open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rósa Björk Brynjólfsdóttir

**Rósa Björk Brynjólfsdóttir** (s. 9. helmikuuta 1975) on islantilainen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2016–2021. Hän edusti vihreää vasemmistoa mutta erosi puolueesta vuonna 2020 ja siirtyi sosiaalidemokraattiseen liittoon.

Rósa syntyi Hafnarfjörðurissä. Hän opiskeli Islannin yliopistossa ranskan kieltä ja mediaa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2000, minkä lisäksi hän on opiskellut oppaaksi. Vuosina 1998–2003 ja 2005–2009 hän toimi oppaana Islannin ylämailla. Vuosina 2002–2007 hän työskenteli Islannin yleisradioyhtiö RÚV:n televisio- ja radiokanavilla, Stöð 2 -televisiokanavalla, NFS-uutiskanavalla ja *[[Morgunblaðið]]*-lehdessä. Vuosina 2007–2008 hän työskenteli France 24:llä, vuosina 2008–2009 myös Al Jazeeran, TF1:n, BBC:n, CBC:n ja NRK:n Islannin-kirjeenvaihtajana. Vuosina 2009–2010 hän työskenteli RÚV:llä. Vuosina 2010–2014 hän työskenteli valtiovarainministeriössä lehdistösihteerinä. Vuosina 2015–2016 hän toimi vihreän vasemmiston parlamenttiryhmän toiminnanjohtajana.

Rósa valittiin alþingiin Vuoden 2016 parlamenttivaaleissa. Hän toimi 2017–2021 Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-delegaation puheenjohtajana. Hän erosi vihreän vasemmiston parlamenttiryhmästä syyskuussa 2020 puolueen johtaman hallituksen karkotettua lapsiperheen, joka oli odottanut oleskelulupapäätöstä 25 kuukautta. Saman vuoden joulukuussa hän liittyi sosiaalidemokraattiseen liittoon.

## Lähteet
Gemellae

**Gemellae** (lat.) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:

* Gemellae, kaupunki Africa proconsulariksessa / Africa Byzacenassa
* Gemellae, kaupunki Numidiassa
Iluro

**Iluro** voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:

* Iluro, kaupunki Galliassa, nykyinen Oloron-Sainte-Marie Ranskassa
* Iluro, kaupunki Hispania Baeticassa, nykyinen Álora Espanjassa
* Iluro, kaupunki Hispania Tarraconensiksessa, nykyinen Mataró Espanjassa.
Lilja Rafney Magnúsdóttir

**Lilja Rafney Magnúsdóttir** (s. 24. kesäkuuta 1957) on islantilainen vihreän vasemmiston poliitikko, joka toimi kansanedustajana Alþingissä vuosina 2009–2021.

Vuosina 1990–1994 Lilja toimi Suðureyrarhreppurin kunnanjohtajana. Vuoden 2009 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Hän toimi vuonna kalastus- ja maatalousvaliokunnan puheenjohtajana ja vuosina 2017–2021 elinkeinovaliokunnan puheenjohtajana.

## Lähteet
Interamna

**Interamna** (lat.; , myös ) tai **Interamnia** (lat.) voi viitata seuraaviin:

* Interamna Lirenas, antiikin aikainen kaupunki Latiumissa Italiassa
* Interamna Nahars, antiikin aikainen kaupunki Umbriassa Italiassa, nykyinen Terni
* Interamnia Praetuttiorum eli Interamna Praetuttiorum, antiikin aikainen kaupunki Picenumissa Italiassa, nykyinen Teramo
* 704 Interamnia, päävyöhykkeen asteroidi

## Lähteet
Maria Stereo

**Maria Stereo**, oik. Maria Heinonen (s. 1979 Rauma) on suomalainen kuvanveistäjä.

Sahalahdessa asuva Stereo valmistui TAMKin kuvataiteen ohjelmasta 2011. Hänellä on ollut näyttelyitä Galleria Huudossa, Mältinrannassa ja Turun Taidemuseon studiossa. Stereon teoksissa on koristeellista runsautta ja aiheissa näkyy myös 1980-luvun tyttöys. Monien teosten materiaalina on rikottuja posliini- ja keramiikkaesineitä, jotka on koottu ja sommiteltu uudelleen osin mosaiikkimaisesti.

Stereo tekee myös musiikkia Maria ja Marsilaiset -yhtyeessä ja Anssi Kasitonnin kanssa.
 Stereon pronssinen nelimetrinen käkikelloa kuvaava teos *Ajaton* julkistettiin Vallilassa 2019.

## Julkinen teos
* *Ajaton*, pronssi 2019, Stadin ammatti- ja aikuisopiston sisäpiha, Teollisuuskatu 32

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Maria Stereon verkkosivut
*
Silja Dögg Gunnarsdóttir

**Silja Dögg Gunnarsdóttir** (s. 16. joulukuuta 1973) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2013–2021.

Silja syntyi Reykjavíkissä. Hän opiskeli historiaa Islannin yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2001. Vuonna 2017 hän valmistui kansainvälisten kauppatieteiden maisteriksi Bifröstin yliopistosta. Kesinä 1995, 1996 ja 1998 hän työskenteli poliisina Keflavíkissä. Vuosina 1997–1998 hän työskenteli toimittajana RÚV:llä. Vuosina 1998–1999 hän toimi opettajana Njarðvikin koulussa. Vuosina 1999–2001 hän toimi toimittajana Víkurfréttir-lehdellä, vuosina 2001–2003 Fróðilla. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 2013–2015 hän toimi Alþingin 2. varapuhemiehenä. Vuosina 2017–2021 hän toimi Pohjoismaiden neuvoston Islannin-delegaation puheenjohtajana. Vuonna 2020 hän toimi Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajana.

## Lähteet
Maija Kovari

**Maija Kovari** (s. 1985) on suomalainen kuvanveistäjä, arkkitehti ja yrittäjä.

Kovari valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä yliopistosta vuonna 2015 ja kuvataiteilijaksi (AMK) Tampereen Ammattikorkeakoulusta 2011.  Kovarilla on myös konsulttitoimisto Public Art Agency Finland, joka yhdistää nykytaidetta ja julkista tilaa.

Kovarin teos *Peilikirkas* vuodelta 2016 toimii paitsi teoksena myös penkkinä.
Ranta-Tampellassa sijaitsevassa *Tärkeitä asioita* -teoksessa vuodelta 2019 taas on kaksi muistilistan tyyppistä tekstiä muistisairaiden palvelutalon kahdessa päädyssä.

## Julkiset teokset
* *Tärkeitä asioita*, Tampere Ranta-Tampella, 2019
* *Seven Steps to Save the Ocean*, Ranuan Eläinpuisto, 2018
* *Puu, joka suojaa*, Aleksanterin kirkon kastepuu, Tampere, 2022
* *Juhannusyön tähtikartta*, Tampere Ranta-Tampella, 2022
* *Keräilijä*, Eteläpuiston koulun julkisivu Tampere 2024


Maija Kovari Peilikirkas 2016.JPG|*Peilikirkas* 2016, Otavalankadulla ollut teos, Tampere.
Maija Kovari Keräilijä 2024.jpg|*Keräilijä* 2024, Eteläpuiston koulu Tampere, Eteläpuisto.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Maija Kovarin verkkosivut
Poromafia

**Poromafia** on suomalainen draamasarja. Sarjan on ohjannut ja käsikirjoittanut Mika Kurvinen, ja se on saanut inspiraationsa Mikko-Pekka Heikkisen samannimisestä romaanista.

Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin sekä Suomen että Ruotsin C More-suoratoistopalveluissa talvella 2023. Sarja on julkaistu myös Norjassa ja Tanskassa.

