open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jyrki Paaskoski

**Jyrki Mikko Sakari Paaskoski** (s. 1964) on suomalainen historiantutkija ja tietokirjailija. Paaskoski on filosofian tohtori ja dosentti. Hänen erikoisalojaan ovat Suomen ja Venäjän sekä Itä-Suomen historia, kulttuuri, talous ja politiikka, yritys- ja järjestöhistoria sekä elämäkerrat.

Paaskoski väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1997 tutkimuksellaan *Vanhan Suomen lahjoitusmaat 1710–1826* ja on sen jälkeen julkaissut monografioita ja artikkeleita, yritys- ja järjestöhistorioita, laatinut näyttely- ja dokumenttielokuvakäsikirjoituksia sekä puhunut, luennoinut ja opettanut.

## Teokset
* Perintönä säätiö. Kullaankylä: Matti Wilskan säätiö sr, 2022
* Rettig. Yrityshistoriaa yhdeksässä polvessa. Parvs, Helsinki 2021  Yhdessä Jouni Yrjänän kanssa.
* Etelä-Karjalan historia I. Rajamaa, Toim. Jyrki Paaskoski ja Anu Talka. Edita/ Etelä-Karjalan liitto 2018 
* Etelä-Karjalan historia II. Rajamaakunta, Toim. Jyrki Paaskoski ja Anu Talka. Edita/Etelä-Karjalan liitto 2019 
* Ihmisen arvo, Helsingin Diakonissalaitos 150 vuotta. Edita, Helsinki 2017. 
* Inkerin kirkon neljä vuosisataa, Kansa, kulttuuri, identiteetti. (toim. Jouko Sihvo ja Jyrki Paaskoski). Kirjokansi 95/SKS: Helsinki 2015 
* Oivallinen tarina, Savonlinnan Teatteri 1914–2014. Toim. Jyrki Paaskoski. Hiukkajoki] : [Anneli Pulkka 2014. 
* Vanhan Suomen aika, Viipurin läänin historia IV (toim. Yrjö Kaukiainen, Risto Marjomaa ja Jouko Nurmiainen). Joensuu: Karjalan kirjapaino 2013 
* Ammattitaidon edistäjä, osaajien kouluttaja, AEL 1922–2012. Helsinki] : Ammattienedistämislaitos AEL 2012. 
* *Vanhan Suomen hallintohistoria – Gamla Finlands förvaltningshistoria*, Vanhan Suomen arkistot – Arkiven från Gamla Finland (toim. Eljas Orrman & Jyrki Paaskoski). Arkistolaitoksen yleisluettelo VI. SKS:n toimituksia 1385 / Tieto, Arkistolaitoksen toimituksia 13. 2012, s. 17–166.
* Oppineiden yhteisö. Suomalainen Tiedeakatemia 1908–2008. Otava, Helsinki 2008. 
* Itärajan vartijat, 4, 1700-luku., s. 171–334 Schildt, Espoo 2005.  *På vakt i öster*, s. 171–332. Esbo: Schildt 2004
* Luonnon vihreä ajatusviiva, Punkaharjun kansallismaisema (toim. Jyrki Paaskoski). Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1045, Helsinki 2005.
* Vastuu ja velvoitus. Kolme sukupolvea Saastamoisen perheyrityksessä. Saastamoisen säätiö, Helsinki 2005. 
* Viipuriin ja maailmalle. Saimaan kanavan historia. Otava, Helsinki 2002. 

## Lähteet
Kamjankan Sitšin kansallispuisto

**Kamjankan Sitšin kansallispuisto** () on kansallispuisto Ukrainan Hersonin alueella. Vuonna 2019 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 122,6114 neliökilometriä. Kansallispuisto sijaitsee Beryslavin piirissä Kah’ovkan tekojärven lounaisosassa; puistoalueeseen kuuluu myös tekojärven lounaisosan vesialuetta ja Dneprin oikean rannan Kamjankajoen jokilaakson sekä läheisen toisen sivujoen jokilaaksoa. Aikoinaan Zaporižžjan kasakoihin kuuluneen Kamjankan Sitšin ydinalue muistomerkkeineen (Respublikanetsin kylä) on osa kansallispuistoa.


Шлях з шавлії.jpg
Національний природний парк «Кам'янська Січ».jpg
Затока біля с. Милове в парку «Кам'янська Січ».jpg


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Irjanteen hautausmaa

**Irjanteen hautausmaa** on Eurajoen Irjanteella sijaitseva hautausmaa, joka on perustettu vuonna 1892. Hautausmaa sijaitsee yhdystie 2171:n varrella parin kilometrin päässä Irjanteen kirkosta.

Hautausmaalla on vuonna 1950 valmistunut siunauskappeli, jonka vieressä on 1989 rakennettu kellotorni. Hautausmaalla on myös muistolehto.

Hautausmaalla on muun muassa sisällissodan punaisten joukkohauta muistomerkkeineen. Sisällissodan aikana hautausmaata käytettiin myös teloituspaikkana. Paikalla on vuonna 1928 pystytetty muistolaatta. Joukkohaudassa on myös läheisellä Kainun suolla ammuttujen ruumiit.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vilho Raatikainen

**Vilho Kaarlo Johannes Raatikainen** (27. helmikuuta 1940 Alavus – 16. lokakuuta 2017) oli suomalainen selvänäkijä.

Raatikainen pelasi jalkapalloa Åbo IFK:ssa ja Helsingin Palloseurassa. Hän työskenteli muun muassa Helsingin tullipostissa ja vartijana Alkossa. Raatikainen toimi aluksi selvänäkijä Aino Kassisen avustajana ja vuodesta 1977 alkaen hän toimi itsenäisenä selvänäkijänä. Hänellä oli vastaanotto Väinämöisenkatu 23:ssa Helsingin Töölössä.

Raatikainen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Yle Elävä Arkisto : Selvänäkijät testissä. TV1:n Mystisessä illassa olivat testattavina selvänäkijät Vilho Raatikainen ja Tamara Maunonen sekä povaaja Emma Lind
* Yle Elävä Arkisto : Voiko tulevaisuutta ennustaa? Kolme tunnettua suomalaista ennustajaa Vilho Raatikainen, Tamara Maunonen ja Emma Lind antoivat 1980-luvun televisio-ohjelmassa arvionsa, miten Keke Rosbergille kävisi Nürburgringin osakilpailussa
Otso Törmälä

**Otso Törmälä** on suomalainen lapsinäyttelijä, joka asuu Jyväskylässä. Hän näytteli vuonna 2023 julkaistussa Risto Räppääjä ja villi kone -elokuvassa pääroolissa Risto Räppääjää.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Divjaka-Karavastan kansallispuisto

**Divjaka-Karavastan kansallispuisto** on Albanian länsiosassa sijaitseva kansallispuisto. Sen alue alkaa Adrianmeren rannikolta ja jatkuu Myzegen tasangolle. Puiston alueella on lintujen suosimia kosteikkoja, merenrantaniitty, ruovikkoja, marskimaita, tulvatasankoja ja jokisuistoja. Myös alueen metsäalueet ovat vaihtelevia. Puiston suurimpia alueita ovat Godullan ja Karavastasën laguunit sekä Shkumbinitjoen ja Semanitjoen suistot. Karavastasën laguuni on Välimeren alueen tärkeimpiä merilintualueita. Erityisesti tämän laguunin saaret ovat tärkeitä lintujen suojelualueita. Tämän laguunin ja Adrianmeren välissä on Shkumbinitjoen ja Semanitjoen kuljettamasta hiekasta muodostuneita hiekkasärkkiä. Karavastasën laguunilla pesii uhanalainen kiharapelikaani ja lisäksi runsaasti muita lintulajeja, kuten pääskykahlaaja ja pikkutiira. Divjaka-Karavastan kansallispuisto on myös monien muuttolintujen levähdyspaikka. Puiston metsät ovat suurelta osin lehtimetsää. Alueella elää kettuja, kultasakaaleja, metsäkauriita ja saukkoja. Puiston alueella kasvavia lehtipuita ovat pajut, tammet, lepät, jalavat ja saarnet. Puiston alueella kasvavia havupuita ovat katajat, alepponmännyt ja pinjat. Alueen kosteikoilla ja soilla kasvaa tiheää heinikkoa, kun taas meren rannikon läheisyydessä sijaitsevilla dyyneillä kasvaa suolaista vettä hyvin sietäviä heinälajeja.

Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelma (UNDP) on avustanut Divjaka-Karavastan kansallispuiston suojelemisessa ja hyvien suojelutoimenpiteiden kehittämisessä tulevaisuutta varten.

## Lähteet
Tarkistuslista

**Tarkistuslista** on toistuvia tehtäviä varten tarkoitettu apuväline, jonka tarkoitus on vähentää ihmisen muistin ja huomiokyvyn ongelmista johtuvia virheitä. Tarkistuslista auttaa varmistamaan tehtävän suorittamisen johdonmukaisuuden ja kattavuuden.

Tarkistuslistoja käytetään 1) varmistamaan, että turvallisuuskriittiset toimet suoritetaan täydellisinä ja oikeassa järjestyksessä ja 2) vähemmän kriittisissä sovelluksissa varmistamaan, ettei osatehtäviä jää tekemättä. Tehtävälista tai ostoslista ovat yksinkertaisia esimerkkejä tarkistuslistoista.

Pitemmälle viety esimerkki on lentoliikenteessä käytettävä lentoa edeltävien toimien tarkistuslista, jonka tehtävänä on varmistaa turvallinen lentoonlähtö.

Tarkistuslistan ensisijainen merkitys on toimia tehtävän dokumenttina, johon tehtävän suoritusta systemaattisesti verrataan.

Hyvin suunniteltu tarkistuslista voi vähentää pyrkimystä välttää, jättää pois tai vähätellä jonkin tehtävän tärkeitä vaiheita. Käyttökelpoisuuden ja käyttäjien suosion varmistamiseksi tarkistuslistan tulisi olla helppolukuinen, sisältää vain välttämättömät tarkistukset ja olla niin lyhyt kuin on käytännöllistä.

## Lähteet
Jyväskylän suurajot 1982

**Suomen ralli 1982** (viralliselta nimeltään *32. Rally of the 1000 Lakes*) oli rallin maailmanmestaruussarjan yhdeksäs kilpailu kaudella 1982. Kilpailu järjestettiin 27.&ndash;29. elokuuta 1982 Jyväskylässä. 

## Osallistujat
Kilpailu oli arvostettu ja halukkaita osallistujia oli enemmän kuin ilmoitettu maksimimäärä. Kilpailuun lähti 154 osallistujaa. Mestaruudesta kilpaileva Walter Röhrl ei tullut kilpailuun vaikka hänelle oli lähtönumero.

## Reitti
Erikoiskokeita oli 47 ja niiden erikoiskokeiden yhteispituus oli . EK39 Kalasaari peruutettiin.

*=ei kokoomataukoa

Kilpailun aikataulua muutettiin aiempaan nähden. Ralli alkoi nyt lyhyellä lenkillä lounaaseen, mutta Jyväskylään palattiin kuuden tunnin tauolle jo puolen yön aikaan. Rallissa oli siis nyt ensimmäistä kertaa yötauko, jota tosin seurasi 26 tuntia yhtäjaksoista ajoa kolmella lyhyellä kokoomatauolla, sillä ralli päättyi vasta sunnuntaina aamulla. 

Perjantai-iltana ajettiin erikoiskoe nimeltä Piippala, jonka alkuosa toistettiin sunnuntaiaamuna Poikuskulman erikoiskokeella.  Vastaavasti sunnuntain Lahnalahti oli pidempi versio perjantai-illan Hassista. 

Lauantaiaamuna ajettiin lenkki Jyväskylän itäpuolella. Jyväskylässä vietetyn kokoomatuon jälkeen jatkettiin Lammin ja Hämeenlinnan suuntaan ja palattiin Jämsään viimeiselle kokoomatauolle varhain sunnuntaiaamuna. Uusia erikoiskokeita olivat Evo, Laitikkala, Lastunen ja Huhtia. Savo ajettiin nyt ensimmäistä kertaa MM-rallissa ja edellisvuoden Savonkylä oli nimetty Viitapohjaksi. Hirvijärvi puolestaan oli lyhennetty versio Ristijärvestä. Myös rallin päättäneestä Kuohusta ajettiin uudistettu versio. Ouninpohja puolestaan ajettiin kolmesti rallin aikana. 

## Kilpailun tapahtumia
Toisena mestaruussarjassa ajava Michèle Mouton oli kilpailussa kärkikuusikossa kun hän kaatoi autonsa Myhinpäässä.

Vuoden 1980 ja 1981 voittajat Markku Alen ja Ari Vatanen keskeyttivät moottorivikoihin: Alenin Lancia 037 hajosi EK5:llä Ouninpohjassa ja Vatasen Ford Escort EK18:llä Kalliokoskella.

Henri Toivonen ajoi ulos rengasrikon seurauksena Ruuhimäen erikoiskokeella. Auto vaurioitui keulasta ja Toivosen peukalo murtui. Matka jatkui vielä Harjun erikoisokokeen verran –&nbsp;jossa Toivonen oli toiseksi nopein – mutta sen jälkeen auton kannentiiviste petti.

Kilpailun lopulla Audi antoi tallimääräyksen kärjessä ajavalle Mikkolalle ja Blomqvistille pitää sijoituksensa.

## Tulokset

Kilpailun jälkeen Röhrl johti 99 pisteellä seitsemällä kilpailutuloksella ja Moutonilla oli 72 pistettä viidellä tuloksella. Kaudella seitsemän parasta tulosta laskettiin mestaruuteen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Rally-Maps.com, erikoiskokeiden reitit kartalla
Brattelin I hallitus

**Brattelin I hallitus** oli Norjan hallitus 17. maaliskuuta 1971 – 18. lokakuuta 1972. Se oli Työväenpuolueesta koostunut vähemmistöhallitus. Hallitus erosi, kun norjalaiset olivat kansanäänestyksessä äänestäneet EY-jäsenyyttä vastaan.
## Ministerit
**Pääministeri**
* Trygve Bratteli
**Ulkoministeri**
* Andreas Cappelen
**Palkka- ja hintaministeri**
* Olav Gjærevoll
**Ympäristöministeri**
* Olav Gjærevoll 8.5.1972–18.10.1972
**Oikeusministeri**
* Oddvar Berrefjord
**Maatalousministeri**
* Thorstein Treholt
**Elinkeinoministeri**
* Finn Lied 
**Sosiaaliministeri**
* Odd Højdahl
**Perhe- ja kuluttajaministeri**
* Inger Louise Valle
**Valtiovarainministeri**
* Ragnar Christiansen
**Ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri**
* Per Kleppe
**Kalastusministeri**
* Knut Hoem 17.3.1971–24.1.1972
* Magnus Andersen 24.1.1972–18.10.1972
**Kunta- ja työministeri**
* Odvar Nordli
**Kirkko- ja opetusministeri**
* Bjartmar Gjerde
**Puolustusministeri**
* Alv Fostervoll
**Liikenne- ja viestintäministeri**
* Reiulf Steen
## Lähteet
Leonard Wasenius

**Leonard Hjalmar Wasenius** (28. helmikuuta 1866 Helsinki – 12. maaliskuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen konsuli ja Tervakoski Oy:n toimitusjohtaja.

