hyväksymistä kahden aikuisen ihmisen välisestä rakkaudesta". Saarisen mukaan kappaleen sanoitusta pidettiin "hempeänä", mutta provokaatio ei ollut hänellä pyrkimyksenä.

Kappale nostatti julkaisuaikaan kohua sekä vilpitöntä ihastusta rohkeudellaan, joka on myöhemmin noussut kulttimaineeseen. Saarinen on kertonut olevansa ylpeä kappaleen tekemisestä. Kappaleen idea tuli Saarisen puolisolta Pipsa Pallasvesalta, jolla oli useita homoseksuaalisia ystäviä. Pallasvesa oli huolissaan siitä, että vielä 1980-luvun alussa homoseksuaalisuudesta ei uskallettu vielä avoimesti kunnolla puhua, johon vaikutti muun muassa vielä siihen aikaan Suomessa ollut kehotuskielto (joka lopulta kumottiin vuonna 1999). Kappaleen julkaisuaikaan homouden kuvausta ei juurikaan suomalaisessa popkulttuurissa ollut. Saarisen mukaan hän on kohdannut ihmisiä, jotka ovat kertoneet kappaleen tuoneen merkitystä omalle identiteetilleen.

Vuonna 2015 Tähtiportti levytti kappaleesta coverversion.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Yle Areena: Esa Saarisen lyhyt levytysura (Yleisradion vuonna 1996 tekemä haastattelu, jossa kertoo muun muassa Poikarakkaus-kappaleesta
Rasmuksen tuulivoimapuisto

**Rasmuksen tuulivoimapuisto** tai myös **Koskenkorvan tuulivoimapuisto** on Etelä-Pohjanmaalla Ilmajoen Koskenkorvalla Mansikkavuorella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 2 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 3 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut, sen omistaa ja sitä operoi Koskenkorvan Tuulivoima Oy.

## Yleistä
Tuulivoimalaitokset sijaitsevat viisi kilometriä Koskenkorvan taajamasta luoteeseen päin. Ne on pystytetty Mansikkavuoren etelärinteeseen Mansikkaloukon kulmakunnan viereen. Voimalaitosten välimatka on alle 150 metriä. Voimala-alueelle johtaa metsäautotie Mansikkaloukon läpi kulkevalta kylätieltä, joka haarautuu kummastakin päästä valtatiestä 3.

Tuulivoimalaitokset ovat kiinalaisen Dongfangin valmistamaa mallia, jonka kapasiteetti on 1,5 megawattia ja napakorkeus 72 metriä. Voimalaitokset ovat suoravetoisia eli niissä ei ole vaihdelaatikkoa. Tehontuotto on portaatonta. Tässä ei ole tarkempaa tietoa mallista, mutta se voi olla jokin seuraavista malleista: FD70, FD77, FD82, FD87, FD89 tai FD93. Mallin tunnuksessa numerolla ilmaistaan tuuliturbiinin halkaisija, joka siis voisi olla 70–93 metriä. Voimalat sijaitsevat 102 ja 105 metrin korkeudella mpy.

## Historiaa
Tuulivoimalat alkoivat tuottaa sähköä vuonna 2014.

Tuulipuiston naapuri oli valittanut melusta, joka kantautui hänen asuinalueelleen. Ilmajoen ympäristölautakunta määräsi tuulivoimayhtiön tutkimaan melun aiheuttaman ympäristöhaitan. Koskenkorvan tuulivoima valitti Vaasan hallinto-oikeuteen saamastaan määräyksestä, mutta oikeus hylkäsi valituksen kesäkuussa 2017. Yhtiö valitti kuitenkin oikeuden päätöksestä Korkeimpaan hallinto-oikeuteen, joka jätti Vaasan hallinto-oikeuden päätöksen voimaan marraskuussa 2019.

## Katso myös
* Luettelo Suomen tuulivoimaloista

## Lähteet
Alberto da Ripa

**Alberto da Ripa** (myös *Albert de Rippe*; n. 1480 tai n. 1500 Mantova – 1551 Pariisi) oli italialainen luutisti ja säveltäjä.

Ripa työskenteli Mantovassa kardinaali Ercole Gonzagan palveluksessa. Vuodesta 1529 hän toimi luutistina Ranskan hovissa, vuodesta 1533 *valet de chambre du roi* -arvonimellä. Ripan johdolla opiskellut Guillaume Morlaye julkaisi Ripan kuoltua kuusiosaisen *Tablature de luth* -kokoelman opettajansa sävellyksistä.

## Lähteet
Muurlan kirkonkylä

**Muurlan kirkonkylä** on taajama ja entisen Muurlan kunnan keskusta Salon kaupungissa Varsinais-Suomessa. Taajama sijaitsee Ylisjärven etelärannalla. Vuonna 2022 taajamassa asui 899 ihmistä.

Muurlan kirkonkylän läpi virtaa Ylisjärven laskujoki Muurlanjoki. Kirkonkylän taajama on syntynyt Muurlantien ja Kaukolantien risteysalueelle, jossa on Muurlan kirkko, nuorisotilaksi muutettu entinen kunnantalo sekä kirjasto. Muurlan kaikki palvelut olivat keskittyneet kirkonkylälle. Taajamassa toimivat Muurlan alakoulu, Muurlan Opisto, lähikauppa ja pubi. Taajaman liepeille on syntynyt pienteollisuutta.

## Historia
Muurlan kirkonkylän taajama on syntynyt Muurlan kylään, jonka kantatilat Nikula ja Uotila yhä sijaitsevat taajaman etelälaidalla. Muurlan kylä on peräisin myöhäiskeskiajalta, mutta kylän alueelta on löytynyt runsaasti esihistoriallisen ajan esinelöytöjä ja Muurlanjoen varrella on arveltu olleen pysyvää asutusta jo kivikaudella. Kirkonkylän kallioisilla mäillä on useita pronssikautisia röykkiöhautoja.