Sarja kuvattiin tammikuun ja kesäkuun välisenä aikana vuonna 2022, ja kuvauspaikkoina toimivat muun muassa Ylläksen ja Kilpisjärven alueet Lapissa, sekä Tromssan kaupunki Pohjois-Norjassa.

## Juoni

Hämärissä olosuhteissa kuolleen Ville Poikkipään (Juhani Laitala) murhasta tuomittu, Wolverines-moottorikelkkajengin johtaja Sameli Nelihanka (Samuli Edelmann) vapautuu norjalaisesta vankilasta 10 vuoden jälkeen. Samelin syöpää sairastanut äiti Brita Nelihanka (Rea Mauranen) on menehtynyt. Britan testamentti sekä hänen jälkeen jättämänsä, suuria salaisuuksia paljastavat kirjeet käynnistävät valtataistelun Britan perintömaista. Maiden omistusoikeuksista kamppailevat muun muassa Sameli, Britan leski Rouku (Aake Kalliala) sekä Ville Poikkipään tytär ja Samelin entinen naisystävä Sara (Anna-Maija Tuokko). Omat käänteensä kamppailuun tuovat Samelin ehdonalaista valvova ylikomisario Mulari (Paavo Westerberg) sekä Jäämeren sataman alamaailman johtaja Stagge (Mikael Persbrandt).

## Näyttelijät
### Pääosissa

### Sivuosissa

## Lähteet
Anna Kolbrún Árnadóttir

**Anna Kolbrún Árnadóttir** (16. huhtikuuta 1970 – 9. toukokuuta 2023) oli islantilainen keskustapuolueen poliitikko, joka istui Alþingissä vuosina 2017–2021.

Anna syntyi Akureyrissä. Hän valmistui vuonna 1991 sairaanhoitajaksi ja lastentarhanopettajaksi Fynin pedagogiseminaarista vuonna 2002. Vuonna 2010 hän valmistui kasvatustieteen maisteriksi Akureyrin yliopistosta. Hän työskenteli Eyjafjörðurissä vanhainkodissa vuosina 1989–1991 ja sairaanhoitajana vuosina 1991–1993, minkä jälkeen hän työskenteli vanhainkodeissa Akureyrissä vuosina 1993–1995 ja Odensessa vuosina 1995–1996. Vuosina 1996–1997 hän työskenteli sairaanhoitajana Odensen sairaalassa. Vuosina 2002–2003 hän työskenteli kuntoutuskeskuksessa Akureyrissä. Vuosina 2003–2011 hän työskenteli erityisopetusvastaavana akureyriläisessä peruskoulussa. Vuoden 2017 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Vuodesta 2018 lähtien hän toimi keskustapuolueen 2. varapuheenjohtajana.

## Lähteet
Albertína Friðbjörg Elíasdóttir

**Albertína Friðbjörg Elíasdóttir** (s. 17. helmikuuta 1980) on islantilainen sosiaalidemokraattisen liiton poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2017–2021.

Albertína syntyi Ísafjörðurissä. Hän opiskeli sosiologiaa Islannin yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 2005, minkä jälkeen hän opiskeli maantiedettä ja valmistui maisteriksi vuonna 2012. Vuosina 2010–2014 hän istui Ísafjörðurin kunnanvaltuustossa ja kunnanhallituksessa; vuosina 2011 ja 2013 hän toimi valtuuston puheenjohtajana. Vuoden 2017 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin.

## Lähteet
Sør-Varanger Avis

**Sør-Varanger Avis** (lyh. **SVA**) on norjalainen vuonna 1949 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Kirkkoniemessä Etelä-Varangin kunnassa. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lehden verkkosivut
Þórunn Egilsdóttir

**Þórunn Egilsdóttir** (23. marraskuuta 1964 – 9. heinäkuuta 2021) oli islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 2013–2021.

Þórunn syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui kasvatustieteiden kandidaatiksi Islannin opettajakorkeakoulusta vuonna 1999. Vuodesta 1986 lähtien hän työskenteli lammastilalla. Vuosina 1999–2008 hän toimi opettajana peruskoulussa. Vuosina 2010–2014 hän istui Vopnafjarðarhreppurin kunnanvaltuustossa ja toimi vuosina 2010–2013 kunnanjohtajana. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Hän toimi Alþingin 2. varapuhemiehenä vuosina 2015–2016, 1. varapuhemiehenä vuosina 2016–2017, 5. varapuhemiehenä vuonna 2017 ja 4. varapuhemiehenä 2017–2019. Vuosina 2015 sekä 2016–2021 hän toimi edistyspuolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Vuosina 2016–2017 hän toimi yleis- ja opetusvaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 2013–2016 hän toimi Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-delegaation puheenjohtajana.

Þórunn kuoli syöpään Akureyrin sairaalassa 9. heinäkuuta 2021.

## Lähteet
Työjärjestys

**Työjärjestys** on kokouksen hyväksymä säännöstö tai päätös kokouksen kulun organisoimisesta ja kokousmenettelystä. Työjärjestyksiä voivat säätää kokouksiinsa esimerkiksi yhdistykset, edustajistot ja kunnanvaltuustot.

## Työjärjestys yhdistyksissä
Työjärjestys on eri asia kuin asialista tai esityslista. Se ei liity kokouksessa käsiteltävien asioiden käsittelyjärjestykseen, vaan asiat käsitellään oletusarvoisesti asialistan tai esityslistan mukaisessa järjestyksessä. Työjärjestys on yleistä kokoustekniikkaa täydentävä kokoelma sääntöjä ja ohjeita, joita on tarkoitettu noudatettavaksi määrätyissä kokouksissa. Asialistaa, joka on luettelo kokouksessa käsiteltäviksi esitettävistä asioista, tai esityslistaa, joka on kunkin asian kohdalla päätösesitykset sisältävä asialista, ei voida hyväksyä kokouksen työjärjestykseksi.

Tavallisissa yhdistyksissä työjärjestys on yleensä tarpeeton. Sille on tarvetta kun kokouksen menettelyistä on tarpeen erityisesti ohjeistaa joitain asioita. Työjärjestyksessä voidaan säätää muun muassa puheenvuorojen pyytämisestä ja kestosta, esitysten kannattamisesta, kokoustauoista, sihteerin valinnasta ja muista toimintaohjeista. Muun kuin yhdistyksen kokouksen (hallituksen kokouksen vastakohtana, ei yleisesti kaikkina yhdistyksen järjestäminä kokouksina) koolle kutsumisesta voidaan säätää työjärjestyksessä, jolleivat yhdistyksen säännöt sitä kiellä. Työjärjestyksen ei tarvitse olla etukäteen valmisteltu, vaan kokous voi sen itse päättää, jollei sitä säännöissä tai muutoin rajoiteta.

Työjärjestys on hierarkkisesti sääntöjä alempiarvoisempi, joten se ei voi olla ristiriidassa sääntöjen määräysten kanssa. Yhdistyksen kokousten työjärjestykseen ei voida sisällyttää asioita, joista voidaan yhdistyslain mukaan mainita vain yhdistyksen säännöissä.

### Työjärjestyspuheenvuoro
Työjärjestyspuheenvuoro on puheenvuoro, joka ei koske mitään kokouksessa päätettävää asiaa. Tällaisia teknisiä asioita ovat muun muassa asioiden käsittelyjärjestyksen muuttaminen, kokoustauon pyytäminen ja käsiteltävän asian siirtäminen. Työjärjestyspuheenvuoro on etuoikeutettu puheenvuoro eli se annetaan heti edellisen puheenvuoron päätyttyä ennen muita pyydettyjä puheenvuoroja ja siinä esitetty asia käsitellään heti.

