open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alberto Portugheis

**Alberto Portugheis** (s. 1. tammikuuta 1941 La Plata, Argentiina) on argentiinalainen pianisti ja musiikkipedagogi.

Portugheis syntyi Argentiinassa perheeseen, jonka vanhemmat olivat romanialais- ja venäläissyntyiset. Hän opiskeli Buenos Airesissa Vincenzo Scaramuzzan johdolla. Lisäksi hän suoritti opintoja Genevessä ja Lontoossa opettajinaan Madeleine Lipatti, Louis Hiltbrand ja Youra Guller. Portugheis voitti ensimmäisen palkinnon *Concours de Virtuosité* -tapahtumassa Genevessä ja suuntasi kansainväliselle uralle, jonka aikana hän on esiintynyt kymmenissä maissa. Hän on pitänyt resitaaleja, konsertteja kamarimusiikkikokoonpanojen jäsenenä ja esityksiä eri orkestereiden solistina. Näiden orkestereiden joukossa ovat olleet Royal Philharmonic Orchestra, Lontoon sinfoniaorkesteri, Philharmonia-orkesteri, English Chamber Orchestra, Lausannen kamariorkesteri, Orchestre de la Suisse Romande, Argentiinan kansallinen sinfoniaorkesteri ja Buenos Airesin filharmoninen orkesteri. Portugheis on myös pitänyt mestarikursseja laajasti kansainvälisesti, esimerkiksi Euroopan ja Amerikan mantereen keskeisissä musiikki-instituutioissa.

Portugheis on esiintynyt duosoittajana Martha Argerichin kanssa. Hänen ohjelmistonsa on ulottunut barokkimusiikista (joukossa hänen omia transkriptioitaan) hänen oman aikansa teoksiin. Portugheis on tehnyt erityisen laajasta ohjelmistostaan myös levytyksiä, kuten Gioacchino Rossinin musiikille omistetun CD-levyn sekä sellisti Gwyneth Georgen kanssa levytyksen Sergei Rahmaninovin ja Dmitri Šostakovitšin sellosonaattien levytyksen. Stefano Grecon kanssa hän on levyttänyt Johann Sebastian Bachin ja Dinu Lipattin musiikkia. Aram Hatšaturjanilta Portugheis levytti pianokonserton Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa ja lisäksi soolopianomusiikkia. Muita säveltäjiä, joiden teoksia hän on levyttänyt, ovat olleet Frédéric Chopin, Alberto Ginastera, Elena Romero ja Alfred Nieman. Hän oli säveltäjä Ginasteran ystävä. 

Portugheis on toiminut varapuhemiehenä Euroopan pianonsoiton opettajien liitossa (European Piano Teachers' Association, EPTA) ja Beethoven Piano Society of Europessa. Hän oli keskeinen hahmo Asociación Latinoamericana de Pianistas Pedagogosin toiminnan aloittamisessa. Hän on harjoittanut myös yhteiskunnallista aktivismia pasifististen tavoitteiden hyväksi.

## Lähteet
Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut 1925

Suomen Uimaliitto järjesti mestaruuskilpailut kolmessa osassa so. Turussa, Kotkassa ja Tampereella. Ensimmäisen osan mestaruuskilpailut järjestettiin 25.-26.7.1925 Turun Ruissalossa naisille. Toisen osan kilpailut 1.-2.8.1924 Kotkassa. Kolmannen osan kilpailut Tampereella Palomäen uimalaitoksellaa 8.-9.8.1925.  

## Miehet

### 100 m vapaauinti







### 200 m vapaauinti







### 500 m vapaauinti







### 1 000 m vapaauinti







### 100 m selkäuinti







### 200 m rintauinti







### 4 x 50 m vapaauinti viesti







### 4 x 100 m vapaauinti viesti







### Vaihtelevat kerroshypyt







### Suorat kerroshypyt







## Naiset

### 50 m vapaauinti







### 100 m vapaauinti







### 500 m vapaauinti







### 100 m rintauinti







### 4 x 50 m vapaauintiviesti







### Suorat kerroshypyt







## Lähteet

* 
* 
* 
* 
*
Dror Zahavi

**Dror Zahavi** (s. 6. helmikuuta 1959 Tel Aviv) on israelilainen ohjaaja ja käsikirjoittaja, joka on tehnyt enimmäkseen töitä televisioelokuvien ja -sarjojen parissa.

Zahavi syntyi Israelissa vuonna 1959. Hän muutti sieltä vuonna 1982 koulun jälkeen Itä-Saksaan, missä hän opiskeli ohjaamista stipendin turvin valtion taide- ja elokuvakoulussa Potsdamissa Babelsbergin kaupunginosassa sijaitsevassa Filmuniversität Babelsberg Konrad Wolfissa. Valmistuttuaan hän työskenteli elokuvakriitikkona Israelissa, ennen kuin vuonna 1991 muutti takaisin Berliiniin.

## Filmografia
* 2021 *Hermann*, ohjaus
* 2021 *[[Vapauden kutsu]]* (*Ein Hauch von Amerika*), ohjaus
* 2019 *Crescendo #makemusicnotwar*, ohjaus, käsikirjoitus
* 2018 *Lehman. Gier frisst Herz*, tarina
* 2018 *Tollwut*, ohjaus
* 2016 *Der König der Gosse*, ohjaus
* 2015 *Ätzend*, ohjaus
* 2015 *Kollaps*, ohjaus
* 2014 *Auf ewig Dein*, ohjaus
* 2013 *Franziska*, ohjaus
* 2012 *Und alle haben geschwiegen*, ohjaus, käsikirjoitus
* 2012 *München 72 – Das Attentat*, ohjaus
* 2011 *Blutige Strasse*, ohjaus
* 2010 *Der Uranberg*, ohjaus
* 2010 *Zivilcourage*, ohjaus
* 2009 *[[Minun elämäni (vuoden 2009 elokuva)|Minun elämäni]]*, (*Mein Leben - Marcel Reich-Ranicki*), ohjaus
* 2009 *Das Gespenst*, ohjaus
* 2008 *Alles für meinen Vater*, ohjaus, käsikirjoitus
* 2005 *[[Taistelu Berliinistä (elokuva)|Taistelu Berliinistä]]*, (*Die Luftbrücke - Nur der Himmel war frei*), ohjaus
* 2002 *Mutter auf der Palme*, ohjaus
* 2002 *Am Ende des Tunnels*, ohjaus
* 2001 *Der Mann von nebenan*, ohjaus
* 1998 *Liebestest*, ohjaus
* 1992 *[[Der Besucher]]*, ohjaus, tarina, tuottaja
* 1988 *Alexander Penn: Ich will sein in allem*, ohjaus
Lähde: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Teushenin kieli

**Teushen** on Argentiinan Patagoniassa puhuttu sammunut kieli. Viimeiset puhujat kuolivat 1900-luvun alussa. Kieli kuuluu chonkieliin ja sen lähin sukukieli on tehuelche. Teushen jakautuu kahteen päämurteeseen: eteläinen ja pohjoinen.

## Lähteet
Venussimpukat

**Venussimpukat** (Veneridae) on simpukoihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan meri- ja murtovesistä.

## Taksonomia ja anatomia
Elossa olevat venussimpukat jaetaan 13 alaheimoon ja 110 sukuun. Lajeja heimossa on 400&ndash;500. Heimon lajien kuori on paksu ja siinä voi olla harjanteita tai uurteita. Muodoltaan kuori on vaihtelevasti soikea, kolmiomainen tai pitkänomainen. Venussimpukoiden jalka on kookas. Sifonien sisään- ja ulosvirtausputket ovat joko yhtyneet tai erilliset ja niiden pituus vaihtelee. 

## Levinneisyys ja elintavat
Venussimpukoita tavataan maailmanlaajuisesti meristä. Heimon lajit elävät matalissa vesissä kaivautuneina hiekka- tai mutapohjaan. Ravinnokseen ne suodattavat vedestä eloperäistä ainesta.

## Lähteet
San Pedro de Atacama

**San Pedro de Atacama** on kaupunki Antofagastan alueella Chilessä. Se sijaitsee Atacaman aavikolla, noin 100 kilometriä Calamasta ja 30 kilometrä Bolivian rajasta. Sen lähialueilla sijaitsee Licancabur-kerrostulivuori.

Kaupunki on kuuluisa sen idyllisestä tunnelmasta erämaakaupunkina. Kaupunkikuvaa leimaa turismi pienine hotelleineen, matkatoimistoineen ja ravintoloineen. Lähistöllä olevat rauniot houkuttelevat turisteja, jotka ovat kiinnostuneita oppimaan esikolumbiaanisista kulttuureista.  

## Historia
Kylän paikalla asui ennen sen perustamista atacameñot. Kylä on perustettu 1400-luvun keskiosissa. Se oli osa Boliviaa itsenäisyyssodista lähtien, kunnes Chile otti sen haltuunsa Tyynenmeren sodan aikana. 
## Nähtävyyksiä
Matkailu on kaupungin merkittävä elinkeino. Lukuisat matkatoimistot järjestävät retkiä lähistön nähtävyyksille, joihin voi tutustua myös omatoimisesti. Esimerkkejä suosituista kohteista:
***Tation [[geysir]]it, Géiseres del Tatio**. Noin 90 kilometrin päässä kaupungistaja ja noin 4320 metrin korkeudessa sijaitsevat geysirit suihkuttavat vettä ja kiviä 10 metrin korkeuteen.
***Valle de la Luna**. Kuulaakso. Noin 12 kilometriä kaupungista. Maanvajoama, jota ympäröivät dyynit ja vuosituhantisten tuulien muovaavat kalliot. Osa Los Flamencosin kansallispuistoa.
***Puritaman kuumat altaat**. Noin 30 kilometrin päässä kaupungista. Altaiden vedenlämpö on noin 33 astetta.
***Suolaiset järvet Cejar, Piedra, Ojos del Salar ja Tebinquinche**. Noin 20 kilometrin päässä kaupungista. Vierailla on mahdollisuus kellua järvillä.
***Salar de Atacama**. Suola-allas 62 kilometriä itään San Pedro de Atacamasta. Luonnonsuojelualueella voi ihailla komeita vuoristomaisemia ja muun muassa suuria flamingoja.
## Galleria

Tiedosto:Licancabur Snow.jpg|Licancabur katsottuna San Pedro de Atacamasta.
Tiedosto:Pueblo de San Pedro de Atacama 2013-09-21 11-52-31.jpg|Katukuvaa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Servair

**Servair** on ranskalainen ruokapalveluyhtiö. Se on Afrikan johtava lentoyhtiöiden catering-yritys ja tarjoaa lisäksi lentokonesiivousta sekä ruokapalveluita kouluissa ja muissa laitoksissa. Se on osa sveitsiläistä Gategroupia, joka on markkinaosuudeltaan maailman suurin lentoyhtiöille catering-palveluita tarjoava yritys. Yhtiön pääkonttori sijaitsee lähellä Charles de Gaullen kansainvälistä lentoasemaa Tremblay-en-Francessa, Ranskassa. Sillä on toimipisteitä 22 lentoasemalla 18 maassa Ranskassa ja Afrikassa. Yhtiön palveluksessa oli 10&nbsp;500 työntekijää vuonna 2021.

Ilmailualan catering-palveluiden lisäksi Servair tajoaa lentokonesiivousta, matkustajien avustuspalveluita ja lentokoneiden maahuolintapalveluita, kuten vesi- ja jätevesihuoltoa. Se tuottaa ruokapalveluita myös lentoasemien lounge-tiloihin, kouluihin ja muihin laitoksiin. Lisäksi se omistaa lentoasemien duty free -myymälöitä ja operoi Afrikassa franchising-periaatteella Burger King- ja Pret A Manger -ravintoloita.

## Historia
Air France perusti Servairin tammikuussa 1971. Yhtiö aloitti toimintansa kaksi vuotta myöhemmin valmistamalla ruokaa Pariisin Saint-Lazaren rautatieasemalta lähteviin juniin. Ensimmäiset lentokoneruoat Servair toimitti maaliskuussa 1974 ja avasi samana vuonna ensimmäiset ilmailualan catering-yksikkönsä Pariisiin, Martiniquelle ja Réunionille. Vuonna 1982 Servairilla oli jo 2&nbsp;000 työntekijää ja toimintoja Lyonissa, Seychelleillä, Ranskan Guayanassa ja Guadeloupella. Ensimmäisen yksikkönsä Afrikassa Servair avasi vuonna 1989 Librevilleen. 1990-luvuilla Servair laajensi toimintojaan yhteistyökumppanuuksien ja yrityshankintojen kautta muun muassa Yhdysvaltoihin, Kiinaan ja Italiaan. Vuosituhannen vaihteessa sen palveluksessa oli 7&nbsp;700 työntekijää. Gategroup hankki yhtiön vuonna 2017.

Tavallisten matkustajalentojen lisäksi Servair on tuottanut catering-palveluja muun muassa Englannin kanaalin alittaville junavuoroille sekä Concorden luksuslennoille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Servairin kotisivut
Palosaaren työväentalo

**Palosaaren työväentalo** on Vaasassa Palosaaren kaupunginosassa sijaitseva työväentalo.

## Historiaa
Palosaaren Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys perustettiin vuonna 1930. Sitä ennen Palosaarella oli toiminut vuonna 1905 perustettu työväenyhdistys Taisto, jonka jäseninä oli lähinnä Vaasan Puuvillatehtaan työntekijöitä. Yhdistys siirtyi vuonna 1919 Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen, ja se lakkautettiin vuonna 1926. Taiston työväentalo siirtyi Palosaaren Sos.dem. työväenyhdistykselle, joka myi sen vuonna 1930.

Palosaaren työväenyhdistys osti vuonna 1938 Vaasan kaupungilta tontin. Se sijaitsi Palosaaressa Varisselänkadulla. Yhdistys perusti erillisen rakennustoimikunnan, ja varoja työväentaloa varten kerättiin iltamilla, arpajaisilla ja myyjäisillä. Työväentalo rakennettiin pääosin talkoilla, ja se valmistui vuonna 1951. Työväentaloa laajennettiin vuonna 1970. Työväentalo myytiin vuonna 2019.

## Toimintaa työväentalolla
Kulttuuritoiminta virkistyi yhdistyksessä oman talon saamisen myötä. Tanssi- ja ravintolatoiminnan tuotoilla saatiin rahaa lainojen maksuun ja talon käyttömenoihin. Talossa toimi näytelmä-, laulu-, lausunta- ja tanhukerhot. Yhdistys osallistui myös kunnallis- ja puoluepolitiikkaan. 1960-luvulla tansseihin oli palkattu vakituinen orkesteri, jonka kanssa jaettiin tuotot ja tappiot tasan. Opintokerhotoiminta alkoi vilkkaana. Työväentalolla järjestettiin myös keskustelutilaisuuksia yleisistä aiheista. Talon laajennuksen jälkeen saatiin tansseihin esiintyjiksi ajan tähtilaulajia, kuten Erkki Junkkarinen ja Henry Theel. Toiminta alkoi hiipua 1970-luvun lopulta lähtien. 

## Lähteet
Xolo Maridueña

**Ramario Xolo Ramirez** (s. 9. kesäkuuta 2001), taiteilijanimeltään **Xolo Maridueña** (espanjaksi: [ˈʃolo maɾiˈðweɲa]), on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen rooleihinsa kuuluvat Miguel Dia Netflix-sarjassa *[[Cobra Kai]]*, Victor Graham NBC-televisiosarjassa *[[Samaa sukua]]* ja Jaime Reyes / Blue Beetle DC Extended Universe -elokuvassa *[[Blue Beetle (elokuva)|Blue Beetle]]* (2023).

## Lähteet
Mocovín kieli

**Mocoví** on Argentiinassa puhuttu kieli, joka kuuluu guaycurukieliin. Vuonna 2012 kielellä oli 2 780 puhujaa, minkä vuoksi se lasketaan uhanalaiseksi kieleksi.

Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty mocovíksi.

## Fonologia

### Konsonantit

Lähde:

### Vokaalit

Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä.

Lähde:

## Lähteet
Puelchen kieli

**Puelche** on Argentiinassa puhuttu isolaattikieli. Se sammui vuonna 1934, kun viimeinen kieltä äidinkielenään puhuva henkilö, nainen nimeltä Trruúlmani, kuoli. Kielellä ei ollut kirjallista standardia.

## Lähteet
Badoo

**Badoo.com** on sosiaalisen median palvelu ja kansainvälinen nettideittailusivusto. Sen perusti 1. lokakuuta 2006 Andrei Andrejev, ja se toimi aiemmin Andrejevin perustaman lontoolaisen holdingyhtiö MagicLabin alaisuudessa. Sen alaisuudessa oli myös Bumble. Badoo sai kuitenkin osakseen syytöksiä naisvihamielisyydestä, joten Andrejev erosi tehtävistään ja myi omistusosuutensa Bumblesta marraskuussa 2019. Vuonna 2020 ilmoitettiin, että MagicLab-yhtiön nimi muuttuisi muotoon Bumble Inc., jonka alaisuudessa Badoo jatkossa toimisi Bumblen sisarsovelluksena.

Badoo saavutti nopeimman kasvunsa 25–35-vuotiaiden ikäryhmässä. Kasvuun kuitenkin vaikutti Badoon tekemä luvaton Facebook-profiilien kerääminen sen levittyä Facebookissa sovelluksen kautta. Käyttäjän annettua sovellukselle lupansa hänen käyttäjätietonsa siirtyivät myös Badoohon. Badoo on freemium-palvelu eli tarjoaa valikoiman maksuttomia palveluita, mutta veloittaa lisäpalveluista.

Badoo toimii sijaintitietoihin perustuvalta pelilliseltä pohjalta, jossa selataan käyttäjiä ja saadaan osumia kahden käyttäjän osoitettua tykkäyksensä toistensa profiileille.

## Lähteet
Sirius (rakennus Helsingissä)

**Sirius** on Helsingin Kaartinkaupungissa Fabianinkadun ja Pohjoisen Makasiinikadun kulmassa sijaitseva kerrostalo, jossa on toimisto-, liike- ja asuintiloja. Vuonna 1905 valmistuneen jugendtyyliä edustavan rakennuksen ovat suunnitellut arkkitehtitoimisto Grahn, Hedman & Wasastjerna, sekä Gustaf Adolf Lindberg. Pyöriäisen korttelissa sijaitseva rakennus on ollut suojeltu vuodesta 1992.

## Arkkitehtuuri
Sirius on suunniteltu tyyliltään ”kaupunkihuvilamaiseksi”. Siinä on viisi varsinaista kerrosta ja kuparisen harjakaton alle piiloon jäävä ullakkokerros. Katutasoa koristavat suuret kiilanmuotoiset näyteikkunat ja samanlainen muoto toistuu portaikkojen sisäänkäyntiholveissa. Rosoisen julkisivun ympäröimä lähes symmetrinen ikkunakokonaisuus toistuu kulman molemmin puolin. Siriuksessa on jugendtyyliin keskiaikaista linnaa huokuvat erkkerit, upotetut pilasterit, ja jyrkkäpäätyinen kulmatorni.

Rakennuksen läheinen esikuva on saman arkkitehtitoimiston suunnittelema vuotta aiemmin valmistunut Fredrikinkatu 22. Tyylisuuntansa ja värinsä puolesta se muistuttaa myös risteyksen toisella puolella olevaa Agronomitaloa.

## Historia
Tontilla oli aiemmin kaksikerroksinen Huutokauppakamari A. F. Åkerbergin puutalo. Se purettiin vuonna 1904, ja seuraava vuonna sen paikalle valmistui Sirius. Sen katutasossa on aina ollut liiketilaa suurine näyteikkunoineen, mutta toisesta kerroksesta ylöspäin rakennus oli alun perin asuinkäytössä. Sen ensimmäisiä asukkaita olivat muun muassa arkkitehti Valter Jung, hänen tyttärensä tekstiilitaiteilija Dora Jung, taiteilijapariskunta Louis Sparre ja Eva Mannerheim-Sparre, sekä professori Jaakko Karvonen. Sisällissodan aikaan professori Karvosen perhe otti valkoisten senaatin päämiehen P. E. Svinhufvudin piiloon heidän kotiinsa. Siriuksen osakkeenomistajina oli 1900-luvulla erityisesti taiteilijoita, insinöörejä, virkamiehiä, lääkäreitä ja liikemiehiä.

Nykyään rakennuksessa sijaitsee muun muassa Marokon Suomen-suurlähetystö.

## Muutokset
Julkisivun maalipinta on vaihtunut vuosien varrella vihertävänharmaasta nykyiseen keltaiseen. Vuonna 1983 kerrosten 2–5 asunnot muutettiin toimistotiloiksi. Osa rakennuksesta palasi kuitenkin asuinkäyttöön vuonna 1998, kun ullakkokerrokseen rakennettiin seitsemän omistusasuntoa. Vuoden 2016 kaavamuutoksessa muutettiin toisen, kolmannen ja viidennen kerroksen toimistotiloja asunnoiksi, ja vuoden 2019 hakemuksessa haettiin lisää asuintiloja viidenteen kerrokseen. Toimistojen muuttamista asunnoiksi perusteltiin rakennuksen historialla ja Kasarmitorin alueen elävöittämisellä.

## Kuvia

Tiedosto:Pohjoinen Makasiinikatu 7 - Fabianinkatu 4, Huutokauppakamari A. F. Åkerberg (rakennus purettu 1904) - N1106 (hkm.HKMS000005-km0038u7).jpg|Tontilla aiemmin sijainnut A. F. Åkerbergin huutokauppakamari, purettu vuonna 1904.


## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Moorhouse Jonathan – Carapetian, Michael – Ahtola-Moorhouse, Leena: *Helsingin jugendarkkitehtuuri 1895–1915*, s. 146–147. Otava 1987. Suomentanut Annikki Suni
Wenche Frogn Sellæg

**Wenche Frogn Sellæg** (s. 12. elokuuta 1937 Oslo) on norjalainen Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1985–1993 ja toimi Norjan ympäristöministerinä 1981–1983, oikeusministerinä 1985–1986 sekä sosiaalministerinä 1989–1990. Vuosina 1988–1990 hän oli puolueensa varapuheenjohtaja. Hän on koulutukseltaan lääkäri.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Wenche Frogn Sellæg'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Abipónin kieli

**Abipón** on Argentiinassa samannimisen kansan puhuma sammunut kieli. Se kuuluu pieneen guaycurukielten perheeseen ja sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. mocoví, pilagá ja toba. Apibóniot ovat sittemmin assimiloituneet Argentiinan valtaväestöön.

## Fonologia

### Konsonantit

Lähde:

### Vokaalit

Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä.

Lähde:

## Lähteet
Eiko Matsuda

**Eiko Matsuda** (; 18. toukokuuta 1952 Jokohama – 9. maaliskuuta 2011 Tokio) oli japanilainen näyttelijä joka tunnetaan parhaiten elokuvasta *[[Aistien valtakunta]]* (1976)*.* Elokuva kiellettiin lukuisissa maissa sen sisältämien pornografisten kohtausten vuoksi, hänellä oli vaikeuksia saada rooleja Japanissa ja hänen uransa lopahti. Matsuda muutti myöhemmin Eurooppaan, ja näytteli viimeisen roolinsa elokuvassa *Cinq et la peau* (1982).

## Filmografia
* *[[Cinq et la peau]]*, Mari, (1982)
* *[[Aistien valtakunta]]* (), Sada Abe, (1976)
Lähde: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
José Luis Campana

**José Luis Campana** (s. 24. elokuuta 1949 Buenos Aires) on argentiinalaissyntyinen säveltäjä, joka asettui pysyvästi Ranskaan vuonna 1979.

Campana opiskeli sävellystä Jacobo Ficherin johdolla vuosina 1968–1975. Hän opiskeli lisäksi psykologiaa, jonka diplomilla Buenos Airesin yliopistosta vuonna 1974. Campana sai vuonna 1979 Ranskan hallinnolta stipendin, jonka turvin hän saattoi sävellysopintonsa loppuun Pariisissa Ivo Malecin johdolla. Hän sai Pariisissa myös opetusta analyysissä Betsy Jolasilta sekä elektronisissa tekniikoissa Guy Reibeliltä ja Pierre Schaefferilta. Campana osallistui muiden muassa Pierre Boulez'n, Brian Ferneyhoughin, Klaus Huberin, Karlheinz Stockhausenin ja Iannis Xenakiksen pitämille mestarikursseille. Campana itse opetti vuosina 1980–1990-lukujen vaihteessa analyysiä ja nykymusiikin tulkintaa Pariisin konservatoriossa. Hän oli mukana perustamassa 1990-luvun alkupuolella Université Paris-Sudissa Atelier de recherche, de création et d'enseignement de la musique actuellea (ARCEMA), jonka taiteellisena johtajana hän toimi vuoteen 2008. Lisäksi Campana opetti Pariisin konservatoriossa työskentelemisen jälkeen Baskimaan musiikkikorkeakoulu Musikenessa. Hän on pitänyt mestarikursseja ja sävellysseminaareja sekä Euroopassa että Etelä-Amerikassa.

Campana on osallistunut lukuisiin kansainvälisiin nykymusiikin festivaaleihin ja saanut teoksiaan säännöllisesti esitetyiksi konserteissa sekä radiossa eri maissa. Hän on saanut säveltäjänä monia palkintoja, kuten huhtikuussa 1990 Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musiquen (SACEM) myöntämän George Enescu -palkinnon tuotannostaan. Campanan tuotantoon kuuluu musiikkia soolosoittimille, kamarimusiikkikokoonpanoille, orkesterille ja nauhalle. Osa hänen teoksistaan on elektroakustisia. Teosten kustantajia ovat olleet Éditions Henri Lemoine, Salabert ja Éditions Gérard Billaudot.

## Teoksia
* *Vox Faucibus Haesit* (1984)
* *Imago* (1985)
* Jousikvartetto nro 2 (1987)
* *Involtura Sonora* (1989, sellolle ja fagotille)
* *Trajectoires 1* (1990, alttoviululle ja pianolle)
* *Trajectoires 2* (1992, alttoviululle ja pianolle)
* *Tangata in tre* (1993–1994, sellolle)
* *Tangata IV* (1994, sellolle ja pianolle)
* *Feelings / Once* (1997)
* *Asì* (2000)
* *Babel* (2007)

## Lähteet
Solukuolema

**Solukuolema** on biologinen tapahtuma jossa solu lakkaa suorittamasta tehtäviään. Tämä voi johtua luonnollisesta prosessista jossa vanhoja soluja kuolee ja uusia syntyy tilalle, kuten apoptoosissa. Luonnollinen solukuolema voi johtua myös sairaudesta tai paikallisesta vammasta, sekä myöskin organismin kuolemasta johon solut kuuluvat. Apoptoosi tai tyypin 1 solukuolema ja autofagia tai tyypin 2 solukuolema ovat ohjelmoituja solukuolemia. Tästä eroava solukuolema on nekroosi, joka ei ole fysiologinen ja tapahtuu infektion tai loukkaantumisen takia.

## Lähteet
Sergio Parotti

**Sergio Parotti** (s. 12. lokakuuta 1956 Buenos Aires) on argentiinalainen säveltäjä.

Parotti opiskeli Juan José Castro -maakuntakonservatoriossa ja Buenos Airesin kaupungin Manuel de Falla -konservatoriossa. Hänen sävellysopettajanaan oli Enrique Cipolla. Sävellyksen lisäksi hän sai opetusta alttoviulun-, viulun-, pianon- ja käyrätorvensoitossa. Parottista tuli Argentiinan säveltäjäliiton jäsen vuonna 1995. Hänen teoksiaan ovat kustantaneet Universal Edition, Éditions Gérard Billaudot (Pariisi), Periferia Music (Barcelona) ja Da Vinci Publishing (Osaka).

Parotti on sävellystyönsä ohessa toiminut Kansallisen polyfonisen Carlos Roberto Larrimbe -sokeainkuoron jäsenenä, koordinoinut painetun musiikin transkriptioiden laatimista Braille-nuotinnukselle (pistekirjoitusmusiikki) ja soittanut alttoviulistua Lanúsin kunnallisen kamariorkesterin jäsenenä.

## Lähteet
Gabriel Antonio Pereira

**Gabriel Antonio Pereira** (1794–1861) oli uruguaylainen upseeri, joka toimi  Uruguayn virkaatekevänä presidenttinä vuosina 1838 ja uudelleen 1839, ja vaaleilla valittuna presidenttinä 1856–1860.

Pereira taisteli José Gervasio Artigasin joukoissa Uruguayn itsenäisyyden puolesta. Presidenttikaudellaan hän kukisti konservatiivien kapinan.

## Lähteet
Riitta Hjerppe

**Riitta Tuulikki Hjerppe** (s. 3. lokakuuta 1944 Joensuu) on suomalainen taloushistorioitsija. Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1979. Hän toimi taloushistorian professorina Jyväskylän yliopistossa vuosina 1994–1998 ja Helsingin yliopistossa vuosina 1998–2007. Hän johti Helsingissä vuonna 2006 pidetyn taloushistorian maailmankongressin järjestelyjä. Vuosina 2006–2009 hän toimi International Economic History Associationin (IEHA) puheenjohtajana.

Hjerppe kutsuttiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2002. Tiedeakatemia myönsi Hjerppelle Eino Jutikkalan historiapalkinnon vuonna 2010.

## Julkaisuja
* *Teollinen käsityö Suomessa vuosina 1920–1948*. Helsinki: Helsingin yliopisto, 1969.
* *Suomen teollisuuden toimipaikkojen suuruusrakenne 1888–1952*. (lisensiaatintutkielma). Helsinki: Helsingin yliopisto, 1972.
* Riitta Hjerppe & Per Schybergson: *Kvinnoarbetare i Finlands industri ca. 1850-1913: rapport till Nordiska historikermötet i Trondheim, juli 1977*. Helsinki: Helsingin yliopisto, 1977.
* *Suurimmat yritykset Suomen teollisuudessa 1844-1975* (väitöskirja). Helsinki: Suomen Tiedeseura, 1979.
* Juhani Hirvonen & Riitta Hjerppe: *Taloudellinen kasvu Suomessa 1880–1980*. Helsinki: Suomen Pankin tutkimusosasto, 1983.
* Sakari Heikkinen & Riitta Hjerppe: *Suomen teollisuus ja teollinen käsityö 1860–1913*. Helsinki: Suomen Pankki, 1986.
* *Suomen talous 1860–1985: kasvu ja rakennemuutos*. Helsinki: Suomen Pankki, 1988.
* *Kasvun vuosisata*. Helsinki: VAPK-kustannus, 1990.
* Riitta Hjerppe & Reino Hjerppe: *Eurooppa yhdentyy*. Helsinki: VAPK-kustannus, 1992.
* Jaakko Autio & Riitta Hjerppe: *Raha ja rahakriisit*. Jyväskylä: Atena, 1996.
* *Finland's historical national accounts 1860-1994: calculation methods and statistical tables*. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 1996.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Isotalus, Päivi: "Lukuhullu" innostui talouskasvusta – Riitta Hjerppen henkilökuva *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomissa]]*
* Hurri, Jan: Onko talouden pakko kasvaa? – Riitta Hjerppen haastattelu *Taloussanomissa*
Per Ditlev-Simonsen

**Per Ditlev-Simonsen** (s. 12. kesäkuuta 1932 Oslo) on norjalainen Høyren poliitikko ja laivanvarustaja. Hän toimi Oslon pormestarina 1995–2007. Sitä ennen hän istui suurkäräjillä 1981–1985 ja oli Norjan puolustusministeri 1989–1990.
## Kunniamerkit
*  – Islannin Haukan ritarikunta (1997)
*  – Pyhän Halvardin mitali (2013)
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Per Ditlev-Simonsen'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Munkbron

**Munkbron** on Tukholman vanhankaupungin länsiosassa Riddarhustorgetin ja Munkbroledenin välissä sijaitseva aukio. Se on saanut nimensä paikalta aikoinaan Gråmunkeholmenille (nykyinen Riddarholmen) johtaneesta sillasta. Sijainti Riddarholmenia vastapäätä suojassa tuulelta teki Munkbronista hyvän satama- ja markkinapaikan, mutta metron ja Centralbron-moottoritiesillan rakentaminen 1950-luvulla hiljensivät sen.
## Kuvia

Petersenska huset i Gamla stan Stockholm. Arkitekt Christian Julius Döteber 1645-1659..jpg|Petersenin talo rakennettiin 1640-luvulla.
Piperska palatset 2010.jpg|Piperin palatsi on alun perin Nicodemus Tessin vanhemman suunnittelema, mutta rakennettu uudelleen 1760-luvulla.
Ryningska palatset.Munktorget.jpg|Simon de la Valléen suunnittelema Ryningin palatsi.
Riddarholmsbroarna 2015.jpg|Riddarholmenille johtaneiden siltojen muistomerkki.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Les Luthiers

**Les Luthiers** on argentiinalainen yhtye, joka on tehnyt humoristista musiikkia sekä teatterituotantoja. Se on tullut tunnetuksi itse tehdyistä erikoisista soittimistaan.

Les Luthiersin perusti vuonna 1967 Gerardo Masana, joka kuitenkin kuoli jo 36-vuotiaana marraskuussa 1973 sairastuttuaan leukemiaan. Yli puolen vuosisadan aikana Les Luthiers saavutti huomattavan suosion Latinalaisessa Amerikassa ja kiersi useasti Euroopassa, erityisesti Espanjassa. Kokoonpano esiintyi myös Yhdysvalloissa ja piti vuonna 1980 Lincoln Center for the Performing Artsin Avery Fisher Hallissa New Yorkissa merkittävän show'n, joka käännettiin suoraan englannin kielelle. Les Luthiers loi yli kolmekymmentä uniikkia soitinta ja teki 170 laulua.

Les Luthiers ilmoitti pitävänsä jäähyväiskiertueensa vuonna 2023. Sen ainoat jäljellä olleet alkuperäiset jäsenet olivat tuolloin 77-vuotias Carlos López Puccio ja 75-vuotias Jore Maronna. Aiemmista jäsenistä Daniel Rabinovich oli kuollut vuonna 2015 ja Marcos Mundstock vuonna 2020, mutta heidän tilalleen tuli uusia muusikoita. Les Luthiers ilmoitti kantaesittävänsä jäähyväiskiertueellaan uuden show'n, *Más tropiezos para Mastropieron*, joka olisi ensimmäinen uutta materiaalia sisältänyt ei-antologinen työ kokoonpanolta viiteentoista vuoteen. Teoksessa "haastatellaan" Johann Sebastian Mastropieroa, joka on yhtyeen työssään käyttämä fiktiivinen päähenkilö.

Les Luthiersin jäsenet saivat elokuussa 2007 Espanjan hallitukselta Isabella Katolilaisen ritarikunnan numeroidun komentajan arvot seremoniassa, jota johti silloinen varapääministeri María Teresa Fernández de la Vega. Vuonna 2011 Les Luthiersille myönnettiin Latin Grammy -palkinto ja vuonna 2017 Asturian ruhtinattaren palkinto.

## Lähteet
MVM Zrt.

**Magyar Villamos Művek Zrt.** (epävirall. suom. *Unkarin sähkölaitokset Oy*) eli **MVM Zrt.** tai **MVM Energetika Zrt.** on Unkarin valtion omistama energiakonserni. Yhtiön päätoimintoja ovat sähkön tuotanto, kauppa ja siirto. MVM-konserniin kuuluu useita kansallisesti keskeisiä energiasektorin tytäryhtiöitä. Energiakonserni on Unkarin valtion omistuksessa valtion omaisuudenhoitoyhtiö MNV:n kautta (Magyar Nemzeti Vagyonkezelo Zrt.). Yhtiömuodoltaan MVM on yksityinen eli pörssiin listaamaton osakeyhtiö (Zrt.= zártkörűen működő részvénytársaság, suom. yksityinen osakeyhtiö). Konserniyhtiö on perustettu vuonna 1991 ja sen päätoimipaikka sijaitsee Budapestissä. Yhtiön palveluksessa on yli 18&nbsp;000 ihmistä. Vuonna 2021 MVM:n liikevaihto oli 1&nbsp;937 miljardia Unkarin forinttia (HUF) eli noin 5,247 miljardia euroa. 

MVM-konserniin kuuluvia tytäryhtiötä ovat muassa Paksin ydinvoimalaitoksesta vastaava MVM Paksi Atomerőmű Zrt., useita muita sähköntuotantoyhtiöitä (joista osa ulkomailla), Unkarin sähkönsiirron kantaverkkoyhtiö MAVIR, venäläisen maakaasun tuontiyhtiö (Panrusgáz), maakaasun varastointiyhtiö, monia paikallisen tai alueellisen energiakaupan ja -jakelun yhtiöitä sekä useita palvelutuotannon yhtiötä. 

MVM (eli sen omistaja Unkarin valtio) on tytäryhtiöineen solminut pitkäaikaiset energian raaka-ainesopimukset Venäjän kanssa. Se ostaa venäläistä maakaasua ja -öljyä sekä venäläistä ydinpolttoainetta. MVM:n yhdessä venäläisen kaasuyhtiö Gazpromin kanssa omistama Panrusgáz-yhtiö vastaa venäläisen maakaasun tuonnista Unkariin. Pitkäaikaisen, 15-vuotisen kaasutoimitussopimuksen mukaan Unkari sai, ennen Venäjän laajempaa sotaa Ukrainassa, vuodessa 4,5 miljardia kuutiota maakaasua Bulgarian ja Serbian kautta saapuvia maakaasuputkia pitkin. Joulukuussa 2022 arvioitiin, että Unkarin energialasku nousisi ja maa joutuisi maksamaan noin 17-20 miljardia euroa energiatuonnistaan vuonna 2023. Syksyllä 2022 Gazprom myönsi Unkarille mahdollisuuden maksaa kertyvä kaasulasku kolmen vuoden viipeellä, mikäli kaasun hinta nousisi paljon. 

MVM-konserni on riippuvainen venäläisrahoituksesta ja -osaamisesta myös maan sähköntuotannolle keskeisessä ydinvoimalahankkeessaan. Esimerkiksi vuonna 2023 meneillään ollut, 2030-luvun alkupuolella valmistuvaksi suunnitellun Paksin ydinvoimalaitoksen kakkosvaiheen rakentamiseen Unkari otti useiden miljardien eurojen suuruisen lainan Venäjältä. Tämä rakennushanke ja siihen otettu laina sitoo Unkaria osaltaan vuosiksi Venäjään. 

Ydinvoimalaitoksilla (2020: 16,1 TWh eli 46&nbsp;% osuus 34,9 TWh:n sähköntuotannosta) ja maakaasuvoimalaitoksilla (9,1 TWh; 26% osuus) tuotetaan pääosa Unkarin sähköstä. Sähkön nettotuonti oli 11,7 TWh (2020) lähinnä Slovakiasta (SEPS), Ukrainasta (Ukrenerho) ja Itävallasta. Vuonna 2022 Unkarissa käytetystä sähköstä 34,55 prosenttia tuotettiin ydinvoimaloilla (tuotannosta 47,05 %), 19,01 prosenttia maakaasulla (25,88 %), 7,05 prosenttia hiilellä ja ligniitillä (9,64 %), 6,70 prosenttia aurinkovoimaloilla (9,13 %) ja 3,02 prosenttia biomassalla tai vastaavilla raaka-aineilla (4,11 %). Sähköntuonnin osuus kulutuksesta oli 26,55 prosenttia (2022).
 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pilagán kieli

**Pilagá** on Argentiinassa puhuttu guaycurukieliin kuuluva kieli. Vuonna 2016 sillä oli noin 6000 puhujaa. Puhujia on kaikissa ikäluokissa ja joissakin kouluissa käytetään pilagáa puhuvia koulunkäyntiavustajia, vaikka itse kieltä ei käytetäkään opetuskielenä.

Kielen katsotaan olevan uhanalainen ja se jakautuu kahteen päämurteeseen. Pilagán lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. abipón ja mocoví.

Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty pilagáksi vuonna 1993.

## Fonologia

### Konsonantit

Lähde:

### Vokaalit

Lähde:

## Lähteet
Esteban Benzecry

**Esteban Benzecry** (s. 13. huhtikuuta 1970 Lissabon, Portugali) on argentiinalainen säveltäjä. Hän on asunut Ranskassa vuodesta 1997. Hän sai Ranskan kansalaisuuden vuonna 2011.

Benzecry syntyi Lissabonissa, mutta muutti neljä vuotta myöhemmin Argentiinaan. Hän opiskeli kuvataidetta Escuela Nacional de Bellas Artes Prilidiano Pueyrredónissa ja sai maalaustaiteen opettajan diplomin. Sävellysopintoja hän suoritti Argentiinassa Haydée Gerardin ja Sergio Hualpan johdolla. Benzecry muutti vuonna 1997 Pariisiin ja jatkoi sävellysopintojaan Pariisin konservatoriossa opettajinaan Jacques Charpentier ja Paul Méfano. Lisäksi hän sai siellä elektroakustisen musiikin opetusta Luis Naónilta ja Laurent Cuniot'lta. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin tuomariston yksimielisellä päätöksellä Pariisin konservatorion ensimmäinen palkinto sävellyksessä. Benzecry on kapellimestari Mario Benzecryn poika.

Benzecry sai Argentiinan musiikkikriitikkojen liiton tunnustuksen "nuorena löytönä" vuonna 1992. Vuonna 1994 sama liitto myönsi hänen ensimmäisestä sinfoniastaan (*El compendio de la vida*, 1993) parhaan kaudella kantaesitetyn argentiinalaisen teoksen palkinnon. Teoksen innoituksen lähteinä olivat säveltäjän neljä itse tekemää maalausta. Benzecry oli vuonna 1995 Kansainvälisen Menuhin-musiikkiakatemian ja vuosina 2004–2006 Casa de Velázquezin (Madrid) residenssisäveltäjä. Hän sai vuosina 1999, 2002 ja 2006 Académie des Beaux-Arts'n palkinnot. Vuonna 2006 hänelle myönnettiin jälleen myös Argentiinan musiikkikriitikkojen liiton palkinto parhaasta kantaesitetystä teoksesta, joka tällä kertaa oli sellolle ja selloyhtyeelle laadittu *La lumière de Pacha Caman*. Vuonna 2008 Benzecrylle myönnettiin sävellyksen *Guggenheim Fellowship*. Vuonna 2019 hän sai säveltäjänä klassisen musiikin kategoriassa platinaisen Konex-palkinnon.

Lukuisat merkittävät orkesterit ja musiikin instituutiot eri puolilta maailmaa ovat tilanneet ja kantaesittäneet Benzecryn teoksia. Hänen teoksiaan ovat esittäneet muiden muassa Gustavo Dudamel, Sol Gabetta, Nemanja Radulović, Alberto Lysy, Sergio Tiempo, Gautier Capuçon, Miguel Harth-Bedoya, Laurent Petitgirard, Alain Altinoglu, Daniel Kawka, Wolfgang Doerner, Alain Pâris, Horacio Lavandera ja Jesús Castro-Balbi. Benzecryn tuotantoon kuuluu kolme sinfoniaa sekä lukuisia muita teoksia orkesterille, jousiorkesterille, kamarimusiikin kokoonpanoille ja soolosoittimille. Osassa teoksistaan Benzecry on yhdistellyt Latinalaisen Amerikan rytmejä ja Euroopan modernin taidemusiikin vaikutteita.

## Lähteet
Sylvia Syms

**Sylvia May Laura Syms** (6. tammikuuta 1934 – 27. tammikuuta 2023 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä. Hän loi pitkän uran elokuvissa ja televisiossa 1950-luvulta alkaen.  

Hän näytteli urallaan muun muassa Margaret Thatcheria ohjelmassa *Thatcher: The Final Days* ja Kuningataräiti Elisabetia Helen Mirrenin tähdittämässä elokuvassa *[[The Queen]]*. Hänet palkittiin pitkästä urastaan vuonna 2007 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin kunniamerkillä (Officer of the Order of the British Empire, OBE).

## Valikoitu filmografia
* *Nainen aamutakissa* (*Woman in a Dressing Gown*, 1957)
* *Miekan sankari* (*The Moonraker*, 1958)
* *Paluu helvetistä* (*Ice Cold in Alex*, 1958)
* *Vallaton yliopisto* (*Bachelor of Hearts*, 1958)
* *Puuton katu* (*No Trees in the Street*, 1959)
* *Café Expresso Bongo* (*Expresso Bongo*, 1959)
* *Sinetöidyt huulet* (*Conspiracy of Hearts*, 1960)
* *Suzie Wongin maailma* (*The World of Suzie Wong*, 1960)
* *Hurjat barbaarit* (*Le vergini di Roma*, 1961)
* *Tulinen katu* (*Flame in the Streets*, 1961)
* *[[Uhattu]]* (*Victim*, 1961)
* *Sudanista itään* (*East of Sudan*, 1964)
* *Operaatio Jousi* (*Operation Crossbow*, 1965)
* *Tappava isku* (*Danger Route*, 1967)
* *Pyhimys ja kuolemansäteet* (*The Fiction-Makers*, 1968)
* *Vapaana ja villinä* (*Run Wild, Run Free*, 1969)
* *Vihamielinen todistaja* (*Hostile Witness*, 1969)
* *Verisen kammion salaisuus* (*Asylum*, 1972)
* *[[Romantiikan siemen]]* (*The Tamarind Seed*, 1974)
* *Panttivangit* (*Give Us Tomorrow*, 1978)
* *Hullut häät* (*There Goes the Bride*, 1980)
* *[[The Queen]]* (*The Queen*, 2006)

## Lähteet
Loes Adegeest

**Loes Adegeest** (s. 7. elokuuta 1996 Wageningen, Gelderland) on alankomaalainen maantiepyöräilijä ja pikaluistelija. Hän aloitti pyöräilyn ammattilaisuransa Parkhotel Valkenburg -tallissa vuonna 2019, palasi ammattilaistasolle IBCT-joukkueessa 2022, edusti FDJ-Suez-tallia vuosina 2023–2025 ja Lidl-Trekiä kaudesta 2026 alkaen.

Adegeest voitti UCI Women's World Tour -sarjaan kuuluneen Cadel Evans Great Ocean Road Racen 2023 kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Amanda Sprattin. Hän voitti e-urheilun MM-kilpailuissa naisten maantieajon maailmanmestaruuden 2022.

Adegaast voitti pikaluistelussa joukkuetakaa-ajon nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2016. Viime vuosina hän on osallistunut jonkin verran maratonluistelukilpailuihin.

## Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
;2022
:Lotto Belgium Tour, mäkikirikilpailun voitto
:Tour cycliste féminin international de l'Ardèche, kokonaiskilpailussa toinen, 3. etapin voitto
;2023
:Cadel Evans Great Ocean Road Race, voitto
:La Vuelta Femenina, 6. etapilla kolmas
:Tour de Romandie Féminin, mäkikirikilpailun voitto
;2025
:Volta Ciclista a Catalunya Femenina, 3. etapin voitto

## Lähteet
Kost Burevi

**Kost Burevi** (myös *Burovi*; , oik. **Kostjantyn Stepanovytš Sopljakov**, ; muita salanimiä **Edvard Strih’a**, , **Kost Sokolskyi/Sokolovskyi**, , **Varvara Žukova**, , **Neh’tenborenh**, ; 2. kesäkuuta 1888 Velikaja Meženka, Voronežin kuvernementti – 15. joulukuuta 1934 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen poliittinen aktivisti, kirjailija ja kriitikko.

Burevi osallistui vallankumoukselliseen toimintaan jo nuorena. Hänellä ei ollut varsinaista muodollista koulutusta, vaan hän oli opiskellut itsenäisesti. Hän oli 1903–1922 mukana Venäjän sosialistivallankumouksellisessa puolueessa ja oli joulukuusta 1917 sen keskuskomitean jäsen. Ennen vuotta 1917 hänet oli pidätetty ja karkotettu useita kertoja. Hän osallistui vuodesta 1923 Ukrainan kansalliseen herätykseen ja kuului ukrainalaisen klubin perustajiin Moskovassa, jossa hän asui. Klubin jäsenet tukivat ukrainalaista teatteria ja ukrainalaista kustannusyhtiötä Selo i Mistoa. Hän osallistui vuonna 1926 silloiseen kirjalliseen keskusteluun lehtisessä *Jevropa tšy Rosija?* ('Eurooppa vai Venäjä?'). Hän asui vuodesta 1929 Harkovassa ja osallistui siellä kirjalliseen ja yhteiskunnalliseen elämään.

Burevi kirjoitti aluksi venäjäksi, ja myöhemmin hän kirjoitti ukrainaksi romaanin *H’amy* ('Moukat'), josta julkaistiin 1925 otteita aikakauslehdessä *Tšervonyi šljah’*. Hän kirjoitti ukrainaksi aikansa parhaita kirjallisia parodioita nimellä Edvard Strih’a. Hän kirjoitti myös näytelmiä, joita esitettiin Berezil-teatterissa. Hänen historiallinen näytelmänsä *Pavlo Polubotok* ilmestyi vasta 1955 ulkomailla.

Häneen alkoi kohdistua virallista arvoselua 1929, ja vuonna 1934 hän joutui pakenemaan Moskovaan. Joulukuun 1934 alussa Burevi oli siinä ukrainalaisten kulttuurivaikuttajien joukossa, joka pidätettiin ja ammuttiin Kiovassa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mikko Moilanen (kirjailija)

**Mikko Moilanen** (s. 1952) on suomalainen tietokirjailija, jonka teoksissa käsitellään Suomen historiallista pyövelin ammattia ja mestauslavalle joutuneita. Pyöveleistä hän kiinnostui selvitettyään omaan sukuunsa liittyvää 1700-luvun kuolemantuomiota. Pyöveleiden historian lisäksi hän on löytänyt noin 200 suomalaisen mestauspaikan sijainnin. Moilanen on työskennellyt tutkijana Metsäntutkimuslaitoksessa.  Hän on julkaissut teoksia myös metsänparannuksesta. 

## Teoksia
*
*

## Lähteet
Claudio Williman

**Claudio Wílliman** (1861–1934) oli uruguaylainen poliitikko, joka toimi  Uruguayn presidenttinä vuosina 1907–1911. Hän oli edeltäjänsä José Batlle y Ordóñezin valitsema ehdokas, ja Batllen kannattajat olivat vaikutusvaltaisia myös hänen kaudellaan. Williman oli jossain suhteissa konservatiivisempi kuin Batlle. Hän uudisti vaalilakeja niin, että pienemmät puolueet saivat hiukan enemmän valtaa, ja edisti rauhaa solmimalla rajasopimuksen pohjoisen naapurimaan Brasilian kanssa.

## Lähteet
Feliciano Viera

**Feliciano Viera** (8. marraskuuta 1872– 13. marraskuuta 1927) oli uruguaylainen poliitikko, joka toimi  Uruguayn presidenttinä vuosina 1915–1919. Hän oli edeltääjänsä José Batlle y Ordóñezia konservatiivisempi. Kun Colorado-puolue hävisi vuoden 1916 parlamenttivaalit, Viera tulkitsi sen kritiikiksi Battlen tekemiä uudistuksia vastaan, ja perui niitä tai hidasti niiden toteuttamista. Vuonna 1919 Viera  perusti emopuolueesta erkaantuvan osaston, jota kutsuttiin vieristeiksi. Vieristien merkitys kuitenkin hiipui Vieran itsensä kuolemaan mennessä.

## Lähteet
Nikolai Ustrjalov

**Nikolai Ustrjalov** (1890–1937) oli venäläinen juristi, poliittinen ajattelija ja emigrantti, joka oli paennut Kiinan Harbiniin Venäjän vallankumouksen seurauksena. Hän palasi kuitenkin Neuvostoliittoon, missä hänet teloitettiin vuonna 1937 syytettynä vakoilusta, vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja neuvostovastaisesta propagandasta. 

Ustrjalov kääntyi Harbinissa kannattamaan kansallisbolševikkien ajatuksia. Hän piti bolševismia ainoana poliittisena voimana, joka pystyisi palauttamaan vahvan Venäjän valtakunnan. Ustrjalov piti bolševikkeja venäläisinä yhtenäisen valtakunnan rakentajina, minkä vuoksi vallankumous jälkivaikutuksineen tuli hyväksyä. Kansallisbolševikkien ideologia julkaistiin Prahassa vuonna 1921 antologiassa *Smena veh* (suom. Uudet tiemerkit). Ustrjalov kuului antologian toimituksen avustajiin.

## Lähteet
Esko Horsmasalo

**Esko Juha Jalmari Horsmasalo**, vuoteen 1936 **Salo** (15. joulukuuta 1913 Tampere – 1. huhtikuuta 1995 Hämeenlinna) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen. 

Horsmasalon vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori, lääkintäeversti Toivo Salo ja Katri Langinkoski. Hänen puolisonsa 1942–1993 oli Aino Inkeri Jussila. Horsmasalo tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1939. Hän oli Jokioisten kartanoiden tilanhoitajan apulainen ja peltoviljelysosaston johtaja 1939–1947 ja sitten Tiirinkosken tilan isäntä Vanajassa, vuodesta 1967 Hämeenlinnassa. Hämeenlinnan Osuusmeijerin johtokuntaan Horsmasalo kuului 1950–1978 ja oli sen puheenjohtaja 1960–1978, Turengin Sokeritehdas Oy:n hallintoneuvostoon 1952–1980 ja oli sen puheenjohtaja 1964–1980, Osuuskunta Metsäliiton edustajistoon vuodesta 1955 sekä useiden eri liikeyritysten hallituksiin ja johtokuntiin. Hän oli lisäksi muun muassa Uudenmaan-Hämeen metsänhoitoyhdistysten liiton hallituksen jäsen vuodesta 1952, Hämeenlinnan ympäristön metsänhoitoyhdistyksen hallituksen jäsen 1954–1978 ja puheenjohtaja 1955–1978 sekä Uudenmaan-Hämeen metsänhoitolautakunnan jäsen vuodesta 1960. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Horsmasalo sai 1978. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Suzanne Courtal

**Suzanne Courtal** (oikealta nimeltään **Suzanne Couteau** 30. maaliskuuta 1896 Pariisi – 27. lokakuuta 1978 Sancerre) oli ranskalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvasta *[[Kielletyt leikit (vuoden 1952 elokuva)|Kielletyt leikit]]* (1952), joka voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.

## Filmografia
* *Le Dernier sou* (*ou La Merveille blanche*), 1946
* *[[Les Amoureux sont seuls au monde]]*, 1948
* *Retour à la vie*, 1949
* *[[Kielletyt leikit (vuoden 1952 elokuva)|Kielletyt leikit]]* *Jeux interdits*, rouva Dollé, 1952
* *Elle et moi*, 1952
* *Le Chevalier de la nuit*, 1953
* *[[Les Aristocrates]]*, 1955
* *[[La Mort de Belle]]*, 1961
* *[[Les Hommes veulent vivre]]*, 1961
* *Les Arnaud*, 1967
Lähde: 

## Lähteet
William Sippola

**Juho William Sippola** (21. marraskuuta 1874 Kauhava – 27. tammikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja sekä kirjapainon ja koulutarvikeosaston johtaja. Hän toimi myös raittiusliikkeessä.

William Sippolan vanhemmat olivat nuorisoseuraliikkeen perustaja, metallinkaivertaja ja maanviljelijä Matti Sippola ja Maria Josefina Silfverberg. Hän oli naimisissa vuodesta 1900 Selma Allénin kanssa. William Sippolan veljiä olivat rakennusmestari ja itsenäisyysaktivisti Ahto Sippola (1885–1941), Suomen sisällissodan aikainen suojeluskuntapäällikkö ja rakennusmestari Veikko Sippola (1887–1955), jääkärikapteeni Vilkas Sippola (1889–1937), jääkärivänrikki Siro Aarne Sippola (1896–1919) ja jääkärivänrikki Urho Sippola (1899–1918).

Sippola valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1897. Hän oli opettajana ensin Evijärvellä 1897–1899, Sippolassa 1899–1900 ja Jaakkimassa 1901–1902. Sippola toimi sitten opettajana Helsingissä 1902–1923 ja 1930–1938. Hän toimi samalla myös valtioneuvoston julkaisuvaraston johtajana 1916–1923 sekä valtioneuvoston kirjapainon ja sitomon johtajana 1921–1923. Maalaiskuntain Liiton koulutarvikeosaston johtajana Sippola oli 1921–1929. Hän toimi lisäksi vuonna 1919 sosiaaliministeriön raittiusosaston alkoholiliikkeen apulaisjohtajana ja eduskunnan sivistysvaliokunnan sihteerinä. Kylväjä-lehden toimittajana Sippola oli 1900–1904.

Sippola oli Raittiuden Ystävien keskushallituksen jäsenenä 25 vuoden ajan. Hän oli mukana perustamassa Valistus-kustannusyhtiötä ja Kansakouluväen erorahastoa ja kuului useiden yhdistysten ja seurojen, muun muassa Suomen Kirjastoseuran, johtokuntiin.

63-vuotiaana kuollut William Sippola on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

## Julkaisuja
* *Yleiset kirjastot ennen ja nyt: 53-kuvainen sivistyshistoriallinen kuvasarja*. Kansanvalistusseura, Helsinki 1910
* *[[Uno Cygnaeus]] ja kuvia Suomen seminareista*. Kansanvalistusseura, Helsinki 1912, 1916
* *Ensimäinen seminaarien kirjastonhoitajien kokous Helsingissä 9-14 p:nä tammikuuta 1911*. Suomen senaatti, Helsinki 1913
* *Kemialliset kokoelmat kansakouluja varten ynnä opas kemiallisten kokeiden tekemiseen*; kirj. W. Bonsdorff ja W:m Sippola.  Koulutarpeiden keskusliike-oy, Helsinki 1914, 2. painos 1920
* *Förteckning över de på statsverkets bekostnad utkomma publikationer, som allmänheten kan mot postförskott rekvirera från Finlands senats bibliotek*. Helsingfors 1917

## Suomennoksia
* Andr. Sch. Steenberg : *Koulu ja kirjat* ; tekijän luvalla suomeksi sovitti Wm Sippola. Kansanvalistusseura, Helsinki 1908

## Lähteet
Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut 1926

Suomen Uimaliitto järjesti mestaruuskilpailut kolmessa osassa so. Porissa, Viipurissa ja Tampereella. Ensimmäisen osan mestaruuskilpailut järjestettiin 24.-25.7.1925 Porissa naisille. Toisen osan kilpailut Viipurissa Pantsarlahden uimalaitoksessa 31.7.-2.8.1926. Kolmannen osan kilpailut Tampereella Palomäen uimalaitoksellaa 21.-22.8.1926.  

## Miehet

### 100 m vapaauinti







### 200 m vapaauinti







### 500 m vapaauinti







### 1 000 m vapaauinti







### 100 m selkäuinti







### 200 m rintauinti







### 4 x 100 m vapaauintiviesti







### 4 x 200 m vapaauintiviesti







### Vaihtelevat ponnahduslautahypyt







### Suorat kerroshypyt







### Vaihtelevat kerroshypyt







## Naiset

### 50 m vapaauinti







### 100 m vapaauinti







### 500 m vapaauinti







### 100 m rintauinti







### 4 x 50 m vapaauintiviesti







### Suorat kerroshypyt







## Lähteet

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
L'Échelle

**L'Échelle** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 23 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista länteen.

Kunnan nähtävyys on vuonna 1360 rakennettu linna *Château de l'Echelle*. Linnaan rakennettiin 1500-luvulla pyöreät tornit. 1600-luvulla linnaa uusittiin, ja se puolustautui menestyksellisesti kolmikymmenvuotisen sodan taisteluissa. Taisteluiden muistoksi yhtä torneista kutsutaan nimellä "verilöylytorni". Linna on nimetty historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1926. Se on kunnan omistuksessa ja toimii kunnantalona, kouluna ja kirjastona.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Baltasar Brum

**Baltasar Brum** (18. kesäkuuta 1883 – 31. maaliskuuta 1933) oli uruguaylainen poliitikko, joka toimi Uruguayn presidenttinä vuosina 1919–1923 ja sitä ennen ministerineuvoston puheenjohtajana, opetusministerinä ja ulkoministerinä. Colorado-puolue oli hajoamassa erilaisiin siipiin. Brum kuului José Batlle y Ordóñezin kannattajiin eli "battlisteihin". Hänen jälkeensä valtaan tuli konservatiivisemman siiven edustajia. 

Seuraava battlisti-siiven presidentti oli vuonna 1931 valittu Gabriel Terra. Kun tämä otti diktaattorin valtuudet 1933, Brum protestoi tekemällä julkisesti itsemurhan.

## Lähteet
Lars Gunnar Lie

**Lars Gunnar Lie** (18. syyskuuta 1938 Fjell – 18. huhtikuuta 2025) oli norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1985–2001 ja toimi Norjan liikenne- ja viestintäministerinä 1989–1990. Vuosina 1982–1983 hän oli Førden pormestari.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Lars Gunnar Lie'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla