open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Edmond Hédouin

**Pierre Edmond Alexandre Hédouin** (1820–1889) oli ranskalainen taidemaalari ja kaivertaja. Hän oli Célestin Nanteuilin ja Paul Delarochen oppilas. Hän maalasi Ranskasta, Espanjasta ja muualta yksinkertaisia, realistisia maisema- ja kansankuvauksia, kuten *Tähkäpäiden poimijattaret* (1857), sekä koristeellisia maalauksia 1700-luvun siroon tyyliin.

## Lähteet

## Grafiikkaa ja maalauksia

CamargoHédouin.jpg|Balettitanssija Marie-Anne Cupis de Camargon (1710–1770) muotokuva 1880.
Edmond Hedouin after Alexandre Bida, Saint Matthew, 1873, NGA 156091.jpg|*[[Matteus (evankelista)|Matteus]]*. Etsaus Alexandre Bidan teoksen mukaan.
Edmond Hédouin - Glaneuses à Chambaudoin - Estampe 1858.jpg|*Chambaudouinin tähkänpoimijattaret*.
Edmond Hédouin - Moissons à Chambaudoin.jpg|*Chambaudouinin sadonkorjaajat*.
Jean-Baptiste Bessières, Duc d'Istrie, Maréchal de France (1768-1813).jpg|Jean-Baptiste Bessières


## Aiheesta muualla
Honkin’ on Bobo

**Honkin' on Bobo** on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Aerosmithin 30. maaliskuuta 2004 julkaistu studioalbumi.
## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Arvostelut
* AllMusic: 
* Soundi: 

## Lähteet
Carlos Marcello

**Carlos Marcello** (syntymänimeltään Calogero Minacore) (6. helmikuuta 1910 Tunis, Ranskan Tunisia – 3. maaliskuuta 1993 Metairie, Louisiana, Yhdysvallat) oli sisilialaistaustainen yhdysvaltalainen gangsteri, joka hallitsi Louisianan järjestäytynyttä rikollisuutta 1940-luvun lopulta 1980-luvun alkuun.

## Rikollisura
Marcello syntyi Tunisiassa sisilialaiseen perheeseen, joka muutti Louisianaan vuonna 1911. Nuorena hän harjoitti katurikollisuutta New Orleansin Ranskalaiskortteleissa, pidätettiin isänsä ja veljensä kanssa pankkiryöstöstä vuonna 1929 ja vuodesta 1930 alkaen vietti viisi vuotta vankeudessa pahoinpitelyistä ja ryöstöistä tuomittuna. Vuonna 1938 hän oli vuoden vangittuna huumausainerikoksista. 1940-luvun lopulle tultaessa Marcello oli ottanut haltuunsa Louisianan laittomat uhkapelit, prostituution ja huumekaupan ja kohonnut New Orleansin mafian johtajaksi. Hän teki yhteistyötä muiden kaupunkien mafiosojen kanssa, ja laajensi New Orleansin rikollisjärjestön toimintaa Dallasiin ja Etelä-Floridaan, jossa hän työskenteli paikallisen mafiapomon Santo Trafficanten kanssa. Marcellolla oli Louisianan osavaltion ja New Orleansin kaupungin korruptoituneiden virkamiesten tuki. Häntä tutkineille viranomaisille Marcello väitti olevansa vain tomaattikauppias.

Vuonna 1966 Marcello istui kuusi kuukautta FBI-agentin pahoinpitelystä. Hän onnistui välttämään tuomioita seuraavat 15 vuotta, mutta tammikuussa 1982 hänet tuomittiin seitsemäksi vuodeksi vankeuteen ammattiyhdistystä koskeneessa korruptio- ja kiristysjutussa. Huhtikuussa 1982 Marcello sai lisäksi 10 vuotta vankeutta tuomarin lahjomisesta. Hänet vapautettiin vuonna 1989.

## Kennedyn murhan salaliittoteoria
Vuonna 1959 Marcello kutsuttiin todistamaan järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevälle Yhdysvaltain senaatin McClellan-komitealle, johon kuuluivat senaattori John F. Kennedy ja lakimies Robert Kennedy. Marcello kieltäytyi todistamasta. Kennedyn noustua presidentiksi hän nimitti veljensä Yhdysvaltain oikeusministeriksi, joka vuonna 1961 karkotti Marcellon Guatemalaan. Marcello pääsi kuitenkin pian takaisin Yhdysvaltoihin, ja hänen asianajajansa saivat estettyä uuden karkotuksen.

Yhdysvaltain edustajainhuoneen salamurhakomitean päälakimies G. Robert Blakey väitti teoksessaan *The Plot to Kill the President* (1981), että Marcello järjesti vihaamansa Kennedyn salamurhan. Salaliittoteoriaa tukee Blakeyn mukaan murhasta epäillyn, New Orleansissa kesällä 1963 asuneen Lee Harvey Oswaldin murhanneen Jack Rubyn väitetyt mafiayhteydet. Salaliittoteorialla on kuitenkin paljon epäilijöitä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Benjamin Snellman

**Arthur Benjamin Snellman** (24. joulukuuta 1887 Raahe – 24. lokakuuta 1972 Kauniainen) oli suomalainen toimitusjohtaja.

Benjamin Snellmanin vanhemmat olivat merikapteeni Albert Herman Snellman (1828–1904) ja Anna Sofia Hannila (1848–1918). Hän kävi Raahen yhteiskoulun ja Raahen Porvari- ja Kauppakoulun, josta hän sai päästötodistuksen vuonna 1906. Snellman oleskeli sitten vuoteen 1908 saakka Saksassa, Englannissa ja Venäjällä opiskellen kieliä ja tutustuen paperimarkkinoihin.

Snellman tuli Kymi Oy:n palvelukseen vuonna 1908 ja hän toimi muun muassa 1910–1912 yhtiön tarkastajana Venäjällä. Hän oli G. A. Serlachius Oy:n Mäntän tehtaiden isännöitsijänä 1913–1917 ja sen jälkeen vuoden 1918 loppuun saakka Ab Dubrovkan myyntipäällikkönä Pietarissa sekä Enso Ab:n, Ab Pankakosken ja W. Gutzeit & Co:n edustajana Venäjällä. 

Suomeen palattuaan Snellman toimi 1919 Myllykoski Träsliperi Ab:n tehtaiden isännöitsijänä Myllykoskella. Kun tämä yhtiö yhdistettiin eräiden muiden paperitehtaiden kanssa Yhtyneet Paperitehtaat Oy:ksi Snellman toimi uuden yhtiön toimitusjohtajana 1920–1921. Hän oli sitten Suomen Paperitehtaitten Yhdistyksen ulkomaanedustajana ja matkatarkastajana eri Euroopan maissa 1922–1924, Enso-Gutzeit Oy:n keskuskonttorin päällikkönä Ensossa 1924–1929 ja Enso-Gutzeitin ostopäällikkönä Helsingissä 1929–1952. Vuodesta 1953 alkaen hän toimi itsenäisenä liikemiehenä.

Benjamin Snellman oli naimisissa vuodesta 1920 filosofian maisteri Ellen Kaisu Snellmanin (1898-1992) kanssa.

## Lähteet
Chin Peng

**Chin Peng** (; synt. **Ong Boon Hua**, ; pe̍h-ōe-jī: *Ông Bûn-hôa*; 21. elokuuta 1924 Sitiawan − 16. syyskuuta 2013 Bangkok) oli malesialainen poliitikko ja vallankumouksellinen, joka toimi pitkään Malaijan kommunistisen puolueen (MCP) puheenjohtajana. Hän oli myös Malaijan kriisin aikana brittiläisiä siirtomaaisäntiä vastaan taistelleen Malaijan kansallisen vapautusarmeijan (MNLA) johtaja.