Muurlan kylä on kuulunut uudisasutuskylistä koostuvaan Muurlan läänin veropitäjään, mutta kirkollisesti Uskelaan. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Muurlan kylässä on ollut kolme tilaa. Kylän läpi kulkevan maantien varrelle rakennettiin kirkko vuonna 1741. Isojako toteutettiin vuonna 1780, jolloin kylän tilat olivat kaikki ratsutiloja. Kansakoulu rakennettiin vuonna 1889 Pyölin puolelle kylän kupeeseen. Kylään lohkottiin kaksi uuttaa maatilaa 1910-luvulla ja itsenäistyneitä torppia ja työväenasuntoja 1920- ja 1930-luvuilla. 1930-luvulla kylään perustettiin kansanopisto Muurlan Opisto. Muutenkin Muurlan kylä kasvoi ja sinne rakennettiin seurantaloja, uusi pappila, kauppoja ja pankkeja. Sotien jälkeen kylään asutettiin huomattavasti siirtoväkeä.

1950-luvulla kirkonkylälle Ylisjärven rantaan rakennettiin kaupunkilaisten huviloita sekä vaatimattomampaa kesäasutusta. Kirkonkylän asemakaavan myötä naapurikylän Pyölin puolelle rakennettiin laaja omakotialue 1980-luvulla ja taajama-alue laajeni edelleen 1990-luvulla Muurlantien myötäisesti länteen Kistolan puolelle ja pohjoiseen Pyölin yli Rannan puolelle.

## Lähteet
Guillaume Morlaye

**Guillaume Morlaye** (myös *Guillaume de Morlaye*; n. 1515 – aikaisintaan 1560 tai 1577) oli ranskalainen säveltäjä, muusikko ja musiikinkustantaja. Hän soitti luuttua, kitaraa ja viola da gambaa.

Morlaye opiskeli Alberto da Ripan johdolla. Hän julkaisi opettajansa teoksista kuusiosaisen kokoelman tämän kuoltua. Morlaye harjoitti painotoimintaa yhteistyössä Michel Fezandat'n kanssa. Hän teki kitaralle omia sävellyksiään ja transkriptioita muiden sävellyksistä. Lisäksi hän teki musiikkia luutulle. Morlayen on väitetty osallistuneen orjakauppaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Hassi Messaoud

**Hassi Messaoud** () on Algerian tärkeimmän öljyntuotantoalueen keskus Ouarglan maakunnasssa. Se sijaitsee Saharan autiomaassa 84 kilometriä Ouarglasta kaakkoon. Hassi Messaoudin kunnassa on 49&nbsp;300 asukasta (vuonna 2017).

Vuonna 1985 perustetun kunnan pinta-ala on 71&nbsp;237 neliökilometriä. Se käsittää Ouarglan maakunnan koko lounaisosan. Hassi Messaoudista on maantieyhteydet Ouarglaan, Touggourtiin ja Illiziin sekä rautatie Touggourtiin. Kunnassa sijaitsee Krim Belkacemin lentoasema.

Hassi Messaoudin öljykenttä on yksi maailman suurimmista. Ensimmäinen öljyesiintymä löydettiin vuonna 1956, ja tuotanto alkoi vuonna 1958. Oljyn ja maakaasun tuotannosta vastaa valtionyhtiö Sonatrach. Alueella toimii myös lukuisia muita koti- ja ulkomaisia yhtiöitä. Öljy ja kaasu kuljetetaan putkijohtoja pitkin Hassi R’Meliin ja Välimeren rannikolle. Osa jalostetaan paikan päällä. Paikkakunnalla on myös 123 megawatin sähkövoimala.

## Lähteet
Hedvig Jagiellon

**Hedvig Jagiellon** (puol. *Jadwiga Jagiellonka,* 1457–1502) oli puolalainen ylimysnainen, Kasimir Jagiellonin ja Habsburg-sukuun kuuluneen Elisabet Itävaltalaisen tytär. Hän oli keskimmäinen kolmesta samannimisestä prinsessasta.

Hedvigin avioliittoa suunniteltiin tarkkaan poliittisin perustein. Merkittävin kosija, Unkarin kuningas Matias Corvinus torjuttiin useita kertoja, samoin Böömin kuningas Yrjö Poděbrad.

Vuonna 1475 Hedvig meni naimisiin Baijeri-Landshutin herttua Georg "Rikkaan" (1455–1503) kanssa. Landshutissa järjestettyjä häitä pidetään myöhäiskeskiajan kalleimpana seurapiiritapahtumana. Vihkimisen toimitti keisari Fredrik III. Vieraina oli satoja eurooppalaisia aristokraatteja. Ruoan ja juoman lisäksi vieraita ilahdutettiin turnajaisilla.  Avioliiton tarkoituksena oli vahvistaa Puolan ja Baijerin välejä, ja suureellisten häiden avulla vahvistetiin Puolan mainetta.

Georgille ja Hedvigille syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa, mutta pojat kuolivat vauvaiässä. Miespuolisen perijän puute johti Landshutin perimyssotaan.

Hedvigin ja Georgin häistä järjestetään toisintonäytelmä neljän vuoden välein. Perinne on jatkunut vuodesta 1902, ja se on Saksan kansallisella aineettoman kulttuuriperinnön listalla. 

## Lähteet
Mäkiinkylä

**Mäkiinkylä** (), myös "Mäkienkylä", "Mäkii", oli inkeriläis-inkeroinen kylä, joka kuului Lempaalan luterilaiseen seurakuntaan. Kylä sijaitsi kirkonkylästä koilliseen, lähellä Suomen rajaa.

