open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pesubetoni

**Pesubetoni** on betonipinta, jossa betonin kiviaines on osittain paljastettu pesemällä betoniliima elementin pinnasta. Pesu tapahtuu korkeapaineisella vedellä tai hiekkapuhalluksella. Pesun jälkeen sorarakeet ovat näkyvissä.

Pesubetonista voidaan valmistaa *pesubetonielementtejä*. Niiden näkyvä pintakerros koostuu pestyistä valikoiduista kivilajeista. Pintakerrosta sitoo tavallinen betonimassa.

## Lähteet
Nils Philip Gyldenstolpe

**Nils Philip Gyldenstolpe** (19. helmikuuta 1734 Österåker – 20. helmikuuta 1810 Tukholma) oli ruotsalainen kreivi ja virkamies, joka toimi Gävleborgin läänin maaherrana vuosina 1773–1781. Hänet valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 1789.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali (Apéri)

**Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali** () on ortodoksinen kirkko Apérin kylässä Kárpathoksen saarella Kreikassa. Se on Kárpathoksen ja Kásoksen hiippakunnan katedraali eli piispanistuin. Katedraali on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle.

Kirkon rakentaminen alkoi vuonna 1855 ja se valmistui 1886. Se korvasi kylän aiemman katedraalikirkon, joka oli rakennettu 1600-luvun alussa. Sillä puolestaan oli edeltäjä, joka sijaitsi Apérin vanhalla linnoituskukkulalla Korákin kukkulalla, jolla sijaitsi keskiaikainen Apérin linna. Katedraali on Apérissa eikä Kárpathoksen kaupungissa eli Pigádiassa sitä perua, että Korákin kukkula oli saaren keskiaikainen hallintokeskus ja oletettavasti myös antiikin ajan Karpathoksen kaupungin akropolis.

Kirkko on yksilaivainen ja sen koko on noin 26 × 9,4 metriä. Sisäänkäyntejä on kaksi, länsi- ja eteläsivulla. Sisäkatossa on viisi ristiholvausta. Kirkossa on puukaiverretut ikonostaasi, saarnastuoli ja katedra eli piispan istuin, jotka on kullattu ja maalattu niin, että ne näyttävät marmorisilta. Kirkon eteläsivun itäpäässä on nelikerroksinen kellotorni, joka on lisätty vuonna 1969 ja koristeltu kaariaukoin. Kirkkorakennuksen vieressä sijaitsee piispan palatsi.

Kirkko juhlii vuosittain Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen päivänä 15. elokuuta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Passaváksen linna

**Passaváksen linna** () on keskiaikainen linna Mánin niemimaalla Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Passaváksen kukkulalla lähellä Anatolikí Mánin kunnan Dirón kylää.

## Historia

Passaváksen kukkula toimi antiikin aikana Lasin kaupungin akropoliina. Passaváksen linna rakennettiin paikalle frankkivallan aikana vuonna 1254. Sen rakennuttaja oli Jean de Neuilly, ja se toimi hänen hallitsemansa Akhaian ruhtinaskuntaan kuuluneen Passaváksen paronikunnan keskuksena. Linna rakennettiin vartioimaan mánilaisia, jotka vastustivat frankkihallintoa, ja se hallitsi itäistä kulkureittiä Mánin niemimaan ja muun Lakonian välillä. Linnan nimen on selitetty tulevan ranskan kielestä joko ilmaisusta ”*pas avant*” (”ei enempää”) tai ”*passe avant*” (taisteluhuuto: ”eteenpäin”).

Vuonna 1262 linna siirtyi Bysantin valtaan. Vuosina 1460/1463–1481 se oli venetsialaisten hallussa. Vuonna 1481 se siirtyi osmaneille, hieman myöhemmin kuin suuri osa muusta Peloponnesoksesta. Maltalla toimineen Johanniittain ritarikunnan sanotaan saaneen linnan haltuunsa vuonna 1611, mutta kyseessä saattoivat olla ennemmin maltalaiset merirosvot. Viimeistään 1614 linna oli taas osmaneilla. Vuonna 1685 alkaneen toisen venetsialaisen kauden alussa linna antautui venetsialaisten ja mánilaisten joukoille, ja tämän jälkeen se oli mánilaisten hallussa. Vuoden 1715 jälkeen linna oli taas turkkilaisilla. Mánilaiset saivat sen haltuunsa lopullisesti vuonna 1780.

## Rakennus

Linna sijaitsee 140 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna ja 80 metrin korkeudessa ympäristöstään laskettuna. Se on pohjakaavaltaan epäsäännöllinen nelikulmio, ja sen suurin pituus on noin 180 metriä ja suurin leveys noin 90 metriä. Linnan muurien pituus oli noin 580 metriä ja niiden sisään jäi noin kahden hehtaarin kokoinen alue. Muureissa oli kaksi porttia. Muurit ovat osittain romahtaneet. Linnan kulmissa oli tornit, joista luoteiskulman torni on parhaiten säilynyt. Lisäksi linnasta on säilynyt muun muassa parakkirakennusten, moskeijan ja vesisäiliön jäänteitä. Linnan rakentamisessa oli käytetty uudelleen kukkulan antiikin aikaisten rakennusten kiviä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pyhän Georgioksen luostari (Arsáni)

**Arsánin Pyhän Georgioksen luostari** (), usein vain *Arsánin luostari* (Μονή Αρσανίου, *Moní Arsaníou*), on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Réthymnon kunnassa lähellä Pagkalochórin kylää. Luostari on munkkiluostari ja omistettu Pyhälle Georgiokselle.

Arsánin luostari perustettiin oletettavasti 1500-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Ensimmäiset varmat tiedot siitä ovat 1600-luvulta. Vuodesta 1654 lähtien luostari on asemaltaan patriarkaalinen ja stauropegiaalinen. Osmanivallan aikana luostarissa toimi kreikkalainen koulu. Arsánin luostari suljettiin vuonna 1900 mutta avattiin uudelleen jo vuonna 1903. Luostarirakennukset kunnostettiin vuosina 1970–1975.

Luostari sijaitsee tasangolla noin 12 kilometriä itään Réthymnon kaupungista. Luostarin pääkirkko (*[[katholikon]]*) on ristinmuotoinen ja siinä on kupoli. Se rakennettiin vuonna 1888 varhaisemman, pienemmän kirkon paikalle. Kirkossa on puukaiverrettu ikonostaasi. Kirkon seinämaalaukset ovat vuosilta 1987–1990. Luostarissa toimii kirkollinen museo, jossa on kirkollista esineistöä ja vanhoja käsikirjoituksia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pyhän Georgioksen luostari (Karýdi)

**Karýdin Pyhän Georgioksen luostari** (), usein vain *Karýdin luostari* (Μονή Καρυδίου, *Moní Karydíou*), on ortodoksinen luostari Kreikassa. Se sijaitsee Apokóronaksen kunnassa Vámoksen ja Vrýsesin kylien välillä. Luostari on omistettu Pyhälle Georgiokselle.

Vanhimmat tiedot luostarin olemassaolosta ovat vuodelta 1637. Se on saanut nimensä paikalla aiemmin olleesta asutuksesta nimeltä Karýdi (Καρύδι), joka tunnetaan jo vuodelta 1536. Osmanivallan aikana luostari annettiin metokhioniksi Pyhän Kolminaisuuden luostarille. Luostari alkoi kukoistaa noin vuodesta 1860 lähtien, jolloin sitä alettiin kehittää sen muuttamiseksi itsenäiseksi luostariksi. Luostarirakennukset on kunnostettu ja ne suojeltiin vuonna 1970.

Luostari sijaitsee noin kolme kilometriä etelään Vámoksesta ja noin 34 kilometriä kaakkoon Chanián kaupungista. Luostarin pääkirkko (*[[katholikon]]*) on noin vuodelta 1870. Kirkko on yksikammioinen ja edustaa venetsialaista tyyliä. Sen ympärillä kolmella sivulla ovat muut rakennukset, mukaan lukien keljat, suuri oliivinpuristamo ja maataloustyöväen majoitustilat. Luostarin lähellä sijaitsee vuonna 1290 rakennettu Neitsyt Marialle (*Panagía*) omistettu kirkko.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pyhän Nikolaoksen luostari (Pórto Lágos)

**Pyhän Nikolaoksen luostari** () on ortodoksinen luostari Ávdiran kunnassa Kreikassa. Se sijaitsee luostarista nimensä saaneella Ágios Nikólaoksen saarella Pórto Lágoksen laguunissa. Luostari on munkkiluostari ja omistettu Pyhälle Nikolaokselle.

Pyhän Nikolaoksen luostarin alkuperää ei tunneta varmuudella, ja sen sanotaan olevan perustettu osmanivallan aikana tai jo bysanttilaisella ajalla. Nykyiset luostarirakennukset ovat vuodelta 1904. Luostari toimii Athoksen Vatopédin luostarin alaisuudessa, ja siellä on pieni Vatopédista tuleva munkkiveljistö.

Luostarirakennukset kattavat koko Ágios Nikólaoksen saaren. Luostariin kuuluu myös Neitsyt Maria (*Panagía*) *Pantánassan* kirkko, joka sijaitsee viereisellä Panagían saarella. Saaret on yhdistetty kävelysilloilla toisiinsa ja mantereeseen.

Luostari juhlii vuosittain 6. joulukuuta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Loukoún luostari

**Loukoún Vapahtajan kirkastumisen luostari** (), usein vain *Loukoún luostari* (Μονή Λουκούς, *Moní Loukoús*), on ortodoksinen luostari Kreikassa. Se sijaitsee Vóreia Kynourían kunnassa lähellä Ástroksen kaupunkia. Luostari on nunnaluostari ja omistettu Kristuksen kirkastumiselle.

## Historia

Loukoún luostari on perustettu viimeistään 1600-luvulla, sillä ensimmäinen maininta siitä on vuonna 1690. Paikalla on kuitenkin saattanut olla varhaisempi luostari. Luostarin ympäristössä on paljon antiikin ajan Thyreatiin asutuksiin liittyviä jäänteitä, mukaan lukien Herodes Atticuksen huvilan rauniot. Luostarin itsensä paikalla on oletettavasti ollut alun perin varhaiskristillinen kirkko.

Luostarin nimen alkuperää ei tunneta. Erään teorian mukaan nimi tulisi viljelymailla käytetyistä viemärikanavista (*loúkia*, λούκια) ja toisen mukaan latinankielisestä nimestä *Lucus Feroniae*, joka viittasi Herodes Atticuksen huvilaan. Nimeä on selitetty myös monilla muilla tavoilla, kuten tulevaksi susista (*lykos*, λύκος), Herasta (*Juno Lucina*), Pyhästä Luukkaasta tai Pyhästä Luciasta. Luostari oli alun perin munkkiluostari, mutta se muutettiin nunnaluostariksi vuonna 1947. Vuonna 2021 luostarissa oli 18 asukasta.

## Rakennukset

Luostari sijaitsee noin viisi kilometriä länsiluoteeseen Ástroksen kaupungista. Luostarin pääkirkko (*[[katholikon]]*) on pohjakaavaltaan risti-suorakulmiossa -muotoinen ja siinä on kahdeksankulmainen kupoli. Kirkon koko on noin 11,7 × 9,1 metriä. Kirkon seinämaalaukset ovat 1600-luvulta. Kirkon ympärillä on muita rakennuksia kaikilla neljällä sivulla. Luostarin kirjastossa on vanhoja käsikirjoituksia.

Luostarin rakentamisessa on käytetty uudelleen paljon antiikin aikaista rakennusmateriaalia, ja myös luostarin pihalla on esillä joonialaisia ja korinttilaisia kapiteeleja ja pylväänosia. Paikalta on löydetty antiikin aikaista mosaiikkilattiaa. Luostarin lähellä on roomalaisaikaisen akveduktin jäänteitä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kalyvianín luostari

**Kalyvianín Neitsyt Marian luostari** (), usein vain *Kalyvianín luostari* (Μονή Καλυβιανής, *Moní Kalyvianís*) on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Faistóksen kunnassa lähellä Faneroménin kylää. Luostari on nunnaluostari ja omistettu Neitsyt Marialle (*Panagía*).

## Historia

Kalyvianín luostarin paikalla oli bysanttilaisella kaudella munkkiluostari, josta on jäljellä 1300-luvulla rakennettu Neitsyt Marialle omistettu kirkko. Turkkilaiset tuhosivat vanhan luostarin.

Uusi luostari rakennettiin samalle paikalla sen jälkeen, kun paikalta legendan mukaan löytyi vuonna 1873 Neitsyt Marian ikoni. Luostarissa oli 1950-luvulla vain yksi munkki, jonka jälkeen se elvytettiin muuttamalla se nunnaluostariksi. Vuonna 2021 luostarissa oli 94 asukasta.

## Rakennus

Luostari sijaitsee noin kahdeksan kilometriä itäkaakkoon Tympákin kaupungista ja noin 53 kilometriä lounaaseen Iraklionin kaupungista. Se on rakennettu Mesarán tasangon pohjoislaidalle noin 80 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna.

Luostarin pääkirkko (*[[katholikon]]*) on vuodelta 1927. Se on kolmilaivainen ja sen laivat on omistettu Neitsyt Marian syntymälle, ilmestykselle ja kuolonuneen nukkumiselle. Luostarin muut rakennukset ovat kirkon ympärillä. Luostarin yhteydessä toimivat koulu, päiväkoti, orpokoti, lastensuojelukeskus ja vanhainkoti sekä kirkollinen ja kansanperinnemuseo. Luostarin kokonaisuuteen kuuluu myös Pyhälle Kharalampokselle (*Ágios Charálampos*) omistettu kirkko.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Thárrin luostari

**Thárrin Arkkienkeli Mikaelin luostari** (), usein vain *Thárrin luostari* (Μονή Θάρρι, *Moní Thárri*), on ortodoksinen luostari Ródoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee lähellä Láerman kylää. Luostari on munkkiluostari ja omistettu arkkienkeli Mikaelille.

## Historia

Thárrin luostarin kirkon paikalla oli alun perin antiikin aikainen temppeli. Myös paikan nimi saattaa palautua jo antiikin ajalle, mutta sen alkuperästä on muitakin teorioita. 400-luvulla paikalle rakennettiin varhaiskristillinen basilikakirkko.

Luostarin sanotaan eri lähteissä syntyneen paikalle 800–1000-luvulla tai 1100–1200-luvulla, jolta ajalta ainakin on luostarin kirkon viimeinen rakennusvaihe. Kerrotaan, että luostarin olisi perustanut Bysantin keisarin tytär, joka oli sairaana ja laivamatkalla rantautui Ródokselle. Siellä hänet vietiin myöhemmän luostarin paikalle, jossa olleen lähteen vesi ja raikas ilma paransivat hänet. Kiitokseksi hän perusti paikalle luostarin.

Thárrin luostari autioitui vuonna 1916. Se herätettiin uudelleen henkiin vuonna 1989. 2020-luvulla luostarissa oli viisi munkkia. Vuoden 2023 maastopalot uhkasivat luostaria ja se evakuoitiin, mutta onnistuttiin pelastamaan.

Luostarilla on hengellistä ja kansanperinneohjelmistoa sisältävä televisio- ja radiokanava, joka lähettää Dodekanesian alueelle. Luostari juhlii vuosittain 8. marraskuuta, 15. joulukuuta ja 21. toukokuuta.

## Rakennukset

Luostari sijaitsee Ródoksen keskiosissa noin neljä kilometriä lounaaseen Láerman kylästä ja noin 64 kilometriä lounaaseen saaren keskuksesta Ródoksen kaupungista. Luostarin pääkirkko (*[[katholikon]]*) edustaa bysanttilaista arkkitehtuuria ja on luostarikokonaisuuden ainoa jäljellä oleva bysanttilaisaikainen rakennus. Kirkko on pohjakaavaltaan ristinmuotoinen ja siinä on kupoli. Luostarikokonaisuuden muut rakennukset ovat myöhemmältä ajalta. Niissä sijaitsevat munkkien keljat ja muun muassa televisio- ja radiostudio. Kokonaisuuteen kuuluu myös muun muassa Pyhälle Eleutheriokselle (*Ágios Elefthérios*), Johannes Kastajalle (*Ágios Ioánnis o Pródromos*) ja Pyhälle Nektariokselle (*Ágios Nektários*) omistetut kirkot. Luostarin perustamislegendaan liittyvä lähde sijaitsee noin sata metriä pääkirkosta lounaaseen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Grover Mitchell

**Grover Curry Mitchell** (17. maaliskuuta 1930 Whatley, Alabama, Yhdysvallat – 6. elokuuta 2003 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzia soittanut pasunisti.

Mitchell varttui Pittsburghissa ja muutti Yhdysvaltain länsirannikolle 1960-luvun alussa. Hän sai vaikutteita Tommy Dorseylta. Mitchell soitti Duke Ellingtonin orkesterissa vuonna 1961 ja teki yhteistyötä Lionel Hamptonin kanssa vuonna 1962. Hän liittyi vuonna 1962 Count Basien orkesteriin, jossa hän toimi vuoteen 1970 saakka. Hän jatkoi yhteistyötä Basien kanssa vuodesta 1980 tämän kuolemaan (1984). Mitchell aloitti omien yhtyeidensä johtamisen 1970-luvulla ja teki niiden kanssa levytyksiä. Hän teki 1970-luvun alusta lähtien musiikkia myös televisioon ja elokuviin. 

Mitchell kuoli syöpään New Yorkissa vuonna 2003.

## Lähteet
Dakota Staton

**Dakota Staton** (3. kesäkuuta 1930 Pittsburgh, Pennsylvania – 10. huhtikuuta 2007 New York, New York) oli yhdysvaltalainen jazz- ja R&B-laulaja.

Staton opiskeli Filion School of Musicissa. Hän sai New Yorkissa esiintyessään Capitol Recordsin tuottaja Dave Cavanaugh’n huomion. Solmittuaan levytyssopimuksen hän julkaisi vuonna 1954 debyyttisinglen *What Do You Know About Love?*. Staton sai vuonna 1955 *[[DownBeat]]*-lehden lupaavimman tulokkaan tunnustuksen. Hänen ensimmäinen albuminsa *The Late, Late Show* (1957) pääsi neljännelle sijalle Billboardin listalla. Sitä seurannut *The Dynamic Dakota Staton!* (1958) pääsi listalla 22. sijalle. Staton aloitti pitkäaikaisen yhteistyön sovittaja, kapellimestari Sid Fellerin kanssa.

Staton meni vuonna 1958 naimisiin trumpetisti Talib Dawudin kanssa ja kääntyi muslimiksi. Hän esiintyi jonkin aikaa nimellä Aliyah Rabia. Staton toimi Dawudin Muslim Brotherhood -järjestössä, joka vastusti Elijah Muhammadin ajamaa mustan ylivallan politiikkaa. Staton pääsi listoille vielä julkaisulla *Crazy He Calls Me* (1959), mutta ei enää saanut osakseen aiempaan verrattavia menestyksiä. Livelevytys *Dakota at Storyville* (1961) oli Statonin viimeinen Capitol Recordsille tehty julkaisu. Siirryttyään United Artists Recordsille Staton julkaisi levytykset *Live and Swinging* ja *Dakota Staton with Strings*. Vuonna 1965 hän muutti Isoon-Britanniaan. Hän aloitti työskentelyn hotelleissa ja risteilyaluksilla. 1970-luvun alkupuolella Staton palasi Yhdysvaltoihin, jossa hän teki levytyssopimuksen Groove Merchantin kanssa ja julkaisi  Richard Holmesin kanssa levyn *Madame Foo Foo* (1972). Staton teki levytyksiä myös Muse Recordsille ja Simitar Entertainmentille.

Staton solmi vuonna 1999 levytyssopimuksen HighNote Recordsin kanssa viimeistä studioalbumia *A Packet of Love Letters* varten.

## Lähteet
Verityn varjo

**Verityn varjo** () on yhdysvaltalaiskirjailija Colleen Hooverin kirjoittama romanttinen jännitysromaani, joka julkaistiin omakustanteena vuonna 2018. Grand Central Publishing osti teoksen oikeudet vuonna 2021. WSOY julkaisi Taina Wallinin suomentaman romaanin vuonna 2023.

Kirjaa on luonnehdittu goottilaiseksi, psykoseksuaaliseksi trilleriksi. Se kertoo kirjailija Lowen Ashleighistä, joka saa työtarjouksen menestyneen jännityskirjailijan aviomieheltä Jeremy Crawfordilta. Jeremy haluaa Lowenin kirjoittavan vaimonsa Verity Crawfordin kesken jääneen kirjasarjan loppuun, koska Verity ei kykene päättämään tarinaa hänelle sattuneen salaperäisen onnettomuuden jälkeen. Lowen löytää Crawfordien kartanosta keskeneräisen käsikirjoituksen ja alkaa epäillä, ovatko Verityn tarinat sittenkään pelkkää mielikuvitusta.

## Vastaanotto

*[[Lukufiilis|Lukufiiliksen]]* arvostelussa Hooverin kirjoitustyyliä pidettiin omalaatuisena ja tarinan kerrontaa kuvailun vähyyden vuoksi tehokkaana. Teksti oli yksinkertaista ja helppolukuista, tarina puolestaan piti mielenkiintoa hyvin yllä lukuisten juonenkäänteiden takia. Myös *[[Montclair State University|The Montclarionin]]* arvostelussa teosta pidettiin sujuvana, karmivana ja koukuttavana.  Sitä vastoin *[[The Daily Free Press]]in* mukaan Hoover ansaitsee kehuja ainoastaan luovuudestaan. Ongelmakohtina nähtiin muun muassa hahmojen heikot motiivit ja juoni, jota luonnehdittiin epäuskottavaksi, lapselliseksi ja aukkoisaksi.

Romaani nousi ensimmäiseksi  *[[The New York Times]]in* julkaisemalla myydyimpien kirjojen listalla ja vietti listalla kuukausia. Sitä myytiin pelkästään vuonna 2023 yli miljoona kappaletta. Suomessa *Verityn varjo* oli käännetyistä kaunokirjoista 7. myydyin sähkökirja ja 17. myydyin äänikirja vuonna 2023.

## Elokuva

Amazon MGM Studios kehittää romaanin pohjalta elokuvaa, jonka ohjaa Michael Showalter ja käsikirjoittaa Nick Antosca. Elokuvan pääosia esittävät Anne Hathaway, Josh Hartnett ja Dakota Johnson. Elokuva saa ensi-iltansa 2. lokakuuta 2026.

## Lähteet
Sammy Lowe

**Samuel “Sammy” Lowe** (14. toukokuuta 1918 Birmingham, Alabama – 17. helmikuuta 1993 Birmingham, Alabama) oli yhdysvaltalainen jazz- ja R&B-musiikin sovittaja, trumpetisti ja kapellimestari.

Lowe työskenteli lähes 22 vuoden ajan Erskine Hawkinsin orkesterin pääsovittajana ja -säveltäjänä. Hän teki yhteistyötä sekä swingiä soittaneiden big bandien että rock and roll -muusikoiden kanssa. Lowe oli 1960-luvulla sovittajana James Brownin listahiteissä “It’s a Man’s Man’s Man’s World” ja “Prisoner of Love”. Hän osallistui myös Nina Simonen, Sam Cooken, The Softonesin, The Tokensin ja Peggy Marchin levytyksiin. 

Lowe oli vuonna 1978 yksi ensimmäisistä henkilöistä, jotka otettiin Alabama Jazz Hall of Fameen.

## Lähteet
The Station -yökerhon tulipalo

**The Station -yökerhon tulipalo** tapahtui 20. helmikuuta 2003 Yhdysvaltain West Warwickissa, Rhode Islandin osavaltiossa. The Station -nimisessä yökerhossa oli esiintymässä Jack Russelin Great White -yhtye, jonka konsertin aikana käytetty pyrotekniikka sytytti äänieristeet ja seinärakenteet tuleen, ja pian koko yökerho tuhoutui palossa. Onnettomuudessa kuoli 100 ihmistä ja loukkaantui 230.

## Tapahtumien kulku
Jack Russelin Great White aloitti konserttinsa klo 23.07 paikallista aikaa. Yleisössä oli 462 ihmistä, vaikka rakennuksen virallinen maksimikapasiteetti oli 404.

Palo alkoi pian sen jälkeen kun yhtye alkoi soittamaan avauskappalettaan ”Desert Moon” ja kipinäsuihkua tuottavat pyrotekniikkalaitteet laukaistiin. Kipinät tarttuivat taustaseinässä oleviin akustisiin vaahtomuovilaattoihin, jotka syttyivät tuleen. Yhtye kuitenkin jatkoi soittamista vielä noin 20 sekunnin ajan, ja myös monet katsojat aluksi luulivat tulen olevan osa show’ta. Pian tämän jälkeen yhtye lopetti soittamisen ja yleinen palohälytys alkoi soida, mutta hälytintä ei ollut yhdistetty paikalliseen paloasemaan. The Stationissa ei ollut myöskään sprinklerijärjestelmää.

Noin minuutin jälkeen palon synnystä paksu savu täytti rakennuksen ja ihmiset yrittivät paeta. Noin kuuden minuutin sisällä rakennus oli täysin tulessa, ja moni uhri oli tallautunut tai jäänyt jumiin ahtaisiin poistumisteihin. 100 kuolonuhrista 96 menehtyi paikan päällä ja neljä myöhemmin sairaalassa. Noin kolmasosa kuolleista oli jäänyt pääsisäänkäynnin kapeaan käytävään. 230 ihmistä loukkaantui onnettomuudessa ja loput 132 pakenivat ilman vammoja.

## Lähteet
Vapahtajan kirkastumisen katedraali (Kálymnos)

**Vapahtajan kirkastumisen katedraali** (), myös **Kristus Vapahtajan katedraali** (Μητροπολιτικός Ναός Σωτήρος Χριστού, *Mitropolitikós Naós Sotíros Christoú*), on ortodoksinen kirkko Póthian kaupungissa Kálymnoksen saarella Kreikassa. Se on Léroksen, Kálymnoksen ja Astypálaian hiippakunnan katedraali eli piispanistuin. Katedraali on omistettu Kristuksen kirkastumiselle.

Kirkko valmistui vuonna 1861. Sen suunnittelivat paikalliset taiteilijat ja arkkitehdit. Vuonna 1884 kálymnoslaiset merisienenkalastajat pitivät kirkossa kokouksen, joka johti ajalle poikkeuksellisten ja edistyksellisten kauppaa ja työntekijöiden oikeuksia säätelevien lakien säätämiseen.

Kirkko sijaitsee lähellä Kálymnoksen satamaa ja italialaisvallan aikaista hallintorakennusta. Kirkkorakennuksessa on suuri hopeanvärinen kupoli. Sisältä kirkon seinät on koristeltu paikallisten taiteilijoiden tekemin seinämaalauksin. Ikonostaasin on tehnyt kuvanveistäjä Giannoúlis Chalepás. Kirkon edustalla on erillinen kellotorni ja koristeellisesti kivetty aukio.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Montgomeryn piirikunta (Alabama)

**Montgomeryn piirikunta** () on Yhdysvaltojen Alabaman osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 228&nbsp;954 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on osavaltion pääkaupunki Montgomery. Piirikunta on perustettu vuonna 1816.

## Väestö
Vuoden 2020 väestönlaskennassa Montgomeryn piirikunnan asukasluku oli 228&nbsp;954. Arvion mukaan asukkaista mustia on 60,9&nbsp;%, valkoisia 33,4&nbsp;%, aasialaisia 3,5&nbsp;%, alkuperäisasukkaita 0,3&nbsp;% ja Tyynenmeren alkuperäisasukkaita 0,1&nbsp;%. Asukkaista 1,7&nbsp;% kuuluu kahteen tai useampaan rotuun. 6,3&nbsp;% asukkaista puhuu kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 4,8&nbsp;% asukkaista on syntynyt ulkomailla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
P.S. (lehti)

**P.S.** oli Yhtyneiden Kuvalehtien vuosina 1976–1979 julkaisema viihteellinen aikakauslehti, joka oli saman yhtiön perinteistä *[[Seura]]*-lehteä kevyempi. Sen iskulauseena oli ”Paljon puhuva, suoraan sanova”.

*Helsingin Sanomissa* joulukuussa 1977 Tapani Salo luonnehti *P.S.:ää* Lehtimiesten *[[Nykyposti]]a* kiltimmäksi mutta sisällöltään kirpputorimaisen kirjavaksi, lähinnä missi-, malli- ja laulajatähtijuttuihin ja muihin julkkisjuoruihin panostavaksi. Juttujen aiheina olivat usein myös seksi ja unet. Ulkomaisiksi esikuviksi Salo arveli yhdysvaltalaisia viihdelehtiä *[[Us (lehti)|Us]]* ja *[[People (lehti)|People]]*.

*P.S.*-lehden päätoimittajana oli *[[Suosikki]]*- ja *[[Nyrkkiposti]]*-lehtien levikkiä onnistuneesti kasvattanut mutta totuutta vieroksuvista työtavoistaan myös kritiikkiä saanut Isto Lysmä. *P.S.:n* ilmestymisaikaan oli kuitenkin jo voimassa rikoslain intimiteettisuojapykälä, jonka myötä kaikki suomalaiset aikakauslehdet olivat joutuneet siistimään sisältöään etenkin julkkisjuorujen osalta.

## Lähteet
Hutton

**Hutton** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Alan Hutton (s. 1984), skotlantilainen jalkapalloilija
* Ashley Hutton (s. 1987), pohjoisirlantilainen jalkapalloilija
* Barbara Hutton (1912–1979), yhdysvaltalainen perijätär ja seurapiirihenkilö
* Ben Hutton (s. 1993), kanadalainen jääkiekkoilija
* Betty Hutton (1921–2007), yhdysvaltalainen näyttelijä
* Bouse Hutton (1877–1962), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
* Carter Hutton (s. 1985), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
* Claire Hutton (s. 2006), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
* Frederick Wollaston Hutton (1836–1904), englantilainen luonnontieteilijä
* Ina Ray Hutton (1911–1984), yhdysvaltalainen jazzlaulaja ja -tanssija
* James Hutton (1726–1797), skotlantilainen geologi, fyysikko, naturalisti, kemisti ja kokeellinen maanviljelijä
* Jim Hutton (1934–1979), yhdysvaltalainen näyttelijä
* Lauren Hutton (s. 1943), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
* Timothy Hutton (s. 1960), yhdysvaltalainen näyttelijä.

## Nimen muita merkityksiä
* 6130 Hutton, päävyöhykkeen asteroidi
HMS Fowey (L15)

**HMS Fowey** (viirinumerot L15 ja U15) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Shoreham-luokan sluuppi toisessa maailmansodassa.

## Valmistus

Alus tilattiin 4. joulukuuta 1929 vuoden 1929 laivasto-ohjelmassa Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 24. maaliskuuta 1930. Alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1930 kumminaan rouva Treffery ja valmistui 11. syyskuuta 1931.

## Palvelus
Alus oli Persianlahdella, kunnes se siirrettiin elokuussa 1939 Bombayhin kunnostettavaksi. Alus vapautui 9. syyskuuta 1939 telakalta, jolloin se liitettiin Välimeren laivastoon. Toisen maailmansodan alus oli saattuetehtävissä.

Toukokuussa 1945 Saksan antauduttua alus poistettiin operatiivisesta palveluksesta ja sijoitettiin Stranraeriin vartiolaivaksi. Alus oli Stranraerin ja Lamen vartiolaivana, kunnes se joulukuussa 1945 palasi Portsmouthiin. Alkuvuodesta 1946 alus oli valittu siirrettäväksi Egyptille, joten sen huolto oli aloitettu toukokuussa. Siirto kuitenkin peruutettiin ja alus sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin lokakuussa 1946 Wheelock Marsden and Companylle kauppalaivaksi. Alus nimettiin SS *Rowlockiksi*. Se myytiin 1950 romutettavaksi Mombasassa.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Autiosaaren lautturi – Tribuutti Dingolle

**Autiosaaren lautturi – Tribuutti Dingolle** on vuonna 2017 julkaistu Dingo-tribuuttilevy. Levyllä kymmenen yhtyettä esittää omia versioitaan Dingo-yhtyeen kappaleista.

## Kappaleet
### A-puoli

### B-puoli

## Lähteet
Australiankääpiöbassi

**Australiankääpiöbassi** (*Nannoperca australis*) on etelänbasseihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Australiassa.

## Koko ja ulkonäkö
Australiankääpiöbassi voi kasvaa 6–8,5 cm pitkäksi, ja naaraat ovat koiraita suurempia. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen, litteähkö ja suuripäinen. Selkäevän piikikästä etuosaa ja pehmeämpiruotoista takaosaa erottaa syvä lovi. Kalan rinta- ja vatsaevät ovat pienet, ja kookas pyrstöevä on pyöreähkö tai tasakärkinen. Australiankääpiöbassi on vihertävän- tai keltaisen ruskea ja ruumiissa on mustia täpliä, jotka muodostavat kaksi epämääräistä raitaa. Lisääntymisaikana koiraiden evät muuttuvat punaisiksi ja tummareunaiksiksi ja kyljissä on heikko oranssi juova.

## Levinneisyys ja elintavat
Australiankääpiöbassia tavataan kaakkoisesta Etelä-Australiasta eteläiseen Uuteen Etelä-Walesiin sekä Tasmaniasta ja muutamalta Bassinsalmen saarelta. Lajin elinympäristöä ovat hitaasti virtaavat joet, järvet, suot ja kosteikot. Se elää mieluiten tiheän vesikasvillisuuden seassa ja syö hyönteisiä ja niiden toukkia sekä pieniä äyriäisiä. Australiankääpiöbassin kutuaika on syyskuusta tammikuulle ja koiraat valtaavat kutureviirin. 

Australiankääpiöbassia voidaan pitää akvaarioissa.

Australiankääpiöbassin kanta on vähenevä ja laji luokitellaan silmälläpidettäväksi. Kantaa uhkaavat einympäristön laadun heikkeneminen, kuivuus ja australiankääpiöbassia saalistavat vieraslajit, esimerkiksi ahven, kirjolohi ja taimen.

## Lähteet
Otto Järveläinen

**Otto Järveläinen** (1. joulukuuta 1868 Sääminki – 25. heinäkuuta 1941 Heinola) oli suomalainen kultaseppä, pankinjohtaja ja liikemies, joka sai talousneuvoksen arvonimen. 

Järveläisen vanhemmat olivat maanviljelijä Aaprami Järveläinen ja Fredrika Torpakko ja puoliso vuodesta 1892 Anni Sofia Paakki. Järveläinen  kävi käsityöläiskoulun ja oli kultaseppäharjoittelija Savonlinnassa, kultaseppäkisälliksi hän pääsi 1888. Hän työskenteli *[[Viipuri (sanomalehti)|Viipurin]]* toimitussihteerinä ja aputoimittajaja 1894–1917, mutta oli myös kultasepänliikkeen omistaja jo vuodesta 1897 aina vuoteen 1931 asti, samoin kuin Viipurin Suomalaisen Säästöpankin toimitusjohtaja 1914–1935 ja Oy Kirja-Aitan toimitusjohtaja 1908–1928.

Järveläinen omisti ja viljeli Järvelän tilaa Antreassa 1904–1926 ja Portinhoikan tilaa Viipurin pitäjässä 1930–1940. Hän oli myös muun muassa Etelä-Karjalan nuorisoseuran keskusjohdon sihteeri 1890–1901 ja Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1919–1925. Hänellä oli lisäksi useita muita luottamustehtäviä. Talousneuvoksen arvonimen Järveläinen sai 1934. Hän menehtyi jatkosodan alussa venäläisten lentopommituksessa Heinolassa. 
 
## Lähteet
Pokémon: Taivaanranta kausi 2 – Tähtäimessä Laqua

**Pokémon: Taivaanranta kausi 2 – Tähtäimessä Laqua** () on Japanissa osa vuoden 2023 ''Pokémon''-animesarjaa ja länsimaissa *Pokémon*-animen 27. tuotantokausi.

Nousevat Volt Tacklerit ovat löytäneet kolme seikkailija Luciuksen ”Kuudeksi sankariksi” kutsutuista pokémoneista: Arbolivan, galarilaisen Moltresin ja Lapraksen. Mutta heidän ilma-aluksensa *Urhea Oliviini* vaurioutui kohtaamisessa Etsijöiden sekä Luciuksen mustan Rayquazan kanssa. Friede lähettää *Urhean Oliviinin* korjaustöiden ajaksi Likon, Royn ja Dotin vaihto-oppilaiksi Naranja-akatemiaan oppimaan Terastalin käyttöä, jotta heistä tulisi vahvempia pokémon-kouluttajia, kun olisi lopulta aika jatkaa matkaa sekä etsiä mustan Rayquazan lisäksi myös Luciuksen kaksi viimeistä pokémonia, Kleavor ja Gouging Fire, sekä löytää Luciuksen etsimä paratiisi nimeltä Laqua. Heille paljastuu myös lisää yksityiskohtia Terapagosin (jonka kutsumanimeksi paljastuu Pagogo), Luciuksen, ja Etsijöiden johtajan Gibeonin menneisyyksistä, sekä salaperäisistä Laquium-kristalleista. Gibeonin tyttärenpojaksi paljastunut Etsijöiden agentti Amethio yrittää yhä kovasti todistaa arvonsa isoisälleen, hänen kilpakumppaninsa Spinelin ajaessa omia salaisia päämääriään.

*Tähtäimessä Laqua* alkoi Japanissa 12. huhtikuuta 2024. Yhdysvalloissa ja Suomessa kausi julkaistiin Netflixin kautta. Jaksot 46–56 julkaistiin 7. helmikuuta 2025, jaksot 57–67 julkaistiin 25. huhtikuuta 2025. jaksot 68–78 julkaistiin 27. kesäkuuta 2025. ja jaksot 79–89 julkaistiin 26. syyskuuta 2025.

## Jaksot

## Äänirooleissa
### Alkuperäiset

### Englanninkieliset

### Suomenkieliset

Suomenkielisen version käännöksestä vastaa Jukka Jaatinen ja ohjaavana äänittäjänä toimi Mikko Laiho.

## Lähteet
Kellokosken veistospuisto

**Kellokosken veistospuisto** (sculptoretum) ja arboretum on Tuusulan Kellokoskella sijaitseva taidealue. Se sijaitsee pääosin Helsingin seurakuntayhtymän Kellokosken juhlatalon leirikeskuksen piha-alueella. Itämeren alueen kuvanveistäjät kokoontuivat kesäisin 1990-luvulla juhlatalolle, joka oli myös Itämeri-keskus. Kokoontumisen aikana syntyi taideteoksia taloa ympäröivälle puistoalueelle. Vuosina 2001–04 veistospuisto oli Taideteollisen korkeakoulun ympäristötaiteen yhtenä kohdealueena. Arboretum perustettiin vuonna 1996.

Juhlatalon pihassa on rakennuksen kunnostamisessa ansioituneen talkoolaisen Alvar Typön patsas (Vija Mikanen, 1996). Veistospuistoon liittyy myös Prinsessa-veistos sairaala-alueella (Rauni Liukko, 1995) sekä Anna Pakalénin patsas Annanpuistossa (Orskars Mikans, 1998) ja Torsten Carlander-Reuterfeltin patsas Ruukin puistossa (Eila Hiltunen, 2000).

## Veistospuiston teoksia

Luettelossa on Juhlatalon pihan ja puiston teoksia. Teoksista on nimet, tietoja teoksien sijainnista ja tekijöistä sekä teosten kuvia.

}
|
|
|
-->
|}

## Katso myös
* Luettelo Tuusulan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

## Lähteet
Arsi Ruuskanen

**Arsi Ruuskanen** (s. 21. syyskuuta 1999) on suomalainen maastohiihtäjä. 

Ruuskanen voitti alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden Lygnassa Norjassa vuonna 2022. Kultaa tuli 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Ruuskanen valittiin edustamaan Suomea aikuisten MM-kisoihin Planicaan Sloveniaan vuonna 2023. Hän ajoi kuitenkin ulos ladulta heti ensimmäisessä kilpailussaan, miesten 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa, ja loukkasi jalkaansa vakavasti osuessaan mainosaitaan. Ruuskasen kausi päättyi siihen. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 14:nneksi, 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 19:nneksi ja 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 35:nneksi. Vuoden 2026 talviolympialaisissa hän sijoittui yhdistelmähiihdossa yhdenneksitoista ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 18:nneksi sekä hiihti kolmannen osuuden neljänneksi sijoittuneessa Suomen viestijoukkueessa. 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän saavutti olympialaisten parhaan sijoituksensa oltuaan seitsemäs.

Ruuskanen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2021. 30 parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan 28:s 20 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa Rukalla marraskuussa 2022. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Davosissa 20 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2022. Hän oli yhdeksäs Val di Fiemmessä Tour de Skin loppunousussa Alpe Cermisissä vuonna 2024. Hän sivusi uransa parasta, kahdeksatta sijaa Trondheimin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2025. Hän hiihti parhaan sijoituksensa oltuaan kuudes Falunin 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa maaliskuussa 2026. Viikkoa myöhemmin hän oli neljäs Lahden 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa.

## Lähteet
Serafiina (muusikko)

**Serafiina** (oik. **Senni Selma Serafiina Honkanen**, s. 1999) on suomalainen laulaja-lauluntekijä.

## Ura
2022 – Senni julkaisi debyyttisinglensä "Hullu".

2023 – Senni julkaisi Terapiaa-, Onneton- ja Player-singlet.

 Ensimmäinen EP ”Serafiina” julkaistiin kesäkuussa.
 Samana vuonna Senni esiintyi Ruisrockissa Flashbang zone 23:n artistikattauksessa. Hänet valittiin myös Blockfestin ja Klangin järjestämään Fresh23 -konseptiin artistiksi. Senni kertoi periaatteistaan lauluntekijänä ja sanoittajana muun muassa Turun Sanomissa .

2024 - Senni siirtyi itsenäiseksi artistiksi ja julkaisi ensimmäisen omakustannesinglensä ”luuranko”. Oman musiikin tekemisen ohella Senni alkoi kirjoittaa kappaleita myös muille artisteille.

2025 - Senni julkaisi omakustannesinglet "mäki vihaan sua" ja "joutomaa".

## Diskografia

### EP:t

* Serafiina (2023)

### Singlet

* Hullu (2022)

* Terapiaa (2023)

* Onneton (feat. NOTO) (2023)

* Player (2023)

* luuranko (2024)

* mäki vihaan sua (2025)

* joutomaa (2025)

* taivas sataa (2026)

### Vierailijana

* KAIP - en saa sua (feat. Serafiina)

* Mikael Laurent - en oo sun (feat. Serafiina)

* Aaro630 - koitan unohtaa sut (feat. Serafiina)

* Pedro - On/Off (feat. Serafiina)

### Sanoituksia ja sävellyksiä muille artisteille

* Jaakko Kulta - Kevät (feat. Safira)

* Emma - Hupsista 

* Mikael Laurent - Kyyneleet

## Viitteet

## Aiheesta muualla
* Serafiinan Tiktok-tili
* Serafiinan Instagram-tili
* T-KUTSUT vieraana SERAFIINA
Raamatun erehtymättömyys

**Raamatun erehtymättömyys** on evankelikaalisessa kristillisyydessä kehittynyt käsite, jolla ilmaistaan Raamatun auktoriteettia. Erehtymättömyyttä korostava näkemys korostaa Raamatun luotettavuutta ja sitä että Raamattu ei koskaan epäonnistu tarkoituksessaan. Erehtymättömyys korostaa että Raamattu täyttää kaikki väitteensä, myös totuusväitteensä eikä johda harhaan. Erehtymättömyys ei tarkoita sitä, että Raamattu ei voisi sisältää virheitä vaan sitä, että se ei voi epäonnistua.

Erehtymättömyyttä korostava tulkinta poikkeaa virheettömyyttä korostavasta tulkinnasta siinä, että erehtymättömyyden korostus tunnustaa Raamatun kulttuurisen ehdollistumisen tieteen ja historian kysymyksissä. Virhettömyyttä voidaan kuitenkin pitää erehtymättömyyden osa-alueena. Erehtymättömyyttä korostavat hyväksyvät historiallis-kriittisen ja kirjallisuuskriittisen oppinaisuuden, vaikkakin ovat varovaisia sen menetelmien ja johtopäätöksissä ilmenevien ennakkoluulojen suhteen.

Erehtymättömyyttä korostavien suuntien välillä on myös sisäisiä eroja. Jotkut pitävät kiinni yhtenäisestä uskon ja moraalin mallista läpi Raamatun kun taas toiset näkevät opetuksen kehittymisen Raamatun sisällä. Edelleen toiset taas arvioivat kaikki Raamatun teologiset ja moraaliset väitteet sen mukaan, ovatko ne Kristuksen normin mukaisia.

## Lähteet
Kerki

**Kerki** on kaupunki ja samannimisen piirikunnan hallinnollinen keskus Lebapin maakunnassa Turkmenistanissa. Se sijaitsee Amudarjan vasemmalla rannalla 210 kilometriä maakunnan pääkaupungista Türkmenabatista kaakkoon. Vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 32&nbsp;489 asukasta.

Kerkin ja Amudarjan oikealla rannalla sijaitsevan Kerkiçin välillä on ollut tärkeä joen ylityspaikka, jonka kautta kulki karavaanireitti Khorasanista ja Guzganista Transoxianaan. Joen molemmin puolin oli ajanlaskun alussa rakennettu linnoitukset. Vasemmalla rannalla sijainnut kaupunki tunnettiin keskiajalla nimellä *Zamm*, ja mongolivalloituksen jälkeen se sai vähitellen nimen *Kerki*. Nykyinen kaupunki on perustettu vuonna 1925.

Turkmenistanin itsenäistyttyä Kerki sai siellä opettajana työskennelleen presidentti Saparmyrat Nyýazowin isän mukaan nimen *Atamyrat*. Entinen nimi palautettiin vuonna 2017.

Kerkistä on tullut 2000-luvulla tärkeä liikennekeskus. Sinne Türkmenabatista johtava rautatie valmistui vuonna 1999. Vuonna 2009 valmistunut Amudarjan ylittävä rautatiesilta mahdollistaa suoran liikenteen Köýtendagin piirikuntaan, Qarshiin ja Termiziin. Maantiesilta otettiin käyttöön vuonna 2013 ja Kerkin kansainvälinen lentoasema vuonna 2021. Vuonna 2018 valmistui rautatie Afganistanin rajalle Ymamnazariin.

Kerkissä toimii puuvilla- ja elintarviketeollisuutta. Siellä on opettajainkoulutuslaitos ja kotiseutumuseo. Paikallisia nähtävyyksiä ovat Kerkin linnoituksen jäänteet ja keskustan yksikerroksiset 1900-luvun alun kaupunkitalot. Kaupungin luoteispuolella sijaitsevat Alamberdarin ja Astanababan keskiaikaiset mausoleumit.

## Lähteet
Granaattiomenan väri

**Granaattiomenan väri** (, alk. *Sajat-nova*) on Sergei Paradžanovin käsikirjoittama ja ohjaama armenialainen taide-elokuva vuodelta 1968. Se on elämäkertaelokuva, joka kertoo 1700-luvun runoilijasta Sajat-novasta, mutta perinteisen juonellisen tarinan sijasta tämän sisäiseen maailmaan keskittyen.

Elokuva muodostuu huolellisesti rakennetuista ja värikkäistä ”elävistä maalauksista” () eli ihmis- ja esineasetelmista, sommittelultaan symmetrisistä ja tapahtumiltaan pienistä mutta usein surrealistisen yllättävistä. Ääniraidalla on kansanmusiikkia, äänitehosteita ja myös ihmisääniä, mutta vain vähän varsinaista dialogia.

Naisnäyttelijä Sofiko Tšiaureli esittää kuutta eri roolia, sekä miehiä että naisia. Alussa poika varttuu kankaiden värjäämistä harjoittavassa perheessä. Myöhemmin hän rakastuu, mutta hakeutuukin luostariin ja lopulta kuolee.

## Rooleissa

## Tuotanto ja vastaanotto

Elokuvan tekoaikaan 1960-luvun lopulla Paradžanov oli jo tehnyt kansainvälisen läpimurron muun muassa elokuvalla *[[Menneitten sukupolvien varjot]]* (1964) ja palannut kotimaahansa Neuvosto-Armeniaan.

Neuvostoliiton sensuuriviranomaiset kritisoivat elokuvan runsasta uskonnollista symboliikkaa ja lyhensivät elokuvaa viitisen minuuttia. Elokuvan nimi ja jaksojen välisiä tekstiplansseja vaihdettiin abstraktimmiksi, ja niin elokuva sai runoilijan nimen sijasta nimekseen *Granaattiomenan väri* elokuvan ensimmäisten kuvien mukaan. Näistä Sergei Jutkevitšin johdolla tehdyistä muutoksista huolimatta elokuvan esittäminen kiellettiin Neuvostoliitossa, ja maailmanensi-iltansa se sai vasta vuonna 1980 New Yorkissa ja joitakin vuosia myöhemmin Länsi-Euroopassa. Paradžanov vietti vuosia vankilassa ja pääsi ohjaamaan uudelleen vasta 1980-luvun alkupuolella.

*Granaattiomenan väri* on monessa asiantuntijaäänestyksessä listattu maailman parhaiden elokuvien joukkoon

## Lähteet
Kazuma Kamachi

**Kazuma Kamachi** () on japanilainen kirjailija, joka on julkaissut light novelleja vuodesta 2004 lähtien. Hän on julkaissut yli 100 kirjaa.. Kamachin kuuluisin työ on A Certain Magical Index light novel sarja. Vuonna 2020 sarjaa oltiin myyty yhteensä 31 miljoonaa kappaletta mukaan lukien manga-versio ja spin-offit. Pohjoisameriikkalainen yritys Yen press on lisensoinut sarjan ja julkaissut englanninkielistä käännöstä vuodesta 2014 lähtien. Kamachin oikeaa nimeä tai identiteettiä ei ole tuotu julkisuuteen.

## Ura
Kamachi on jo nuoresta pitäen ollut kiinnostunut tarinoiden kirjoittamisesta. Kamachi osallistui Dengeki novel palkinto kilpailuun mutta karsiutui kolmannella kierroksella pois. Hänen tarinansa sai kuitenkin Dengekin päätoimittajan Miki Kazuman kiinnostuksen, ja Kazuman esikoisteoksen kirjoittamisprosessi aloitettiin. Vuoden jälkeen vuonna 2004 Kamachi julkaisi Dengeki Bunkon alaisena A Certain Magical Index light novellin, joka suosion myötä muodostui light novel sarjaksi, josta ollaan tehty manga ja anime versiot ja Spin off:eja. Kazuman kirjoittamia light novelleja julkaistaan monia kappaleita vuosittain tiheällä tahdilla. A Certain Magical Index sarjan lisäksi Kamachi on kirjoittanut Heavy Objects -light novel sarjan vuosina 2009-2021, Mitou Shoukan://Blood sing -light novel sarjan vuosina 2014-2019 ja muita yksittäisiä Light novelleja

## Lähteet
Alliini

**Alliini** on rikkiyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sen kemiallinen kaava on C6H11NO3S, moolimassa 177,22&nbsp;g/mol ja CAS-numero 556-27-4. Alliinia esiintyy useissa kasveissa kuten tuoreessa valkosipulissa (Allium sativum). Kun valkosipuli leikataan tai murskataan, alkaa alliini allinaasi-entsyymin vaikutuksesta muuttua allisiiniksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* PubChem: Alliin 
* Food Component Database (FooDB): Alliin 
* Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Alliin
Solumin kirkko

**Solumin kirkko** () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1766.

## Kuvia

Pulpitur i Solum Kirke.jpg|Kirkkosali


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Valebøn kirkko

**Valebøn kirkko** () on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1903.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kvamsøyn kirkko

**Kvamsøyn kirkko** () on Sogndalin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1300-luvulta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Leikangerin kirkko

**Leikangerin kirkko** voi tarkoittaa seuraavia Norjassa sijaitsevia kirkkoja:

* Leikangerin kirkko Herøyn kunnassa
* Leikangerin kirkko Sogndalin kunnassa
* Leikangerin kirkko Stadin kunnassa
Aigain monikeskinen museo

**Aigain monikeskinen museo** () on arkeologinen museo Véroian kunnassa Kreikassa lähellä Vergínan kylää. Se esittelee antiikin ajan Aigain kaupunkiin liittyvää muinaisesineistöä.

## Historia ja rakennus

Museon rakentaminen alkoi vuonna 2010 ja rakennus valmistui vuonna 2016. Museo avattiin yleisölle 19. joulukuuta 2022. Museon keskusrakennus sijaitsee Vergínan kylän luoteispuolella. Museo pyrkii toteuttamaan uudenlaista hajautettua museokonseptia, mihin sen nimikin viittaa, ja sen alaisuuteen kuuluvat myös muun muassa Vergínan kuningashaudat ja antiikin Aigain rauniot, mukaan lukien kuninkaallinen palatsi ja teatteri. Keskusrakennus nähdään ikäänkuin sisäänkäyntinä koko kokonaisuuteen. Museoon kuuluu sekä sisä- että ulkotiloja, mukaan lukien näyttelytiloja, teatteri sekä arkeologisten löydösten konservointi- ja säilytystilat.

## Kokoelmat

Museossa on esillä muun muassa Aigain rakennusten koristeosia, ja sinne on ennallistettu 30 metrin pituinen osuus Aigain palatsin julkisivua. Kokoelmiin kuuluu myös muun muassa veistoksia, keramiikkaa, metalliesineitä, koruja ja rahoja. Museossa on myös digitaalinen näyttely Aleksanteri Suuresta. Museorakennuksessa on esillä nykytaidetta.

## Lähteet
Chalkídan arkeologinen museo ”Aréthousa”

**Chalkídan (uusi) arkeologinen museo ”Aréthousa”** () on arkeologinen museo Chalkídan kaupungissa Euboian saarella Kreikassa. Se esittelee Euboian ja Skýroksen saarilta löydettyä esineistöä sekä saarten historiaa.

Chalkídassa toimii edelleen myös vanha Chalkídan arkeologinen museo.

## Historia ja rakennus

Chalkídan uusi arkeologinen museo aloitti toimintansa vuonna 2021. Se toimii Ágios Stéfanoksen kaupunginosassa Chalkídan kaakkoislaidalla entisessä Aréthousa-nimisen yrityksen tehdasrakennuksessa. Se on rakennettu vuonna 1902 ja siinä toimi tislaamo ja jäätehdas. Tehdas lopetti toimintansa vuonna 1980. Nykyisin tehdasrakennus on suojeltu. Sen kunnostaminen museokäyttöön valmistui vuonna 2020.

## Kokoelmat

Museo esittelee Euboian ja Skýroksen saarten historiaa paleoliittiselta kaudelta ja antiikin ajalta 1900-luvun alkuun saakka. Eräitä museon esittelemiä antiikin aikaan liittyviä teemoja ovat muun muassa Euboia matkakohteena jo antiikin ajalla, valtioiden muodostuminen kaupunkivaltioista nykyaikaan, Euboian osuus kreikkalaisten siirtokuntien perustamisessa, euboialainen kirjaimisto ja sen leviäminen länteen päin, aineellisen kulttuurin kehitys ja uskontohistoria.

Myöhempiin aikoihin liittyviä teemoja ovat muun muassa Chalkídan vaiheet venetsialaisaikaisena Negropontena ja osmanivallan aikaisena Egribozina. Museo esittelee myös kaupungin teollistumista sekä Aréthousan tehtaan vaiheita.


Tiedosto:DMA marble figurines.jpg|Marmorisia figuriineja.
Tiedosto:DMA clay figurines 01.jpg|Nk. lintujumalatar­figuriineja.
Tiedosto:DMA clay pot.jpg|Keramiikkaa.
Tiedosto:DMA clay figurines 10.jpg|Keramiikkaa.
Tiedosto:DMA clay figurines 02.jpg|Keraaminen figuriini.
Tiedosto:DMA clay figurines 13.jpg|Keraaminen esine.
Tiedosto:Ancient Greek Snoopy 1.jpg|Keramiikan osa.
Tiedosto:Bronze mirror arethusa.jpg|Pronssipeili.
Tiedosto:DMA vase.jpg|Vaasi.
Tiedosto:Χρυσό στεφάνι Αγ. Ελεούσης, ΑΜΧαλκίδας 9898.jpg|Urheilijan kultainen seppele.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Chalkídan arkeologinen museo

**Chalkídan arkeologinen museo** () voi viitata seuraaviin museoihin Chalkídan kaupungissa Kreikassa:

* Chalkídan arkeologinen museo, kaupungin vanha arkeologinen museo
* Chalkídan (uusi) arkeologinen museo ”Aréthousa”, kaupungin uusi arkeologinen museo
Kálymnoksen arkeologinen museo

**Kálymnoksen arkeologinen museo** () on arkeologinen museo Póthian kaupungissa Kálymnoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä muinaisesineistöä.

Museo toimii Vouvális-suvun kartanossa, joka on rakennettu 1800-luvun puolivälissä ja kunnostettu vuonna 1894. Museo aloitti toimintansa vuonna 2009.

## Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä pääosin esihistorialliselta kaudelta ja antiikin ajalta. Esihistoriallisen kauden esineistöön lukeutuu keramiikkaa, pienoispatsaita ja työkaluja neoliittiselta, minolaiselta ja mykeneläiseltä kaudelta. Antiikin ajan löydöksiin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, piirtokirjoituksia, veistoksia, pienoispatsaita, lamppuja, koruja ja rahoja pääosin hellenistiseltä kaudelta.

Monet antiikin ajan löydöt ovat votiivilahjoja, jotka ovat peräisin Kalymnan kaupunkiin liittyneestä Deloslaisen Apollonin tai Apollon Kalydneuksen pyhäköstä, joka sijaitsi nykyisessä Chorióssa myöhemmän Jerusalemin Kristuksen kirkon paikalla. Merkittäviin yksittäisiin esineisiin lukeutuu niin kutsuttu *Kálymnoksen rouva* (*Kyrá tis Kalýmnou*), joka on hellenistiselle kaudella ajoitettu naista esittävä patsas, joka löydettiin merestä vuonna 1995. Patsas oli aiemmin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa. Toinen merkittävä veistos on suurikokoinen Asklepioksen kulttipatsas.

Museon kokoelmiin kuuluu myös myöhempää esineistöä, kuten ikoneita ja käsikirjoituksia bysanttilaiselta kaudelta. Ajallisesti kokoelmat ulottuvat aina jälkibysanttilaiselle kaudelle saakka. Museo esittelee myös Vouválisten kartanoelämää 1800-luvulla.

## Lähteet

## Aiheesta muualla