Leonard Wasenius kävi ruotsalaisen lyseon Helsingissä ja valmistui Mustialasta agronomiksi vuonna 1891. Hän päätti siirtyä kuitenkin liikealalle ja teki tätä varten opintomatkoja ulkomaille ensin Saksaan ja Ruotsiin sekä myöhemmin Venäjälle, Balkanin maihin, Turkkiin ja Etelä-Amerikkaan tutustuakseen sikäläisiin paperimarkkinoihin. Suomeen palattuaan hän kävi puolitoista vuotta kestäneen käytännön kurssin Tervakosken paperitehtaalla. Wasenius tuli Tervakoski Oy:n Helsingin konttorin palvelukseen vuonna 1893 ja hän oli yhtiön toimitusjohtajana 1903–1928. Wasenius oli myös Haapakosken Tehdas Oy:n toimitusjohtajana 1903–1923 ja toimi sen jälkeen yhtiön johtokunnan puheenjohtajana. 

Wasenius oli Tanskan varakonsulina vuodesta 1896 ja vt. pääkonsulina 1903–1908. Hänelle myönnettiin Dannebrogin ritarimerkki 1908.

Wasenius omisti Annebergin huvilan Helsingin Vanhassakaupungissa. Huvilan rakennukset lahjoitettiin sittemmin Helsingin kaupungille mutta Wasenius asui edelleen huvilassa kunnes hänet pari viikkoa ennen kuolemaansa siirrettiin sairaalaaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Leonard Wasenius, K. E. Ståhlbergin valokuva vuodelta 1894, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
* Leonard Wasenius papukaija kädellään, valokuva noin vuodelta 1910. Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
Olav Gjærevoll

**Olav Gjærevoll** (24. syyskuuta 1916 Tynset – 30. elokuuta 1994 Trondheim) oli norjalainen kasvitieteilijä ja poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1965–1969 ja toimi Norjan – sekä maailman – ensimmäisenä ympäristöministerinä vuonna 1972. Lisäksi hän oli sosiaaliministeri 1963–1965 sekä hinta- ja palkkaministeri 1971–1972. Gjærevoll väitteli tohtoriksi Uppsalan yliopistossa vuonna 1956 ja työskenteli professorina Norjan teknis-luonnontieteellisen yliopiston edeltäjässä Trondheimin opettajakorkeakoulussa 1958–1986. Hän oli myös Trondheimin pormestari 1958–1963 sekä 1980–1981.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Olav Gjærevoll'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Vladimir Benediktov

**Vladimir Grigorjevitš Benediktov** (ven. Влади́мир Григо́рьевич Бенеди́ктов); (5. marraskuuta [J:  1807 Pietari, Venäjän keisarikunta – 14. huhtikuta [J: 26. huhtikuuta] 1873 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen runoilija ja kääntäjä.

## Suku ja koulutus
Vladimir Benediktov vietti varhaisvuotensa Petroskoissa, missä hänen pienaateliin kuuluva isänsä, joka oli vanhan papistosuvun jälkeläinen, oli lääninhallituksen neuvonantajana paikallisen kuvernöörin kansliassa. Opiskeltuaan Alonetsin lukiossa Petroskoissa vuosina 1817-1821 Benediktov kirjoittautui Pietarin 2. kadettijoukon sotakouluun vuonna 1821.

Viiden vuoden armeijapalveluksen jälkeen, jonka aikana hän osallistui vuoden 1830 Puolan kansannousun tukahduttamiseen, Benediktov jätti sotilasuran ja meni vuonna 1832 valtiovarainministeriöön virkailijaksi, jossa hän eteni aina finanssiministeri Jegor Kankrinin henkilökohtaiseksi sihteeriksi ja valtiopankin hallituksen jäseneksi. Hän omisti vapaa-aikansa kolmelle harrastukselle: matematiikalle, tähtitieteelle ja runojen kirjoittamiselle.

Benediktovin serkku oli Venäjän armeijan kenraalimajuri M. M. Venediktov (1806-1881) tai Benediktov, kuten hänen nimensä tuolloin kirjoitettiin. Vuonna 1848 hänet lähetettiin Pariisiin, missä hän liittyi kirjailija George Sandin tuttavapiiriin, joka toi hänet yhteen hänen tulevan vaimonsa Alexandra Pictetin, kuuluisan filologin Adolphe Pictetin sisaren, kanssa.

## Kirjallinen ura
Benediktovin vuonna 1835 julkaistu debyyttirunokokoelma *Stihovtvorenija Benediktova* (*Runot*) toi hänelle menestystä ja mainetta. Vasili Žukovski kutsui sitä mestariteokseksi ja Aleksandr Puškinin tiedettiin kehuneen sitä. Silti kirjallisuuskriitikko Vissarion Belinski, vaikka tunnusti kirjailijan teknisesti vaikuttavaksi, ilmaisi varauksensa räikeitten romanttisten kuvien ja proosallisten yksityiskohtien yhdistelemisestä. Vuonna 1838 Benediktovin toisesta kirjasta tuli bestseller, joka myytiin loppuun ennätysajassa. Sitä myytiin 3 000 kappaletta, mikä oli valtava määrä sen ajan Venäjän kirjallisuusmarkkinoilla.

1860-1870 -luvuilla Benediktovin runoudesta tuli vähemmän räikeää ja introspektiivista, mikä oikeuttaa konservatiivisen runoilijan Stefan Ševirjovin hänelle antaman nimitykseen "ajattelevan miehen runoilija". Vuonna 1855 Benediktovista tuli Pietarin keisarillisen tiedeakatemian jäsen. Vuonna 1856 ilmestyivät *Kootut teokset* kolmessa osassa, ja ne julkaistiin uudelleen vuotta myöhemmin laajennettuina ja varustettuna toimittaja Jakov Polonskin esipuheella.

Benediktovin runot nousivat suureen suosioon vuosina 1835-1838. Teemoiltaan ne eivät nousseet aikansa yläpuolelle ja Benediktov unohtui tähtivuosiensa jälkeen kirjailijoiden keskisarjaan.

Benediktovia pidetään yhtenä 1800-luvun huomattavimmista venäläisistä kääntäjistä (mm. Goethe, Friedrich Schiller, Henri Auguste Barbier, Théophile Gautier ja Adam Mickiewicz, Lordi Byron, Shakespeare). Hänen menestyneimmät käännöksensä olivat Théophile Gautierin ja Victor Hugon teoksista, jotka olivat ne kaksi mestaria, joihin hän tunsi esteettistä läheisyyttä.

## Lähteet
Eikerbladet

**Eikerbladet** on norjalainen vuonna 1992 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Hokksundissa Øvre Eikerin kunnassa. Lehti ilmestyy torstaisin ja kuuluu Amedia-konserniin.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lehden verkkosivut
Käänteinen kuvahaku

**Käänteinen kuvahaku** tai **visuaalinen haku** etsii internetissä julkaistuja, haettavan kuvan kanssa samankaltaisia kuvia. Käänteistä kuvahakua voi käyttää esimerkiksi, jos haluaa varmistaa, onko kyseessä kuvahuijaus tai kuvamanipulaatio.

## Katso myös

* Lähdekritiikki

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Käänteinen kuvahaku voi paljastaa feikkiuutisen tai nettihuijarin – näin Googlen kuvahaku toimii, Yle 14.3.2023
* Osaatko jo? Näin toimii Googlen käänteinen kuvahaku, MTV, 12.02.2022
* Levine, Alan, The Hidden Complexity of Attribution, Reverse Image Search, CogDogBlog, 30.10.2016
Apulaisosastonhoitaja

**Apulaisosastonhoitaja** toimii osastonhoitajan työparina hoitotyön johtamisessa esimerkiksi poliklinikalla, vuodeosastolla, teho-osastolla, leikkaussalissa, psykiatrisessa sairaalassa tai päivystysosastolla. Riippuen työpaikasta tehtävän jako voi monessa paikkaa vaihdella suurestikin. Osassa työpaikoista, apulaisosastonhoitaja toimii pelkästään osastonhoitajan sijaisena hänen poissa ollessaan ja taas toisissa apulaisosastonhoitaja tekee enemmän hallinnollisia tehtäviä ja toimii lähiesihenkilönä. Yleensä toimenkuvaan kuuluu myös jonkin verran potilastyötä. 

