Juhana I (Puola)

**Jan I Albrecht** (puol. *Jan I Olbracht)*; (27. joulukuuta 1459 Wawelin linna, Krakova – 17. kesäkuuta 1501 Torún, Puolan kuningaskunta) oli Jagello-sukuun kuulunut Puolan kuningas vuosina 1492–1501.

## Suku ja koulutus
Jan I Albrecht oli Puolan kuningas Kasimir Jagiellon ja Itävallan prinsessa Elisabet von Habsburgin kolmanneksi vanhin poika. Isänsä kuoltua hänestä tuli Puolan kuningas. Vanhimmasta veljestä Vladislaus II:sta oli tullut Unkarin ja Böömin kuningas jo aiemmin, ja nuoremmasta Aleksanteri I:sta tuli Liettuan suuriruhtinas.

Habsburg-sukuun kuuluvaa Jan Albrechtia valmisteltiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi, mutta suunnitelma lopulta epäonnistui. Hän sai hyvän koulutuksen ja opetusta oppineilta, kuten historioitsija Jan Długoszilta ja italialaiselta humanisti Filippo Buonaccorsilta eli Kallimakhokselta (1437–1496), joiden kanssa hän myöhemmin ystävystyi. Italian renessanssin voimakkaasti vaikuttamana Jan pyrki vahvistamaan kuninkaan valtaa katolisen kirkon ja papiston kustannuksella.

Vuonna 1487 hän johti joukkoja Osmanien valtakuntaa vastaan ja kukisti Krimin kaanikunnan tataarit Puolan-Turkin sodan alkuvaiheessa loistavalla voitollaan Kopersztynissa. Böömin-Unkarin sodan jälkimainingeissa Jan Albrecht yritti anastaa Unkarin vanhemmalta veljeltään Vladislaukselta, mutta sai sen sijaan Głogówin herttuakunnan kunnianhimonsa rauhoittamiseksi.

## Kuningas
Jan I Albrecht nousi Puolan valtaistuimelle vuonna 1492, ja hänen nuorempi veljensä Aleksanteri valittiin Liettuan suuriruhtinaaksi itsenäisen Liettuan kokouksen toimesta, mikä rikkoi väliaikaisesti kahden kansakunnan välisen personaaliunionin. Hänet julistettiin kuninkaaksi suullisella lippuäänestyksellä, jota järjesti hänen veljensä, kardinaali Frederyk Jagellon. Varmistaakseen kruununperimyksensä Masovian herttuakunnasta Piast-ruhtinaita vastaan hän lähetti armeijan vaalimenettelyyn, joka vieraannutti ylhäisaatelin ja magnaatit. Myöhemmin hän hyökkäsi Masoviaan riistääkseen Konrad III:n esi-isien maa-alueet ja hillitäkseen sisäistä vastustusta valtaansa kohtaan. Vuonna 1497 Jan Albrecht aloitti henkilökohtaisen ristiretken Moldovaan ylläpitääkseen Puolan yliherruutta, ottaakseen haltuunsa Mustanmeren satamat ja syrjäyttääkseen Stefanus III:n Jan Albrecht veljen Sigismundin hyväksi. Sotaretken epäonnistuminen esti suuresti Puolan laajentumista Etelä-Eurooppaan estäen merkittävän lisälaajentumisen.

Liettuan irtautumisesta johtuva tulonmenetys asetti Jan Albrechtin Puolan sejmin eli paikallisten valtiopäivien armoille, jossa szlachta eli maalaisaateli alistivat kuninkaan tuestaan riippuvaiseksi. Ensisijaisesti sankarillisten seikkailujen etsimiseen taipuvaisena soturina Jan Albrecht halusi esiintyä kristikunnan puolustajana turkkilaisia vastaan. Lisäksi olosuhteet näyttivät suosivan häntä. Veljessään Vladislausissa, jolla Unkarin ja Böömin kuninkaana oli hallitseva vaikutusvalta Keski-Euroopassa, hän löysi vastavoiman keisari Maksimilianin juonitteluille. Maksimilian oli vuonna 1492 solminut liiton häntä vastaan Moskovan suuriruhtinas Iivana III Suuren kanssa. Moldovan hallitsijana Jan Albrecht oli puolestaan suotuisassa asemassa hyökätä turkkilaisia vastaan.

Leutschaun konferenssissa vuonna 1494 sovittiin retkikunnan yksityiskohdista Puolan ja Unkarin kuninkaiden sekä Brandenburgin vaaliruhtinas Friedrichin kesken. Tässä työssä avusti Moldovan hospodar Stefanus, joka oli pyytänyt apua Jan Albrechtilta. Vuoden 1496 aikana Jan Albrecht kokosi suurilla vaivoilla 80 000 miehen armeijan Puolaan, mutta ristiretken kulku poikkesi oikealta kurssilta hospodarin äkillisen hyökkäyksen vuoksi Galitsiaan. Hospodar oli ilmeisesti – sillä koko asia on edelleen hyvin hämärän peitossa – joutunut harhaan johdetuksi Unkarista tulleiden raporttien vuoksi, joiden mukaan Jan Albrecht oli päättänyt asettaa nuoremman veljensä Sigismundin Moldavian valtaistuimelle. Oli miten oli, puolalaiset saapuivat Moldaviaan eivät ystävinä, vaan vihollisina, ja Suczawan epäonnistuneen piirityksen jälkeen heidän oli pakko vetäytyä Bukowinan läpi Sniatyniin, koko matkan hospodarin joukkojen ahdistamina. Szlachtan tottelemattomuus näyttää olleen yksi tämän häpeällisen romahduksen syistä, sillä Jan Albrecht takavarikoi satoja heidän tiluksiaan palattuaan; tästä huolimatta hän säilytti poikkeuksellisen suosionsa elämänsä loppuun asti. Kun Saksalaisen ritarikunnan uusi suurmestari, Saksin kuningas Friedrich, kieltäytyi osoittamasta kunnioitusta Puolan kruunulle, Jan Albrecht pakotti hänet tekemään niin. Hänen aikomuksensa nöyryyttää Saksalaista ritarikuntaa entisestään esti hänen äkillinen kuolemansa vuonna 1501. Urhea sotilas ja erittäin valistunut mies, Jan Albrecht oli huono poliitikko, joka uhrasi holtittomasti tulevaisuuden nykyisyyden hyväksi.

Kuningas Jan I Albrecht on Puolan historiassa pitkälti unohdettu ja huomiotta jätetty hahmo. Hänen suhteellisen lyhyt hallituskautensa päättyi merkittävään sotilaalliseen takaiskuun, ja häntä kritisoitiin elinaikanaan absolutismin omaksumisesta sekä hallinnon keskittämisyrityksistä. Hänelle annetaan kunnia kaksikamarisen parlamentin luomisesta, johon kuuluivat senaatti ja sejm. Parlamentti antoi alempiaatelisille sananvapauden valtion asioissa. Toisaalta hän rajoitti talonpoikien liikkumista asettamalla nämä aatelisten omisuudeksi eliniäksi.

Puolan kuninkaana Jan I Albrecht vahvisti aateliston asemaa. Hän ei koskaan avioitunut, mutta hänellä oli monia rakastajattaria. Hän kuoli vuonna 1501 sairastettuaan neljä vuotta pitkäaikaista sairautta, jonka on arveltu olleen kuppa. Hänet on haudattu Wawelin katedraaliin Krakovaan.

## Lähteet