Vaikka kokouksella ei olisi erillistä työjärjestystä, kokouksen menettelyä koskeva puheenvuoro pyydetään työjärjestyspuheenvuorona, jotta kokouksen puheenjohtaja tietää puheenvuoron etuoikeuden. Työjärjestyspuheenvuoro ei siis sinänsä tarkoita kokouksen työjärjestyksen muuttamista tai luomista.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
**Esimerkkejä työjärjestyksistä**:
* Kristiinankaupungin kaupunginvaltuuston työjärjestys
* Suomen eduskunnan työjärjestys 
* Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan edustajiston työjärjestys
Liisa Ruusuvaara

**Liisa Ruusuvaara** (18. syyskuuta 1937 Lahti – 25. tammikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taiteilija.

Ruusuvaaran teoksia oli Suomen Taiteilijain näyttelyssä 1965 sekä Nuorten näyttelyissä 1960-luvun alussa. Opiskeltuaan Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1956–1960 hän jatkoi opettajana taideteollisessa oppilaitoksessa ja Lahden taideoppilaitoksessa vuodesta 1971.  Ruusuvaaran oppilaana ovat olleet muiden muassa Pekka Pitkänen ja Kari Ovaska
Ruusuvaara suunnitteli myös ryijyjä muun muassa Suomen käsityön ystäville.

Ruusuvaaran *Kukkatervehdys* Lahden kaupunginsairaalan edessä koostuu viidestä isokokoisesta betonikukasta, joiden terälehdet ovat auki. Teos valmistui kaksi vuotta ennen kuin Ruusuvaara kuoli 37-vuotiaana rintasyöpään.
Betoniteos kuitenkin vaurioitui vuonna 2009 ja oli vaarassa päätyä hajotettavaksi, kunnes Lahden rakentajat ry lupasi korjata teoksen. Kunnostetuissa kukissa on uusitut valot. Alkuperäisten valojen tekniikka oli toiminut vain pari vuotta. *Kukkatervehdyksen* kunnostuksesta myönnettiin Apoli-palkinto.

## Julkinen teos
* *Kukkatervehdys*, betoni, Lahden kaupunginsairaala 1973

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*Liisa Ruusuvaara Kuvataiteilijamatrikkelissa
Verbúðin

**Verbúðin** (kansainvälisessä jakelussa *Blackport*) on islantilainen draamasarja vuodelta 2021. Se sijoittuu vuosiin 1983–1991 ja seuraa Länsivuonojen alueella sijaitsevan nimettömän pikkukaupungin elämää kuvaten samalla tuon ajan Islannin kehitystä. Suomessa sarjan on esittänyt Yle.

Sarjalle annettiin vuoden 2022 Göteborgin elokuvajuhlilla Pohjoismaisen elokuva- ja televisiosäätiön palkinto parhaasta käsikirjoituksesta.
## Lähteet
Bojana Drča

**Bojana Drča** (o.s. **Živković**, ; s. 29. maaliskuuta 1988 Belgrad) on serbialainen lentopalloilija ja olympiamitalisti.

Drča kuului Serbian naisten lentopallomaajoukkueeseen vuoden 2012 olympialaisissa Lontoossa ja vuoden 2016 olympialaisissa Rio de Janeirossa. Vuonna 2012 joukkue sijoittui 11:nneksi ja saavutti hopeaa 2016. MM-kilpailuissa Drča kuului vuonna 2018 Serbian kultaa voittaneeseen joukkueeseen. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa 2015 ja saavutti pronssia 2017. Euroopan kisoissa hän saavutti pronssia 2015.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*
Toivo Koskelo

**Toivo Edvard Koskelo**, vuoteen 1918 **Lindgrén**  (6. elokuuta 1896 Viipuri – 1. kesäkuuta 1971 Pälkäne) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja järjestöasiantuntija, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 

Koskelon vanhemmat olivat konttoristi, kirjanpitäjä Karl (Kalle) Edvard Lindgrén ja Hilma Maria Koskelo ja puoliso vuodesta 1930 Maire Elsa Karoliina Isaksson, aiemmin Kartano. Yritysjohtaja, pääkonsuli Aarne Koskelo oli hänen veljensä. Toivo Koskelo tuli ylioppilaaksi Heinolan keskikoulun jatkoluokilta 1915 ja valmistui metsänhoitajaksi 1918. Hän oli Metsähallituksen metsäkonduktööri 1918, avustava metsänhoitaja kirkollisvirkataloilla 1918–1919, Pohjanmaan piirikunnan Pyhäjoen hoitoalueella ja Haapajärven hoitoalueella 1919 ja Savonlinnan hoitoalueella 1919–1925, Suomalainen Puuliike Oy:n metsäosaston johtaja Viipurissa 1925–1929 ja avustava metsänhoitaja Metsähallituksen Itä-Suomen ja Pohjanmaan piirikunnissa 1929–1937.

Koskelo oli Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton asiamies Tampereella 1938–1942, Metsätyömaiden Muonitustoimiston päällikkö 1940–1948 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton metsäosaston asiamies Helsingissä 1942–1961. Koskelo myös omisti Hepolahden tilan Pälkäneellä vuodesta 1954. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä.  Metsämiesten Säätiössä hän oli pitkäaikainen asiamies 1948–1969 ja hallituksen jäsen 1948–1970 ja hallituksen varapuheenjohtaja 1970–1971. Metsäneuvoksen arvonimen Koskelo sai 1956. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
RRR

**RRR** voi tarkoittaa seuraavia:

* *[[RRR (elokuva)|RRR]]*, intialainen elokuva vuodelta 2022
* Reed Research Reactor, yhdysvaltalaisessa Reed Collegessa sijaitseva ydinreaktori
* RRRecords, yhdysvaltalainen levy-yhtiö
Dina Boluarte

**Dina Boluarte**  (s. 31. toukokuuta 1962) on perulainen poliitikko, joka nousi maansa presidentiksi joulukuussa 2022. Boluarte nousi presidentin asemaan, kun Pedro Castillo syrjäytettiin virasta kongressin päätöksellä. Perun kongressi erotti yksimielisesti Boluarten virasta lokakuussa 2025, ja hänen tilalleen nousi väliaikaisesti José Jerí.

Boluarte on kotoisin syrjäiseltä Apurímacin alueelta. Ketšua on siellä alueen valtakieli, ja Boluarte puhuu sujuvasti sekä ketšuaa että espanjaa. Hän aloitti opintonsa sairaanhoitajaopistossa Cuzcossa, mutta jatkoi sitten oikeustieteelliseen Limassa toimivaan San Martín de Porresin yliopistoon. 

Boluarte on koulutukseltaan asianajaja. Hän on työskennellyt aikaisemmin pitkään väestörekisterikeskuksessa.

Boluarte lähti politiikkaan vasta 50-vuotiaana. Hän pyrki ensin aluehallintoon vasemmistopuolueen edustajana ja vuonna 2020 kongressiin Vapaa Peru -puolueessa. Kumpaakaan paikkaa hän ei saanut. Puolue otti hänet silti Pedro Castillon varapresidenttiehdokkaaksi presidentinvaaleihin, jotka tämä maaseudun pettyneitä äänestäjiä houkutellut ehdokaspari voitti. Varapresidentin viran lisäksi Boluarte sai kesällä 2021 kehitysministerin salkun. Tammikuussa 2022 hän sanoi haastattelussa, ettei ole täysin sisäistänyt Vapaa Peru -puolueen marksilais-leninististä ideologiaa. Puoluejohtaja Vladimir Cerrón julisti Boluarten petturiksi, ja hänet erotettiin puolueesta. Puoli vuotta myöhemmin myös Castillo menetti Cerrónin tuen. 

## Lähteet
Morsiusangervo

**Morsiusangervo** (*Spiraea* × *arguta* tai *Spiraea* 'Arguta') on pensasangervojen sukuun kuuluva risteymälaji tai lajike. Se kukkii valkoisin kukin kesäkuussa. Kukat kasvavat tiheinä huiskilomaisina kukintoina. Se viihtyy aurinkoisella kasvupaikalla kosteassa ja runsasravinteisessa maassa. Se sopii sekä yksittäispensaaksi että aidanteeseen, ja se soveltuu myös puistopensaaksi. Morsiusangervon kasvutapa on paljolti haaroittuva, sen oksat ovat vaaleanruskeita, ja niissä on karvamainen peite. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja soikeita.

## Lähteet
Mykola Šylo

**Mykola Šylo** (, 6. syyskuuta 1913 Kiova – 22. huhtikuuta 1982 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen arkkitehti. Hänen isänsä oli opettaja ja yhteiskunnallinen aktivisti Kostjantyn Šylo, joka teloitettiin Stalinin vainoissa 1933.

Šylo valmistui 1939 Kiovan teknillisestä oppilaitoksesta. Hänet nimitettiin 1953 Kiovan rakennusviraston suunnitteluosaston johtajaksi. Hän suunnitteli Kiovaan Maatalousministeriön rakennuksen (1955–1956) ja asuinrakennuksia. Hän osallistui vuonna 1970 kaupungin keskustan laajentamissuunnitelman tekemiseen.

## Lähteet
Stade de la Beaujoire

**Stade de la Beaujoire – Louis Fonteneau** on stadion Nantesissa Ranskassa. Se on ranskalaisen jalkapalloseuran FC Nantesin kotistadion.

Stadion avattiin 8. toukokuuta 1984 FC Nantesin ja Romanian väliseen ystävyysotteluun. Katsojia ottelulla oli 30&nbsp;000. Stadion on nimetty Louis Fonteneaun mukaan, joka toimi FC Nantesin puheenjohtajana vuosina 1969–1986. Se kunnostettiin vuonna 1998 vuoden 1998 jalkapallon MM-kisoja varten.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Stade de la Beaujoire
Pikkupurtava

**Pikkupurtava** eli **pikkusuolainen** tai **snacksit** (mon.) on pieni, tavallisesti suolainen ruoka-annos. Sitä voidaan tarjota esimerkiksi elokuvateatterissa (popcorn) tai alkupalana (tapas).

Suosittuja pikkupurtavia:
* perunalastut
* maissilastut
* juustonaksut
* popcorn
* suolatikut
* pähkinät
* minisalamitikut
* cocktailpalat
* tapakset
* pienet voileivät ja leivonnaiset

## Lähteet
Rinneangervo

**Rinneangervo** (*Spiraea densiflora*) on pensasangervojen sukuun kuuluva laji. Se kasvaa noin 70–100 cm korkeaksi ja kasvutapa on pyöreä ja tiivis ja täten se on hyvä maanpeitekasvi. Kasvi viihtyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla ja kasvualustaksi sopii sekä kostea että kuiva maaperä. Sopiva maaperä on kohtuullisesti ravinteinen ja hiekkapitoinen. Pensas kukkii ruusunpunaisin kukin kesä- ja heinäkuulla. Sopivat kasvillisuusvyöhykkeet ovat I-V. Rinneangervoa ei tarvitse leikata säännöllisesti, mutta se sietää alasleikkauksen, joka on tehtävä aikaisin keväällä. Se muodostaa tyviversoja. Pensaan syysväritys on punainen. Pensas kasvaa nopeasti. Lehdet ovat tummanvihreät. Pensas sopii istutettavaksi yksittäin, pensasryhmään tai aidanteeseen ja kasvupaikka voi olla myös rinne. Sopiva istutusväli on noin 60 cm.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Rinneangervo – ''Spiraea splendens''
Gălăb Donev

**Gălăb Spasov Donev** (, s. 28. helmikuuta 1967) on bulgarialainen poliitikko, joka on toiminut Bulgarian pääministerinä 2. elokuuta 2022 lähtien. Aiemmin hän toimi työ- ja sosiaalipolitiikan ministerinä Stefan Janevin hallituksessa. Hän on rahoituksen, oikeuden ja sosiaalipolitiikan asiantuntija ja hänellä on myös armeijatausta.

## Lähteet
Pierre Robert

**Pierre Robert** on norjalainen alusvaatevalmistaja, joka on aloittanut nykymuodossa toimintansa vuonna 2006. Aiemmin tuotemerkki Pierre Robert tunnettiin ruotsalaisena kosmetiikkamerkkinä, jonka perusti Knut Wulff vuonna 1946. Vuonna 2006 Pierre Robertin osti norjalainen Orkla, joka muutti sen alusvaatemerkiksi.

Pierre Robert Groupin tuotemerkkejä ovat La Mote sekä alun perin suomalaiset vaatemerkit Black Horse, Finnwear ja Norlyn, jotka Pierre Robert osti niiden edelliseltä omistajalta Nansolta 2016. Black Horse -merkin lanseerasi vuonna 1975 hattulalainen Parneule, jonka Suomen Trikoo osti 1982. Myös Finnwear ja Norlyn olivat aikoinaan Suomen Trikoon merkkejä, Norlyn alun perin Säterin 1966 perustama sukkatehdas Torniossa. Nanso osti Suomen Trikoon liiketoiminnan ja tuotemerkit vuonna 2005.

## Historiaa
Pierre Robertin perustaja, ruotsalainen Knut Wulff, loi vuonna 1945 ensimmäisen kosmetiikkamerkkinsä nimeltä LdB. Sitä seurasivat Monsieur Robert, sittemmin  Pierre Robert, ja Maxelle 32. Suomessa yritystä edusti Otava-konserniin kuulunut Oy Flavia Ab, joka myös valmisti Pierre Robertin ja niin ikään ruotsalaisen Jane Hellenin kosmetiikkaa lisenssillä tehtaassaan Helsingin Ruoholahdenkadulla. Pierre Robert korosti tekaistua ranskalaisuuttaan vuoden 1971 mainoksessaan allekirjoituksella ”Institut de Beauté Pierre Robert, 36, Rue du Fabourg Saint Honoré, Paris”.

Knut Wulff myi Pierre Robertin vuonna 1975 Unileverille, joka puolestaan myi sen Benckiser-yhtiölle vuonna 1996. Vuonna 1983 Pierre Robert Oy kertoi olevansa Suomen toiseksi suurin kosmetiikkamyyjä.

Vuonna 2006 norjalaiseen Orklaan kuuluva alusvaatevalmistaja La Mote hankki oikeudet Pierre Robert -nimeen ja muutti oman nimensäkin muotoon Pierre Robert Group.

## Lähteet
Mikko Saikku

**Lauri-<u>Mikko</u> Saikku** (s. 13. helmikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen ympäristö- ja kulttuurihistorioitsija, joka on toiminut Yhdysvaltain tutkimuksen McDonnell Douglas -professorina Helsingin yliopistossa 1. elokuuta 2015 lähtien. Hän on toiminut Pohjois-Amerikan tutkimuksen professorina myös Tampereen yliopistossa (2006) sekä yleisen historian professorina Helsingin yliopistossa (2011–2013).

Saikku väitteli filosofian tohtoriksi Pohjois-Amerikan tutkimuksesta Helsingin yliopistossa vuonna 2001. Väitöskirja käsitteli Mississippin Delta-alueen historiallisia ympäristömuutoksia. Hänet nimitettin Tampereen yliopiston ympäristöhistorian dosentuuriin vuonna 2002 ja Helsingin yliopiston Pohjois-Amerikan tutkimuksen dosentuuriin vuonna 2007. Hän on toiminut lukuisissa luottamus- ja hallintotehtävissä, kuten *Finnish American Studies Association* ja *Nordic Association for American Studies* -järjestöjen puheenjohtajana sekä Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan varadekaanina. Mikko Saikku on tutkimuksissaan käsitellyt erityisesti Pohjois-Amerikan ympäristöhistoriaa ja Etelä-Yhdysvaltain kulttuuria.