Apulaisosastonhoitaja vastaa monesti yksikön operatiivisesta toiminnasta ja voi suunnitella esimerkiksi työvuorolistoja. 

Apulaisosastonhoitajalla tulee olla laillistus toimia terveydenhuollon tehtävässä ja koulutuksena hoitotyön alempi korkeakoulututkinto (esim. sairaanhoitaja AMK, terveydenhoitaja AMK, kätilö AMK), tai aikaisempi opisto-asteen tutkinto. Yleensä myös vaaditaan ammatillista lisäkoulutusta tai johtamiskoulutusta.

## Lähteet
Honkajoen kirkonkylä

**Honkajoen kirkonkylä** on entisen Honkajoen kunnan hallinnollinen keskus. Nykyään Honkajoki kuuluu Kankaanpään kaupunkiin.

Taajaman väkiluku oli vuoden 2021 lopussa 702 ja pinta-ala oli 3,48 neliökilomatriä.

## Lähteet
Sami Juola

**Sami Juola** (s. 20. huhtikuuta 1967 Oulu) oli Suomessa MTV3-kanavalla 1995–2001 lähetetyn suomalaisen, populaarimusiikkiaiheisen, nuorille suunnattu iltapäiväohjelman Jyrkin alkuperäisiä juontajia. Juola on toiminut myöhemmin Benefon Oyj:n ja Amer Sports Suunto Oyj:n markkinointitehtävissä. Hän on jatkanut monialayrittäjänä vuodesta 2003 eteenpäin kansainvälisen myynnin ja markkinoinnin erikoistehtävissä.
Barbizon 63

**Barbizon 63** on 23-kerroksinen kerrostalo Manhattanilla Lexington Avenuen ja East 63rd Streetin kulmauksessa. Se rakennettiin 1927–1928 nuorten yksinelävien naisten huoneistohotelliksi.

## Arkkitehtuuri
Barbizonin suunnittelivat newyorkilaiset arkkitehdit Everett F. Murgatroyd ja Palmer H. Ogden, jotka suunnittelivat New Yorkiin muitakin hotelleja. Barbizon edustaa eklektististä arkkitehtuuria, jossa yhdistyy erilaiset tyylisuuntaukset. Koristeissa on mukana renessanssin, goottilaisen ja islamilaisen arkkitehtuurin piirteitä. Rakennus on päällistetty lohenpunaisilla tiilillä, ja koristelut ovat beigeä hiekkakiveä ja terrakottaa.

Barbizonin kaksi ensimmäistä kerrosta ovat suorakaiteen muotoisia ja täyttävät koko tontin. Kolmanneesta kerroksesta ylöspäin rakennuksessa on useita sisennyksiä, joiden seurauksena myös kerrosala pienenee ylempänä. Kerrokset 3–22 ovat U-kirjaimen muotoisia. Pohja on East 63rd Streetiä kohti. Ylin kerros on taas suorakulmio.

## Historia
New Yorkiin alkoi 1920-luvulla tulla suuria määriä naimattomia nuoria naisia uusien työmahdollisuuksien perässä. Heille rakennettiin Manhattanille useita halpoja huoneistohotelleja. Barbizon tuli tunnetuksi erityisesti taiteilijoiden keskuudessa, sillä rakennuksessa oli studio sekä harjoittelu- ja konserttitiloja.

Barbizonissa asuivat 1930-luvulla muun muassa Broadwayllä näytellyt Aline McDermott sekä tulevat elokuvatähdet Jennifer Jones ja Gene Tierney. Eudora Welty vietti siellä myös aikaa etsiessään julkaisijaa ensimmäiselle novellikokoelmellansa. 1940-luvulla rakennuksessa asuivat muun muassa koomikko Peggy Cass, musikaaliesiintyjä Elaine Stritch, näyttelijä Cloris Leachman ja tuleva ensimmäinen nainen Nancy Davis. Grace Kelly asui siellä kolmen vuoden ajan 1947–1949. Candice Bergen, Cybill Shepherd, Elizabeth Hartman ja Liza Minnelli olivat hotellin asukkaita 1960-luvulla.

*[[Mademoiselle (lehti)|Mademoiselle]]*-lehti järjesti Barbizonista tilat 20 kesäharjoittajalle usean kesän ajan. Lehden ohjelmaan osallistuivat vuosien saatossa muun muassa kirjailijat Joan Didion, Gael Greene, Francine du Plessix Gray, Ann Beattie, Diane Johnson, Mona Simpson ja Sylvia Plath, joka kirjoitti romaanissa *[[Lasikellon alla]]* myös ajastaan Barbizonissa.

Barbizon alkoi ikääntyä, ja 1970-luvulla siellä sen huoneista oli enää noin puolet käytössä. Toiminta muuttui kannattattomaksi. Kiinteistönvälittäjä David M. Teitelbaum ja sijoittajaryhmä ostivat rakennuksen vuonna 1980 ja aikoivat muuttaa sen joko tavalliseksi asuinkerrostaloksi tai toimistorakennukseksi. Rakennuksessa alettiin tehdä korjaustöitä, ja KLM-lentoyhtiö osti sen 1983. Rakennuksessa toimi tavallinen hotelli, mutta muutamia sen huoneistoja edelleen vuokrattiin. Rakennus vaihtoi tämän jälkeen muutamia kertoja omistajia, ja vuonna 2001 sen omisti BPG Properties, joka alkoi vuonna 2005 muuttaa sitä asuinkerrostaloksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Luis Bordón

**Luis Bordón** (19. elokuuta 1926 Guarambaré – 13. huhtikuuta 2006) oli paraguaylainen harpisti ja säveltäjä. Hän soitti paraguaylaista harppua ja loi sille ohjelmistoa. Hän myös laajensi soittimen käyttöä musiikin eri tyylisuuntien pariin.

Bordón aloitti paraguaylaisen harpun soiton opiskelun ja sai isältään tukea suuntautumisilleen musiikin pariin. Vuonna 1950 Bordón liittyi Julián Rejalan orkesteriin, joka kiersi Paraguayssa ja Brasiliassa. Hän nousi orkesterin kuuluisimmaksi ja kysytyimmäksi muusikoksi. Bordón oli menestyksekäs esiintyjä ja levyttäjä Brasiliassa varsinkin 1970–1980-luvuilla. Hän levytti uransa aikana 34 albumia, joista kahdeksan myi kultaa. Bordón työskenteli Paraguayn ja Brasilian lisäksi muun muassa Yhdysvalloissa, jossa asui kolmen vuoden ajan. Hän sai monia palkintoja ja tunnustuksia eri maista. Vuonna 2001 UNESCO myönsi hänelle Orbis Guaraniticus -mitalin.

Myös Bordónin pojasta, Luis "Luisinho" Bordón nuoremmasta, tuli muusikko. Bordón nuorempi esiintyikin isänsä kanssa säestäen tätä kitaralla.

## Lähteet
Heikki Terho

**Akseli Heikki Terho** (17. maaliskuuta 1888 Helsinki – 21. helmikuuta 1959) oli suomalainen filosofian maisteri ja rehtori.

Heikki Terho pääsi ylioppilaaksi 1905 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1914. Hän toimi opiskeluaikanaan neljä vuotta virkailijana Helsingin poliisilaitoksessa. 

Terho tuli vuonna 1916 suomenkielen opettajaksi Oulunkylän ruotsalaiseen yhteiskouluun. Hän siirtyi 1917 Imatran yhteiskoulun suomenkielen ja historian opettajaksi ja toimi 1918–1919 tämän koulun johtajana. Terho muutti sitten Haminaan Haminan yhteiskoulun suomenkielen ja historian opettajaksi ja hänestä tuli yhteiskoulun johtaja 1928. Kun koulu muuttui vuonna 1929 Haminan yhteislyseoksi Terho nimitettiin historian ja yhteiskuntaopin vanhemmmaksi lehtoriksi ja lyseon rehtoriksi.