## Elämä
Brittiläisessä Malaijassa keskiluokkaiseen perheeseen syntynyt Chin aloitti poliittisen toimintansa jo kouluvuosinaan Kiinan–Japanin sodan aikana vuonna 1937 Kiinaa avustaneessa järjestössä. Hän kuului tuolloin kiinalaisen vallankumouksellisen Sun Yat-senin kannattajiin, mutta kääntyi parin vuoden kuluessa kommunismiin ja liittyi MCP:n jäseneksi 1940.

Toisen maailmansodan aikana Chin taisteli japanilaisia miehittäjiä vastaan Malaijin kansan antijapanilaisen armeijan (MPAJA) riveissä ja jatkoi antikolonialiastista toimintaansa sodan jälkeen brittiläisiä vastaan. Malesian itsenäistyttyä 1957 Chin siirtyi muiden kommunistijohtajien tavoin maapakoon Kiinaan ja käynnisti 1960-luvun lopussa uuden kommunistisen kapinaliikkeen, jonka toiminta päättyi rauhansopimukseen vuonna 1989. Peng eli viimeiset vuotensa maanpaossa Thaimaassa, jossa hän kuoli syöpään 88-vuotiaana 2013.

## Lähteet
Dinesh Gunawardena

**Dinesh Chandra Rupasinghe Gunawardena** (, ; s. 2. maaliskuuta 1949) on srilankalainen poliitikko. Hän on Sri Lankan pääministeri alkaen 22. heinäkuuta 2022.

Gunawardena johtaa isänsä jälkeen vasemmistolaista Mahajana Eksath Peramuna (MEP) –puoluetta. Hän on toiminut aikaisemmin ulkoministerinä ja opetusministerinä. Hän on presidentti Ranil Wickremesinghen koulukaveri ja maata pitkään hallinneen Rajapaksan-suvun läheinen liittolainen. Hänet valittiin parlamenttiin vuonna 1983. Hän oli oppositiojohtaja vuoteen 1994 ja ministeri vuoteen 2015 ja uudelleen vuodesta 2020.

## Lähteet
The Eyes of Tammy Faye

**The Eyes of Tammy Faye**  on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elämäkerrallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Michael Showalter. Se perustuu Fenton Baileyn ja Randy Barbaton samannimiseen vuoden 2000 dokumenttielokuvaan, jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi Abe Sylvia. Elokuva kertoo evankelista Tammy Faye Bakkerista, jota esittää Jessica Chastain. Muita päärooleja esittävät Andrew Garfield, Cherry Jones ja Vincent D’Onofrio.

*The Eyes of Tammy Faye* sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 12. syyskuuta 2021. Se esitettiin myös Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla 23. syyskuuta 2021. Elokuva sai ristiriitaisen vastaanoton kriitikoilta, jotka kehuivat erityisesti Chastainin roolisuoritusta, mutta kritisoivat käsikirjoitusta. Elokuva palkittiin kahdella Oscar-palkinnolla vuoden 2022 gaalassa: paras naispääosa (Chastain) ja paras maskeeraus.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Virallinen sivusto 
*
Ukrajinka (Kiovan alue)

**Ukrajinka** () on kaupunki Ukrainan Kiovan alueen Obuh’ivin piirissä. Ukrajinka sijaitsee Dnepriin padotun Kanivin tekojärven oikealla rannalla, maanteitse 40 kilometriä Kiovan keskustasta etelään.

Tammikuun keskilämpötila on -6 ja heinäkuun +19,3 celsiusastetta. Vuotuinen sademäärä keskimäärin 500–550 millimetriä.

Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 16&nbsp;276 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 1990 Ukrajinkan väkiluku oli noin 16&nbsp;000.

Nykyinen Ukrajinkan kaupunki on saanut nimensä 1500-luvulta peräisin olevalta kylältä. Se tunnettiin aluksi vuodesta 1541 nimellä Ihnativtsi/Ihnativka (Ігнатівці/Ігнатівка), vuodesta 1709 lähtien nimellä Zlodijivka (Злодіївка), vuodesta 1912 nimellä Stolypina (Столипіна) ja vuodesta 1921 nimellä Ukrajinka. Vuonna 1962 tehtiin päätös Trypilljan lämpövoimalaitoksen rakentamisesta läheisyyteen (Stara Ukrajinka, vanha Ukrajinka); ensimmäinen voimalayksikkö otettiin käyttöön vuonna 1969. Voimalan läheisyyteen kasvoi asutus (Nova Ukrajinka, uusi Ukrajinka), joka sai kaupunkityyppisen taajaman aseman 1968, ja kaupungin aseman vuonna 1979. Vanha ja uusi asutus kasvoivat yhteen nykyiseksi Ukrajinkan kaupungiksi. Vuonna 1982 rakennettiin rautatieyhteys Kiovaan, jossa suuri osa kaupungin asukkaista käy töissä.


Sobrevolando Kiev (8155825642).jpg|Ukrajinkan seutua ilmakuvassa (2012). Lämpövoimala näkyy kuvan  vasemmassa alakulmassa.
Українська міська рада 4.jpg|Kaupunginvaltuuston rakennus.
Energetyk house of culture.jpg|Kulttuuritalo Enerhetyk.
Stugna railway 2015 1.JPG|Stuhnan seisake.
Вокзал ст. Трипілля-Дніпровське.jpg| Trypillja-Dniprovsken rautatieasema Ukrajinkassa.
UkrainkaIconChurch.jpg|Kirkko.
Beach in Ukrainka 3.jpg|Uimaranta Ukrajinkassa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Ukrajinska hromada (Українська громада)  (ukrainska-gromada.gov.ua)
Marko Korvela

**Marko Korvela** (s. 1974 Lohtaja) on suomalainen toimittaja ja runoilija. Hän on työskennellyt muun muassa *[[Tiedonantaja]]n* päätoimittajana 2012–2018 sekä *[[Kulttuurivihkot|Kulttuurivihkojen]]* toimitussihteerinä. Korvelan esikoisrunokokoelma *Kontula Blues* ilmestyi vuonna 2022. Toinen runokokoelma *Myyr Yorkin kuningas* julkaistiin joulukuussa 2023. 

Korvela on tunnettu myös lavarunoilijana. Hän on esiintynyt muun muassa Poetry Slam -tilaisuuksissa Lahdessa ja Helsingissä. 

Korvela liittyi Suomen kommunistisen puolueen jäseneksi Turussa 2000-luvun alussa ja on toiminut puolueen keskuskomiteassa vuodesta 2004. Korvela on ollut  ehdokkaana muun muassa vuoden 2021 kuntavaaleissa.

Korvela soittaa rockyhtye Leevi Launiksessa kitaraa ja bassoa sekä toimii säveltäjänä. Korvela on mukana Leevi Launiksen vuonna 2021 ilmestyneellä EP:llä Alkoholia ja epätoivoa. 

## Teokset
*
*
*

## Lähteet
Melleruds Nyheter

**Melleruds Nyheter** on Ruotsin Mellerudissa ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Se on perustettu vuonna 1993 ja ilmestyy keskiviikkoisin.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lehden verkkosivut
Sonores Antiqui

**Sonores Antiqui** on suomalainen vanhan musiikin yhtye. Se on lähtöisin Vantaalta ja perustettu vuonna 1967. Sonores Antiquin ohjelmisto on koostunut pääasiassa keskiajan musiikista, renessanssimusiikista ja varhaisbarokin musiikista.

Sonores Antiqui on konsertoinut lukuisissa Euroopan maissa. Vuonna 1981 se aloitti säännöllisen yhteistyön Köyhät Ritarit -lauluyhtyeen kanssa. Sonores Antiquin ja Köyhien Ritarien albumi *Piae Cantiones – Codex potatorum* valittiin Yleisradion Vuoden levyksi 1983.

## Alkuperäiset jäsenet
* Olli Ruottinen (nokkahuilu, poikkihuilu, krumhorn; Ruottisen kuoltua 1986 seuraajaksi tuli Herman Rechberger)
* Roy Asplund (fidel, viola d'amore, viulu, nokkahuilu, krumhorn)
* Kimmo Hakasalo (cembalo, nokkahuilu, krumhorn, tamburo)
* Teppo Tuominen (viola da gamba, sello, nokkahuilu, krumhorn)
* Arto Juusela (luuttu, vihuela, kitara)

## Lähteet
Lihulan taistelu

**Lihulan taistelu**, tunnetaan myös nimellä **Lealin taistelu** (), käytiin Viron Lihulassa elokuussa vuonna 1220 ruotsalaisten ja virolaisten välillä.

1200-luvun alussa saksalaiset olivat valloittaneet lähes koko nykyisen Viron alueen. Tallinna ympäristöineen oli tanskalaisten hallinnassa. Läntinen Viro eli Läänemaa oli kuitenkin vielä virolaisten hallinnassa. Erityisesti saarien, Saaremaan, Hiidenmaan ja Muhun asukkaat taistelivat vapautensa puolesta. Ruotsalaiset halusivat päästä jakamaan Viroa ja lähtivät sotaretkelle Länsi-Viroon kuningas Juhana Sverkerinpojan johdolla. Kuningas oli tuolloin noin 19-vuotias. Hänen johdollaan he onnistuivat valloittamaan Lihulan sekä Lihulan linnan. Kuninkaalla oli mukanaan Ruotsin jaarli Kaarle Kuuro sekä Linköpingin hiippakunnan piispa Karl Magnusson, joiden käsiin hän jätti Lihulan palaten itse takaisin Ruotsiin. Saarenmaalaiset hyökkäsivät tämän jälkeen Lihulaan lyöden ruotsalaiset ja samalla surmaten jaarlin ja piispan. Tämän jälkeen Ruotsi luopui yrityksistään valloittaa Viro.  

## Lähteet
Teppo Tuominen

**Teppo Richard Tuominen** (6. toukokuuta 1933 Helsinki – 25. joulukuuta 2009 Vantaa) oli suomalainen sellisti, viola da gamban soittaja ja kapellimestari. Hän sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 1993.

Tuominen vietti lapsuutensa Tampereella ja aloitti sellonsoiton opiskelun kouluikäisenä. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Joensuussa 1957 ja aloitti siellä työskentelyn tässä ammatissa. Hän oli aktiivinen toimija myös kaupungin musiikkipiireissä, esimerkiksi Joensuun orkesterissa, jonka soolosellistinä hän soitti vuosina 1954–1960. Hänen sellonsoiton opettajiaan olivat Vili Pullinen, Enrico Mainardi, August Wenzinger ja Hannelore Müller. Vuonna 1961 Tuominen muutti Tikkurilaan. Hän jatkoi opettajan työtään Simonkylän kansakoulussa. Tällöin hän alkoi myös johtaa orkestereita ja opettaa sellonsoittoa eri puolilla Suomea. Lisäksi Tuominen soitti selloa Vantaan viihdeorkesterissa vuosina 1961–1970 ja Hämeenlinnan kaupunginorkesterissa 1964–1966. Avustajana hän työskenteli Helsingin teatteriorkesterissa, Suomen kansallisoopperan orkesterissa ja Radion sinfoniaorkesterissa.

Tuominen konsertoi sellistinä eri puolilla Suomea ja esiintyi orkesterisolistina muuallakin Pohjoismaissa. Hän aloitti vanhan musiikin Sonores Antiqui -yhtyeessä sellon- ja gambansoiton sen perustamisen yhteydessä vuonna 1967. Hän toimi myös Vantaa-trion jäsenenä vuodesta 1974. Tuominen oli Vantaan musiikkiopiston rehtori vuosina 1979–1994. Hän sovelsi alle kouluikäisille oppilaille soitonopetuksen Suzuki-metodia. Tuominen jatkoi omia sooloesiintymisiä eläkevuosinaankin esimerkiksi kirkoissa. Hän kuoli 76-vuotiaana kotonaan Vantaan Vapaalassa. Tuominen on haudattu Hämeenkylän kirkon hautausmaalle.

## Lähteet
El Alin meteoriitti

**El Alin meteoriitti** on 16&nbsp;800 kg painava meteoriitti, joka oli Somalian paikallisväestön tiedossa useiden sukupolvien ajan, mutta joka tunnistettiin tieteellisesti ensimmäisen kerran vasta vuonna 2020.

## Löytäminen ja tunnistaminen
El Alin meteoriitti löydettiin kalkkikivilaaksosta 15 kilometriä El Alista pohjoiseen GPS-sijainnista 4°17.281'N, 44°53.893'E syyskuussa 2020. Paikalliset paimentolaiskansat olivat olleet tietoisia meteoriitista jo 5–7 sukupolven ajan, ja se on ilmentynyt lauluissa, tansseissa ja runoissa. Opaaleja alueelta etsineen Kureym Mining and Rocks Companyn henkilökunta toi meteoriitin kansainvälisen yhteisön tietoon. He tunnistivat kiven ja olivat siirtämässä sitä Mogadishuun, kun Somalian hallitus puuttui asiaan.

## Mineraalien tunnistaminen
Vuonna 2022 Albertan yliopiston tutkijat tunnistivat kaksi uutta mineraalia (elaliitti ja elkinstantoniitti) 70 gramman painoisesta meteoriitin palasta. Mineraalit tunnisti yliopiston elektronimikroskooppilaboratorion johtaja Andrew Locock.

Molemmista mineraaleista oli tuotettu synteettisiä versioita aiemmin ranskalaisessa laboratoriossa 1980-luvulla, mutta International Mineralogical Associationin sääntöjen mukaan niitä ei voitu hyväksyä viralliseksi mineraaliksi ennen kuin ne löydettiin luonnollisesta näytteestä.

## Kuratointi
Varsinaisen meteoriitin sijainti on epävarma. Se kirjattiin viimeksi lähetettäväksi Kiinaan, oletettavasti myytäväksi. Pieniä näytteitä pidetään Arizonan yliopistossa, Albertan yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa.

## Lähteet
Hunaikot

**Hunaikot** (*Cyclopia*) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu runsaat 20 lajia, joita tavataan Etelä-Afrikassa. Ne ovat fynbos-kasvillisuuden lajeja, ja useat lajit kasvavat vain hyvin pienellä alueella.

Joidenkin hunaikkolajien versoista valmistetaan yrttiteetä. Perinteisesti yrttitee on valmistettu *[[Cyclopia genistoides]]* -lajin versoista. Lajin versoja kerätään myös kaupallisesti. Muita yrttiteen valmistukseen käytettyjä hunaikkolajeja ovat *[[teehunaikko|Cyclopia intermedia]]*, *[[vuorihunaikko|Cyclopia subternata]]* ja *[[Cyclopia sessiliflora]]*.

## Lajeja
* *[[Cyclopia genistoides]]*
* *[[teehunaikko|Cyclopia intermedia]]* – teehunaikko
* *[[Cyclopia latifolia]]*
* *[[Cyclopia longifolia]]*
* *[[Cyclopia sessiliflora]]*
* *[[vuorihunaikko|Cyclopia subternata]]* – vuorihunaikko

## Lähteet
Vasili Smirnoff

**Vasili Smirnoff** (7. tammikuuta 1842 Vanha Vaasa – 27. joulukuuta 1932 Vaasa) oli suomenvenäläinen apteekkari ja lahjoittaja.