Kylän osat mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuodelta 1499/1500: *Randkula Mähkissä*, *Mähkih* jne. 
Vuonna 1642  kylä oli merkitty nimellä "Varvarino" ja siellä asui Larsson ja Hansson. Vuonna 1696 Mäkiin hovi oli arennilla Nyenin pormestarin Baltzar Ladoulla ja asukkaat Jääskeläinen, Antti Orava, Karjalainen, Ivanof ja Andreof. Vuonna 1744 mainitaan seuraavat kylän osat ja luterilainen väestö: Haapasaari (Erik Antinpoika, Antti Veikkolainen, lois Juhana Orkolainen, Pietari Koukkanen, Jöran Matsson, Erik Filipson), Miskunmäki (Jakob Pekkanen ja Jöran Pajari), Pekkolanmäki (Henrik Mortenson, lois Juhana Karjalainen, lois Thomas Sonni, Karl Riisti), Oinolanmäki (Matti Hansson, lois Paavo Oravainen, lois Samuel Peltonen), Kalikkala (Paavo Lampinen).

Vuonna 1848 inkerikkoja asui seuraavissa kylän osissa: Vaskela 55 henkilöä, Juskela 41, Simanola 20, Miskula 47, Pekkola 21,
Komula 14, Pajarinmäki 15, Hovinmäki 45, Ristula 24 ja Lukasi 13. Silloin kylässä asui yhteensä 94 inkeriläistä (äyrämöisiä) ja 55 Suomen suomalaista.  

Miskula (Miskunmäki) on tunnetun inkeroisen runonlaulajan Larin Parasken syntymäpaikka. Hänen isänsä oli "Kuussovan" (Kusovan, omistajan sukunimen mukaan) hovin maaorja. Muita kylän runonlaulajia oli Mattilan Savelen Oute ja Vihtana Liisa Hovinmäeltä, Ristolan Iro, Iknatan Oute, Serkein Anni ja muut.
Vuonna 1864 Mäissä oli rakennettu Pyhän Hengen (Kolminaisuuden, ven. *Troitsa*) ortodoksinen kirkko ja muodostettu oma seurakunta, sitä ennen se kuului Vuoleen ortodoksisen seurakuntaan. 

1900-luvun alussa Hovinmäessä avattiin venäjänkielinen koulu. Vuonna 1914 listattiin kylän osina Simola, Veikkola, Juskela ja Vaskela . Vuonna 1916 Mäkiinkylässä avattiin osuuskauppa.

Vuoden 1926 väestönlaskun mukaan Mäkiinkylän kyläneuvostossa oli seuraavat kylät: Pajarinmäki (49 asukasta, niistä 37 inkeriläistä, loput inkerikot ja venäläiset), Veikkola (78-67), Miskula (72-53), Pekkala (43-39, 3 Suomen suomalaista), Ristola (65-32), Simola (99-78), Hovimäki (65-45, 6 Suomen suomalaista) ja Juskela (74-6). Mäkiinkylässä asui 109 ihmistä, niistä 14 inkeriläistä ja 8 Suomen suomalaista, loput inkerikot ja venäläiset. 

Neuvostoaikana kylän alueella alkoi karkotuksia vuonna 1931, kun "kulakkeja" lähetettiin Hiipinään ja Siperiaan, ja jatkui vuosina 1933 ja 1935 (Keski-Aasiaan). Rajavyöhykkeen tyhjentämisen takia toimeenpantiin lopullinen karkotus kesäkuussa 1936, kun koko väestö pakkosiirrettiin kodeistaan Vologdan alueelle. 

## Lähteet
Francesco Tamagno

**Francesco Tamagno** (28. joulukuuta 1850 Torino – 31. elokuuta 1905 Varese) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan tenori.

Tamagno opiskeli Torinossa Carlo Pedrottin ja Milanossa Luigi Vannuccinin johdolla. Hän liittyi Teatro Region kuoroon vuonna 1870 ja alkoi esiintyä myös pienissä rooleissa. Ensimmäisenä pääroolinaan hän tulkitsi Riccardon roolin *[[Naamiohuvit|Naamiohuveissa]]* Palermossa vuonna 1874. Tamagno esiintyi myös La Fenicessä. Kansainvälisen debyyttinsä hän teki Gran Teatre del Liceussa Barcelonassa kaudella 1875–1876. Tamagno esiintyi ensimmäisen kerran La Scalassa vuonna 1877 Vasco da Gaman roolissa oopperassa *[[L'Africaine]]*. Hän loi tämän jälkeen merkittävän uran La Scalassa.

Tamagno sai kansainvälistä kuuluisuutta luomalla Giuseppe Verdin *[[Otello (Verdi)|Otellon]]* nimiroolin La Scalassa vuonna 1887. Verdi itse suhtautui alun perin kielteisesti ajatukseen Tamagnon esiintymisestä Otellona. Tamagnon suosiosta huolimatta Verdi olisi pitänyt parempana valintana rooliin Giovanni Battista De Negriä, vaikka kirjoittikin vuosia myöhemmin Tamagnon laulaneen "Esultate"- ja "Addio sante memorie" -osiot vaikuttavasti. Tamagno toisti Otellon roolin muun muassa Metropolitan-oopperassa vuonna 1890 ja Covent Garden -debyytissään vuonna 1895. Hänen muihin tunnettuihin rooleihinsa kuului Arnoldin rooli *[[Wilhelm Tell (ooppera)|Wilhelm Tellissä]]*. Tamagno loi Otellon lisäksi muun muassa Azaelen roolin Amilcare Ponchiellin *[[Il figliuol prodigo]]ssa* (1880) ja Didierin roolin saman säveltäjän *[[Marion Delorme (ooppera)|Marion Delormessa]]* (1885). Tamagno kuului 1800-luvun kolmen viimeisen vuosikymmenen suurimpina pidettyihin tenoreihin Roberto Stagnon, Angelo Masinin ja Julián Gayarren ohella.

Tamagno teki viimeiset esiintymisensä vuonna 1904. Hän teki useita äänityksiä pianon säestyksellä viimeisinä vuosinaan. Hän asettui huvilalleen Vareseen. Tamagno kärsi sydänsairaudesta ennen kuolemaansa vuonna 1905.

## Lähteet
Aksiokhos (poliitikko)

**Aksiokhos** (, ); n. 455/451 eaa. – 407/406 eaa. jälkeen) oli antiikin kreikkalainen poliitikko, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului alkmaionidien sukuun. Hän oli Alkibiades II:n poika ja Kleinias II:n veli, ja kotoisin Skambonidain demoksesta. Hän peri nimensä äidinisältään Akhiokhos Miletoslaiselta. Aksiokhoksen poika oli Kleinias III.

Aksiokhoksesta on saanut nimensä Platonin nimiin laitettu epäperäinen dialogi *[[Epäperäiset Platonin teokset#Aksiokhos|Aksiokhos]]*, jossa Sokrates keskustelee kuolevan Aksiokhoksen kanssa.

## Lähteet
Alkibiades vanhempi

**Alkibiades vanhempi** eli **Alkibiades II** (, ); 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen valtiomies, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Kleinias I:n poika ja kotoisin Skambonidain demoksesta, ja johti sukutaustansa Eurysakeehen, Aiaan poikaan.

Alkibiades oli kansanpuolueen johtajaksi nousseen Kleistheneen aikalainen ja auttoi häntä karkottamaan Peisistratoksen suvun Ateenasta. Hän myös joutui karkotetuksi Ateenasta Kleistheneen mukana ostrakismiäänestyksellä vuonna 460 eaa. Alkibiadeen poikia olivat Aksiokhos ja Kleinias II. Tunnetuin Alkibiades eli Alkibiades III oli Kleinias II:n poika ja näin vanhemman Alkibiadeen pojanpoika.

## Lähteet
Pyöli (Muurla)

**Pyöli** on kylä Salon kaupungin Muurlassa. Kylä sijaitsee Muurlan kirkonkylän kupeessa Ylisjärven rannalla.

Pyöli käsittää Muurlanjoen alkupään itäpuolisen peltolaakson. Selkeää kylärakennetta Pyölissä ei enää ole, sillä kirkonkylän tiivis taajama-asutus yltää Pyölin puolelle. Pyölin kyläalue ulottuu Ylisjärveltä Metsä-Valkjärvelle, jonka laskujoki Myllyoja toimii Pyölin etelärajana. Kylän itäosat ovat mäkistä metsämaata.

Muurlanjoen varrelta Pyölistä on löytynyt kivi-, pronssi- ja rautakautista asutuskerrostumaa. Lisäksi Koivumäellä ja Kuturamäellä on pronssikautisia hautaröykkiöitä. Pyölin kylä on syntynyt viimeistään 1200-luvulla, sillä se on kuulunut vanhan suomalaisen vero-oikeuden piiriin. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Pyölissä oli viisi taloa. Näistä neljä oli olemassa isojaon aikaan vuonna 1788. Isojaon yhteydessä Yrjälän kantatila jaettiin kahtia ja 1800-luvun alussa Greun ja Männyn kantatilat yhdistyivät. Pyölin kansakoulu perustettiin vuonna 1889. Vuonna 1913 kylään perustettiin Kankareen tila. Useita pientiloja itsenäistyi Pyölissä 1920- ja 1930-luvuilla ja kirkonkylän kasvun myötä myös Pyölin etelälaidan asutus tiivistyi.

Sotien jälkeen Pyöliin rakennettiin kymmenkunta uutta asuintaloa. Ensimmäiset kesämökit Ylisjärven rannalle rakennettiin 1950-luvulla. 1980-luvun alussa Pyöliin rakennettiin laaja omakotialue ja Muurlan kirkonkylän asemakaavaa laajennettiin Pyölin puolelle, minkä myötä kirkonkylän taajama kasvoi 1990-luvulla Muurlantien myöntäisesti Pyöliin ja tämän naapurikylään Rantaan. Vanhat kantatilat jäivät tuolloin Mäntyä lukuunottamatta omakotitaloalueen sisään.

## Lähteet
Alkibiades (täsmennyssivu)

**Alkibiades** (, ) voi viitata seuraaviin:

* Alkibiades, useita henkilöitä ateenalaisessa alkmaionidien suvussa:
** Alkibiades I
** Alkibiades II (500/400-luku eaa.), ateenalainen poliitikko
** Alkibiades (III) (n. 450–404 eaa.), ateenalainen poliitikko ja sotapäällikkö, edellisen pojanpoika; tunnetuin samannimisistä
** Alkibiades IV (400-luku eaa.), edellisen poika
* Alkibiades Spartalainen (200/100-luku eaa.), spartalainen lähettiläs
* *[[Alkibiades I]]*, Platonin dialogi
* *[[Alkibiades II]]*, Platonin dialogi
Roberto Stagno

**Roberto Stagno** (oikealta nimeltään *Vincenzo Andrioli*; 11. lokakuuta 1840 Palermo – 26. huhtikuuta 1897 Genova) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan tenori.

Stagno opiskeli Francesco Lampertin johdolla Milanossa ja teki oopperadebyyttinsä Rodrigona Gioacchino Rossinin *[[Otello (Rossini)|Otellon]]* esityksessä Lissabonissa vuonna 1862. Hän esiintyi 1860-luvulta lähtien Madridissa, Moskovassa, Buenos Airesissa ja eri puolilla Italiaa. Buenos Airesissa hän opetti sopraano Gemma Bellincionia, jonka kanssa hän alkoi kiertää laajalti yhdessä. Stagno meni naimisiin Bellincionin kanssa vuonna 1881. Pariskunnalle syntyi tytär Bianca Stagno Bellincioni, josta myös tuli laulaja.

Stagno teki ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa vuonna 1883 Manricon roolissa *[[Trubaduuri (ooppera)|Trubaduurissa]]*. Vuonna 1884 hän esiintyi Pariisin Comédie-Italiennessa. Vuonna 1890 Stagno loi Turiddun roolin Pietro Mascagnin oopperassa *[[Cavalleria rusticana]]* hänen vaimonsa tulkitessa Santuzzan roolin.

## Lähteet
Kleisthenes

**Kleisthenes** (, ) voi viitata seuraaviin:

* Kleisthenes Ateenalainen (500-luku eaa.), ateenalainen valtiomies; tunnetuin samannimisistä
* Kleisthenes Ateenalainen (400-luku eaa.), ateenalainen useissa Aristofaneen komedioissa mainittu henkilö
* Kleisthenes Pisalainen (900–800-luku eaa.), Pisan kuningas
* Kleisthenes Sikyonlainen (600–500-luku eaa.), Sikyonin tyranni
* Kleisthenes I -suunnitelma, Kreikassa vuonna 2019 toteutettu kuntauudistus
* *[[Cleisthenes (suku)|Cleisthenes]]*, kalasuku
Kleisthenes Sikyonlainen

**Kleisthenes** (, ; 600/500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen Sikyonin tyranni.

## Elämä

Kleisthenes oli Aristonymoksen poika ja Sikyonin tyrannien dynastian noin sata vuotta aiemmin perustaneen Orthagoraan jälkeläinen. Hän seurasi tyrannina isoisäänsä Myronia, vaikkakin kohtasi todennäköisesti tuolloin jonkin verran vastustusta.

Vuonna 595 eaa. alkaneeksi sijoitetussa ensimmäisessä pyhässä sodassa Kleistheneen kerrotaan auttaneen Delfoin amfiktyoniliittoa Kirrhaa vastaan, mikä päättyi kymmenen vuotta myöhemmin Kirrhan tuhoon. Nykyisin sodan historiallisuus on kuitenkin kyseenalaistettu. Kleistheneen mainitaan myös käyneen sotaa Argosta vastaan. Hänen sanotaan vihanneen Argosta niin paljon, että hän kielsi Homeroksen eeposten ääneenlukemisen Sikyonissa, koska niissä ylistettiin usein Argosta, ja siirsi argoslaista heerosta Adrastosta muistaneet traagilliset kuorotanssit Dionysoksen nimiin.

Herodotos kuvaa Kleistheneen pyrkineen halventamaan argoslaisten lisäksi doorilaisia yleisemminkin antamalla Sikyonin kolmelle doorilaiselle heimolle (*[[fyle|fylē]]*) uudet nimet, jotta ne eivät olisi samat kuin Argoksessa, ja johtamalla niiden uudet nimet siasta (, hyatit), aasista (, oneatit) ja porsaasta (, khoireatit). Omalle heimolleen hän taas antoi nimen arkhelait (, ”kansan johtajat”).

Aristoteleen kautta tiedetään, että Kleisthenes säilytti valtansa osaksi sotamenestystensä vuoksi ja osaksi siksi, että hallitsi yleensä kansan mielen mukaisesti ja maltillisesti. Hän suoritti joitakin suurellisia rakennushankkeita, ja Pausanias mainitsee stoan eli pylväshallin, jonka hän rakennutti pyhästä sodasta saadulla sotasaaliilla.

Kleisthenes kilpailutti tyttärensä Agaristen avioliiton monien kosijoiden kesken ja antoi hänet lopulta alkmaionidien sukuun kuulunelle ateenalaiselle Megakles III:lle. Avioliitosta syntyi Ateenan valtiomuodon uudistaja Kleisthenes, joka sai äidinisänsä nimen.

Kleisthenes voitti Delfoin Python kisojen nelivaljakkoajot vuonna 582 eaa. ja Olympian kisojen nelivaljakkoajot vuonna 572 eaa. (tai jo 576 eaa.). Kleistheneen kuolinvuotta tai hänen tyranniansa päättymisaikaa ei tunneta tarkasti, mutta hänen kuolemansa ajoitetaan noin vuosiin 570–565 eaa.

## Lähteet
Ksanthippos (Perikleen isä)

**Ksanthippos** (, ; 500/400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen sotapäällikkö, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Arifron I:n poika ja Perikleen isä.

Ksanthippos syytti Miltiades nuorempaa virkavirheestä vuonna 489 eaa. tämän palattua epäonnistuneelta sotaretkeltä Parosta vastaan. Vuonna 484 eaa. Ksanthippos karkotettiin Ateenasta ostrakismiäänestyksellä. Vuonna 479 eaa. hän kuitenkin seurasi Themistoklesta Ateenan laivaston komentajana.

Ksanthippos johti ateenalaisia voitokkaassa Mykalen taistelussa, joka käytiin Joonian rannikolla elokuussa 479 eaa. samoihin aikoihin kuin Plataiain taistelu Manner-Kreikassa. Mykalesta kreikkalaisten laivasto purjehti Hellespontokselle. Kun he huomasivat, että Kserkseen sotajoukon tekemä silta oli poikki, Leotykhidas II ja hänen johtamansa peloponnesoslaiset lähtivät kotiin. Ksanthippos sen sijaan jäi ateenalaisten kanssa, tavoitteenaan vallata Traakian Khersonesos, jossa monilla ateenalaisilla oli jo ollut maaomistuksia. Persialaiset vetäytyivät Sestokseen. Ksanthippos piiritti kaupunkia, ja se joutui antautumaan seuraavana keväänä 478 eaa. Persialainen hallitsija Artayktes yritti paeta, mutta Ksanthippos sai hänet kiinni ja antoi hänet elaiuslaisten käsiin. Nämä riistiinnaulitsivat Arkaykteen. Tämän jälkeen Ksanthippos palasi laivastoineen Ateenaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Orthagoras

**Orthagoras** () voi viitata seuraaviin:

* Orthagoras Sikyonlainen (600-luku eaa.), Sikyonin tyrannian perustaja
* Orthagoras Thebalainen (400/300-luku eaa.), huilunsoittaja
* Orthagoras, maantieteilijä
Ksanthippos

**Ksanthippos** (, ) voi viitata seuraaviin:

* Ksanthippos (500–400-luku eaa.), ateenalainen sotapäällikkö, Perikleen isä
* Ksanthippos (400-luku eaa.), Perikleen vanhempi aviollinen poika
* Ksanthippos Spartalainen (200-luku eaa.), Karthagoa palvellut sotapäällikkö
Eliittikisat 1988

**[[Eliittikisat]]** järjestettiin vuonna 1988 seitsemällä paikkakunnalla: Saarijärvellä, Lapinlahdella, Ylivieskassa, Lappeenrannassa, Savonlinnassa, Lahdessa ja Lohjalla.

## Osakilpailut

### Saarijärvi

Saarijärven eliittikisat järjestettiin 25. kesäkuuta 1988.

**Miehet**

**Naiset**

### Lapinlahti

Lapinlahden eliittikisat järjestettiin 26. kesäkuuta 1988.

**Miehet**

**Naiset**

### Ylivieska

Ylivieskan eliittikisat järjestettiin 3. heinäkuuta 1988.

**Miehet**

**Naiset**

### Lappeenranta

Lappeenrannan eliittikisat järjestettiin 7. heinäkuuta 1988.

**Miehet**

**Naiset**

### Savonlinna

Savonlinnan eliittikisat järjestettiin 13. elokuuta 1989 Kyrönniemen urheilukentällä.

**Miehet**

**Naiset**

### Lahti

Lohjan eliittikisat järjestettiin 25. elokuuta 1988.

**Miehet**

**Naiset**

### Lohja

Lohjan eliittikisat järjestettiin 28. elokuuta 1989 Harjun urheilukeskuksessa.

Lohjan eliittikisat muodostivat myös viimeisen näytön Soulin olympialaisiin tähtääville yleisurheilijoille.

**Miehet**

**Naiset**

## Loppupisteet

Keihäänheittäjä Tapio Korjus oli Eliittikisasarjan voittaja ansaiten voitostaan 50 000 markkaa.

### Miehet

### Naiset

## Lähteet
Thukydides (poliitikko)

**Thukydides** (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen valtiomies, joka oli kotoisin Ateenasta. Hänet tunnetaan Perikleen vastustajana.

## Elämä

Thukydides oli Melesiaan poika Alopeken demoksesta. Hän oli rikasta ja aristokraattista sukua, ja sukua Kimonille. Hänen sanotaan hävinneen Kimonille sotilaallisissa kyvyissä mutta olleen tätä taitavampi poliittisena taktikoijana. Kimonin kuoleman vuonna 449 eaa. jälkeen Thukydideestä tuli Ateenan aristokraattisen puoluekunnan johtaja, ja hän suuntasi sen Perikleen politiikkaa vastaan. Thukydides ei kuitenkaan kyennyt haastamaan Perikleen kaunopuheisuutta, ja myönsi tämän itsekin, kun Spartan kuningas Arkhidamos II kysyi häneltä, kumpi oli parempi painija, hän vai Perikles. ”Kun heitän Periklestä”, Thukydides vastasi, ”hän onnistuu aina saamaan katsojat uskomaan, ettei kaatunut.”

Thukydides ei myöskään vaikuta hyökänneen Periklestä vastaan tehokkaimmalla tavalla, sillä hän vastusti voimakkaasti sitä, miten paljon rahaa Perikles käytti julkisiin rakennushankkeisiin, mikä ei kuitenkaan ollut kansan mielestä Perikleen hallinnon huonoimpia puolia. Lopulta kamppailu päättyi Thukydideen karkottamiseen ostrakismilla vuonna 444/443 eaa. Aristofaneella olevan vihjauksen perusteella tiedetään, että kun Thukydides nousi pitämään puolustuspuhettaan, hän murtui eikä kyennyt avaamaan suutaan. Kyseisen kohdan skolian mukaan karkotuksen syynä olivat väärinkäytökset, kun Thukydides oli johtanut armeijaa Traakiassa.

Thukydideen arvellaan siirtyneen maanpakoon Spartaan, minkä puolesta puhuu aiemmin mainittu anekdootti keskustelusta Arkhidamoksen kanssa. Thukydides vaikuttaa kuitenkaan pääseen palaamaan ennen ostrakisoinnin tyypillistä kymmenen vuoden määräaikaa, sillä vuonna 440 eaa. Thukydides esiintyy (ainakin on hyvät syyt uskoa, että kyseessä on sama Thukydides) Hagnonin ja Formionin kanssa 40 sotalaivan johdossa, kun ne lähetettiin Perikleen avuksi piirittämään Samosta. Näiden laivojen saapuminen yhdessä muiden vahvistusten kanssa pakotti samoslaiset antautumaan. Ateenaan palattuaan Thukydides jatkoi Perikleen vastaista politiikkaansa.

Plutarkhoksen mukaan Aristoteles luki Thukydideen Nikiaan ja Therameneen ohella erinomaisten kansalaisten joukkoon ja sanoi hänen olleen hyväntahtoinen kansaa kohtaan. Thukydides jätti kaksi poikaa, jotka olivat Melesias ja Stefanos, sekä tyttären nimeltä Hegesipyle (II), joka oli nimetty vanhemman Hegesipylen mukaan. Historioitsijana tunnetun nuoremman Thukydideen katsotaan olleen Hegesipyle II:n poika ja näin vanhemman Thukydideen tyttärenpoika.

## Lähteet
Englannin mestaruussarjan kausi 2022–2023

**[[Englannin mestaruussarja|Englannin mestaruussarjan]] kausi 2022–2023** oli englantilaisen seurajalkapalloilun toiseksi korkeimman sarjatason mestaruussarjan 31. kausi. Kausi alkoi 29. heinäkuuta 2022 ja päättyi 8. toukokuuta 2023.

## Joukkueet

## Sarjataulukko

## Nousukarsinnat

### Välierät

|}

### Loppuottelu

## Lähteet
Salvatore Baccaloni

**Salvatore Baccaloni** (14. huhtikuuta 1900 Rooma – 31. joulukuuta 1969 New York) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan basso.

Baccaloni sai varhaista koulutusta Sikstuksen kappelin kuorokoulussa ja opiskeli sitten Josip Kašmanin johdolla. Hän teki oopperadebyyttinsä Gioacchino Rossinin *[[Sevillan parturi]]n* Bartolona Rooman Teatro Adrianossa vuonna 1922. Baccaloni lauloi vuosina 1926–1940 La Scalassa, jossa sai arvostusta buffo-roolien tulkitsijana. Vuonna 1928 hän teki Covent Garden -debyyttinsä Giacomo Puccinin *[[Turandot]]in* esityksessä Timurin roolissa. Vuonna 1930 Baccaloni teki ensimmäisen esiintymisensä Yhdysvalloissa tulkitessaan Chicagossa Fra Melitonen roolin Giuseppe Verdin *[[Kohtalon voima]]ssa*.

Baccaloni teki vuosina 1931–1941 esiintymisiä Teatro Colónissa ja vuosina 1936–1939 Glyndebournen oopperafestivaalilla. Metropolitan-oopperan kanssa hän esiintyi ensimmäisen kerran 3. joulukuuta 1940 seurueen matkalla Philadelphiaan ja Metropolitan-oopperan näyttämöllä New Yorkissa 7. joulukuuta 1940. Molemmilla kerroilla Baccaloni tulkitsi Bartolon roolin Wolfgang Amadeus Mozartin oopperassa *[[Figaron häät]]*. Hän pysyi Metropolitan-oopperan johtavana buffo-esiintyjänä vuoteen 1962 saakka. Viimeisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa Baccaloni teki Bartolon roolissa Rossinin *Sevillan parturissa* 8. elokuuta 1965.

## Lähteet
Marcus Wallenberg

**Marcus Wallenberg** voi tarkoittaa seuraavia:
* Marcus Wallenberg vanhempi, (1864–1943) 
* Marcus Wallenberg (1899–1982)
* Marcus Wallenberg (s. 1956)
Johann Staden

**Johann Staden** (kastettu 2. heinäkuuta 1581 Nürnberg – haudattu 15. marraskuuta 1634 Nürnberg) oli saksalainen säveltäjä ja urkuri.

Staden vietti suurimman osan elämästään Nürnbergissä. Vuosina 1604–1605 hän työskenteli hoviurkurina Bayreuthissa. Tämän jälkeen hän siirtyi hovin mukana Kulmbachiin tuhoisan tulipalon takia. Vuodesta 1616 Staden työskenteli urkurina Nürnbergin kirkoissa (Spitalkirche, St. Lorenz, St. Sebald). Hän opetti muun muassa Johann Erasmus Kindermannia.

Stadenin säilyneistä teoksista noin puolet on säilynyt täydellisessä muodossa. Suurimuotoisissa kirkkomusiikkiteoksissa Staden käytti sekä perinteistä kirkkosävellajipohjaista motettityyliä että *[[concertato]]*-tyyliä, johon kuului myös monikuoroisuuden piirteitä. Staden sävelsi lisäksi neliäänisiä maallisia sekä hengellisiä lauluja ja kenraalibasson kera kirjoitettuja sävellyksiä laulusolisteille. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös soitinmusiikkia.

Stadenin kolmesta pojasta tuli myös muusikoita. Näihin kuului säveltäjä Sigmund Theophil Staden.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
135 (luku)

**135** (**satakolmekymmentäviisi**) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 134 ja seuraa luku 136.

## Matematiikassa
* 135 on yhdistetty luku.
* 135 on vajaa luku.
* 135 on onnekas luku ().
* 135 on kahdeksankulmiopyramidiluku.
* 135 on palindromi senaarijärjestelmässä (3436) ja seitsenjärjestelmässä (2527).
* 135 on Harshad-luku kymmenjärjestelmässä.
* 135 on Harshad-luku kolmijärjestelmässä (120003).
* 135 on Harshad-luku viisijärjestelmässä (10205).
* 135 on Harshad-luku oktaalijärjestelmässä..
* 135 on Harshad-luku heksadesimaalijärjestelmässä.
* 135 on Zuckermanin luku (), koska se on jaollinen numeroidensa tulolla (15:llä) kymmenjärjestelmässä.
* 135 on Lynchin–Bellin luku () kymmenjärjestelmässä, koska se on jaollinen jokaisella numerollaan, siinä ei ole samaa numeroa kahdesti eikä siinä ole nollaa.
* 135 on ”komea luku” (), koska se voidaan muodostaa numeroidensa positiivisten kokonaislukupotenssien summana kymmenjärjestelmässä: 1+3^2+5^3.
* 135 voidaan muodostaa viiden peräkkäisen neliöluvun summana: 3^2+4^2+5^2+6^2+7^2.
* 135 voidaan muodostaa kahden positiivisen neliöluvun erotuksena neljällä tavalla: 12^2-3^2, 16^2-11^2, 24^2-21^2 tai 68^2-67^2.
* 135 voidaan muodostaa neljän positiivisen kuutioluvun summana: 5^3+2^3+1^3+1^3.
* 135 on pienin yhtä suurempi kokonaisluku, joka on kymmenjärjestelmässä yhtä suuri kuin numeroidensa tulo kerrottuna numeroidensa summalla: 135 = 1 \cdot 3 \cdot 5 \cdot (1+3+5).

## Luonnontieteissä
* Barium-135 on bariumin vakaa isotooppi.
* 135 Hertha on pikkuplaneetta.

## Muissa yhteyksissä
* Seututie 135 on Vantaan Lentoasemantie, joka johtaa Kehä III:lta Helsinki-Vantaan lentoasemalle.
* STS-135 oli Nasan viimeinen avaruussukkulalento.
* Boeing KC-135 Stratotanker on amerikkalainen ilmatankkauskone.
* Eurocopter EC135 on helikopteri.
* Caproni Ca.135 oli italialainen pommikone.

## Lähteet
Sokyrjany

**Sokyrjany** () on kaupunki Tšernivtsin alueen Dnistrovskin piirissä Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee Dnestrin  valuma-alueeseen kuuluvan Sokyrjanyjoen varrella, maanteitse noin 156 kilometriä aluekeskus Tšernivtsistä itään. Moldovan rajalle on vain 3 kilometriä. Sokyrjanyn rautatieasema sijaitsee 3 kilometriä kaupungin länsipuolella.

Tammikuun keskilämpötila on −5,6 ja heinäkuun +18,9 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 500 millimetriä.

Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8&nbsp;547 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 10&nbsp;105 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli 90,50 prosenttia, venäläisiä 6,29 %, moldovalaisia 2,25 % ja romanialaisia 0,21 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 11&nbsp;819 asukasta. 

Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1666. Kaupungiksi Sokyrjany nimettiin vuonna 1966.

Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Sokyrjany on kuulunut Dnistrovskin piiriin; sitä ennen se oli Sokyrjanyn piirin hallintokeskus.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Sokyrjanyn hromadan sivusto  (sokyryanska-gromada.gov.ua)
Leena Iisakkila

**Leena Iisakkila** (o.s. **Kokkonen**, 25. marraskuuta 1927 Kurkijoki – 25. maaliskuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen maisema-arkkitehti, joka vaikutti alan kehittymiseen Suomessa sekä opettajana että suunnittelijana. Hänellä oli keskeinen vaikutus yliopistotasoisen maisemasuunnitteluohjelman syntymiseen Suomessa.  Hän toimi 1960-luvulla Helsingin yliopiston vastaperustetun puutarhasuunnittelun opettajana sekä 1970-luvulla Teknillisessä korkeakoulussa virkaa toimittavana maisemasuunnittelun apulaisprofessorina. Hän toimi myös kirjoittajana ''Puutarha'' ja ''Viherympäristö''-lehdissä ja julkaisi useita alan kirjoja. Iisakkilalla oli oma suunnittelutoimisto vuodesta 1962. Hänen tärkeimpiä töitään ovat muun muassa Itä-Pasilan maisemasuunnitelmat, Helsingin HYKS:n sairaala-alue, Porvoon Kevätkummun viherkaava ja Malmin hautausmaan laajennus. 

## Koulutus
Koulutukseltaan Iisakkila oli maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti ja valmistui maisema-arkkitehdiksi Kööpenhaminan taideakatemiasta 1965.

## Teoksia
* 
* 

## Tunnustuksia
* Aalto-yliopiston kunniatohtori (2019)
* Puutarhaneuvos (1994)
* Puutarhaliiton ja Suomen maisema-arkkitehtiliiton kunniajäsen

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
Lakshmi Sahgal

**Lakshmi Sahgal** ( 24. lokakuuta 1914 – 23. heinäkuuta 2012) oli intialainen lääkäri, Intian itsenäisyysliikkeen jäsen ja sotilas. Hänestä tuli kapteeni ja Vapaan Intian väliaikaisen hallituksen ministeri.

Sahgal johti Lakshmibain mukaan nimettyä naisista koottua jalkaväkirykmenttiä 1943.

Sahgal liittyi Intian marxilaiseen kommunistiseen puolueeseen vuonna 1971 ja edusti sitä Rajya Sabhassa. Hänelle myönnettiin maansa toiseksi korkein siviilipalkinto Padma Vibhushan vuonna 1998. Hän oli vasemmiston ehdokkaana Intian presidentinvaaleissa vuonna 2002.

## Lähteet
OPP (sanomalehti)

**OPP** on norjalainen vuonna 2002 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Oppdal. Vuoden 2021 alussa se yhdistyi kilpailijansa *Opdalingenin* kanssa. *Opdalingen* oli perustettu vuonna 1934. Lehti ilmestyy paperisena tiistaisin ja torstaisin.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Lehden verkkosivut
Oppdalin kirkko

**Oppdalin kirkko** () on Oppdalin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1651.
## Kuvia

Oppdal kirke.jpg|Alttari

## Lähteet

## Aiheesta muualla