Terho oli Haminan kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1921, kuului valtuuston valmisteluvaliokuntaan ja toimi valtuuston sihteerinä vuodesta 1923. Hän kuului vuodesta 1922 alkaen myös Haminana kirkkovaltuustoon ja kirkkoneuvostoon ja toimi Haminan kirjaston ja lukusalin johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1928. Hän toimi Viipurin kauppakamarin asiamiehenä Haminassa ja oli Haminan Säästöpankin isännistön ja Savo-Karjalan Osake-Pankin Haminan konttorin toimikunnan jäsenenä. Hän oli mukana Kansallisen Edistyspuolueen toiminnassa ja oli Haminan Edistysmielisen Seuran puheenjohtajana vuodesta 1920. Terho kuului kymmenkunta vuotta puolueen Kymenlaakson piiritoimikuntaan sekä puoluevaltuustoon 1931–1932. Hän oli lisäksi puolueen eduskuntaehdokkaana tulematta kuitenkaan valituksi eduskuntaan.

Terho suomensi kaunokirjallisuutta sekä julkaisi tutkimuksia Haminan kouluoloista. Hän kirjoitti Haminan lehtiin myös arvosteluja ja kunnallista ja valtiollista elämää käsitelleitä artikkeleita.

## Julkaisuja
* *Haminen saksalaisen alkeiskoulun oppilasmatrikkeli*. Koulu ja menneisyys 1/1935 (Pdf-tiedostona)

## Lähteet
Spiro Malas

**Spiro Samuel Malas** (28. tammikuuta 1933 Baltimore – 23. kesäkuuta 2019 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan basso.

Malas syntyi Kreikasta muuttaneille vanhemmille, Lillian ja Samuel Malasille. Hän opiskeli Towson State Collegessa ja Peabody Institutessa. Vuonna 1960 Malas voitti Metropolitan-oopperan National Council Auditions -kilpailun. Samana vuonna hän teki ensimmäisen esiintymisensä New Yorkin kaupunginoopperassa. Laulaessaan Santa Fen oopperassa Malas tapasi myöhemmin pedagogiksi suuntautuneen mezzosopraano Marlena Kleinmanin; pariskunta meni naimisiin vuonna 1963. Malas esiintyi vuonna 1964 Boston Opera Groupin tuotannossa Vincenzo Bellinin *[[Puritaanit (ooppera)|Puritaaneista]]* Richard Bonyngen johdolla. Tästä tuotannosta alkoi Malasin yhteistyö Joan Sutherlandin kanssa. Tämän yhteistyön merkeissä Malas suuntasi vuonna 1965 Australiaan kiertueelle, jolla oli mukana myös Luciano Pavarotti. Klassikkojen asemaan nousivat Malasin ja Sutherlandin yhteiset äänitykset Gaetano Donizettin *[[Lemmenjuoma]]sta* ja *[[Rykmentin tytär|Rykmentin tyttärestä]]* sekä Gioacchino Rossinin *[[Semiramide]]sta*.

Vuonna 1983 Malas teki Metropolitan-oopperan-debyyttinsä. Hän esiintyi *Rykmentin tyttäressä* Sulpicen roolissa Sutherlandin vastaesiintyjänä Bonyngen toimiessa kapellimestarina. Kaikkiaan Malas osallistui yli 150 esitykseen Metropolitan-oopperassa. Hän saavutti menestystä myös musikaalissa; hän tulkitsi Tony Espositon roolin Frank Loesserin teoksen *[[The Most Happy Fella]]* (1956) uudessa Broadway-tuotannossa vuonna 1992. Esityksiä pidettiin yli kaksisataa. Malas teki esiintymisiä myös televisiosarjoissa, joihin kuuluivat *[[Kova laki]]*, *[[Sinkkuelämää]]* ja *[[Kovaa peliä Bostonissa]]*. Hän opetti Manhattan School of Musicissa ja Curtis Institute of Musicissa.

Malas kuoli 86-vuotiaana kotonaan Manhattanilla. Hänellä oli kaksi lasta: pojat Nicol ja Alexis.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Vasili Narežnyi

**Vasili Trofimovitš Narežnyi** (); (1780 Ustivitsa, Mirgorodskin alue (nyk. Myrhorodin alue), Venäjän keisarikunta – 21. kesäkuuta (J: 3. heinäkuuta) 1825 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija. 

## Suku ja koulutus

Vasili Narežnyi syntyi köyhään ukrainalaiseen *szlachta* (Puola-Liettuan alueen säätyläisluokka) -perheeseen. Hän opiskeli keisarillisessa Moskovan yliopistossa vuosina 1799–1801, jonka jälkeen hän palveli julkishallinnossa Kaukasuksella ja Pietarissa. 

Hän oli kotoisin Gadjatš Povetista ('Vähä-Venäjä' eli nyk. Ukraina, Pultavan alue) Mirgorodskin piirin vähäaatelistosta. Hän sai alkeiskoulutuksensa mitä todennäköisimmin Tšernigovin seminaarissa, josta hän sai paljon vaikutelmia, jotka välittyivät myöhemmin hänen romaaneihinsa.

Vuonna 1792 Narežnyi ilmoitettiin keisarillisen Moskovan yliopiston aatelispoikien sisäoppilaitokseen ja kuuden vuoden kuluttua hänet palkittiin erinomaisesta menestyksestä opiskelijana. Vietettyään noin kaksi vuotta Moskovan yliopistossa Vasili Narežnyi astui lokakuussa 1801 virkamiespalvelukseen Georgian hallitsijan P. I. Kovalenskin alaisuuteen. Georgiassa hän toimi eri tehtävissä vuoteen 1803 asti. Sen jälkeen hän toimi virkamiehenä Pietarissa sisäministeriössä, sitten kabinetin vuoristoekspeditiossa ja lopulta sotaministeriössä.

## Kirjallinen ura
Keisarillisen Moskovan yliopiston aikana Vasili Narežnyi kirjoitti useita tragedioita Sturm und Drang -tyyliin. Hänen teoksensa *Vale-Dmitri* (ven. Дмитрий Самозванец) julkaistiin vuonna 1804. Hänen Kiovan Rusiin sijoittuva tarinakokoelmansa *Slaavilaiset yöt* (ven. Славенских вечеров, 1809) sai hyvän vastaanoton. Narežnyi tunnetaan parhaiten satiirisesta maakunnallisten tapojen kuvauksestaan ​​1700-luvun pikareskiromaanin tapaan. 

Ehkä hänen tunnetuin romaaninsa on *Rossiski Žilblaz* (ven. Российский Жильблаз, *Venäjän Gil Blas* 1814), joka on tunnustettu jäljitelmä Alain-René Lesagen samannimisestä teoksesta. Romaanin maanläheinen, humoristinen realismi teki hänestä Nikolai Gogolin pääedeltäjän venäläisessä kirjallisuudessa. Narežnyin karkea, kansankielinen venäjä erosi jyrkästi Karamzinin koulukunnan ranskalaistetun kielen herkkyydestä ja musikaalisuudesta. Kuusiosainen veijariromaani, jonka kolme viimeistä osaa jäivät kokonaan julkaisematta, koska niissä oli liian suoria viittauksia ajan todellisiin henkilöihin, kuului aikakautensa terävimpiin historiallisiin tapainkuvauksiin. 

Hänen viimeinen teoksensa *Bursak* (ven. Бурсак, 1824), on romanssi hetmanin pojan seikkailuista. Kirjallisuushistorioitsija George Grabowicz piti sitä "luultavasti hänen parhaana työssään."