Vasili Smirnoffin isä oli venäläinen kauppias Mikael Smirnoff, joka oli asettunut Pohjanmaalle Suomen sodan jälkeen. Vasili Smirnoff kävi Vaasan triviaalikoulua ja 1852 tapahtuneen Vaasan palon jälkeen hän jatkoi koulunkäyntiään Uudessakaarlepyyssä. Lähdettyään 13-vuotiaana koulusta hän oli apteekkiharjoittelijana Vaasassa Lindebäckin apteekissa. Vuonna 1863 hän muutti Tukholmaan jatkaakseen siellä apteekkialan opintojaan. Tämän jälkeen Smirnoff toimi apteekkialalla Dresdenissä, Zürichissä ja Genevessä. Hän pääsi Pariisissa erään suuren rohdosliikkeen palvelukseen ja vuodesta 1870 alkaen hän hoiti tämän liikkeen haaraliikettä Lontoossa. Lontoossa Smirnoff hoiti rohdosliikettä vuosisadan vaihteeseen saakka ja hän kokosi tänä aikana merkittävän omaisuuden. Hän asui sittemmin Italiassa ja kierteli myös muissa Euroopan maissa mutta palasi sitten takaisin Vaasaan viettääkseen siellä vanhuuden päivänsä. 

Smiroff lahjoitti Vaasan kaupungille 1&nbsp;200&nbsp;000 markkaa, Pohjanmaan museolle 400&nbsp;000 markkaa ja hän tuki taloudellisesti myös Folkhälsania.

## Lähteet
Ruokolahden seurakunta

**Ruokolahden seurakunta** on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Etelä-Karjalassa Ruokolahden ja Rautjärven kuntien alueella. Seurakunta kuuluu Mikkelin hiippakuntaan ja Etelä-Karjalan rovastikuntaan. Seurakunnan keskuskirkko on Ruokolahden kirkko. Seurakunnan toinen kirkko on Rautjärven Simpeleellä sijaitseva Simpeleen kirkko. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Leena Haakana. Rautjärven seurakunta liitettiin 1. tammikuuta 2019 Ruokolahden seurakuntaan.

Ruokolahden seurakuntaan kuulunut Rautjärven vanha kirkko tuhoutui tulipalossa joulupäivänä 25. joulukuuta 2022.

## Historia
Ruokolahden seurakunta perustettiin vuonna 1572 jakamalla Jääsken seurakunta kahteen osaan. Seurakunnan perustamisen jälkeen rakennettiin ensimmäinen kirkko, joka oli pieni, vaatimaton ja suorakaiteen muotoinen. Se palveli seurakuntaa 69 vuotta. Toisen kirkon rakentaminen entisen paikalle alkoi vuonna 1641. Isovihan aikana kirkko vaurioitui ja se purettiin. Kolmas kirkko rakennettiin melkein entisen paikalle vuonna 1752 ja sille rakennettu kellotapuli on edelleen paikallaan. Kellotapuli on yksi Ruokolahden vanhimpia rakennuksia. Neljäs ja nykyinen vuonna 1854 valmistunut Ruokolahden kirkko on Ernst Lohrmannin suunnittelema. Kirkko edustaa arkkitehtuurisesti uusgoottilaisuutta.

## Kuvia

Simpeleen kirkko 1.JPG|Simpeleen kirkko
Ruokolahden kirkko.jpg|Ruokolahden kirkko
Rautjärven kirkko 3.JPG|Jouluna 2022 tuhoutunut Rautjärven vanha kirkko


## Katso myös
* Uskonto Etelä-Karjalassa

## Lähteet
Kimmo Hakasalo

**Kimmo Ilmari Hakasalo** (16. tammikuuta 1934 Multia – 4. toukokuuta 2016 Vantaa) oli suomalainen pianisti, cembalisti ja pianopedagogi. Hän esiintyi solistina, kamarimuusikkona sekä laulajien ja kuorojen konserttisäestäjänä. 

Hakasalo valmistui alun perin opettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta ja työskenteli tässä ammatissa Keski-Suomessa. Pianonsoiton opintonsa hän aloitti Dmitry Hintzen johdolla. Hän piti ensikonserttinsa Jyväskylässä Hintzen johdolla vuonna 1958. Hakasalo päätti opettamisen sijaan keskittyä musiikkiin ja jatkoi opiskelua Sibelius-Akatemiassa. Hän suoritti siellä ensin musiikinopettajan tutkinnon vuonna 1964 ja sitten pianodiplomin Kauko Kuosman johdolla vuonna 1967. Helsingissä Hakasalo konsertoi ensimmäisen kerran vuonna 1968. Tuolloin hän esitti Maurice Ravelin Pianokonserton vasemmalle kädelle. Yleisön joukossa oli kapellimestari Paavo Berglund, joka kutsui Hakasalon esittämään konserton Radion sinfoniaorkesterin kanssa.

Hakasalo työskenteli Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton tuntiopettajana vuosina 1971–1977. Sitten hän sai nimityksen Musiikkikasvatuksen osaston pianomusiikin ja vapaan säestyksen lehtoriksi, jona hän työskenteli eläkkeelle jäämiseensä saakka. Samalla Hakasalo opetti Vantaan musiikkiopistossa ja kesäisin eri musiikkileireillä sekä -kursseilla. Hän toimi vuodesta 1967 Sonores Antiqui -yhtyeen cembalistina. Vuodesta 1974 hän kuului myös Vantaa-trioon. Hakasalo soitti Sonores Antiquissa cembalon ohella muitakin soittimia, joita olivat krumhorn, nokkahuilu ja lyömäsoittimet. Hän piti konsertteja Suomen lisäksi myös muualla Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Singaporessa ja Australiassa. Hakasalo teki lukuisia nauhoituksia Yleisradiolle vuosina 1974–1989. Vuonna 2004 näitä julkaistiin CD-levyllä *Yö merenrannalla*.

Hakasalo oli Teuvo Hakasalon poika ja Ilpo Hakasalon serkku. Hän teki sovituksia isänsä lauluista. Hakasalo teki yhteistyötä monien kuorojen kanssa, esimerkiksi Mieskuoro Sirkkojen kanssa Einari Kropsun johdolla. Hän kuoli 82-vuotiaana sairauskohtaukseen.

## Lähteet
Voznesenivka

**Voznesenivka** (), virallisesti 2016 saakka ja miehityksen vuoksi käytännössä yhä **Tšervonopartyzansk** (), on kaivoskaupunki Ukrainan Luhanskin alueen Dovžanskin piirissä.Voznesenivka sijaitsee 11 kilometriä piirikeskus Dovžanskin keskustasta itään ja kolme kilometriä Venäjän rajasta länteen. Aluekeskus Luhansk sijaitsee linnuntietä 66 kilometriä luoteeseen. Ukrainan tilastokeskus arvioi Voznesenivkan väkiluvuksi 15&nbsp;273 asukasta vuoden 2021 alussa. Kaupungin kautta kulkee ratayhteys Dovžanskista Venäjän Rostovin alueen Gukovoon ja samansuuntainen paikallistieyhteys.

Voznesenivka on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut virallisesti Dovžanskin piiriin, mutta koska kaupunki on vuodesta 2014 lähtien kuulunut Venäjän ylläpitämän nukkevaltion, niin sanotun Luhanskin kansantasavallan, alueeseen, se oli vuonna 2022 käytännössä edelleen Sverdlovskin (nyk. Dovžanskin) kaupunkipiiriä.

Paikkakunnan asutus on peräisin 1800-luvulta. Kaupungiksi asutus nimettiin vuonna 1960.

Tammikuun keskilämpätila on —7,7 ja heinäkuun +21,4 celsiusastetta. Vuosisademäärä noin 500 millimetriä. 