## Julkaisuja (monografiat ja oppikirjat)
* *The Evolution of a Place: Patterns of Environmental Change in the Yazoo-Mississippi Delta from the Ice Age to the New Deal* (väitöskirja). Helsinki: Renvall-instituutti, 2001.
* *This Delta, This Land: An Environmental History of the Yazoo-Mississippi Floodplain*. Athens, Georgia: University of Georgia Press, 2005.
* Marketta Ahtiainen, Vuokko Aromaa, Simo Heininen, Sirkka Kauppinen, Johanna Perheentupa, Irmeli Perho, Mikko Saikku ja Juha Sihvola: *Maailmankulttuurien aikakirja*. Helsinki: Edita, 2006.
* Donald E. Davis, Craig E. Colten, Megan Kate Nelson, Barbara L. Allen, and Mikko Saikku: *Southern United States: An Environmental History*. Santa Barbara, CA: ABC-CLIO, 2006.
* Jari Aalto, Vuokko Aromaa, Simo Heininen, Klaus Karttunen, Kauko Laitinen, Johanna Perheentupa ja Mikko Saikku: *Kaikkien aikojen historia 6: kulttuurien kohtaaminen*. Helsinki: Edita, 2011.
* Rani-Henrik Andersson, Markku Henriksson ja Mikko Saikku: *Pohjois-Amerikan kansallispuistot*. Helsinki: Mediapinta, 2014.
* Jari Aalto, Marja-Leena Hänninen, Susanna Niiranen, Nina Penttinen, Mikko Puustinen, Mikko Saikku ja Anna Veijola: *Opus 1: Ihminen, ympäristö ja historia*. Helsinki: Edita, 2021.

### Toimitteita
* Mikko Saikku, Maarika Toivonen ja Mikko Toivonen (toim.): *In search of a continent: a North American studies odyssey*. Helsinki: Renvall-instituutti, 1999.
* Timo Myllyntaus ja Mikko Saikku (toim.): *Encountering the Past in Nature: Essays in Environmental History*. Athens, Ohio: Ohio University Press, 2001.
* Ari Helo ja Mikko Saikku (toim.): *An Unfamiliar America: Essays in American Studies*. Abingdon, Englanti: Routledge, 2020.
* Viktor Pál, Tuomas Räsänen, and Mikko Saikku (toim.): *Green Development or Greenwashing? Environmental Histories of Finland*. Cambridge, UK: White Horse Press, 2023. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Saikku Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
Pipoka

**Pipoka** on suomalainen yhtye, jonka perustivat vuonna 1999 kielisoittimien soittaja Jarmo Julkunen ja harmonikansoittaja Veli Kujala. Yhtyeen ensimmäinen konsertti oli Sibelius-Akatemian järjestämällä Harmonikka NYT! -festivaalilla lokakuussa 2000. Ensimmäisessä kokoonpanossa soittivat Julkusen ja Kujalan lisäksi Timo Tuppurainen (sähköbasso) ja Ricardo Padilla (lyömäsoittimet). Hieman myöhemmin mukaan liittyi vibrafonisti Arttu Takalo. Kvintetti julkaisi hyvät arvostelut saaneen ensimmäisen levynsä lokakuussa 2004 harmonikansoittaja Veli Kujalan nimellä tamperelaisella Rockadillo Records -levymerkillä. Levy sisältää pääosin brasilialaisten säveltäjien, kuten Hermeto Pascoalin, Egberto Gismontin ja Sivucan, musiikkia.

Pian debyyttilevyn ilmestymisen jälkeen kvintetin tiet erkanivat, mutta Pipoka oli esiintynyt jo vuodesta 2003 lähtien myös pienemmällä trio-kokoonpanolla tuubisti Petri Keskitalon kanssa. Tämä yhteistyö jatkui entistä tiiviimpänä ja johti lukuisiin konsertteihin Suomen lisäksi mm. Itävallassa ja Ranskassa.

Vuonna 2006 Pipoka esitti yhtyeen kitaristi Jarmo Julkusen säveltämän *Viivi & Wagner Kärsämysoperetin* Helsingin Juhlaviikoilla solisteinaan Sam Huber ja Hellen Willberg. *Kärsämysoperetin* musiikki taltioitiin myöhemmin yhdessä lyömäsoittaja Zarkus Poussan kanssa; solisteina toimivat Sam Huber ja Petriikka Pohjanheimo. Otava julkaisi operetin kappaleet yhdessä Juban *Viivi & Wagner* -sarjakuva-albumin kanssa.

Pipoka teki Rockadillo Recordsille vuonna 2010 enimmäkseen omia sävellyksiään sisältävän levyn *Veto*, joka sai erinomaiset arvostelut. Pipoka itse luonnehti levyn musiikkia ”brasilialais-ugrilaiseksi klassis-progressiiviseksi kamarijazzfuusioksi erinäisin etnisin elementein”. Hieman tämän jälkeen Pipoka aloitti myös useita vuosia kestäneen yhteistyön laulaja Sam Huberin kanssa covereiden parissa; omaperäisiä versioita syntyi niin Tina Turnerin, Popedan kuin Beatlesinkin kappaleista.

Helmikuussa 2012 Pipoka kantaesitti Musiikkiteatteri Kapsäkissä Markus Fageruddin säveltämän oopperan *Una espera inesperada*, jonka pääosissa olivat sopraano Reetta Ristimäki ja baritoni Juha Kotilainen.

Vuonna 2016 Pipoka kantaesitti Pori Sinfoniettan solistina kapellimestari Jan Söderblomin johdolla Fageruddin kolmoiskonserton *Stream & River Motion*, jota yhtye esitti myöhemmin myös Kymi Sinfoniettan ja Lapin Kamariorkesterin kanssa. Kolmoiskonserton esitys vuoden 2021 Avanti!:n Suvisoiton päätöskonsertissa kamariorkesteri Avanti!:n solistina kapellimestari John Storgårdsin johdolla jäi Pipokan trio-kokoonpanon viimeiseksi esiintymiseksi.

## Julkaisut
* Veli Kujala: Pipoka (2004, Rockadillo Records, ZENCD 2090)
* Pipoka: Veto (2010, Rockadillo Records, ZENCD 2135)
* Viivi & Wagner - Tiskiallasblues (2013, Otava)

## Lähteet
Sotilasurheilu

**Sotilasurheilu** tai **sotilasliikunta** on urheilun muoto, jossa eri urheilulajeista on kehittynyt sotilaallisia muotoja. Kansainvälistä sotilasurheilua ja siihen liittyviä tapahtumia koordinoi International Military Sports Council (CISM), johon kuuluu 136 jäsenmaata. CISM järjestää vuosittain yli 20 sotilaiden maailmanmestaruuskilpailua noin 30 eri urheilulajissa. Sotilasurheilun kilpailuja ovat mm. Military World Games, Winter Games ja World Cadet Games.

## Sotilasurheilu Suomessa
Suomessa sotilasliikunta käsittää asevelvollisten ja Puolustusvoimien liikuntakoulutuksen sekä yleisen liikuntakasvatuksen. Urheilu ja voimistelu liitettiin sotilaitten päivittäiseen koulutukseen asevelvollisuuslain käyttöön oton jälkeen vuoteen 1883 mennessä. Jääkärikomennuskuntiin valittiin yksikköjen parhaat urheilijat. Sotilaskoulutuksen myötä uusina lajeina syntyivät partio-, marssi-, uinti- ja yleisurheilukilpailut.

## Lajit

Kansainvälisen sotilasurheiluneuvoston lajivalikoimaan kuuluvat seuraavat lajit. Suomessa sotilasurheilun piiriin kuuluvat lajit tummennettuna:
* **[[Ammunta]]**
* Esteratsastus
* Golf
* **[[Ilmailuviisiottelu]]**
* **[[Hiihto]]**
* Jalkapallo
* Jousiammunta
* **[[Judo]]**
* Kiipely
* Koripallo
* Laskuvarjohyppy
* Lentopallo
* Miekkailu
* **[[Meriviisiottelu]]**
* Nykyaikainen viisiottelu
* **[[Nyrkkeily]]**
* **[[Paini]]**
* Purjehdus
* Pyöräily
* Rantalentopallo
* **[[Sotilasviisiottelu]]**
* **[[Suunnistus]]**
* Taekwondo
* Triathlon
* Uinti ja hengenpelastus
* Yleisurheilu

## Katso myös
* Kenttäkelpoisuus

## Lähteet
MPower

**MPower** on Disney+-suoratoistopalveluun julkaistu yhdysvaltalainen dokumenttispesiaaleista koostuva televisiosarja. Jokainen sen jakso keskittyy naispuolisiin Marvel Cinematic Universen (MCU) näyttelijöihin tai tuotantoryhmäläisiin.

Sarja julkistettiin kesäkuussa 2021 nimellä *Super Women of the MCU* maaliskuussa 2021, mutta helmikuussa sen nimi muutettiin muotoon *MPower*. Sen kaikki neljä jaksoa julkaistiin kansainvälisenä naistenpäivänä 8. maaliskuuta 2023.

## Jaksot

|}

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Deadline Kustannus

**Deadline Kustannus** on vuonna 2020 perustettu suomalainen kustantamo. Se julkaisee pääosin tarinallisia tietokirjoja ja on erikoistunut elämäkertoihin sekä rikosaiheisiin. Deadline Kustannus julkaisee vuosittain parisenkymmentä teosta, ja sen liikevaihto on 400 000 euroa. 
## Historia

Deadline Kustannus perustettiin vuonna 2020. Rikostoimittaja Vera Miettinen näki, että tulevaisuudessa ihmisiä kiinnostaa enemmän aivan tavallisten ihmisten tarinat. Vuonna 2016 Miettinen teki ensimmäiset suunnitelmat kustantamosta. Perusajatuksena oli julkaista yhteiskunnallisesti merkittäviä teoksia vaikeista aiheista. Miettisen ammatillisen taustan vuoksi teokset keskittyivät rikosaiheisiin.

Deadline Kustannuksen ensimmäinen kirja *Elinkautinen – Murhasta tuomitun räppärin tarina* julkaistiin syyskuussa 2020. Saman vuoden joulukuussa Deadline Kustannus julkaisi oikeuspsykologi Pia Puolakan teoksen *Narsistit vankilassa* ja Miettisen kirjoittaman teoksen *Eerika*. Eerika kertoo tarinallisesti 8-vuotiaan Vilja Eerika Tarkin henkirikoksen taustoista. Kirja herätti laajasti huomiota, ja siten myös painetun kirjan jälleenmyyjät kiinnostuivat Deadline Kustannuksesta. Eerikakirja myi nopeasti tuhansia kappaleita ja kymmeniä tuhansia äänikirjoja. Miettinen sijoitti kirjan tuotot yhtiöön, ja vuonna 2021 Deadline Kustannus julkaisi viisi uutta teosta muun muassa Koskelan teinisurmasta. Ensimmäisenä vuotenaan ja kahdeksalla kirjalla Deadline Kustannus teki liikevaihtoa 380 000 euroa.

Vuonna 2022 Deadline Kustannus julkaisi 12 uutta teosta muun muassa perhesurmista. Lisäksi Deadline Kustannus julkaisi samana vuonna ensimmäisen kerran kaunokirjallisuutta kolmella dekkarilla. Vuonna 2023 Deadline Kustannus julkaisi 11 uutta teosta. Lisäksi yhtiö aloitti äänisarjojan tuottamisen äänikirjapalveluille. Vuonna 2024 Deadline Kustannus julkaisi 14 teosta sekä kaksi äänisarjaa. 

Deadline Kustannus on tänä päivänä tunnettu rohkeudestaan sekä vahvoista tarinoistaan. Kustantamon perusajatus on, että *jokaisen tarina on ainutlaatuinen.*

## Lähteet
Reetta Toivanen

**Reetta Johanna Toivanen** (s. 1969 Helsinki) on suomalainen tutkija, joka on toiminut kestävän kehityksen alkuperäiskansatutkimuksen professorina Helsingin yliopistossa 15. maaliskuuta 2018 lähtien. Hän väitteli tohtoriksi Berliinin Humboldt-yliopistossa vuonna 2000.

Toivanen toimi Ihmisoikeusliiton puheenjohtajana vuosina 2015–2019. Hän on puhunut julkisuudessa saamelaisten ihmisoikeuksien puolesta. Hän arvosteli Marinin hallituksen esittämää saamelaiskäräjälain muutosta, koska hänen mukaansa se olisi loukannut niitä itsensä saamelaisiksi kokevia ihmisiä, jotka ovat menettäneet saamen kielen suomalaistamistoimien vuoksi.

## Julkaisut

* Reetta Toivanen: *Minderheitenrechte als Identitätsressource? Die Sorben in Deutschland und die Saamen in Finnland*. Münster, Saksa: LIT Verlag, 2001.
* Martin Scheinin ja Reetta Toivanen (toim.): *Rethinking Non-discrimination and Minority Rights*. Turku: Åbo Akademi, 2004.
* Anja Mihr, Artur Mkrtichyan, Claudia Mahler ja Reetta Toivanen (toim.): *Armenia: A Human Rights Perspective for Peace and Democracy*. Potsdam, Saksa: Potsdamin yliopisto, 2005.
* Reetta Toivanen ja Claudia Mahler: *Menschenrechte im Vergleich der Kulturen*. Nordhausen, Saksa: Traugott Bautz, 2006.
*  Claudia Mahler, Anja Mihr ja Reetta Toivanen: *The United Nations Decade for Human Rights Education and the Inclusion of National Minorities*. Bern: Peter Lang, 2009.
*  Dagmar Richter, Ingo Richter, Reetta Toivanen ja Iryna Ulasiuk (toim.): *Language Rights Revisited: The Challenge of Global Migration and Communication*. Oisterwijk, Alankomaat: Wolf Publishers, 2012.
* Heiko F. Marten, Michael Rießler, Janne Saarikivi ja Reetta Toivanen (toim.): * Cultural and Linguistic Minorities in the Russian Federation and the European Union: Comparative Studies on Equality and Diversity*. Berliini: Springer, 2015.
* Johanna Laakso, Anneli Sarhimaa, Sia Spiliopoulou Åkermark ja Reetta Toivanen: *Towards Openly Multilingual Policies and Practices: Assessing Minority Language Maintenance Across Europe*. Bristol, Englanti: Multilingual Matters, 2016.
* Reetta Toivanen ja Janne Saarikivi (toim.): *Linguistic Genocide or Superdiversity? New and Old Language Diversities*. Bristol, Englanti: Multilingual Matters, 2016.
* Florian Stammler ja Reetta Toivanen (toim.): *Young People, Wellbeing and Sustainable Arctic Communities*. Abingdon, Englanti: Routledge, 2021. https://doi.org/10.4324/9781003110019
* C. Parker Krien ja Reetta Toivanen (toim.): *Situating Sustainability: A Handbook of Contexts and Concepts*. Helsinki: Helsinki University Press, 2021. http://hdl.handle.net/10138/338986

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Toivanen ORCID:ssa
* Toivanen Google Scholarissa
* Toivanen ResearchGatessa
Nurbanu Sultan

**Nurbanu Sultan**  (1525–1587) oli  Osmanien valtakunnassa Valide Sultan eli hallitsevan sulttaanin Murat III:n äiti. Valide Sultanina hän oli myös todellinen rinnakkaishallitsija 1574–1583, jolloin hän johti hallintoa yhdessä suurvisiiri Sokollu Mehmed Paššan kanssa. Hän oli myös ensimmäinen Naisten sulttaanikunnan aikakauden rinnakkaishallitsija.