## Lähteet
Pilotwings Resort

**Pilotwings Resort** on Nintendo 3DS:lle julkaistu videopeli, jonka on kehittänyt Monster Games ja julkaissut Nintendo. Se kuuluu *[[Pilotwings (pelisarja)|Pilotwings]]*-pelisarjaan ja on jatkoa Super Nintendo Entertainment Systemin pelille Pilotwings ja Nintendo 64:n pelille Pilotwings 64 ja spin-off Wiin pelille Wii Sports Resort.

## Lähteet
Rata-SM kausi 2007

**[[Rata-SM (rata-autoilu)|Rata-SM]]-kausi 2007** ajettiin vuonna 2007.

## Formula Ford
### Kilpailut

### Tulokset

## Formula 3
### Kilpailut

### Tulokset

## Super Touring
### Kilpailut

### Tulokset

## GT
### Kilpailut

### Tulokset

## Lähteet
José Serebrier

**José Serebrier** (s. 3. joulukuuta 1938 Montevideo) on uruguaylainen kapellimestari ja säveltäjä.

Serebrier aloitti viulunsoiton opintonsa 9-vuotiaana Juan Fabbrin johdolla ja aloitti pian säveltämisen. Hänen varhaisin säilynyt sävellyksensä on sooloviululle laadittu sonaatti vuodelta 1948. Pianonsoitossa Serebrier sai opetusta Sarah Bourdillon de Santórsolalta. Hän jatkoi viulunsoiton sekä harmonian opintoja Montevideon kunnallisessa musiikkikoulussa ja sai sitten sävellysopetusta Carlos Estradalta Montevideon konservatoriossa. Serebrier laati näinä opiskeluaikoinaan muun muassa puhallinkvinteton *Pequeña musica* (1955). Vuonna 1956 hän voitti Uruguayssa kilpailun orkesterialkusoitollaan *La leyenda de Fausto*. Hän pääsi Curtis Institute of Musiciin, jossa häntä opetti sävellyksessä Vittorio Giannini. Serebrier sai vuonna 1958 nimityksen Minneapolisin sinfoniaorkesterin (myöhemmin Minnesotan orkesteri) harjoittelijakapellimestariksi. Toimeen yhdistyi stipendi, jonka myötä Serebrier pääsi opiskelemaan orkesterinjohtoa Antal Dorátin johdolla Minnesotan yliopistoon. Näinä aikoina hän sai valmiiksi yhden keskeisistä orkesteriteoksistaan, *Partitan* (1958), jolla on alaotsikkona "sinfonia nro 2".

Serebrier lähti Minneapolisista vuonna 1960 ja sai toimen puoliammattimaisen Utican sinfoniaorkesterin kapellimestarina. Samanaikaisesti hän työskenteli opettajana Utican yliopistossa. Vuonna 1960 Serebrier myös sävelsi *Fantasian orkesterille*, joka osoittautui yhdeksi Serebrierin kestävää suosiota saavuttaneista teoksista. Vuosina 1962–1966 hän työskenteli Leopold Stokowskin alaisuudessa avustavana kapellimestarina American Symphony Orchestrassa. Stokowski johti vuonna 1962 Carnegie Hallissa Serebrierin teoksen *Elegia jousille* kantaesityksen. Samoihin aikoihin Serebrier teki oman Carnegie Hall -debyyttinsä johtamalla American Symphony Orchestraa. Esitys sai suosiollisen vastaanoton niin kriitikoilta kuin yleisöltäkin. Vuonna 1968 Serebrier lähti Clevelandiin, jossa hän toimi Clevelandin filharmonisen orkesterin johtajana vuoteen 1971. Vuoteen 1970 hän oli myös George Szellin johtaman Clevelandin orkesterin residenssisäveltäjä. 

Serebrier esiintyi runsaasti orkestereiden vierailevana kapellimestarina 1970–1980-luvuilla. Ensimmäisen levytyksensä hän teki vuonna 1974 johtamalla Charles Ivesin neljännen sinfonian tulkinnan Lontoon filharmonisen orkesterin kanssa RCA Recordsille. Levytys sai kriitikoilta erinomaiset arvostelut Euroopasta ja Yhdysvalloista; levytyksestä tuli myös Grammy-ehdokkuus. Vuonna 1982 Serebrier sai nimityksen Adelaiden sinfoniaorkesterin päävierailijaksi. Tämän jälkeen hänestä tuli myös organisoimansa Festival Miamin taiteellinen johtaja. Serebrier on tehnyt levytyksiä monien orkesterien kanssa. Hänestä on tullut yksi sukupolvensa eniten levyttäneistä kapellimestareista. Hän on saanut monia Grammy-palkintoja urallaan, esimerkiksi yhden vuonna 2004 omasta *Carmen-sinfoniastaan*. Vuonna 2021 Serebrier johti useita omia teoksiaan albumilla *Last Tango Before Sunrise*.

Säveltäjänä Serebrierille ominaista on tonaalinen sävelkieli. Hänen orkesteriteostensa joukossa on kolme sinfoniaa ja viulukonsertto.

## Lähteet
Robert K. Jarvik

**Robert K. Jarvik** (s. 11. toukokuuta 1946 – 26. toukokuuta 2025) oli yhdysvaltalainen tiedemies, tutkija ja yrittäjä, joka tunnetaan roolistaan Jarvik-7-tekosydämen kehittämisessä.

Jarvik syntyi Midlandissa, Michiganissa 11. toukokuuta 1946. Hän aloitti opintonsa Syracusen yliopistossa ja suoritti lääketieteen maisterin tutkinnon New Yorkin yliopistosta. Hän jatkoi opintojaan lääketieteen parissa, ja vuonna 1976 hän valmistui lääketieteen tohtoriksi Utahin yliopistosta.

Jarvikin ura alkoi vuonna 1971 yhteistyöstä Willem Johan Kolffin kanssa, joka oli kehittänyt ensimmäisen keinotekoisen munuaisen. Tämä yhteistyö johti Jarvikin kiinnostuksen heräämiseen keinotekoisiin sydämiin. Hän työskenteli useiden vuosien ajan kehittääkseen Jarvik-sydämen, joka oli ensimmäinen toimiva keinotekoinen sydän.

Jarvik-sydän oli merkittävä keksintö sydänsiirtojen historiassa, sillä se tarjosi mahdollisuuden pelastaa potilaita, joiden sydänsairaus oli edennyt niin pitkälle, ettei elinsiirto ollut enää mahdollista. Jarvik-sydän toimi tehokkaasti useissa kokeissa, ja se johti lopulta siihen, että ensimmäinen keinotekoinen sydän asetettiin potilaaseen vuonna 1982.

Jarvik oli naimisissa kahdesti. Hän sai pojan ja tyttären ensimmäisen vaimonsa, saltlakecityläisen kirjailijan ja toimittajan Elaine Jarvikin kanssa. Hänen toinen vaimonsa oli tietokirjailija ja toimittaja Marilyn vos Savant, jonka kanssa hän oli naimisissa vuodesta 1987 lähtien.

Jarvik sai muun muassa Albert Laskerin kliinisen lääketieteen palkinnon ja National Medal of Technology and Innovation -palkinnon.

## Lähteet
Wilson Greatbatch

**Wilson Greatbatch** (6. syyskuuta 1919 Buffalo, New York – 27. syyskuuta 2011 Williamsville, New York) oli yhdysvaltalainen insinööri ja keksijä. Hänen tärkeimpiä keksintöjään ovat nykyaikainen sydämentahdistin ja pitkäikäinen, lääketieteellisissä implanteissa käytettävä litiumparisto, mutta hän sai elämänsä aikana kaikkiaan yli 325 patenttia. Hänet palkittiin Lemelson-MIT-palkinnolla ja National Medal of Technology and Innovationilla, ja hän oli National Inventors Hall of Famen jäsen.