Kaupunki on ollut Itä-Ukrainan sodasta (2014–) lähtien Venäjän ylläpitämän nukkevaltion, ns. Luhanskin kansantasavallan ja venäläismiehittäjien kontrolloiman laittoman hallinnon piirissä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Свердловськ, Свердловський район, Луганська область  (ukrssr.com.ua)
Herzogenbusch

**Herzogenbusch** (holl. **Kamp Vught**) oli Alankomaiden Vughtin kaupungissa, ’s-Hertogenboschin liepeillä toiminut natsien keskitysleiri. Keskitysleiri avattiin tammikuussa 1943. Herzogenbuschiin tuotiin mm. juutalaisia, romaneja ja poliittisia vankeja.

Herzogenbuschissa kuoli vuoden kestäneessä toiminnassa 749 vankia. Leirin toiminta loppui lokakuussa 1944, kun brittiläissotilaat vapauttivat Vughtin kaupungin.

## Lähteet
Ulv (suku)

**Ulv-suku** () haarautui Bjälbo-suvusta 1200-luvulla. Tuolloin Ruotsin jaarlin Kaarle Kuuron pojasta Karl Karlssonista tuli suvun kantaisä. 
Suku oli aristokraattinen koko keskiajan, kunnes se kuoli sukupuuttoon miesten puolella vuonna 1580 ja naisten puolella 1600-luvun alussa. Ruotsin ritarihuone perustettiin vuonna 1625, minkä vuoksi sukua ei koskaan aateloitu.

## Lähteet
Feodosi Humenjuk

**Feodosi Humenjuk**, , (6. syyskuuta 1941 Rybtšyntsi, Vinnytsjan alue, Ukrainan SNT) on ukrainalainen taidemaalari ja taidegraafikko.

Humenjuk valmistui Dnipropetrovskin taidekoulusta ja Leningradin kuvanveisto-, arkkitehtuuri- ja maalausoppilaitoksesta. Hän osallistui 1974 Leningradissa epäviralliseen taidenäyttelyyn, ja seuraavana vuonna hän ja Volodymyr Makarenko järjestivät ensimmäisen ukrainalaisen epävirallisen taiteen näyttelyn moskovalaisessa yksityisasunnossa. Mukana oli myös Volodymyr Strelnikovin ja Vitali Sazonovin maalauksia. Humenjuk erotettiin Neuvostoliiton taiteilijaliitosta, ja hänet karkotettiin Dnipropetrovskiin. Matkailijat olivat vieneet hänen teoksiaan mukanaan Neuvostoliitosta, ja niitä oli esillä ilman hänen lupaansa useana vuonna Kanadassa Torontossa. Humenjuk asettui uudestaan 1983 Leningradiin ja sai vuosikymmenen lopulla pitää näyttelyjä ulkomailla Torontossa ja Pariisissa. Kun hän palasi Ukrainaan 1992, hänelle myönnettiin Taras Ševtšenkon palkinto. Hän on ollut vuodesta 1993 opettajana Taiteen ja arkkitehtuurin kansallisessa akatemiassa, vuodesta 2000 professorina.

Humenjukin teemat ovat historiallisia ja uskonnollisia, ja hän käyttää niiden esittämiseen erilaisia symboleja. Ne ilmentävät rakkautta Ukrainaan ja sen historiaan. Humenjukin tuotanto on muodoltaan sukua Myh'ailo Boitšukin monumentalistiselle tyylille, jossa yhdistyvät muinaisen Bysantin taiteen perinteet kansantaiteeseen ja moderneihin länsimaisiin tyyleihin. Hän on vaikuttanut voimakkaasti Ukrainan taiteen kehitykseen. Luettelo hänen tuotannostaan on ilmestynyt Kiovassa 1995.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* The Art of Feodosiy Humeniuk Cambridge University Library
Kamppailu-urheilu

**Kamppailu-urheilu** on urheilua, joka perustuu kilpailutarkoituksessa harjoitettuun, sääntöjen mukaisesti käytyyn kahden vastustajan väliseen kamppailuun eli vastustajan fyysiseen kukistamiseen. Kamppailu-urheilun ilmenemismuotoja ovat eri kamppailulajit, kuten paini, nyrkkeily, judo ja vapaaottelu, ja entisajan tapahtumista esimerkiksi keskiaikaiset turnajaiset.

## Katso myös
* Lähitaistelu
* Itsepuolustus

## Lähteet
Assar Wichmann

**Assar Sigfrid Wichmann** (3. lokakuuta 1877 Hailuoto – 13. maaliskuuta 1948 Snappertuna) oli suomalainen metsänhoitaja ja Kajaanin Puutavara Oy:n toimitusjohtaja.

Assar Wichmannin vanhemmat olivat Hailuodon kirkkoherra Emil August Wichmann (1831–1886) ja Charlotta Wilhelmina Schroderus (k. 1927). Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Oulun ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti metsänhoitajatutkinnon Evon metsäopistossa 1898.

Wichmann oli aluksi metsänhoitajana valtion palveluksessa. Hän oli Uleå Oy:n Kajaanin alueen metsänhoitajana 1912–1914 ja sen jälkeen yhtiön metsäpäällikkönä Oulussa. Wichmann oli Kajaanin Puutavara Oy:n toimitusjohtajana 1924–1934 ja Suomen puunjalostusteollisuuden työnantajaliiton asiamiehenä 1934–1942. Viimeiset vuotensa hän asui omistamallaan Sliparsin tilalla Snappertunassa.

Assar Wichmann oli naimisissa vuodesta 1904 Anna Karolina Häggin (k. 1954) kanssa.Assar Wichmannin veljiä olivat vankila- ja sairaalapappi Henrik August Wichmann (1859–1923), ylimetsänhoitaja Gustaf Emil Wichmann (1863–1943), kihlakunnantuomari, laamanni Aksel Benjamin Wichmann (1866–1932), suomalais-ugrilaisen kielitieteen professori Yrjö Jooseppi Wichmann (1868–1932), maanmittari Lennart Johannes Wichmann (1872–1923), apteekkari Alexis Rafael Wichmann (1876–1943) ja lääkäri ja professori Seth Edvin Wichmann (1885–1939).

## Lähteet
Oswald Heer

**Oswald Heer** (31. elokuuta 1809 Nieder Uzwyl, Glarus, Sveitsi – 27. syyskuuta 1883 Lausanne, Sveitsi) oli sveitsiläinen paleontologi. Heer oli vuodesta 1852 kasvitieteen ja entomologian professori Zürichin yliopistossa. Häntä pidetään kasvipaleontologian alalla aikansa merkittävimpänä tutkijana. Useimmat hänen teoksensa käsittelevät tertiääri- ja jurakausien kasvillisuutta. Tunnetuimpia niistä ovat *Flora tertiaria Helvetiæ* (1855–1859), *Die Urwelt der Schweiz* (2 p. 1879), *Contributions à la flore fossile du Portugal* (1881) ja *Flora fossilis arctica* (7 osaa 1868–1883), joka perustuu suurelta osalta A. E. Nordenskiöldin aineistoon. Teos *Die Insektenfauna der Tertiärgebilde von Oeningen und Radoboj in Kroatien* (1847–1853) käsittelee tertiäärikauden hyönteismaailmaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kenneth Taylor

**Kenneth Ina Dorothea Taylor** (s. 16. toukokuuta 2002 Alkmaar) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Laziota. Hän on pelannut Alankomaiden A-maajoukkueessa syksystä 2022.

## Seurajoukkueura

### Ajax
Taylor liittyi Ajaxin junioreihin vuonna 2010. Hän pelasi edustusjoukkueessa kolme liigaottelua kaudella 2020–2021, kaksi ottelua joulukuussa ja yhden toukokuussa, ja tuossa kolmannessa ottelussa hänet ajettiin rikkeen seurauksena kentältä ulos. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Eredivisiessä 13 ottelua, joista viisi ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin helmikuussa Heraclesta vastaan. Mestarien liigassa hän tuli kolmessa ottelussa vaihdosta kentälle.

Heinäkuussa 2022 Taylor allekirjoitti Ajaxin kanssa vuoteen 2027 ulottuneen jatkosopimuksen. Kaudella 2022–2023 Taylor pelasi Eredivisiessä 32 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia, Mestarien liigan alkulohkossa kuusi ottelua ja Eurooppa-liigassa kaksi ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 34 sarjaottelua, joissa hän teki viisi maalia ja antoi viisi maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaudella 2023–2024 kuusi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja Konferenssiliigassa neljä ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Kaudella 2024–2025 hän pelasi 33 Eredivisien ottelua, joissa hän teki yhdeksän ja syötti kuusi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi 11 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Taylor ehti pelata kaudella 2025–2026 Ajaxissa 15 Eredivisien ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän pelasi Mestarien liigassa neljä ottelua kaudella 2025–2026.

### Lazio
Tammikuussa 2026 Taylor siirtyi italialaisseura Lazioon. Siirtosummaksi uutisoitiin 15 miljoonaa euroa, joka voi nousta erilaisten bonusten myötä 17 miljoonaan euroon. Taylor teki ensimmäisen maalinsa Lazion pelaajana 30. tammikuuta 2026 Serie A -ottelussa Genoaa vastaan, joka päättyi Lazion voittoon lukemin 3–2.

## Maajoukkueura
Taylor on pelannut useissa Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa. Hän oli alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteeni, kun Alankomaat voitti ikäluokan Euroopan-mestaruuden vuonna 2019. Hän oli kapteeni myös samana vuonna alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa Alankomaat sijoittui neljänneksi. Taylor edusti Alankomaita alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023 ja 2025.

Taylor pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2022 Kansojen liigan otteluissa Puolaa ja Belgiaa vastaan. MM-kilpailuissa 2022 hän pääsi muutamaksi minuutiksi kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Qataria vastaan.

## Lähteet
Lili Simmons

**Lili Marie Simmons** (s. 23. heinäkuuta 1993 Cardiff-by-the-Sea, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt muun muassa Rebecca Bowmanin roolissa televisiosarjassa *[[Banshee (televisiosarja)|Banshee]]* (2013–2016). Simmons aloitti uransa Ford Modelsin mallina.

Simmons on myös esiintynyt muun muassa elokuvissa *[[Nörtti Uljas]]* (2011), *[[Bone Tomahawk]]* (2015) ja *[[Sound of Violence]]* (2021) sekä televisiosarjoissa *[[Zeke ja Luther]]* (2011), *[[True Detective]]* (2014), *[[Havaiji 5-0]]* (2014–2017), *[[Ray Donovan]]* (2017), *[[Westworld]]* (2016–2022), *[[The Purge (televisiosarja)|The Purge]]* (2018) ja *[[Gotham (televisiosarja)|Gotham]]* (2019).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Pistorinia hispanica

***Pistorinia hispanica*** on Lounais-Euroopassa Pyreneiden eli Iberian niemimaalla esiintyvä maksaruohokasvi. Lajin on alun perin kuvannut Carl von Linné mehilehtien (*Cotyledon*) sukuun. Lajista on joskus käytetty samaa tieteellistä nimeä kuin espanjanmaksaruohosta, joka ei kuitenkaan esiinny Lounais-Euroopassa.

Kasvi on noin 5–20 senttimetriä korkeaksi kasvava yksivuotinen mehilehtinen ruoho, joka muistuttaa maksaruohoa. Sen kukat ovat pitkätorviset ja kukkien teriöt ovat viisiliuskaiset ja punaiset. *Pistorinia hispanica* -lajia esiintyy Espanjassa yleisesti ja Portugalissa paikoin maan koillisosassa. Laji kasvaa kuivilla ja hiekkaisilla kasvupaikoilla.

## Lähteet
Justin Bijlow

**Justin Bijlow** (s. 22. tammikuuta 1998 Rotterdam) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Genoaa. Hän on pelannut Alankomaiden A-maajoukkueessa vuodesta 2021.

## Seurajoukkueura
Bijlow on Feyenoordin kasvatti. Vielä vuonna 2017 Feyenoordin voittaessa liigamestaruuden hän istui penkillä varamaalivahtina australialaisen Brad Jonesin pelatessa ykkösmaalivahtina. Bijlow pelasi edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran kaudella 2017–2018 mutta Feyenoordin voittamassa Alankomaiden cupissa hän ei päässyt pelaamaan. Seuraavalla kaudella Bijlow pelasi 16 liigaottelua mutta joutui tammikuussa saamansa jalkavamman vuoksi jäämään koko loppukaudeksi sivuun. Seuraavan kerran hän pelasi Eredivisiessä tammikuussa 2020 lähes päivälleen vuosi edellisen ottelunsa jälkeen. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Eredivisiessä 14 ottelua mutta oli jälleen välillä kolmen kuukauden ajan loukkaantuneena. Ennen loukkaantumistaan hän pelasi Eurooppa-liigan alkulohkossa kolme ottelua.

Kaudella 2021–2022 Bijlow pelasi Eredivisiessä 22 ottelua mutta oli kauden loppupuolella pitkään poissa jalkaleikkauksen vuoksi. Konferenssiliigassa hän pelasi kaikkiaan seitsemän ottelua ja tervehtyi myös loppuotteluun, jonka Feyenoord hävisi AS Romalle tuloksella 0–1. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 25 Eredivisie-ottelua rannevamman aiheutettua hänelle välillä yli kahden kuukauden pelitauon. Hän voitti tuolla kaudella liigamestaruuden. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 17 Eredivisie-ottelua oltuaan kauden alkupuolella rannevamman ja helmi-huhtikuussa pohjevamman vuoksi sivussa. Feyenoordin voittamassa Alankomaiden cupissa hän pelasi kaksi alkukierrosten ottelua. Kaudella 2024–2025 Bijlow pelasi neljä Eredivisien ottelua, kaksi Mestarien liigan ottelua sekä kaksi Alankomaiden cupin ottelua. Kaudella 2025–2026 hän pelasi Feyenoordissa vain yhden Alankomaiden cupin ottelun.

Tammikuussa 2026 Bijlow siirtyi italialaisseura Genoaan.

## Maajoukkueura
Bijlow on pelannut useissa Alankomaiden nuorisomaajoukkueissa. Hän oli Alankomaiden ykkösmaalivahti alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ja alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Hän pelasi voitokkaan puolivälierän ja tappiollisen välierän alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021.

Bijlow pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2021 MM-karsintaotteluissa Norjaa, Montenegroa ja Turkkia vastaan. Loka-marraskuussa 2021 hän pelasi myös seuraavat MM-karsintaottelut Latviaa, Gibraltaria ja Montenegroa vastaan, mutta sen jälkeen jalkavammat ja leikkaus pitivät hänet poissa maaotteluistakin. MM-kilpailuissa 2022 hän oli varamaalivahtina. Pelaamaan hän pääsi seuraavan kerran kesäkuussa 2023 Kansojen liigan lopputurnauksessa Kroatiaa ja Italiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän oli mukana varamaalivahtina.

## Lähteet
Metsänvartijan talo

**Metsänvartijan talo** (*La maison des bois*) on Maurice Pialat’n ohjaama ranskalainen television draamasarja vuodelta 1971. Se kertoo ensimmäisen maailmansodan ajoista Ranskan maaseudulla, jossa metsänvartija huolehtii perheineen Pariisista sotaa pakoon lähetetyistä lapsista.

Seitsenosainen minisarja esitettiin Suomessa Mainostelevision ohjelmistossa vuodenvaihteessa 1972–1973. MTV:n ohjelmiin yleensä hyvin kriittisesti suhtautunut *Helsingin Sanomien* kriitikko Jukka Kajava piti sarjaa täysosumana ja malliesimerkkinä hitaasta mutta täyteläisestä draamakerronnasta. Hän hämmästeli, miten pitkälle ohjaaja Maurice Pialat on päässyt lapsinäyttelijöidensä kanssa: ”Sanoinkuvaamattoman herkästi, vailla monien lapsiesiintyjien diivamaisuutta pikkupojat välittävät näkökulmiaan ensimmäisen maailmansodan tapahtumiin, sodan luonteeseen ynnä omaan poikkeukselliseen tilanteeseensa, erossa kodista, vanhemmista.”

## Lähteet
Patrik Tähtönen Show

**Patrik Tähtönen Show** () on animaatiosarja, jonka on kehittänyt Luke Brookshier, Marc Ceccarelli, Andrew Goodman, Kaz, Mr. Lawrence ja Vincent Waller. Sarja on *[[Paavo Pesusieni]]*-animaatiosarjan spin-off, joka keskittyy Patrik Tähtösen ja hänen perheensä keskusteluohjelmaan.

## Taustaa
Patrik Tähtönen isännöi omaa keskusteluohjelmaa perhekodissaan perheensä tuella.

## Ääninäyttelijät
### Alkuperäiset

#### Vierailevat hahmot

### Suomalaiset ääninäyttelijät

#### Vierailevat hahmot

* Kääntäjä: Jukka Tiirikainen
* Dubbausstudio: Eurotroll

## Lähteet
Miguel López de Legazpi

**Miguel López de Legazpi** (tai **Legaspi**) (noin 1510 Zumarraga, Espanja – 1572 Manila, Filippiinit) oli espanjalainen konkistadori, joka perusti Espanjan vallan Filippiineillä ja perusti maan pääkaupungin Manilan.

## Elämä ja ura
Baskitaustainen aatelinen Legazpi lähti Uuteen-Espanjaan vuonna 1528. Vuonna 1530 hänestä tuli Méxicon kaupungin virkamies vuoden 1541 loppuun asti. Hän pystyi hankkimaan sosiaalisen aseman (hänen vaimonsa oli Tlaxcalan ensimmäisen piispan Julián Garcésin sisar) ja omaisuutta, jonka avulla vuonna 1564 Legazpi purjehti Meksikon Navidadista Filippiineille, jossa ei vielä ollut eurooppalaisia siirtokuntia, vaikka Fernão de Magalhães oli löytänyt saariston vuonna 1521. Retkikuntaan kuului kuului viisi laivaa, 150 merimiestä, 200 palkattua työntekijää, noin 25 uudisasukasta ja neljä augustinolaismunkkia,  mukana lukien Andrés de Urdaneta, joka vieraili aikaisemmin Mindanaolla ja Molukeilla. 

Legazpi rantautui Cebu-saarelle vuonna 1565, ja perusti sinne San Miguelin, saarten ensimmäisen pysyvän espanjalaisasutuksen, josta tuli Villa de Santisimo Nombre de Jesus, myöhemmin Cebun kaupunki. Myöhemmin, vuonna 1569, hän siirsi hallitonsa paikan Iloiloon. Hän lähetti veljenpoikansa Juan Salcedon tutkimaan pohjoisessa sijaitsevia saaria. Salcedo raportoi sedälleen alueen sopivuudesta, ja vuonna 1571 Legazpi jätti hallintoasiat muiden hoidettavaksi, eteni pohjoiseen Luzoniin ja perusti Manilan kaupungin, josta tuli saarten pääkaupunki. Legazpi ryhtyi välittömästi organisoimaan uutta siirtokuntaa. Hän nimitti paikalliset virkamiehet, järjesti vuosittaiset matkat Uuteen Espanjaan ja muut maan hyvinvointiin liittyvät asiat. Legazpi torjui hallintokaudellaan portugalilaisten hyökkäykset, murkasi helposti klaanijärjestelmiin pohjautuneen filippiiniläisten vastarinnan, ja aloitti augustinolaisimunkkien kanssa kristinuskon levittämisen ja islamin leviämisen hidastamisen kansan keskuudessa. Legazpi kuoltua hänen seuraajakseen Espanjan Filippiinien kuvernööriksi tuli Guido de Lavezaris.
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mäntysaari

**Mäntysaari** voi viitata muun muassa seuraaviin:

## Saari tai luoto
* Mäntysaari, saari Asikkalassa
* Mäntysaari, saari Helsingissä
* Mäntysaari, saari Kouvolassa
** Mäntysaaren hautausmaa, hautausmaa Kouvolan Mäntysaaressa

## Muu kohde
* Mäntysaari, arkeologinen kohde, kiinteä muinaisjäännös Raumalla
* Mäntysaari, saari ja arkeologinen kohde Vihdissä

## Sukunimenä
* Mikko Mäntysaari (s. 1954), yhteiskuntatieteilijä
* Teemu Mäntysaari (s. 1987), muusikko
* Viljo Mäntysaari (1909–1975), yritysjohtaja

## Huomioita
Kirvun Huopatehdas

**Kirvun Huopatehdas Oy** oli Karjalan kannaksella Kirvussa toiminut huopajalkineita ja muita huopatuotteita valmistanut yritys. Yrityksen perusti 1897 Kirvun Tietävälän kylään Max Alfthan. Myöhemmin tehtaan omisti W. Dippel ja vuodesta 1926 kauppaneuvos Artturi Helenius. Yritys muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1924. Tehdas oli 1930-luvulla suurin ja tunnetuin alallaan Suomessa.

Kirvun Huopatehdas oli ensimmäisiä alallaan Suomessa. Ennen sen perustamista huopajalkineet ja valjas- sekä konehuovat oli tuotu ulkomailta. Huopajalkineet oli tuotu pääasiassa Venäjältä mutta ne olivat usein huonolaatuisia ja tästä johtuen ensimmäinen kotimainen huopajalkinetehdas perustettiin Kirvuun. Jalkineet valmistettiin aluksi osittain käsityönä mutta tehtaassa kehitettiin koneet hyvälaatuisten huopajalkineiden valmistukseen. Huovan raaka-aineena käytetty lampaan villa jouduttiin tuomaan ulkomailta koska kotimaasta sitä ei ollut riittävästi saatavana. Tehtaan käyttämä sähkö saatiin omasta Pitkäkosken voimalaitoksesta. Tehtaalla oli myös aputehtaat Parikkalassa ja Vuosalmella.

Kirvun Huopatehdas valmisti jalkineiden ohella myös erilaisia levy-, kone- ja valjashuopia. Tuotteet myytiin pääasiassa kotimaahan mutta vientiä oli myös muun muassa Skandinavian maihin, Islantiin, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Tehtaan tuotteita palkittiin useissa näyttelyissä muun muassa ne palkittiin kultamitalilla Suomen Messujen laatukilpailuissa vuosina 1930 ja 1935.

Vuonna 1929 tehtaalla oli työssä parisataa henkilöä ja huopajalkineita valmistettiin 140&nbsp;000 paria vuodessa. Työväki asui tehtaan asunnoissa ja tehtaalla oli oma kerhotalo, lukutupa, sairaskassa ja kansakoulu. Tehtaan konttori sijaitsi Viipurissa. 1930-luvun alussa tehtaan työntekijät perustivat kilpailevia yrityksiä lähiseudulle Mikko Verta 1930 Tietävälään, Jaakko Puumala 1932 Inkilään, Juho ja Toivo Virolainen Virolaan sekä Matti Hämäläinen Mertjärvelle. 1930-luvulla yli puolet Suomen huopatehtaista toimi Kirvussa.

Sotien jälkeen Kirvun Huopatehdas toimi vielä Simpeleellä. Mertjärven huopatehdas siirtyi Kankaanpäähän ja Inkilän huopatehdas Kurikkaan ja sieltä Kärkölään. Mikko Verran perustama tehdas siirtyi 1945 Orimattilaan nykyisen Villa Roosan tiloihin ja toimi pisimpään näistä aina 1970-luvulle saakka.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kirvun huopatehdas; naisia tekemässä huopatossuja, valokuva 1930-luvulta. Lappeenrannan museot (Finna)
Pääskynmaksaruoho

**Pääskynmaksaruoho** (*Phedimus ellacombeanus*) on itäaasialainen maksaruohokasvi, jota viljellään koristekasvina.

Kasvi on monivuotinen mehilehtinen matalakasvuinen ruoho, joka muodostaa kasvustoja maavarsistostaan. Sen kukintona on keltakukkainen viuhko. Laji on läheistä sukua kamtsatkanmaksaruoholle (*Phedimus kamtschaticus*), johon verrattuna pääskynmaksaruoho on väriltään vaaleamman vihreä ja sen lehdet ovat leveämpiä, suunnilleen vastapuikeita ja noin puolivälistä alkaen monihampaisia.

Pääskynmaksaruoho on kotoisin Japanista ja Koreasta. Suomessa lajia on joskus tavattu satunnaisena maatulokkaana puutarhajätealueilla ja kaatopaikoilla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Pääskynmaksaruoho – ''Phedimus ellacombeanus''
Bjørn Tore Godal

**Bjørn Tore Godal** (s. 20. tammikuuta 1945 Skien) on norjalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän on istunut suurkäräjillä vuosina 1989–2001 ja toiminut Norjan kauppaministerinä 1991–1994, ulkoministerinä 1994–1997 sekä puolustusministerinä 2000–2001. Vuosina 1971–1973 hän oli Työväenpuolueen nuorisojärjestön AUF:n puheenohtaja ja 2003–2007 Norjan suurlähettiläs Berliinissä.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Bjørn Tore Godal'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Otto Gregussen

**Otto Gregussen** (s. 15. syyskuuta 1956 Bodø) on norjalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kalastusministerinä 2000–2001.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Otto Gregussen'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Karl August Grönros

**Karl August Grönros** (6. heinäkuuta 1848 Halikko – 25. joulukuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen lääninkamreeri ja valtioneuvos.

Grönrosin vanhemmat olivat Lempäälän kirkkoherra, rovasti Karl Petter Grönros (1813–1904) ja Amalia Maria Malmlund (k. 1907). Hän pääsi ylioppilaaksi 1865 Porvoon kymnaasista ja suoritti kameraalitutkinnon 1869.

Grönros oli aluksi Suomen senaatissa kopistina. Hän toimi vuodesta 1875 Kemin kihlakunnan henkikirjoittajana, vuodesta 1882 varalääninkamreerina Oulun lääninhallituksessa ja vuodesta 1883 Hauhon kihlakunnan kruununvoutina. Hän oli Kuopion lääninkamreerina 1894–1905. Grönros oli myös Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä. Kuopiosta Grönros muutti Helsinkiin, jossa hän oli työssä eri virastoissa, pääasiassa kuitenkin revisionioikeudessa aina kevääseen 1922 saakka, jolloin hän joutui sairauden vuoksi eroamaan toimestaan.

Grönros oli naimisissa vuodesta 1876 Maria Sofia Niemelän kanssa. Grönrosin veli oli Heinolan yhteiskoulun kollega ja rehtori, filosofian maisteri Karl Oskar Grönros (1846-1912). Grönrosin poika oli insinööri ja Suomen Mineraali Oy:n toimitusjohtaja Yrjö Kaarlo Grönros (1879-1966).

## Lähteet
Albert Theodor Tötterman

**Albert Theodor Tötterman** (16. elokuuta 1838 Joutsa – 27. syyskuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen pääkonsuli ja todellinen valtioneuvos.

Töttermanin vanhemmat olivat Joutsan kappalainen, varapastori Klas Kristian Albert Tötterman (1804–1847) ja Gustava Fredrika Stenroth (k. 1869). Hän pääsi ylioppilaaksi 1856 Porvoon kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1860 ja filosofian maisteriksi 1864.

Tötterman oli Venäjän ulkoministeriössä virkamiehenä. Hän oli varakonsulina Amsterdamissa ja sittemmin pääkonsulina Kristianiassa 1872–1905.

Tötterman oli naimisissa 1866–1869 Karolina Sofia Finnin (k. 1869) kanssa ja vuodesta 1871 Katarina Ljubavinin kanssa. Töttermanin veljiä olivat lähetyskoulun johtaja Karl Gustaf Tötterman (1836–1895) ja vanhan testamentin eksegetiikan professori Klas August Reinhold Tötterman (1835–1907).

## Lähteet
Wittstock/Dosse

**Wittstock/Dosse** on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksan koillisosassa. Se on yksi osavaltionsa vanhimmista kaupungeista. Sen varhaiselta keskiajalta alkavan historian merkkitapauksiin kuuluu Wittstockin taistelu, joka käytiin 1636.

## Maantiede
Wittstock sijaitsee reunamuodostumalla Brandenburgin luoteisosassa 95 kilometriä Berliinistä luoteeseen ja 170 kilometriä Hampurista itäkaakkoon. Wittstockin pohjoispuolella on Mecklenburgin järvialue. Kaupungin keskustan halki virtaa 96-kilometrinen Dosse, joka on Havelin sivujoki. Havel on Elben sivujoki.

Wittstockiin liitettiin vuosina 1993 ja 2003 useita alle tuhannen asukkaan maalaiskuntia, minkä seurauksena siitä tuli pinta-alaltaan yksi Saksan laajimmista kaupunkikunnista. Vuonna 2020 se oli kuudenneksi laajin..

## Historia

Wittstock oli alkuaan slaavilainen asutus. Ensimmäinen kirjallinen maininta paikkakunnasta on vuodelta 946. Wittstock sai kaupunkioikeudet Havelbergin piispalta (Bischof Heinrich I. von Havelberg) 13. syyskuuta 1248. Vuonna 1495 tulipalo tuhosi suuren osan kaupungista. Havelbergin piispat hallitsivat Wittstockia aina reformaatioon saakka. Kaupungin alueella käytiin kolmikymmenvuotisen sodan aikana 1636 Wittstockin taistelu (Schlacht bei Wittstock), jossa Ruotsin joukot ottivat yhteen keisarillisten joukkojen kanssa. Noin kymmenesosa Ruotsin 15&nbsp;000 sotilaasta oli hakkapeliittoja. Kaksi vuotta myöhemmin rutto surmasi noin puolet Wittstockin väestöstä.

Wittstock liitettiin rautatieverkkoon 1885. Toisen maailmansodan aikana kaupungin reuna-alueet kokivat pommitustuhoja. Neuvostoliittolaiset miehittivät kaupungin 1945, joten se jäi DDR:n alueelle. Neuvostovallan romahdettua Wittstock vapautui venäläisistä ja vuonna 1993 alueella tehtiin paikallishallinnollisia uudistuksia: tuolloin perustettiin Landkreis Ostprignitz-Ruppin.

Wittstockin historiallisiin rakennuksiin kuuluu muun muassa Marienkirche ja Bischofsburg Wittstock.

## Talous ja liikenne
Wittstockin rautatieasema (Bahnhof Wittstock (Dosse)) on paikallisjunaliikenteen käytössä. Kaupunki sijaitsee Berliinin ja Hampurin yhdistävän moottoritien varrella ja sieltä on suora moottoritieyhteys myös Rostockiin.

Wittstockin historiallisen keskustan pohjoispuolella sijaitsee aurinkosähköä tuottava Solarpark Alt Daber. Se otettiin käyttöön 2011.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Wittstock/Dosse, Brandenburg, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength