open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Merivita

**Merivita** (*Stuckenia filiformis*, syn. *Potamogeton filiformis*) on kaitavitoihin (*Stuckenia*) ja aiemmin lapavitoihin eli vitoihin (*Potamogeton*) kuuluva monivuotinen vesikasvi.

Merividan varsi kasvaa 10–50 senttimetriä pitkäksi. Se on rento, ohut, liereä ja alaosasta haarova. Lehdet ovat tupellisia ja kasvavat kierteisesti. Ne ovat kaikki uposlehtiä. Lehtituppi on 0,5–2 cm pitkä, kielekkeellinen ja tummalaitainen. Korvakkeet ovat noin 5 mm pitkiä. Lehtien lapa on ruoditon ja yleensä 5–15 cm pitkä, usein vain 0,2 millimetriä leveä, jouhimainen, tylppä- tai pyöreäkärkinen ja yksisuoninen. Kukintona on perällinen tähkä, jonka perä on 5–20 cm pitkä ja pehmeä. Tähkä on 2–10 cm pitkä. Kukat ovat kaksineuvoisia. Kehä on nelilehtinen ja verhiömäinen. Hedelmä on 2–3 mm pitkä, luumarjamainen, vihreä tai ruskea ja odaton.

Suomessa merivita esiintyy yleisenä koko rannikon pituudella. Se kasvaa myös harvinaisena sisämaan vesistöissä, muun muassa Kuusamon ja Kittilän seuduilla. Laji esiintyy Suomessa rannikon murtovesissä ja myös emäksisissä tai neutraaleissa järvissä, varsinkin Pohjois-Suomessa. Se kasvaa matalahkossa vedessä, harvoin märällä maalla.

## Lähteet
Pirjo Aittomäki

**Pirjo Aittomäki** (s. 1963) on suomalainen laulaja. Hän on yksi kolmesta How Many Sisters -lauluyhtyeen jäsenestä yhdessä Mervi Multamäen ja Anna-Mari Kähärän kanssa. Aittomäki liittyi kokoonpanoon vuonna 1989. Hän on esiintynyt ja levyttänyt myös Tango-orkesteri Unton laulusolistina. 

Aittomäki on kiertänyt Karl Jenkinsin Adiemus -kokoonpanon kanssa ympäri maailmaa. Euroviisuissa on ollut taustalaulajana kahdesti, vuonna 1991 Roomassa ja vuonna 1992 Malmössa. Vuonna 2019 hän osallistui Tangomarkkinoille ja ylsi finaaliin.

Musikaalinäyttelijänä Aittomäki on esiintynyt useissa musikaaleissa, kuten musikaaleissa Les Misérables, Aspects of Love ja Astoria. Hänen ensimmäinen soololevynsä nimeltään Meidän piti matkustaa on julkaistu vuonna 2016.

## Aiheesta muualla
* Pirjo Aittomäen verkkosivut

## Lähteet
Zaynab bint Khuzaima

**Zaynab bint Khuzaima** (arab. زينب بنت خزيمة‎) (596–626), esi-islamilaisena aikana tunnettu myös nimellä *Umm al-Masakin* eli "köyhien äiti", oli yksi islamin profeetta Muhammedin vaimoista. 

Zaynab oli aikaisemmin naimisissa al-Tufaylin kanssa, mutta avioliitto oli päättynyt eroon. Sen jälkeen hän meni naimisiin Ubayda ibn al-Harithin kanssa, mutta tämä kuoli Badrin taistelussa. Perimätiedon mukaan hän sai Ubaydan kanssa kymmenen lasta.

Tämän jälkeen Muhammed pyysi Zaynabia vaimokseen. Myötäjäisiksi Muhammed antoi 12,5 unssia kultaa. Avioliitto solmittiin Ramadan-kuussa vuonna 625. Zaynab kuoli vain kahdeksan kuukautta myöhemmin. Hänet haudattiin al-Baqiin, missä hänen kolme veljeään laskeutui hänen hautaansa muinaistavan mukaisesti.

Zaynab oli Khadijan ohella ainoa Jumalan lähettilään puolisoista, jotka kuolivat ennen häntä. Zaynabia oppineet eivät lue uskovien ädiksi, sillä hänen nimeään ei esiinny yhdenkään *[[Hadith|hadithin]]* kertojaketjussa.

## Katso myös

* Muhammed
* Muhammedin historiallisuus
*Muhammedin vaimot

## Lähteet

* 
* 
* 
* 

### Viitteet
Eveliina Tistelgren

**Eveliina Tistelgren** on suomalainen entinen urheilija, valmentaja ja joogaopettaja.

Tistelgren lopetti urheilu-uransa fitnessin maailmanmestaruuteen marraskuussa 2019. Tistelgren on vuodesta 2011 tuottanut sosiaalisessa mediassa sisältöä nimellä Eevsku. Hän on voittanut useita sosiaalisen median palkintoja, kuten The Blog Awards Finlandin paras sportblogi 2015 ja vuoden paras hyvinvointisomekanava 2019.

Tistelgren on toiminut yrittäjänä vuodesta 2013. Hänellä on oma nettivalmennusbrändi Eevsku Flow, joka keskittyy kehonpaino- ja taitoharjoitteluun, mielen voimaan ja kokonaisvaltaiseen hyvinvointiin. Tistelgrenillä on liikunnanohjaajan amk-koulutus, joogaopettajan koulutus (YTT200) ja NLP Practitioner -pätevyys. Tistelgren on toiminut myös ryhmäliikunnan parissa, personal trainerina, yritysten hyvinvointivalmentajana, luennoitsijana sekä liikunta-alan kouluttajana. Tistelgren oli yksi ''Selviytyjät Suomi'' -ohjelman 6. kauden kilpailijoista. Hän sijoittui kisassa kolmanneksi.

## Yksityiselämä
Tistelgren on kotoisin Savonrannalta, käynyt koulunsa Lahdessa ja asunut Helsingissä vuosina 2013–2020. Hän asuu Kittilän Sirkassa puolisonsa Aapo Lappalaisen kanssa, joka on paikallinen matkailuyrittäjä. Pariskunta sai lapsen syksyllä 2022. 

## Lähteet
* Blogi ja lisätietoa
* Eevskun Instagram 
* Eevskun Youtube -kanava

### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Saa mitä haluat -blogin haastattelu,  Youtube-video 69 min
* Susanne Päivärinnan haastattelu Lappiin muutosta, maaliskuu 2021, video 19 min
Ahopaju

**Ahopaju** (*Salix starkeana*) pajujen sukuun kuuluva laji. Se muodostaa yhdessä kangaspajun (*Salix bebbiana*) kanssa ahopajuryhmän ja toisinaan ne luokitellaan kuuluviksi samaan lajiin eri alalajeina. Aho- ja kangaspaju myös risteytyvät keskenään.

Ahopaju kasvaa korkeintaan metrin korkuiseksi. Sen lehdet ovat kooltaan 2,5–5 cm pitkiä ja muodoltaan leveänsoikeasta vastapuikeaan ja niiden kärki on usein vino. 

Ahopajua tavataan Euroopassa. Suomessa sitä kasvaa koko maassa, etelässä runsaampana kuin pohjoisessa. Se viihtyy kuivemmilla paikoilla kuin useimmat muut pajut. Sen ensisijaisiin elinympäristöihin kuuluvat kuivat niityt, kedot ja nummet.

## Lähteet
Jenny Nordberg

**Jenny Nordberg** (syntynyt 1972 Uppsalassa) on ruotsalainen toimittaja ja kirjailija. 

Jenny Nordberg valmistui Tukholman yliopistossa kandidaatiksi ja Columbia-yliopistossa maisteriksi. Hän on toiminut toimittajana televisiossa, radiossa ja sanomalehtitoimittajana Svenska Dagbladetissa. 