## Elämä ja ura
Greatbatch syntyi Buffalossa New Yorkin osavaltiossa vuonna 1919. Hän palveli Yhdysvaltain laivastossa toisen maailmansodan aikana ja aloitti sodan jälkeen työskentelyn puhelinkorjaajana ennen kuin aloitti opintonsa Cornellin yliopistossa. Greatbatch suoritti tutkinnon sähkötekniikasta vuonna 1950 ja alkoi opettaa Buffalon yliopistossa vuonna 1952.

Greatbatchin merkittävä läpimurto tapahtui vuonna 1956, kun hän oli vahingossa asentanut väärän osan sydämen rytmitallentimeen, jonka hän oli kehittämässä. Tämän seurauksena laite alkoi pelkän sydämenlyöntien äänen tallentamisen sijaan lähettää säännöllisiä sähköimpulsseja, jotka stimuloivat sydämen rytmiä. Greatbatch tajusi tämän olevan tärkeä läpimurto, ja hän jatkoi työskentelyä kehittääkseen ensimmäisen käytännöllisen sydämentahdistimen.

Greatbatchin keksintö oli merkittävä edistysaskel sydämentahdistinten historiassa. Ennen sydämentahdistimien keksimistä potilaiden sydämentykytystä oli yritetty stimuloida sähköshokkien avulla. Tämä oli kuitenkin kivuliasta ja vaarallista, ja sydämentahdistimet ovat tarjonneet potilaille paljon turvallisemman vaihtoehdon.

Ensimmäinen Greatbatchin sydämentahdistin istutettiin ihmispotilaalle vuonna 1960, ja laite sai patentin kaksi vuotta myöhemmin. Tämä laukaisi sydämentahdistinten nopean kehittymisen ja laajamittaisen käytön.

Greatbatch jatkoi uraansa sydämentahdistimien parissa ja kehitti myös muita tärkeitä keksintöjä, kuten implantoitavan sydämen defibrillaattorin. Myöhemmin hän kiinnostui ympäristöasioista ja kehitti muun muassa aurinkoenergiaa käyttävän kanootin ja apua AIDS-potilaille. Hän kuoli 27. syyskuuta 2011 williamsvilleläisessä hoitokodissa munuaisten vajaatoimintaan 92-vuotiaana.

## Perhe
Greatbatchin puoliso oli hänen lapsuuden ihastuksensa Eleanor Wright, joka kuoli muutamaa kuukautta ennen puolisoaan. Heillä oli tytär ja neljä poikaa, joista yksi kuoli vuonna 1998, 12 lastenlasta ja kahdeksan lastenlastenlasta.

## Lähteet
Lehväluteet

**Lehväluteet** (Acanthosomatidae) on nivelkärsäisten lahkoon kuuluva hyönteisheimo. Se jaetaan 46 sukuun ja yli 184 lajiin.

Lehväluteet ovat noin 5–35 millimetrin mittaisia hyönteisiä, joiden väri vaihtelee vihreästä ruskeaan. Niitä esiintyy kaikissa maanosissa, yleisesti Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa.

Lehväluteet ovat lehtipuiden ja pensaiden lehdillä esiintyviä hyönteisiä. Ne syövät kasvin meheviä osia, kuten lehtiä, kukkia ja hedelmiä. Lehväluteet voivat myös imeä ravintoa toisista hyönteisistä, kuten kirvoista ja seittejä tekevistä hämähäkeistä.

Lehväluteet hoitavat muniaan ja nuoria poikasia. Useimmat lehväluteet munivat munansa kasvin lehdille. Munat kehittyvät toukiksi, jotka kasvavat ja kehittyvät aikuisiksi lehväluteiksi. Useat lajit ovat myös sosiaalisia, eli niiden yksilöt voivat elää ryhmissä ja hoitaa yhdessä jälkeläisiään.

## Lähteet
* Rokas, A., & Atkinson, R. J. A. (2002). "Evolution of leafhoppers (Insecta, Hemiptera, Cicadellidae): a molecular phylogenetic approach". Molecular Phylogenetics and Evolution, 22(3), 381-394.
* Acanthosomatidae - Shield Bugs, BugGuide. Viitattu 19.3.2023
* Acanthosomatidae, Fauna Europaea. Viitattu 19.3.2023. 
### Viitteet
Nils Stolpe

**Nils Thorfinn Stolpe**  (26. maaliskuuta 1903 Kangasniemi – 21. syyskuuta 1985 Espoo) oli suomalainen sotilas, metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 

Stolpen vanhemmat olivat piirilääkäri Thorfinn Stolpe ja Esther Ingrid von Pfaler ja puoliso vuodesta 1930 Greta Lisa Mether-Borgström. Vuorineuvos, yritysjohtaja Tor Stolpe oli heidän poikansa. Nils Stolpe tuli ylioppilaaksi Kristiinan suomalaisesta yhteiskoulusta 1922 ja kävi Kadettikoulun 1922–1924, metsänhoitajaksi hän valmistui Helsingin yliopistosta  1931. Vänrikki Stolpe oli nuorempi upseeri Jääkäritykistörykmentissä Hämeenlinnassa 1924–1928, yleni luutnantiksi 1926, oli Sortavalan suojeluskuntapiirin aluepäällikkö 1931–1933 ja yleni kapteeniksi 1933. 

Metsähallituksen Evon hoitoalueen ylimääräinen metsänhoitaja Stolpe oli 1933–1934, Pitkäranta Oy:n hankintametsänhoitaja 1934–1936, Kaukaan Tehdas Oy:n aluemetsänhoitaja 1936–1949, Kymin Uittoyhdistyksen uittopäällikkö Kotkassa 1949–1954 ja Oy Kaukas Ab:n metsäpäällikkö Lauritsalassa 1954–1968. Kansanhuoltoministeriön puutavaran hankintatoiminnan tarkastajana Itä-Suomessa hän toimi 1945 ja toimistopäällikkönä 1946. Stolpe oli myös Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1947–1949 ja hänellä oli useita oman alansa ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan talvi- ja jatkosotaan patterin päällikkönä, patteriston komentajana ja tykistöryhmän komentajana osallistunut Stolpe oli reservin majuri (1942). Hän sai metsäneuvoksen arvonimen 1959. Hänen mukaansa on nimetty "Stolpen kuusikko" Haarikon alueella Punkaharjulla.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Öölannin meritaistelu (1676)

**Öölannin meritaistelu** oli tanskalais-hollantilaisen liittouman laivaston ja Ruotsin laivaston välinen meritaistelu Itämerellä Öölannin itärannikolla 1. kesäkuuta 1676. Taistelu oli osa Skoonen sotaa, jolloin Tanska taisteli ylivallasta eteläisellä Itämerellä. Ruotsi tarvitsi kiireesti vahvistuksia asemalleen Pohjois-Saksassa, Tanska pyrki kuljettamaan armeijan Skooneen ja avaamaan rintaman Etelä-Ruotsiin Ruotsin maaperälle.

Taistelun aikana Ruotsin lippulaiva *[[Kronan]]* upposi vieden mukanaan lähes koko miehistön, mukaan lukien laivaston komentajan, amiraali Lorentz Creutzin. Liittoutuneet joukot, joita johti hollantilainen amiraali Cornelis Tromp, hyödynsivät täysin Ruotsin puolella tapahtunutta häiriötä. Creutzin kuoleman jälkeen komentajana toiminut amiraali Claes Uggla piiritettiin ja hänen lippulaivansa *[[HMS Svärdet (1663)|Svärdet]]* vaurioitui pitkittyneessä tykistökamppailussa, minkä jälkeen polttolaiva sytytti sen tuleen. Uggla hukkui paetessaan aluksesta ja toisen ylimmän komentajan menetyksen myötä muu Ruotsin laivasto perääntyi epäjärjestyksessä.

Taistelu johti Tanskan laivaston ylivaltaan, jota jatkui koko sodan ajan.

## Lähteet
Hjalmar Weckström

**Hjalmar Johannes Weckström** (17. maaliskuuta 1888 Tammisaari – 23. heinäkuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen kultaseppä.