Hänen kerrotaan olleen venetsialaisen suvun avioton lapsi, joka kaapattiin vuonna 1537 ottomanien haaremiin, mistä Selim II valitsi hänet lastensa äidiksi. Heille syntyi kolme tytärtä ja vallanperijä Murat III.

Nurbanu Sultan rakennutti useita uskonnollisia rakennuksia, joista tärkempiin kuuluu Üsküdarissa vuonna 1583 avattu Eski Validen moskeija lisärakennuksineen. Moskeijan rahoittamiseksi Nurbanu rakennutti useita kylpylöitä ja niihin tarvittavat vesijohtojärjestelmät.

Nurbanu Sultan kuoli poikansa hallituskaudella vuonna 1583. Hänet haudattiin miehensä Selim II:n mausoleumiin.

## Lähteet
Kiinalainen bezique

**Kiinalainen bezique** on korttipeli, joka on muunnelma korttipelistä bezique. Kiinalainen bezique oli myös Winston Churchillin lempi bezique-muunnos. Peli poikkeaa beziquesta seuraavin tavoin:

* Pelissä on kuusi vajaata pakkaa kahden sijasta
* Pelaajat saavat 12 korttia, yksi kerrallaan, vain yksi jako
* Jos käden lopuksi häviävällä pelaajalla on alle tuhat pistettä, voittaja saa "rubiconin" ja 3000 pistettä
* Valtti valitaan vasta, kun joku on pelannut sarjan tai pariskunnan
* Pöydättyjä kortteja voi käyttää uusiin yhdistelmiin, jos pöydättynä on neljä kuningatarta ja pelaaja nostaa viidennen, hän voi tehdä niistä toiset neljä kuningatarta
* Viimeisestä tikistä saa 250 pistettä
* Jos kädessä on vain seiskoja, kaseja ja ysejä, pelaaja voi sanoa "carte blanche" ja saada siitä 250 pistettä, jos pakastakin tulee näitä kortteja, pelaaja saa jokaisesta 250 pistettä kunnes tulee kymppi tai kuva.
* Koska kortteja on niin paljon, pelaajalla voi olla tripla bezique (1500 pistettä) tai nelinkertainen bezique (4500 pistettä)
* Valteista saa pisteitä seuraavasti: neljä jätkää 400 pistettä, neljä kuningatarta 600 pistettä, neljä kuningasta 800 pistettä, neljä kymppiä 900 pistettä ja neljä ässää 1000 pistettä
* Bezique-yhdistelmä vaihtelee valtin mukaan, jos pata on valttia, se on patakuningatar ja ruutujätkä, jos valtti on herttaa, se on herttakuningatar ja ristijätkä, jos valtti on ristiä, se on ristikuningatar ja herttajätkä ja jos valtti on ruutua, bezique on ruutukuningatar ja patajätkä
* Kympeistä ja ässistä ei saa pisteitä

## Lähteet
Azarmidokht

**Azarmidokht**  oli Sassanidien hallitsijasukuun kuulunut Persian kuningatar.  

Azarmidokhtin lyhyt kausi alkoi pahaenteisissä merkeissä. Vuoteen 630 mennessä Azarmidokhtin isä Khusrau II ja kaikki tämän pojat oli surmattu, joten Persian hallitsijaksi nousi hänen vanhempi sisarensa Boran. Boran hallitsi vuoden ja neljä kuukautta, kunnes hänkin kuoli ja valta siirtyi Azarmidokhtille. Historioitsija Tabarin mukaan Khorasanin provinssin kuvernööri Farrokh Hormozd kosi tuoretta kuningatarta. Azarmidokht pelkäsi kuvernööriä ja suostui mutta järjesti sulhasensa salamurhan tämän saavuttua palatsiin. Hormozdin poika halusi kostaa isänsä kuoleman, hyökkäsi pääkaupunkiin ja vangitsi ja teloitutti Azarmidokhtin.

## Lähteet
Zalmoxis

**Zalmoxis** oli Traakian getalaisten ja daakialaisten ylijumala. Tiedot Zalmoxiksesta perustuvat lähinnä Herodotoksen kirjoituksiin. Antiikin kreikkalaiset tulkitsivat Zalmoxiksen uskonnon perustajaksi. Hän olisi ollut alun perin tavallinen ihminen, jota hänen kuolemansa jälkeen olisi ryhdytty palvomaan jumalana. Nykytutkimus pitää kuitenkin Zalmoxista maan jumalana, taivaan jumalana tai kuolleiden valtiaana. Erään myytin mukaan Zalmoxis otti ihmisen hahmon ja eli häntä palvovan kansan parissa. Sitten hän katosi kolmeksi vuodeksi ja häntä surtiin vainajana. Mutta neljäntenä vuonna Zalmoxis nousi alamaailmasta takaisin ihmisten pariin.

## Lähteet
*Lurker, Manfred: A Dictionary of Gods and Goddesses, Devils and Demons. Routledge & Kegan Paul, 1987. 
### Viitteet
Valo Saikku

**Valo Saikku** (5. huhtikuuta 1929 Loimaa – 26. toukokuuta 2015 Urjala) oli suomalainen toimittaja, rajatiedon harrastaja ja kuoronjohtaja. Hän johti muun muassa Rekolan sekakuoroa.

Saikku esittää ruumista Lauri Törhösen ohjauksessa *[[Raja 1918]]*.

## Julkaisuja
* Valo Saikku, Jaakko Laitinen: *Transsendenttinen mietiskely Suomessa*. Kirjayhtymä 1977 
* Valo Saikku, Jouko Pursiainen: *Terveysopas : hyvinvoinnin hakuteos*. Hki : Suomen luontaisterveyden liitto, 1984– (Vuosijulkaisu)
* *Rajatietoa*. Helsinki : Rajatiedon yhteistyö/Rajatiedon keskus, [1999?]

## Lähteet
Knut Wulff

**Knut Wulff** (1913 Malmö – 2002) oli ruotsalainen kosmetiikka-alan keksijä ja yrittäjä, joka perusti 1950-luvulla Pierre Robert -yrityksen ja teki siitä Pohjoismaiden suurimman kosmetiikkayrityksen. Eläkeiässä 1980-luvulla hän perusti kosmetiikan postimyyntiyrityksen nimeltä Fleur de Santé.. Hän oli myös Suomen kunniakonsuli kotikaupungissaan Malmössä.

Wulff otti 17-vuotiaana vuonna 1930 hoitaakseen saksalaissyntyisen isänsä kampaamoliikkeen Malmössä ja alkoi kiinnostua hiustenhoidon lisäksi asiakkaidensa kauneudenhoidosta laajemminkin. Hänen ensimmäinen keksintönsä oli *Lait de beauté* -ihovoide, joka tunnetaan paremmin nimellä LdB. Sitä hän valmisti tarinan mukaan aluksi keittiön yleiskoneella. 1950-luvun lopulla hänen tuotteisiinsa kuului myös *Mille Colori* -niminen laaja meikkisarja. 1970-luvulla Wulffin markkinaosuus Ruotsin ihonhoitotuotteista oli noin puolet ja kaikesta kosmetiikkamyynnistä noin kolmannes. Wulffin yrityksen nimi oli aluksi *Monsieur Robert*, kunnes se sai vuonna 1964 hänen kahden poikansa etunimien mukaan nimen Pierre Robert AB.

Vuonna 1971 valmistui uusi lähes 13 tuhannen neliömetrin tehdas Skånen Tygelsjöhön. Neljä vuotta myöhemmin Wulff myi yrityksensä kulutustavarajätti Unileverille, mutta jatkoi sen toimitusjohtajana vuoteen 1978 ja jäi sitten eläkkeelle 65-vuotiaana. Hän kuitenkin jatkoi keksijän ja yrittäjän uraansa ja perusti yrtteihin ja postimyyntiin perustuvan kosmetiikkamerkin *Fleur de Santé*. Sen hän myi pian Ellokselle, minkä jälkeen sen omistajana on ollut toinen postimyyntiyhtiö, Cydonia Development.

## Lähteet
Dmytro Kotsjubailo

**Dmytro Ivanovytš Kotsjubailo** (; 1. marraskuuta 1995 – 7. maaliskuuta 2023), lempinimeltään **Da Vinci** (), oli ukrainalainen nationalisti, yksi äärioikeistolaisen Oikea sektori -puolueen johtohahmoista sekä Ukrainan sankari. 

Hän toimi Ukrainan maavoimien 67. erillisen mekanisoidun prikaatin 1. mekanisoidun pataljoonan ”Da Vinci -sudet” komentajana. Kotsjubailo oli Ukrainan asevoimien historian nuorin pataljoonan komentaja. Hän kaatui Bah’mutin taistelussa maaliskuussa 2023.

## Elämäkerta

Kotsjubailo osallistui vuoden 2014 vallankumouksen mielenosoituksiin ja taisteli Itä-Ukrainan sodassa vapaaehtoisten joukkueen komentajana vuonna 2014 sekä komppanian komentajana vuonna 2015. Vuonna 2014 hän haavoittui vakavasti Piskyssä Donetskin alueella, kun sirpale osui hänen kasvoihinsa, repäisi huulen ja irrotti hampaan. Toinen sirpale mursi hänen solisluunsa. Toivuttuaan hän palasi rintamalle.

Kotsjubailo oli taideopiskelija, mistä tulee hänen lempinimensä Da Vinci. Vuodesta 2016 lähtien hän palveli ultranationalistisen Oikea sektori -puolueen vapaaehtoisjoukoissa (DUK). DUK liitettiin marraskuussa 2022 Ukrainan maavoimiin 67. erillisenä prikaatina. Kotsjubailo johti prikaatin 1. mekanisoitua pataljoonaa ”Da Vinci -sudet” ().

Kotsjubailo piti joukkonsa maskottina häkissä olevaa sudenpentua ja kertoi sen saavan ravintonsa venäläisistä lapsista. Myöhemmin hän vakuutti vitsailleensa asiasta: ”Se oli ilmiselvästi vitsi. Kaikki näkivät, että se oli vitsi. Yritin vitsailla sillä, miten järjettömiä asioita he sanovat meistä, ja se muutettiin ’faktaksi’.” 

Venäläiset ovat syyttäneet Kotsjubailoa uusnatsistisista yhteyksistä. Hän itse kertoi pyrkineensä sulkemaan natsismin, fasismin ja rasismin kannattajat Oikea sektori -ryhmän ulkopuolelle.

## Kuolema
Kotsjubailo kaatui Bah’mutissa 7. maaliskuuta 2023. Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi sekäKiovassa vieraillut silloinen Suomen pääministeri Sanna Marin osallistuivat hänen hautajaisiinsa ja laskivat kukkia hänen arkulleen.

## Kunnianosoituksia

*  Ukrainan sankari (Ukraina, 2021)
*  Sotilasansioristi (Ukraina, 2023, postuumisti)

## Lähteet
Frans Floris

**Frans Floris**, oikealta nimeltään **Frans de Vriendt** (1520 Antwerpen – 1. lokakuuta 1570 Antwerpen) oli flaamilainen taidemaalari.

## Elämä ja ura
Alkujaan Floris omistautui kuvanveistolle, mutta siirtyi 20-vuotiaana maalaustaiteeseen ja tuli Lambert Lombardin oppilaaksi Liègessä. Valmistuttuaan mestariksi vuonna 1540 hänestä tuli Antwerpenin killan jäsen. Pian tämän jälkeen hän matkusti Italiaan, jossa Michelangelon teokset tekivät häneen erityisen vaikutuksen. Koska hän meni naimisiin vuonna 1547, hänen on täytynyt palata Antwerpeniin samoihin aikoihin. Hän piti Antwerpenissa suurta koulua, josta sanotaan valmistuneen 120 oppilasta, sai tilauksia kirkollisilta tahoilta ja ruhtinailta ja liikkui parhaissa piireissä, esimerkiksi Oranian ruhtinaan sekä Egmontin ja Hoornin kreivien kanssa. Alkoholismin vuoksi hänelle kertyi velkoja, joita ei ollut vielä maksettu, kun hän kuoli 1. lokakuuta 1570.

Floris on tunnetuin ja taitavin italialaisen suuntauksen edustaja Antwerpenin maalaustaiteessa. Hänen erittäin laajasta tuotannosta ei ole säilynyt kovin paljon, eikä hän saanut aikalaisilta kiitosta omaperäisyydestä. Hänen vaikutuksensa on kuitenkin suuri ennen kaikkea tavassa, jolla taidetta tuotettiin työnjakoon perustuen hänen suuressa työpajassaan. Hän painotti taiteessa erityisesti liikettä, joka oli ennen hänen esiintymistään alankomaalaisessa taiteessa saanut vain vähän tai ei lainkaan huomiota. Aikalaiset pitivät hänen pääteoksenaan *Enkelien lankeemusta*, jonka hän maalasi vuonna 1554. Hänen muotokuvistaan *Haukan kouluttaja* vuodelta 1588 on saanut suurimman maineen.


Frans_Floris_-_The_fall_of_the_rebellious_angels.JPG|*Kapinoivien enkelien lankeemus*
Frans_Floris_002.jpg|*Van Berchemin perheen muotokuva*
Portrait_of_a_falconer,_1558.jpg|*Haukan kouluttaja*


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pinochle

**Pinochle** on korttipeli, joka on muunnelma korttipelistä bezique. Peli eroaa beziquesta seuraavin tavoin:

* Pakoista poistetaan myös seiskat ja kasit
* Pelaajille jaetaan 12 korttia
* Pisteitä saa pöydätyistä yhdistelmistä, ei tikeistä
* Jokaisessa uudessa yhdistelmässä on oltava kortti, jota ei ole aiemmin käytetty
* Kun pelattavia yhdistelmiä ei enää ole, pelaajat ottavat korttinsa ja pelaavat tikeistä, joista saa pisteen kappaleelta

Pelin yhdistelmät:

* dix: valttiysi, 10 pistettä
* pinochle: ruutujätkä ja patakuningatar, 40 pistettä
* pariskunta: kuningas ja kuningatar, 20 pistettä
* tuplapariskunta: valttikuningas ja -kuningatar, 40 pistettä
* neljä jätkää eri maata, 40 pistettä
* neljä kuningatarta eri maata, 60 pistettä
* neljä kuningasta eri maaata, 80 pistettä
* neljä ässää eri maata, 100 pistettä
* valttisarja ässä, kuningas, kuningatar, jätkä ja kymppi valttia, 150 pistettä

## Lähteet