Hän on saanut vuonna 2005 rautateiden tasoristeysonnettomuuksista ja yhdysvaltalaisesta rautatieteollisuudesta kertovalla juttusarjalla Pulitzer-palkinnon osana New York Times -lehden työryhmää  sekä Robert F. Kennedy Journalism Award -palkinnon.  

Nordberg on kirjoittanut afganistanilaisesta bacha posh -perinteestä kirjassaan *Kabulin tyttöjen salaisuus: vaietun vastarinnan jäljillä Afganistanissa*. Kirja on käännetty muun muassa ruotsiksi, hollanniksi, italiaksi, turkiksi, tanskaksi, portugaliksi ja ranskaksi. 

## Teokset
*   
* 

## Lähteet
Sunna Kangas

**Sunna Kangas** (s. 1974 Helsinki) on nykytaiteilija, tekstiilitaiteilija ja taiteen maisteri.

Kankaan teoksia on ollut esillä vuodesta 2000 lähtien yksityisnäyttelyissä, ryhmänäyttelyissä sekä koti- ja ulkomaisissa kuratoiduissa näyttelyissä 17 maassa. Hän on ottanut osaa erilaisiin taiteilijaryhmiin ja organisoinut kansainvälisiä ryhmänäyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Keskeisiä teemoja hänen taiteessaan ovat olleet ympäristö ekologisesta näkökulmasta, väkivallan vastustaminen ja ihmisyys. Teokset ovat käsitteellisiä ja kantaaottavia, hänen tekemänsä taide on kokeellista.

## Koulutus ja opinnot
Kangas on valmistunut tekstiilisuunnittelun Artenomiksi EVTEK:in Muotoiluinstituutista (nyk. Metropolia) vuonna 2000 ja tekstiilitaiteilijaksi Taideteollisesta korkeakoulusta (nyk. Aalto-yliopisto) vuonna 2007.

## Luottamustehtävät ja jäsenyydet
Kuvataide- ja kulttuurialojen aktiivina Kangas on ollut perustamassa Uuden tekstiilitaiteen yhdistys UUTE ry:tä sekä Taiteilijat O ry:tä, hän on toiminut UUTE ry:n puheenjohtajana sekä muun muassa O ry:n hallituksessa, Kasvis, Consequenses ja Mind Mappers -taiteilijaryhmissä. Lisäksi Kangas on MUU ry:n, Helsingin Taiteilijaseuran ja Kuvaston jäsen.

## Lähteet
* 
*  Taiteilijan kotisivut.
Hapsivita

**Hapsivita** (*Stuckenia pectinata*, syn. *Potamogeton pectinatus*) on kaitavitoihin (*Stuckenia*) ja aiemmin lapavitoihin eli vitoihin (*Potamogeton*) kuuluva monivuotinen vesikasvi. Se on uposkasvi, jonka varsi kasvaa 50–150 senttimetriä pitkäksi.

Lajia esiintyy koko Euroopassa paitsi Islannissa. Suomessa hapsivita esiintyy yleisenä koko rannikon pituudella. Se kasvaa hyvin harvinaisena myös sisämaan vesistöissä, muun muassa Köyliössä ja Joroisissa. Hapsivita kasvaa melko matalasta melko syvään veteen, hiekka-, lieju- ja kivikkopohjalla. Sen sisävesikasvustot Suomessa ovat emäksisissä tai neutraaleissa järvissä.

## Lähteet
Riikka Pynnönen

**Riikka Pynnönen** (s. 29. toukokuuta 1979)  on suomalainen uransa lopettanut maantiepyöräilijä.

Pynnönen saavutti pronssia maantieajon SM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2013.

## Lähteet
William H. Gass

**William Howard Gass** (30. heinäkuuta 1924 Fargo, Pohjois-Dakota, Yhdysvallat – 6. joulukuuta 2017 University City, Missouri, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja filosofian professori.

Gass on esseissään käsitellyt kieltä ja sen epäsuhtaa todellisuuteen. Hän katsoo, että kirjallisuus luo kielen kautta oman todellisuutensa. Hän on käsitellyt myös sinisen värin merkityksiä teoksessaan *On Being Blue* (1976).

## Teokset
### Kaunokirjallisuus
* *Omensetter's Luck*, 1966
* *In the Heart of the Heart of the Country*, five stories, 1968
* *Willie Masters' Lonesome Wife*, illustrated novella, 1968
* *Culp*, 1985
* *The Tunnel*, 1995
* *Cartesian Sonata and Other Novellas*, four novellas, 1998
* *Middle C*, 2013
* *Eyes*, two novellas, four short stories, 2015

### Muu kirjallisuus
* *Fiction and the Figures of Life*, 1970
* *On Being Blue*, 1975 Teos verkossa
* *The World Within the Word*, 1978
* *Habitations of the Word*, 1985
* *Finding a Form: Essays*, 1996
* *Reading Rilke: Reflections on the Problems of Translation*, 1999
* *Tests of Time*, 2002
* *Conversations with William H. Gass*, 2003
* *A Temple of Texts*, 2006
* *Life Sentences*, 2012

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Demolition Man (täsmennyssivu)

**Demolition Man** voi tarkoittaa ainakin seuraavia taideteoksia:

## Musiikkikappaleet ja -albumit
* Demolition Man (Stingin EP), englantilaisen popmuusikko Stingin EP-levy, jonka nimikkokappaleena hänen teoksensa, joka toimii tunnuskappaleena ja nimen alkuperänä samannimiselle elokuvalle
* Demolition Man (Stingin kappale), englantilaisen popmuusikko Stingin tekemä kappale, josta hän on levyttänyt sooloversiot sekä yhtyeensä The Policen kanssa. Kappaleen on versioinut myös Grace Jones. 
* Demolition Man (Def Leppardin kappale), rockyhtye Def Leppardin kitaristien Vivian Campbellin ja Phil Collenin sekä laulaja Joe Elliottin tekemä kappale, joka löytyy bändin levyltä Euphoria.

## Elokuvat
* Demolition Man, vuonna 1993 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Marco Brambilla, ja pääosissa ovat Sylvester Stallone ja Wesley Snipes.
Kirje (vuoden 1978 elokuva)

**Kirje** on Pekka Hyytiäisen ohjaama suomalainen jännityselokuva vuodelta 1978. Elokuva oli ensimmäinen Hyytiäisen ohjaama pitkä näytelmäelokuva ja sen käsikirjoittajana toimivat Hyytiäinen sekä elokuvan tuottaja Markku Oikkonen salanimellä "Erik Sutinen". Elokuvan yleisömenestys jäi varsin vaatimattomaksi saaden teatterikierroksella 629 katsojaa.  

## Lähteet
Apollonie Sabatier

**Apollonie Sabatier** , alun perin **Aglaé Joséphine Savatier**, (8. huhtikuuta 1822 Charleville-Mézières - 3. tammikuuta 1890 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen taiteilijoiden tukija, muusa. boheemi ja kurtisaani. Hän piti taiteellista salonkia, jossa vierailivat monet ajan kuuluisuudet. 

Aglaé Joséphine Savatier oli pyykkäri Marguerite Martinin tytär. Äiti työskenteli kreivi Louis Harmand d'Abancourtin taloudessa. D'Abancourt oli Aglaén biologinen isä. Kreivi järjesti asian niin, että kersantti André Savatier meni Aglaén äidin kanssa naimisiin ja tunnusti tytön isyyden.

Perhe muutti Pariisiin, missä Aglaé pääsi koulun jälkeen laulajaksi Opéra Garnieriin. Hän otti itselleen taiteilijanimen Apollonie ja ryhtyi työskentelemään myös taidemallina muun muassa Auguste Clésingerin skandaalin aiheuttaneessa teoksessa *Nainen jota käärme on purrut*. Teos oli esillä Pariisin salongissa, ja sekä malli että kuvanveistäjä saivat mainetta. Teoksen osti belgialainen aristokraatti ja liikemies Alfred Mosselman, jonka rakastajatar Apollonie Sabatier oli.

Sabatier emännöi kuuluisaa salonkiaan, jossa kävivät "kaikki". Siellä vierailivat muiden muassa Gustave Flaubert, Charles Baudelaire, Victor Hugo, Alfred de Musset, Judith Gautier ja Hector Berlioz. Hän inspiroi Charles Baudelairea tämä kirjoittaessa teosta *[[Pahan kukkia]]*, ja hänellä oli myös rakkaussuhde Sabatier`n kanssa. Lisäksi hän omisti runojaan Sabatier`lle. 

Salongin pitäminen loppui vuonna 1864. Kun Mosselman kuoli, Sabatier löysi uuden rakastajan, englantilaisen taidekeräilijän Richard Wallacen. Wallace lahjoitti Pariisiin nimeään kantavan suihkulähteen. Sabatier kuoli sairastuttuaan influenssaan. 

Sabatier teki taidetta itsekin. Hänen töitään oli esillä Pariisin salongissa ja myös kuuluisassa vaihtoehtosalongissa, jonne päätyivät virallisesta salongista hylätyt liian moderneina pidetyt työt.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://bizarrevictoria.wordpress.com/2017/03/03/apollonie-sabatier-and-baudelaire-and-jeanne-duval/
I + i

**i + i** on Pekka Hyytiäisen ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1981. Elokuvan esitteen mukaan se on "elokuva epäonnistumisesta" ja Hyytiäisen aikaisempaa Kirje-elokuvaa kokeellisempi kuvaus olemassaolon ahdistuksesta. Elokuva sai elokuvateattereissa esityskierroksella 469 katsojaa.  

## Lähteet
Sophie Arnould

**Sophie Arnould** (13. helmikuuta 1740 Pariisi – 18. lokakuuta 1802 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja. Hänen äänialansa oli sopraano. 

Porvarisperheeseen syntyneen Arnouldin vanhemmat olivat kiinnostuneita valistusfilosofiasta ja tunsivat Voltairen ja Diderot´n. Tytär oppi jo varhain puhumaan latinaa ja italiaa. Eniten herättivät huomiota kuitenkin hänen laulu- ja tanssitaitonsa. 

Arnould opiskeli laulua Marie Felin ja La Claironin johdolla ja debytoi Pariisin oopperassa vuonna 1757. Hän lauloi siellä seuraavat 20 vuotta. Tämä mahdollistui, kun Madame Pompadour kuuli hänen laulavan ja järjesti rakastajansa kuningas Ludvig XV:n avulla sopimuksen oopperaan. Arnouldin vanhemmat eivät olisi halunneet päästää tytärtään lauljaksi näin nuorena, mutta tytär piti päänsä. 

Aikalaistodisteiden mukaan Armouldin ääni ei ollut voimakas, mutta sen sijaan se oli erittäin kaunis. Hän lauloi kaikki tuon ajan oopperoiden merkittävät naisroolit. Hän alkoi saavuttaa kuuluisuutta myös lukuisten rakkaussuhteidensa vuoksi. Elämäntyyli oli ylellinen ja hänen salongissaan vierailivat monet kuuluisuudet, kuten Benjamin Franklin, Rousseau ja Voltaire. 

Huoleton elämäntyyli ja väärä laulutekniikka aiheuttivat, että Arnould joutui lopettamaan laulu-uransa jo vuonna 1777. Hän menetti rooleja myös seurapiirijuonittelujen vuoksi. Hän kävi tekemässä yhden roolin vielä 1788, mutta sitten ura oli ohi. Vuotta myöhemmin puhkesi vallankumous ja poliitikot pitivät hänen salonkiaan kokoontumispaikkanaan. Terrorin aikana hän vetäytyi Pariisista. 

Napoleonin aikana Arnouldille myönnettiin eläke, jonka turvin hän eli viimeiset vuotensa.  Hänen muistelmansa julkaistiin vuonna 1837.

## Lähteet
MP – Minä pelkään

**MP - Minä pelkään** on Pekka Hyytiäisen ohjaama suomalainen draama- ja kauhuelokuva vuodelta 1982. Elokuva käsittelee temaattisesti pelkoa ja sodan uhkaa tavallisen perheen näkökulmasta. Elokuva sai elokuvateatterikierroksella 302 katsojaa ja esitettiin ensi kerran televisiossa vasta 40 vuotta valmistumisensa jälkeen toukokuussa 2022..

## Rooleissa

## Vastaanotto
Elokuvakriitikot pitivät elokuvaa ilmestyessään Hyytiäisen siihen asti parhaana, mutta suhtautuvat eri tavoin sen hitauteen ja minimalismiin. Helena Ylänen (HS 27.3.1982) kirjoitti, että Hyytiäisen voima on omintakeisessa vähäisten viittausten ja viivyttelyn yhdistelmässä: ”Hän pitää jotain kuvaa niin kauan katsojan edessä, että se taatusti alkaa vaikuttaa, koska mitään uutta katsottavaa ei tule sen tilalle. Hyytiäinen on taikurimaisella tavalla kääntänyt kaupallisen elokuvan tehokeinot päälaelleen. Nopeus ei ole hänelle mitään, tiukka leikkaus ei myöskään. Hitaus, kesto, tauot, ne ovat tärkeitä.” *[[Kansan Uutiset|Kansan Uutisten]]* Antti Lindqvist oli elokuvan suhteen kriittisempi: ”Sen onnistuneinta antia ovat taitavasti trikkitekniikkaa hyödyntämällä toteutetut, mustavalkoisuudessaan karmeat unijaksot, joihin on tavoitettu modernien sielunmaisemien hehkua. Sen sijaan arjen kuvaukset kesämökiltä ovat seisovine, sisällöttömine kuvineen usein tuskastuttavan lähellä kotielokuvan tyhjänpäiväisyyttä, pelkkää kestoa.”

MP:n ensimmäisen TV-esityksen yhteydessä 40 vuotta myöhemmin HS:n Harri Römpötti kuvaili kuvakerrontaa yritteliääksi ja paikoitellen kokeelliseksi, mutta "psykologia jää alkeelliseksi". Hän ei suhtautunut myönteisesti elokuvan hitauteen ja minimalismiin: "Perinteinen kerronta ei tainnut kiinnostaa kokeilijaa. Henkilöhahmot jäävät pahvisiksi ja tarina luonnoksen asteelle. MP ei vakuuta, ei vaikka siviilien kärsimykset Ukrainassa antavat sille juuri nyt kaikupohjaa."

## Lähteet
Jeremei Aipin

**Jeremei Danilovitš Aipin** (, s. 27. kesäkuuta 1948 Hanti-Mansian Surgutin piirin Varjoganin kylä) on hantilainen kirjailija.

Jeremei Aipin syntyi metsästäjän ja kalastajan perheeseen. Hän opiskeli Hanty-Mansijskin opettajaopistossa ja Gorkille nimetyssä kirjallisuusinstituutissa Moskovassa. Aipin työskenteli sen jälkeen Hanty-Mansijskissa toimittajana ja kulttuurityöntekijänä sekä tallensi hantien kulttuuriperintöä.

Aipinin ensimmäinen kirja ilmestyi vuonna 1979. Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1981. Pääteoksenaan Aipin pitää vuonna 1990 ilmestynyttä romaania *Viimeinen aamutähti* (*Hanty, ili Zvezda utrennei zari*). Se on surullinen tarina hantien selviytymisestä öljyteollisuuden jaloissa. Aipin kirjoittaa teoksensa nykyään venäjäksi.

Aipin valittiin Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajaksi vuonna 1989. Vuosina 1992–1994 hän oli Venäjän presidentin edustaja Hanti-Mansiassa ja vuosina 1994–1996 Venäjän duuman kansanedustaja. Vuodesta 2001 Aipin on toiminut Hanti-Mansian duuman edustajana. Hän on työskennellyt aktiivisesti Venäjän pienten kansojen oikeuksien puolesta, osallistunut kansainväliseen yhteistyöhön ja kirjoittanut aihetta käsitteleviä teoksia. Samalla hän on jatkanut uraansa myös kaunokirjailijana.

## Suomennettu teos
* *Viimeinen aamutähti*. Suom. Liisa Viitanen. Helsinki: Taifuuni, 1996.

## Lähteet
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1979

**Vuoden 1979 [[koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut]]** järjestettiin Soulissa, Etelä-Koreassa 29. huhtikuuta – 13. toukokuuta 1979. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Yhdysvallat sekä kunkin kolmen alkulohkon kaksi parasta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Yhdysvallat, hopeaa sai Etelä-Korea ja pronssille sijoittui Kanada, jotka päätyivät loppusarjassa tasapisteisiin jokaisen hävittyä otteluistaan yhden. Viimeisenä päivänä pelatussa ratkaisuottelussa Yhdysvallat voitti Kanadan pistein 77–61.

Parhaat korintekijät olivat alemmassa loppusarjassa pelanneet Brasilian Hortência de Fatima Marcari ja Alankomaiden Kerweerd Marschal, jotka tekivät kuudessa ottelussaan 125 pistettä eli 20,8 pistettä ottelua kohden. Kolmantena koritilastossa oli ylemmässä loppusarjassa pelannut kanadalainen Silvia Sweeney, jonka pistekeskiarvo kahdeksassa ottelussa oli 20,4.

## Sijoitukset

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Yhdysvaltain kultamitalijoukkue

Tara Heiss, Holly Warlick, Ann Meyers, Jan Trombly, Jackie Swaim, Jill Rankin, Nancy Lieberman, Barbara Brown, Carol Blazejowski, Denise Curry, Rosie Walker, Kris Kirehner.

## Lähteet
Rosa Zafferani

**Rosa Zafferani** (s. 16. elokuuta 1960) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana eli valtionpäämiehenä kaksi kertaa: ensimmäinen kausi alkoi huhtikuussa 1999 ja toinen huhtikuussa 2008.

Zafferani on syntynyt Yhdysvalloissa vuonna 1960. Syntyperästään huolimatta hän on kuitenkin San Marinon kansalainen vanhempiensa kansalaisuuden kautta. Koska San Marino ei salli kaksoiskansalaisuuksia, Zafferanilla ei ole Yhdysvaltain kansalaisuutta. Zafferani opiskeli taloustiedettä Bolognan yliopistossa. Vuosina 1995–1998 hän työskenteli San Marinon posti- ja telekommunikaatiolaitoksen pääjohtajana.

Zafferani on naimisissa Giuseppe Valentinin kanssa vuodesta 1987 ja hänellä on kaksi lasta.

## Lähteet
Olesno

**Olesno** (historiallisesti ) on kaupunki Olesnon kunnassa Olesnon piirikunnassa Opolen voivodikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 9&nbsp;407. Olesno on sekä kuntansa että piirikuntansa hallintokeskus.

## Maantiede
Olesnon pinta-ala on 15&nbsp;neliökilometriä. Sen alue sijaitsee fyysis-maantieteellisesti Równina Opolskan (”Opolen tasanko”) ja Wyżyna Woźnicko-Wieluńskan (”Woźnikin-Wielunin ylänkö”) alueiden rajalla. Stobrawą-joki virtaa kaupungin läpi.

## Historia
Olesno sai Magdeburgin kaupunginoikeudet ennen vuotta 1292, milloin se oli osa Wrocławin herttuakuntaa. Se kuului vuodesta 1294 Opolen herttuakuntaan ja vuodesta 1327 Böömin kuningaskuntaan. 1400-luvulla kaupunki kärsi hussilaissodissa mittavia vahinkoja. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Olesno paloi useita kertoja. Vuonna 1532 Olesno liitettiin Habsburgien monarkiaan. Vuonna 1708 kulkutauti surmasi valtaosan kaupungin väestöstä. Vuonna 1742 Olesnosta tuli osa Preussin valtiota.

Vuonna 1816 Olesnosta tuli Opolen hallintopiirissä Olesnon piirikunnan hallintokeskus. Olesnolaiset osallistuivat vuonna 1921 Sleesian kolmanteen kansannousuun. Vaikka ”Olesnon kansannousua” oli suunniteltu jo ennen Sleesian ensimmäistä kansannousua, kaupunki jäi kansanäänestyksen perusteella Saksaan. Toisessa maailmansodassa 1945 Neuvostoliitto miehitti kaupungin. Sodan taisteluissa tuhoutui 70 prosenttia kaupungin rakennuksista. Vuonna 1945 Olesno liitettiin Puolaan.

## Talous
Olesnon työttömyysaste oli vuonna 2019 3,5&nbsp;prosenttia. Työssäkäyvistä asukkaista 38,3&nbsp;prosenttia työskentelee maatalousalalla, 31,1&nbsp;prosenttia teollisuus- ja rakennusalalla, 10,9&nbsp;prosenttia palvelualalla ja 0,9&nbsp;prosenttia rahoitusalalla.

## Väestö
Vuoden 2019 joulukuussa Olesnossa asui 9&nbsp;407&nbsp;asukasta, joista 52,4&nbsp;prosenttia oli naisia ja 47,6&nbsp;prosenttia miehiä. Vuonna 1995 kaupungin väkiluku oli 10&nbsp;699. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 14,6&nbsp;prosenttia, työikäisten 60,8&nbsp;prosenttia ja eläkeikäisten 24,6&nbsp;prosenttia. Väestön keski-ikä oli 44,2&nbsp;vuotta.

## Liikenneyhteydet
Olesnon alueen läpi kulkevat Kołobrzeg–Bytom-välillä sijaitseva valtatie 11, voivodikunnan tiet 494, 487 ja 901 sekä Kaletysta Wrocławiin kulkeva rautatielinja 143. Kaupungin tieverkon pituus on yhteensä noin 55,5&nbsp;kilometriä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Denise Bronzetti

**Denise Bronzetti** (s. 12. joulukuuta 1972) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa valtionpäämiehenä eli kapteenivaltionhoitajana.

Bronzetti edustaa PSD-puoluetta, joka kuuluu keskustavasemmistolaiseen Noi per la Repubblica -vaaliliittoon San Marinon suur- ja yleisneuvostossa. Bronzetti liittyi PSD:tä edeltäneen sosialistipuolueen nuorisoliittoon ollessaan 15-vuotias.

Syyskuussa 2012 Bronzetti valittiin kapteenivaltionhoitajaksi yhdessä Teodoro Lonferninin kanssa. Bronzetti valittiin ensimmäistä kertaa maansa parlamenttiin vuonna 2006.

Bronzetti on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

## Lähteet
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1975

**Vuoden 1975 [[koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut]]** järjestettiin Kolumbiassa 23. syyskuuta – 4. lokakuuta 1975. Kisakaupunkeina olivat Cali, Bogotá ja Bucaramanga. Turnaukseen osallistui 13 joukkuetta. Emäntäjoukkue Kolumbia sekä kunkin kolmen alkulohkon kaksi parasta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa, historiansa ensimmäisen aikuisten MM-mitalin, saavutti Japani ja pronssille sijoittui Tšekkoslovakia. Neuvostoliitto voitti kaikki kahdeksan otteluaan ja joutui tiukimmille Tšekkoslovakiaa vastaan voittaen sen pistein 62–50.

Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kuusi ottelua pelannut Kolumbian Nancy Nieto	(20,7), seitsemän ottelua pelannut Unkarin Lenke Kiss (19,9), kahdeksan ottelua pelannut Italian Liliana Mabel Bocchi (18,3) ja seitsemän ottelua pelannut Neuvostoliiton Uljana Semjonova (17,9).

## Sijoitukset

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Mitalistit

## Lähteet
* Women Basketball World Championship 1975 Cali (COL) - 23.09-04.10 Winner Soviet Union todor66.com 

### Viitteet
Taru sormusten herrasta (täsmennyssivu)

**Taru sormusten herrasta** tarkoittaa seuraavia:

* *[[Taru sormusten herrasta]]*, J. R. R. Tolkienin fantasiaromaani
* *[[Taru sormusten herrasta (animaatioelokuva)|Taru sormusten herrasta]]*, animaatioelokuva vuodelta 1979
* *[[Taru sormusten herrasta (venäläinen elokuva)|Taru sormusten herrasta]]*, venäläinen televisioelokuva vuodelta 1991
* *[[Taru sormusten herrasta (elokuvatrilogia)|Taru sormusten herrasta]]*, elokuvatrilogia, ensi-illat 2001–2003
** *[[Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit (elokuva)|Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit]]* (2001)
** *[[Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia (elokuva)|Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia]]* (2002)
** *[[Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (elokuva)|Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu]]* (2003)
* *[[Taru sormusten herrasta: Mahtisormukset]]*, vuonna 2022 alkanut televisiosarja.
Jousi (verotus)

**Jousivero** oli Suomessa keskiaikaan käytössä ollut veroyksikkö, joka koski talonpoikien tilolla täysikasvuista työhön kykenevää miestä suorittamaan veroa tehdystä työstään, jousiveroluettelo oli 1500-luvulla maakirjaan sisältyvä kymmennysluettelo, johon kirjattiin veroparseleiden ohella jousiluku. Jousivero tarkoitti veroa, joka koski jokaista 15 vuotta täyttänyttä miestä eli jokaista, jolla oli kylliksi voimia jännittää jalkajousi. 

Jousivero oli 1539 kaksi äyriä mieheltä, 1540-luvulla vero ulotettiin myös tilallisen ala-ikäisiin poikalapsiin, jotka maksoivat puolta veroa.

## Lähde

## Aiheesta muualla

* Tietoa Jousiverotuksesta (s.63) Viitattu 8.4.2021
* Jousiverotus (*ruotsinkielisenä*) Viitattu 8.4.2021
* Jousiluku (*ruotsinkielisenä*) Viitattu 8.4.2021
* Jousimanttaali (*ruotsikielisenä*) Viitattu 8.4.2021
Hraniteli

**Hraniteli** () on Natalja Serebrjakovan käsikirjoittama ja ohjaama venäläinen televisionäytelmä vuodelta 1991. Se perustuu J. R. R. Tolkienin *[[Taru sormusten herrasta]]* -trilogian ensimmäiseen osaan *[[Taru_sormusten_herrasta#Sormuksen_ritarit|Sormuksen ritarit]]*. Musiikin näytelmään on säveltänyt Andrei Romanov.

Näytelmä esitettiin Leningradin televisiossa vain kerran. Taltioinnin luultiin kadonneen, mutta kanavan seuraaja Pjatyi kanal latasi sen Youtubeen maaliskuussa 2021.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Hraniteli venäläinen televisionäytelmä, Youtube
* Soviet TV version of Lord of the Rings rediscovered after 30 years, The Guardian  5.4.2021 
*
Kellankoski

**Kellankoski** on Keski-Suomessa, Konnevedellä Rautalammin pääreitillä sijaitsevan Kellanvirran lopussa sijaitseva koski. Kellanvirran muita koskia ovat lisäksi Siikakoski, Taikinainen ja Karinkoski. Koskea markkinoidaan Konneveden Kosket -brändin alla, johon kuuluvat Konneveden koskireitillä Kellankosken lisäksi kuusi muuta koskea. Kosken omistaa Kellankosken Voima Oy, joka on Konneveden kunnan tytäryhtiö. 

## Yleistä
Kellanvirta alkaa Konnevedestä ja sen vesi on yhtä kirkasta ja vedenlaadultaan erinomaista kuten Konnevedessäkin. Se on karu ja niukkaravinteinen koski, joka kuohuu voimakkaasti yläosiltaan ja rauhoittuu hiljalleen alajuoksua kohti. Kellankoski on 50–60 metriä leveä ja on tulkinnasta riippuen noin 600 metriä  tai 650 metriä pitkä .  Kartasta mitattuna koski on noin 550 metriä pitkä. Kosken pinta-ala on noin 4,5 hehtaaria. Koskeen on rakennettu kalastuslaitureita kalastusta helpottamaan. Koski tunnetaan erittäin hyvänä taimenkoskena ja se onkin yksi Suomen tunnetuimmista sekä arvostetuimmista urheilukalastuskoskista.

Koski on jaettu kahteen rinnakkaiseen uomaan keskellä sijaitsevalla 300 metriä pitkällä penkereellä. Vasemman uoman alussa sijaitsee pohjapato, jonka yli vesi kuohu. Pato nostaa yläpuolisia vesi hieman korkeammalle, jolloin oikeaan uomaan virtaa esteettä vettä uoman keskivaiheilla sijaitsevaan Kellankosken vesivoimalaitokselle. Pienvoimalan jälkeen vesi virtaa alemmaksi yhtyen taas pääuoman virtaukseen.

## Luontoarvoja
Kellanvirran eri koskissa saaliiksi saaduista taimenista on 70–90 % ollut villejä yksilöitä ja loput istukkaita. Kellankoskessa kuteekin joukko yksilöitä vuosittain ja kutupesiä löytyykin vuosittain noin 5–13. Näistä selviää kesänvanhoiksi poikasiksi Kellankoskella noin 13 yksilöä aarille.

Kosken alkupäässä sijaitsee itärannalla laavu. Kosken itärannat ja suuri osa länsirannoista kuuluvat luonnonsuojelualueeseen.

## Hydrologiaa
Kellankosken valuma-alueen pinta-ala on 5&nbsp;781,79 neliökilometriä ja sen järvisyys on 20,82&nbsp;%. Kellankosken virtaamiksi ilmoitetaan Siikakosken arvoja, jotka mitataan Konneveden luusuasta. Keskivirtaamaksi&nbsp;(MQ) on mitattu 56&nbsp;kuutiometriä sekunnissa (m³/s, vuosina 1981–2010 , tai 53 m³/s ), keskiylivirtaamaksi&nbsp;(MHQ) 93,28&nbsp;m³/s ja keskialivirtaamaksi&nbsp;(MNQ) 32,92&nbsp;m³/s. Virtaama-arvot on mitattu vuosina 1967–2022. Pienin mitattu virtaama&nbsp;(NQ) on 17,8&nbsp;m³/s havaittiin 24.10.2006, ja suurin virtaama&nbsp;(HQ) on 143,00&nbsp;m³/s vastaavasti 21.6.1988.

## Historiaa
Kellankosken historiasta on tarkemmin Kellanvirran ja Kellankosken vesivoimalaitoksen artikkeleissa.

## Katso myös
* Konneveden Kosket

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* Ursin, Jorma: Konneveden kosket nauteskelijän paratiisi, Viitattu 5.8.2023
* Kellankoski - Konneveden Kosket (video), youtube.com
Chançay

**Chançay** on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Brennejoen varrella, noin 19 kilometriä Toursin kaupungista koilliseen.

*Château de Valmer* on ollut 1500-luvulta saakka viinintuotantotila. Tilan 32 hehtaarin viinitarha on Brennen laakson kalkkikivirinteillä. Tilalla tuotetaan kuohu- ja valkoviiniä. Linnalla on myös viisi hehtaaria renessanssipuutarhoja. Päälinna tuhoutui tulipalossa vuonna 1948. Tuhoutuneen linnan paikalle on istutettu marjakuusia symboloimaan linnaa. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sofie Carsten Nielsen

**Sofie Carsten Nielsen** (s. 24. toukokuuta 1975) on tanskalainen poliitikko. Hän oli Radikaalin Venstren puheenjohtaja 2020–2022.

## Tausta ja yksityiselämä
Carsten Nielsen syntyi vuonna 1975 Birkerødin kunnassa. Hänen vanhempansa ovat Jens Carsten Nielsen ja Kirsten Carsten Nielsen.. Nuorena hän ei koskaan kuvitellut lähtevänsä politiikkaan, mutta koki omien sanojensa mukaan loppujen lopuksi rakastavansa Tanskaa ja Eurooppaa niin paljon, ettei voinut olla asettumatta ehdolle.

Vuosina 1995–2002 Carsten Nielsen opiskeli politiikan tutkimusta Kööpenhaminan yliopistosta ja valmistui maisteriksi (tanskankielinen lyhenne *cand.scient.pol.*). Lisäksi hänellä on maisterin tutkinto College of Europe -yliopistosta, jossa hän opiskeli Euroopan politiikkaa vuosina 2000–2001.. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Euroopan parlamentissa vuosina 2002–2004, jonka jälkeen hän siirtyi alijohtajaksi Tanskan tasa-arvoministeriöön vuoteen 2009 asti. Vuosina 2010–2011 hän työskenteli poliittisena asiantuntijana Tanskan insinööriliitossa..

Carsten Nielsen on naimisissa Rasmus Dalsgaardin kanssa ja parilla on kaksi lasta.

## Poliittinen ura
Vuoden 2009 eurovaaleissa Carsten Nielsen oli Radikaali Venstren kärkiehdokkaana, mutta ei tullut valituksi.

Carsten Nielsen asettui ehdolle ensimmäistä kertaa kansankäräjienvaaleissa vuonna 2011 saatuaan 2 920 henkilökohtaista ääntä. Seuraavissa vaaleissa hän uusi paikkansa 4 303 henkilökohtaisella äänellä..

Carsten Nielsen valittiin Tanskan opetus- ja tutkimusministeriksi vuonna 2014 Morten Østergaardin siirryttyä veroministeriksi. Tätä ennen hän oli toiminut puolueensa parlamentaarisen ryhmän puheenjohtajana Kansankäräjillä..

Carsten Nielsen nousi puolueensa puheenjohtajaksi lokakuussa 2020 kun hänen edeltäjänsä Morten Østergaard erosi virastaan. Syynä tähän olivat syytökset puoluetoveri Lotte Rodin seksuaalisesta ahdistelusta.

## Lähteet
Aleksandr Avdejenko

**Aleksandr Ostapovitš Avdejenko** (, 21. elokuuta 1908 Makijivka – 16. kesäkuuta 1996 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Aleksandr Avdejenko syntyi kaivostyöläisen perheeseen. Hän jäi varhain orvoksi, joutui kadulle ja kasvoi kommuunissa. Avdjenko työskenteli Donbassin kaivoksissa ja Magnitogorskin rakennustyömaalla sekä opiskeli Leningradin opettajakorkeakoulussa ja Moskovan kirjallisuusinstituutissa.

Avdjenkon ensimmäinen romaani *Rakastan elämää* (*Ja ljublju*, 1933) sai myönteisen vastaanoton muun muassa kirjailijan työläistaustan ansiosta. Sen pohjalta tehtiin samanniminen elokuva (1936). Avdejenko erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta ja kommunistisesta puolueesta ”opiskelijanuorisoa halventavan” elokuvan *Zakon žizni* käsikirjoituksen takia vuonna 1940. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja pääsi sen jälkeen takaisin puolueeseen ja kirjailijaliittoon.

Avdejenkon sosialistista realismia edustavat myöhemmät teokset ovat usein aiheiltaan propagandistisia. Historiallista arvoa on hänen omaelämäkerrallisella romaanillaan *Otlutšenije* (1989), joka kertoo 1930-luvun luvun Neuvostoliitosta ja kirjailijan dramaattisista elämänvaiheista.

## Suomennettu teos
* *Rakastan elämää* (*Ja ljublju*). Suom. Sulo Haltsonen. Helsinki: Tammi, 1945.

## Lähteet
Zura Karuhimbi

**Zura Karuhimbi** (n. 1925 – 17. joulukuuta 2018) oli ruandalainen nainen, joka pelasti yli 150 ihmistä Ruandan vuoden 1994 kansanmurhan aikana. Kansanparantajana tunnettu Karuhimbi kätki suojaa etsineet pakolaiset taloonsa ja pelotteli hyökkääjiä käyttämällä hyväksi noidan mainettaan. 

Ruandan kansanmurhan aikaan eri kansanryhmien välinen väkivalta tappoi yli 800 000 ihmistä, Karuhimbi oli iäkäs leski, joka oli järkyttynyt maansa tapahtumista. Karuhimbi kätki pakolaiset kahden huoneen taloonsa sekä kuoppaan pellollaan. Kun kiertävien ääri-hutujen sotilaat uhkasivat tutkia talon, Karuhimbi uhkasi kirota kaikki, jotka uskalsivat lähestyä taloa. Karuhimbi itse ei harjoittanut perinteistä noituutta, jota alueella myös harjoitettiin, mutta hyödynsi ympärillään liikkuvia huhuja. Uskomusten mukaan hän oli vaarallinen noita, ja sotilaat pelkäsivät häntä. Karuhimbi itse oli kristitty. Karuhimbi pelotteli hyökkääjiä muun muassa kalisuttelemalla rannerenkaitaan ja peltipurkkia, jonka sisään hän oli laittanut herneitä.

Karuhimbi auttoi tutseja, burundilaisia ja kolmea eurooppalaista piiloutumaan sotilailta. Ruandan presidentti Paul Kagame myönsi Karuhimbille tämän teoista kunniamitalin vuonna 2006.

## Lähteet
Panipak Wongpattanakit

**Panipak Wongpattanakit** (, s. 8. elokuuta 1997 Surat Thani) on thaimaalainen taekwondoin, olympiavoittaja ja maailmanmestari.

Wongpattanakit on kilpaillut aikuisten sarjoissa vuodesta 2014 lähtien. Ennen siirtymistä aikuisten sarjoihin Wongpattanakit voitti nuorten olympialaisten 2014 44 kg sarjan. Hän myös voitti samana vuonna ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin, kun hän voitti Aasian-mestaruuden 46 kg sarjassa. Vuonna 2015 Wongpattanakit voitti maailmanmestaruuden 46 kg sarjassa. Seuraavana vuonna hän uusi Aasian-mestaruutensa, mutta 49 kg sarjassa. Hän voitti myös samana vuonna Yhdysvaltojen, Fujairahin ja Innsbruckin avoimen turnauksen. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Wongpattanakit kilpaili 49 kg sarjassa. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella kapverdeläisen Maria Andraden 18–6, mutta hävisi puolivälierissä eteläkorealaiselle Kim So-Huille 6–5. Keräilyerissä hän voitti kanadalaisen Julissa Díezin 4–2 ja pronssiottelussa meksikolaisen Itzel Manjarrez 15–3 saavuttaen olympiapronssia.

Vuoden 2017 Wongpattanakit aloitti voittamalla Las Vegasin avoimen turnauksen ja Belgian avoimen turnauksen 53 kg sarjat. Mujun MM-kilpailuissa 2017 hän eteni aina loppuotteluun, mutta tuolloin serbialainen Vanja Stanković voitti 10–5. MM-kilpailujen jälkeen Wongpattanakit voitti Moskovan, Taipein ja Lontoon Grand Prix -kilpailut. Vuoden 2018 Aasian-mestaruuskilpailuissa hän hävisi puolivälierissä eteläkorealaiselle Bo-Ra Kangille. Hän kuitenkin voitti saman vuoden Taoyuanin ja Manchesterin Grand Prix-kilpailut sekä Wuxin Grand Slamin. Vuoden 2019 Wongpattanakit aloitti voittamalla Belgian avoimen turnauksen 49 kg sarjan. Hän voitti myös uransa toisen maailmanmestaruuden, kun hän voitti MM-kilpailujen 49 kg sarjan. Hän voitti loppuottelussa kiinalaisen Jingyu Wun 21–6. Hän voitti vielä vuoden 2019 Chiban Grand Prix -kilpailun sekä Wuxin Grand Slamin.

Wongpattanakit voitti vuonna 2021 kultaa Tokion olympialaisista, missä hän voitti finaalissa espanjalaisen Adriana Cerezon 11–10. Cerezo johti vielä yhdeksän sekuntia ennen kamppailun loppua, mutta Wongpattanakit sai kahdella viimeisellä iskullansa pisteen ja nousi voittoon. Wongpattanakitista tuli Thaimaan ensimmäinen taekwondin olympiavoittaja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1967

**Vuoden 1967 [[koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut]]** järjestettiin Tšekkoslovakiassa 15.–22. huhtikuuta 1967. Kisakaupunkeina olivat Praha, Brno, Bratislava ja Gottwaldov. Turnaukseen osallistui 11 joukkuetta. Kustakin kolmesta alkulohkosta kaksi parasta joukkuetta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Etelä-Korea ja pronssille sijoittui Tšekkoslovakia. Neuvostoliitto voitti kaikki seitsemän otteluaan ja joutui tiukimmille Tšekkoslovakiaa vastaan voittaen sen pistein 62–52. Etelä-Korea voitti alkulohkossa Tšekkoslovakian pistein 67–66, ja tuo tulos laskettiin mukaan loppusarjan tuloksiin.

Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kuusi ottelua pelanneet Brasilian Nilsa Gurcia (21,7), Australian Jean Forster (21,2), Bulgarian Nica Borisova (20,8) ja Etelä-Korean Park Sin-ja (19,2) sekä seitsemän ottelua pelanneet  Neuvostoliiton Ravilja Prokopenko (16,3) ja Jugoslavian Jelica Kalenic (16,3).

## Sijoitukset

# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Neuvostoliiton kultamitalijoukkue

Nina Poznanskaja, Tamara Slidenko, Inessa Pivovarova, Ravilja Prokopenko, Raisa Mihailova, Ljudmila Bazarevitš, Feodora Orel, Skaidrite Smildzina, Nina Antipina, Silvija Krodere, Nelli Fominh, Serafina Jeremkina.

## Lähteet
Underberg

**Underberg** on saksalainen yrttilikööri, jota käytetään digestiivinä ja mahakatkerona. Se on peräisin Rheinbergin kaupungista läntisestä Nordrhein-Westfalenista. Alkoholipitoisuus on 44 tilavuus-% ja juoma sisältää vain vettä, alkoholia ja yrttiuutetta.

## Historia
Hubert Underberg-Albrecht alkoi valmistaa Underbergiä vuonna 1846. Juomaan käytetään yrttejä ja aromiaineita 43 eri maasta; valmistusprosessi kantaa nimeä *Semper idem* eli "aina samanlainen". Tarkka resepti on salainen, ja vain Underbergin suvun jäsenten tuntema. Likööriä kypsytetään useita kuukausia slovenialaisesta tammesta tehdyissä tynnyreissä.

Toisen maailmansodan syttyessä 1939 tuotanto lakkasi, koska raaka-aineita ei ollut saatavilla. Se aloitettiin uudelleen sodan jälkeen v. 1949. Tuolloin otettiin käyttöön 20 ml paperiin kääritty annospullo, joka yhdistetään nykyään yleisesti Underbergiin. Kaikki juoman elementit, mukaan lukien pullon muotoilu, väri, pakkaukset ja Underbergin nimi ovat Underberg AG:n tavaramerkkejä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* https://www.underberg.com/en/product/underberg/ Valmistajan kotisivut
Aleksei Tšapygin

**Aleksei Pavlovitš Tšapygin** (, 17. lokakuuta 1870 Aunuksen läänin Kargopolin kihlakunnan Bolšoi Ugolin kylä – 21. lokakuuta 1937 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.

Aleksei Tšapygin syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän muutti vuonna 1883 Pietariin, jossa hän työskenteli maalarin apulaisena ja harrasti itseopiskelua.

Tšapyginin ensimmäinen teos ilmestyi vuonna 1903. Hänen varhaiset kertomuksensa kuvaavat köyhää maaseutua ja kaupunkeihin muuttanutta alaluokkaa. Huomiota herätti pienoisromaani *Belyi skit* (”Valkoinen skiitta”, 1913).

Tšapyginin pääteos on laaja historiallinen romaani *Stepan Razin* (1926–1927), joka on romantisoitu ja osin epäuskottava Stenka Razinin kansannousun kuvaus. Se oli yksi ensimmäisistä neuvostoliittolaisista historiallisista romaaneista. Samaa aihetta käsittelivät myöhemmin Stepan Zlobin ja Vasili Šukšin. Tšapyginin toinen historiallinen romaani *Guljaštšije ljudi* kuvaa Stepan Razinia edeltäneitä 1600-luvun kapinaliikkeitä.

## Suomennettu teos
* *Stepan Razin: romaani 1–2*. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Kansankulttuuri, 1957.

## Lähteet
Susanna Silvander-Rosti

**Susanna Silvander-Rosti** (s. 31. toukokuuta 1989) on suomalainen podcastaaja, tubettaja, sosiaalisen median vaikuttaja ja lastenkirjailija. Silvander-Rosti on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja työskentelee päivätyönään DNA:lla.  

Silvander-Rosti on tunnettu ”Kaksi äitiä” -nimisestä Youtube-kanavasta, jota hän ylläpitää puolisonsa Ella Rostin kanssa. ”Kaksi äitiä” on voittanut useita palkintoja kuten Vuoden Perhevaikuttaja (Tubecon Awards 2022), Yleisön Suosikki (Creator Awards 2022), Vuoden perhekanava (Tubecon Awards 2020). Vuonna 2020 Silvander-Rosti sai yhdessä vaimonsa kanssa Seta ry:n myöntämän Asiallisen tiedon omena -tunnustuksen. 

Silvander-Rosti julkaisi toukokuussa 2021 esikoiskirjansa *Sulon ja Elsin uudet naapurit*, joka kertoo perheiden moninaisuudesta. Kirja on suunnattu 3–8-vuotiaille lapsille. Kirjan kustantaja on Otava ja sen on kuvittanut Nadja Sarell.

Silvander-Rostilla on vaimonsa kanssa neljä lasta: vuonna 2018 syntyneet kaksoset, vuonna 2021 syntynyt lapsi sekä 2025 syntynyt kuopus.

## Palkinnot
* 2022 Creator Awards: Yleisön suosikki
* 2022 Tubecon Awards: Vuoden perhevaikuttaja
* 2020 Creator Awards: Vuoden perhekanava
* 2020 Seta ry: Asiallisen tiedon omena

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kaksi äitiä ja kaksoset -Youtube-kanava
Sim Jae-young

**Sim Jae-young** (s. 14. syyskuuta 1995) on eteläkorealainen taekwondoin ja maailmanmestari.

Sim aloitti kilpailun aikuisten kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti Korean avoimen turnauksen 46 kg sarjan. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Sim hävisi puolivälierissä brasilialaiselle Iris Tang Singille. Kaksi vuotta myöhemmin MM-kilpailuissa Sim voitti uransa ensimmäisen arvokisamitalin, kun hän voitti 46 kg sarjan. Loppuottelussa hän voitti vietnamilaisen Trương Thị Kim Tuyến 18–9. Sim voitti myös samana vuonna Etelä-Korean avoimen turnauksen. Vuonna 2018 Sim pääsi Manchesterin Grand Prix -kilpailun finaaliin, mutta hävisi sen thaimaalaiselle Panipak Wongpattanakitille. Sim voitti toisen MM-kultansa vuonna 2019, kun hän voitti 46 kg sarjan loppuottelussa iranilaisen Mahla Momenzadehin. Sim eteni samana vuonna myös Rooman Grand Prix -kilpailun finaaliin, mutta hävisi sen venäläiselle Elizaveta Ryadninskayalle.

## Lähteet
Eschborn

**Eschborn** on kaupunki Main-Taunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota, ja kuuluu Frankfurt am Mainin läntiseen esikaupunkialueeseen. Eschborn koostuu varsinaisesta Eschbornista ja Niederhöchstadtista, jossa asuu noin kolmannes kaupungin väestöstä.

## Maantiede

Eschborn rajoittuu kaakossa Frankfurt am Mainin kaupunginosiin Sossenheimin ja Rödelheim. Etäisyys Eschbornista Frankfurtin keskustan Hauptwachelle on kahdeksan kilometriä kaakkoon. Pohjoisessa Eschborn rajoittuu Hochtaunuksen piirikuntaan. Frankfurtin lentoasema sijaitsee Eschbornin eteläpuolella.

Eschbornin pohjoisosassa on Niederhöchstadt, joka oli aiemmin itsenäinen kunta. Niederhöchstadt on kanta-Eschbornia maalaisempi. Sen asuinrakennuskanta koostuu erillistaloista ja yhden hengen talouksien osuus on pienempi. Niederhöchstadt oli aiemmin niin kutsuttu Straßendorf, jonka asutus oli ryhmittynyt selkeästi yhden kadun varrelle.

## Historia
Eschbornin alueella on asuttu jo kivikaudella. Paikkakunnan nimi on kelttiläistä alkuperää, ja se mainitaan historiallisissa teksteissä ensi kerran vuonna 770 muodossa Aschenbrunne. Niederhöchstadt mainitaan ensi kerran 783. Asiakirja on myöhemmin keskiaikana koottu Lorschin koodeksi. Tuhoisa tulva koetteli paikkakuntaa 3. heinäkuuta 875 ja alueella käytiin Eschbornin taistelu 14. toukokuuta 1389. Eschborn kuului Kronbergin aatelissuvun läänityksiin (Reichslehen) keskiajalta aina vuoteen 1704, jolloin suku sammui. Läänitykset olivat osa Mainzin vaaliruhtinaskuntaa, joka kuului Pyhään saksalais-roomalaista keisarikuntaan.

Vanhan valtakunnan aika päättyi 1806 ja Eschborn liitettiin Nassaun herttuakuntaan, joka taasen liitettiin kokonaisuudessaan Preussiin 1866. Toisen maailmansodan jälkeen alueesta tuli osa uutta Hessenin osavaltiota. Eschborn sai rautatieyhteyden 1874, jolloin valmistui 9,5-kilometrinen Kronberger Bahn. Paikkakunta muuttui varsin lyhyessä ajassa talonpoikaiskylästä teollisuuskeskukseksi. Niederhöchstadt liitettiin Eschborniin 1971.

Eschbornin läpi kulkee niin kutsuttu Skulpturenachse Eschborn (Veistosakseli Eschborn), joka on ulkoilmaan tuotujen veistosten verkosto, ei niinkään suoralinjainen akseli.

## Talous ja liikenne
Eschborn on hyötynyt taloudellisesti Frankfurtin läheisyydestä. Kaupunki on vauras ja siellä on työpaikkoja huomattavasti enemmän kuin asukkaita. Työpaikat ovat palveluvaltaisia (rahoitus, IT, kaupankäynti).

Eschborn on Frankfurt am Mainin paikallisjunaliikenteen piirissä, asemia on kolme: Eschborn Süd, Eschborn ja Niederhöchstadt. Keskeisiä maanteitä ovat moottoritiet Bundesautobahn 66 ja Bundesautobahn 5, jotka risteävät kaupungin kaakkoispuolella.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Eschborn, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Ranskansukaheinä

**Ranskansukaheinä** eli **sukaheinä** (*Polypogon monspeliensis*) on yksivuotinen heinälaji sukaheinien suvussa, joka on läheistä sukua mm. rölleille. Ranskansukaheinä kasvaa 10–50 senttimetriä korkeaksi. Sen korsi haaroo usein alaosasta. Kukintona on kolmesta kahdeksaan senttimetriä pitkä röyhy, joka on tähkämäisen tiheä, mutta vähän katkonainen ja vihneellinen. Tähkylät ovat 2–3 millimetriä pitkiä ja yksikukkaisia.

Ranskansukaheinä esiintyy alkuperäisenä tai tulokkaana ympäri maailman. Vanhassa maailmassa se on alkuperäinen ja muun muassa Amerikassa ja Australiassa levinnyt tulokaslaji. Pohjoismaissa laji on harvinainen ja satunnainen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Ranskansukaheinä (''Polypogon monspeliensis'')
Ketunhäntänata

**Ketunhäntänata** (*Festuca alopecuros*, syn. *Vulpia alopecuros*) on yksivuotinen heinälaji häntänatojen suvussa, joka on läheistä sukua mm. raiheinille ja pikkunadoille.

Ketunhäntänata kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Sen korret ovat pystyjä tai polvekkaita. Lehdet ovat tasakapeita, 2,5–4 millimetriä leveitä ja 3–10 cm pitkiä, päältä karvaisia. Kukintona on röyhy, 12–15 cm pitkä ja 1–2 cm leveä. Se haaroo alaosasta osin terttumaisesti. Tähkylät kasvavat kukintorangassa yksittäin; niissä on 6–8 fertiiliä kukkaa. Kukan ulkohelve on vihneellinen; vihneen pituus on 12–24 mm.

Ketunhäntänata esiintyy alkuperäisenä Välimeren maissa: Espanjassa, Portugalissa, Italiassa, Marokossa ja Algeriassa. Lajista on Suomessa yksittäinen satunnaishavainto.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Ketunhäntänata – ''Festuca alopecuros''
Hiirenhäntänata

**Hiirenhäntänata** (*Festuca myuros*, syn. *Vulpia myuros*) on yksivuotinen heinälaji häntänatojen suvussa, joka on läheistä sukua mm. raiheinille ja pikkunadoille. Hiirenhäntänata kasvaa 10–60 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa oravanhäntänataa, mutta on kookkaampi ja vaaleanvihreä (oravanhäntänata himmeänvihreä). Se on mätästävä ja kapealehtinen. Kukinto on häntämäinen kapea hieman toispuolinen röyhy, tavallisesti nuokkuva. Tähkylöissä on kolmesta seitsemään kukkaa, vihneen pituus on 8–15 millimetriä.

Hiirenhäntänataa esiintyy alkuperäisenä tai tulokkaana ympäri maailman. Amerikassa, Australiassa ja valtamerten saarilla se on kokonaan tulokaslaji. Euroopassa hiirenhäntänata esiintyy alkuperäisenä Saksan ja Britannian korkeudelle. Pohjoismaissa se on harvinainen ja yleensä satunnainen. Suomessa laji on melko uusi satunnaistulokas.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomen Lajitietokeskus: Hiirenhäntänata – ''Festuca myuros''