Hjalmar Weckström meni koulut päätettyään vuonna 1904 oppiin isänsä kultaseppä John Weckströmin liikkeeseen. Hän sai kisällinkirjan 1908 ja suoritti ammattitutkinnon 1910. Weckström täydensi sitten ammattitaitojaan Isak Sahan kultasepänliikkeessä Porissa ja teki opintomatkan Ruotsiin Uppsalaan ja Tukholmaan. Vuonna 1913 Weckström perusti oman kultasepänliikkeensä Tammisaareen. Vuonna 1916 hän muutti Helsinkiin ja osti sieltä keväällä 1917 kultaseppä Ferdinand Timperin kulta- ja hopeasepänliikkeen jatkaen sen toimintaa pitkään nimellä *"Timperin jälk."*. Weckström teki 1922 opintomatkan Ruotsiin ja Saksaan.

Weckström oli myös Helsingissä Heikinkatu 16:ssa sijainneen *Konrad Wolf Oy*:n toimitusjohtajana.  Tämä yhtiö toimi kulta-, hopea- ja doublétuotteiden sekä rannekellojen ja ketjujen maahantuojana ja tukkukauppana. Yhtiön oli perustanut 1933 saksalainen koru- ja kelloalan tukkukauppias Konrad Wolf (s. 1879), jonka pääliike toimi Pforzheimissa Saksassa.  Weckström oli lisäksi Kultakeskus Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä.

## Lähteet
Return to Silent Hill

**Return to Silent Hill** on vuonna 2026 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Sen on ohjannut Christophe Gans, ja pääosia esittävät Jeremy Irvine ja Hannah Emily Anderson. Elokuva julkistettiin syksyllä 2022, ja sitä alettiin kuvata Saksassa ja Itä-Euroopassa huhtikuussa 2023.

Elokuva on kolmas *[[Silent Hill]]* -pelisarjaan perustuva elokuva, mutta juonellisesti se on erillinen kahdesta aiemmasta elokuvasta *[[Silent Hill (elokuva)|Silent Hill]]* (2006) ja *[[Silent Hill: Revelation 3D]]* (2012). Elokuva perustuu vuonna 2001 julkaistun *[[Silent Hill 2]]* -pelin juoneen. James-niminen mies vastaanottaa rakastamaltaan naiselta kirjeen, jossa tämä paljastaa olevansa Silent Hill -nimisessä kaupungissa. Ohjaaja Christophe Gans, joka ohjasi myös vuoden 2006 *Silent Hill* -elokuvan, on kuvannut *Return to Silent Hill* -elokuvaa mytologiseksi rakkaustarinaksi. Elokuvan tuottaja Victor Hadida on kertonut, että tarkoitus on tehdä elokuvasta ”moderni mutta myös hyvin uskollinen videopelille.”

*Return to Silent Hill* sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 23. tammikuuta 2026.

## Rooleissa

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Elokuvan teaser-traileri (YouTube)
Birlan teknologia- ja tiedekorkeakoulu

**Birlan teknologia- ja tiedekorkeakoulu** (, , lyhennys **BITS**) on vuonna 1964 perustettu, Intian Rajasthanin osavaltion Pilanissa (BITS Pilani) ja neljällä muulla paikkakunnalla (Goa, Hyderabad, Mumbai; Dubai) toimiva yksityinen korkeakoulu (*deemed university*).

Lukuvuonna 2020-2021 Birlan teknologia- ja tiedekorkeakoulussa opiskeli 12&nbsp;387 ihmistä alempaa korkeakoulurutkintoa; heistä naisia oli vain 1&nbsp;728. Ylempää korkeakoulututkintoa suoritti 467 ja tohtoripintoja teki 1&nbsp;171 päätoimista ja 326 osa-aikaista opiskelijaa.

Oppilaitoksen mainetta korostava (painoarvo 40%) brittiläinen QS World University Rankings sijoitti BITS:n Pilanin kampuksen maailmanlistansa jaettuun sijaluokkaan 1001-1200 (2023). Intialaisista korkeakouluista BITS Pilani oli tällä listalla jaetulla 28. sijalla (2023). Intian kansallisessa korkeakoulujen paremmuusluokittelussa (NIRF) BITS Pilani sai sijan 32 vuonna 2022 (kahdensadan Intian parhaan yliopiston joukosta). Verkkonäkyvyyttä korostava espanjalainen Webometrics-yliopistolistaus (1/2023) luokitteli Birlan teknologia- ja tiedekorkeakoulun maailmanlistansa sijalle 1148, ja Intian yliopistojen sijalle 21. 

Birlan teknologia- ja tiedekorkeakoulun Pilanin kampus (BITS Pilani) on valittu Intian kärkiyliopistojen kansainvälistymiseksi käynnistetyn Institution of Eminence -ohjelman piiriin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kappeliranta

**Kappeliranta** (ruots. *Kapellstrand*) on kylä Kirjalansaaressa Paraisten kaupungin alueella. Kappeliranta sijaitsee saaren itälaidalla pahasti umpeen kasvanen Nilsbynsalmen rannalla nykyisen Lielahdentien (mt 1805) varressa. Viereisen Lillbyn kylän nimi oli aiemmin Lillkapellstrand.

Kylä on saanut nimensä 1400-luvulla perustetusta Kapellstrand-nimisestä kartanosta. Vanha 1700-luvulla rakennettu puurakenteinen kartano paloi 1980-luvulla. Palaessaa kartanon ulkoasu oli vuodelta 1827. Myöhemmin purettiin kartanon talousrakennus, navetta ja aitta. Vanha vihreäksi maalattu renkitupa on edelleen pystyssä, joskin heikkokuntoisena. Pihapiirin keskellä on säilynyt myös ikivanha holvattu harmaakivikellari. Tontin laidalla aivan Lielahdentien vieressä sijaitsee yksi Suomen suurimmista tammista, jota on kutsuttu Pietari Brahen tammeksi. 

Palaneen kartanon viereen valmistui 2000-luvulla uusi, ensisijaisesti juhla- ja kokoustilaisuuksia varten suunniteltu Juhlakartano Kappelinranta. Juhlakartano on suosittu häiden pitopaikka.

## Lähteet
Nicolaus Bergius

**Nicolaus Bergius** (1658–1706) oli ruotsalainen teologi ja tutkija, joka toimi luterilaisen kirkon superintendenttinä Narvassa ja Pärnussa.

Bergius syntyi vuonna 1658 Tallinnassa kaupungin ruotsalaisen kirkkoherran poikana. Hän kasvoi monikielisessä ympäristössä, jossa puhuttiin saksaa, viroa ja venäjää. Opiskeluaikana Bergius sai stipendin opintomatkaa varten ja vietti vuoden Frankfurt am Mainissa tunnetun pietistin Philipp Jabob Spenerin luona, minkä jälkeen hän siirtyi opiskelemaan orientalistiikkaa Giesseniin ja väitteli siellä vuonna 1684 maisterin arvoa varten. Bergius oleskeli vielä vuoden Pariisissa ja opetteli ranskan kielen. Palattuaan Tukholmaan hänestä tuli uuden ranskankielisen seurakunnan pastori vuonna 1687. Vuonna 1700 hänet nimitettiin superintendentiksi Narvaan, mistä hän siirtyi vuonna 1702 Liivinmaan superintendentiksi Pärnuun. Vietettyään parisen vuotta Liivinmaalla Bergius muutti Uppsalaan, missä hän toukokuun 14. päivänä 1704 väitteli ja saavutti tohtorin arvon. Väitöskirja nimeltään *De Statu Ecclesiae et Religionis Moscoviticae* oli kaksiosainen, ja sen jälkimmäinen osa ilmestyi painosta seuraavana vuonna. Teos on perusteellinen kuvaus Venäjän kirkosta. Nicolaus Bergius oli naimisissa kreivitär Kristina Juliana Oxenstiernan kanssa.

## Lähteet