Zipsiläiset

**Zipsiläiset** eli Zipsin saksit tai Zipsin saksalaiset (saks. *Zipser, Zipser Deutsche, Zipser Sachsen;* slov. *Spišskí Nemci;* unk. *szepességi szászok, cipszerek*) ovat saksalainen vähemmistö nykyisen Slovakian Spišin (saks. *Zips,* unk. *Szepesség*) alueella.

## Historia
Saksalaisväestöä muutti historialliseen Unkarin kuningaskuntaan kuuluneelle Zipsin alueelle jo keskiajalla, ja toisin kuin ”saksi”-nimityksestä voisi päätellä, ilmeisesti muistakin saksalaisen kielialueen osista kuin Saksista. Muuttoliike on saattanut alkaa jo 1100-luvulla kuningas Géza II:n aikaan, jolloin Sleesiasta saapuvia saksalaisia uudisasukkaita asutettiin rajavartijoiksi Puolan vastaiselle rajalle. Suurempina joukkoina saksalaisia muutti alueelle 1200-luvulta lähtien. Zipsin pohjoisosaan saapui lähinnä talonpoikia ja käsityöläisiä, eteläosiin kaivosmiehiä Baijerista ja Tirolista työskentelemään alueen kulta- ja hopeakaivoksissa. Myöhemmin saapui myös kauppiaita, samalla kun seudun kaupungit kasvoivat. Vuonna 1271 antamallaan peruskirjalla kuningas Tapani V antoi Zipsin saksalaisille oikeuden valita itse tuomarinsa ja pappinsa sekä säilyttää entiset, tutut oikeuskäytäntönsä *(ius proprium).*

Zipsin rikkaan kaivoskaupunkialueen kehitystä katkoivat välillä sodat ja mullistukset. Vuonna 1412 osa Zipsin kaupungeista joutui Puolan hallintaan, ja vuosina 1431–1462 sekä Puolan että Unkarin alueeseen kuuluvia kaupunkeja koettelivat hussilaissodat. Tämän jälkeen alue koki uuden taloudellisen kukoistuksen. Augsburgilainen suurliikemies Jakob Fugger perusti 1494 yhdessä zipsiläisen insinöörin Johannes Thurzon kanssa kauppayhtiön, jolla jonkin aikaa oli suoranainen kuparikaupan monopoli. Leutschaun (slov. Levoča), Käsmarkin (Kežmarok) ja Bartfeldin (Bardejov) kaupunkeihin perustettiin Melanchthonin opetussuunnitelmaa noudattavia kouluja.

Zipsin alueen taloudellisen nousun pysäyttivät 1500-luvulla joksikin aikaa sodat laajentuvaa Osmanien valtakuntaa vastaan sekä 1600-luvulta lähtien uudet uskonnolliset konfliktit ja protestanttien vaino. Toisaalta 1700-luvulla saksalaisten asema koheni, kun saksasta tuli Maria Teresian aikaan koulujen opetuskieli ja vuonna 1784 Joosef II:n antamalla asetuksella hallintokieli, ja vuonna 1781 luterilaisille sallittiin vapaa uskonnonharjoitus. 1800-luvulla unkarilaisen nationalismin noustessa Zipsin saksalaiset alkoivat samastua Unkarin kansakuntaan. Vuosien 1848–1849 vapaustaistelussa zipsiläisten kansalliskaarti taisteli unkarilaisten kapinallisten puolella, ja 1800-luvun loppupuoliskon unkarilaistamispolitiikan myötä Zipsin saksalaisille kehittyi saksalais-unkarilainen kaksoisidentiteetti: etnisesti saksalainen, poliittisesti unkarilainen. Unkarilaistuminen alettiin nähdä myös tienä yhteiskunnalliseen nousuun. 

Paitsi unkarilaistumisen takia, Zipsin saksalaisten lukumäärä väheni 1900-luvulle tultaessa myös maastamuuton vuoksi. Talouselämän muutokset, etenkin teollistuminen, saivat tuhannet Zipsin saksalaiset muuttamaan muihin Unkarin osiin tai Amerikkaan. Ensimmäisen maailmansodan kuluessa Zipsin saksalaisten määrä väheni kolmasosaan entisestään, 98 500:sta 36 890:een, eli saksalaisia oli alueen väestöstä enää runsas viidesosa. Tšekkoslovakian ensimmäisen tasavallan perustaminen 1918 katkaisi unkarilaistamispolitiikan, ja saksalaisten lukumäärä lähti jälleen nousuun. 1930-luvun mittaan alkoi kuitenkin myös kohtalokas poliittinen kehitys, kun Natsi-Saksa pyrki ottamaan Zipsin saksalaiset kuten muutkin Itä-Euroopan saksalaisvähemmistöt hallintaansa.

Toisen maailmansodan lopulla ja sen jälkeen suuri osa Zipsin saksalaisista lähti alueelta, joko pakoon tai myöhemmin Benešin dekreettien perusteella karkotettuina. Zipsiin jääneet saksalaiset joutuivat omaksumaan slovakkilaisen identiteetin. Vasta vuoden 1989 järjestelmänvaihdoksen jälkeen on tullut laajemmin tunnetuksi, että Slovakiassa elää yhä Zipsin saksalaisten jälkeläisiä. Näihin kuuluu esimerkiksi Slovakian presidenttinä vuosina 1999–2004 toiminut Rudolf Schuster.

## Lähteet