Hari kurk

**Hari kurk** eli **Harinkurkku** () on Länsi-Viron vesistö- ja Läänesaarten että Matsalun alavesistöalueseen kuuluva Itämeren pohjoisin salmi Hiidenmaan ja Vormsin saarten välissä Hiidenmaan maakunnassa ja Läänemaalla, Länsi-Virossa.

Hari kurk yhdistää Väinämeren varsinaiseen Itämereen. Harinkurkku on salmen suomenkielinen sovinnaisnimi, jonka sijaan voidaan käyttää vironkielistä nimeä Hari kurk ja vaihtoehtoisina nimityksinä ovat myös **Hari väin**, **Moon-Sund** ja **Hari-Sund**.
## Salmen kuvaus
Viron Tietosanakirjan (n) mukaan Harinkurkulla on leveyttä 10–13&nbsp;kilometriä ja syvyyttä enimmäkseen parin metrin verran. Salmi on syvimmillään Harilaidin pohjoiskärjessä, jolloin pohjaan on noin 14–15 metriä. Laivojen kulkemiseen sopiva alue on Harilaidin ja Soolarahun välinen 4,5&nbsp;km leveä ja 9&nbsp;m keskisyvyydellä väylä, jota pidetään Harinkurkkuna sen suppeammassa merkityksessä. Kulkua avustavat merimerkit, joita ovat sekä Vormsin Saxbyn majakka että loisto, Harilaidin majakka ja kohdevalot, Soolarahun ja Harilaidin suuntainen valopoiju.

Vormsin saaresta noin 5&nbsp;mailia (n. 9,3&nbsp;km) luoteeseen 15&nbsp;metrin syvyydessä makaa höyrylaiva *”Linnea”*. Alun perin se rakennettiin matkustajarahtialukseksi Tukholmassa vuonna 1892, minkä jälkeen se mobilisoitiin Venäjän Itämeren laivastoon 14.8.1914&nbsp;ja uudelleen rakennettiin miinanraivaajaksi nro 1. Alus upposi ensimmäisen maailmansodan aikana 16. syyskuuta v. 1915&nbsp;Harinkurkun pohjoisosassa sen jälkeen, kun oli osunut miinaan ja hajonnut kahteen osaan. Vuonna 1979&nbsp;havaittiin jäänmurtajan-hinaajan *”Vimsin”* (entiseltä nimeltään *"Aleksei Porfirjev"*) hylky, joka makasi sorasavisella merenpohjalla myös 15&nbsp;metrin syvyydessä. Vims valmistui Tallinnassa v. 1914&nbsp;ja upposi myös I maailmansodan aikaisiin miinaesteisiin Harinkurkussa lähellä Laine-poijua 07.09.1917. 
## Salmen luokittelu ja ekologia
Viron ympäristöviraston (in) mukaan Harinkurkku on moniosainen salmi, joka koostuu länsi- ja itäosan lisäksi vielä Hellamaan lahdesta (). Vesipinta-alaltaan yhteensä 11&nbsp;501&nbsp;hehtaarin kokoinen salmi on Väinämeren vesialuetta, jossa on noin 77&nbsp;nimettömän lisäksi monia nimellisiä saaria, luotoja ja riuttoja. Niistä suurimmat ovat Hiidenmaa (989&nbsp;km²) ja Vormsi (94,98&nbsp;km²), seuraavat ovat Vohilaid rahu (4,48&nbsp;km²), Kadakalaid (24&nbsp;ha), Höralaid (22,5&nbsp;ha), Hellamaa rahu (17,8&nbsp;ha), Harilaid (15&nbsp;ha), Uuemererahu (13,6&nbsp;ha), Uuemaarahu (3,93&nbsp;ha), Eerikulaid (3,44&nbsp;ha), Rambirahu (2&nbsp;ha), Silmakrass (434&nbsp;m²), Pujurderahu (98&nbsp;m²) ja Soolarahu-luoto. Joitakin nimettömiä on kadonnut kartalta. Hiidenmaan ja Vormsin saaren välissä, keskellä Harinkurkkua, sijaitsee Harilaidluoto, jolla on aina ollut tärkeä rooli sekä laivaliikenteessä että talvitien pysähdyspaikkana. Tällä luodolla oli 1900-luvun puolivälissä ollut taverna. Suojelualoja ovat pieni Pujuderahu, joka on harmaan hylkeen pysyvä elinympäristöä (KLO3000096), ja vähän isompi Harilaidluoto nystykultajäkälän kasvupaikkana (KLO3000576). 

Joidenkin lähteiden mukaan Hari kurk‑salmi rantaniittyineen ja pikkusaarineen on UK:n Royal Society for the Protection of Birds (RSPB) hyväntekeväisyysjärjestön tutkimusaluetta. Harinkurkun pohjoisosassa pysähtyy osa mustalinnuista ja tänne lentävät Saarenmaan kaakkois- ja itärannikolla ja Väinämeressä pesivät haahkat. Joskus pesinnän jälkeen, kesäkuun lopussa ja heinäkuun alussa liittyy uroshaahkoihin myös suurempi osa pesiytymättömistä tai epäonnistuneesti pesiytyneistä naarashaahkoista, jolloin niiden laskettu kokonaislukumäärä Harinkurkussa voi ulottua jopa 30&nbsp;tuhanteen. Alkaen 2000-luvun alusta on sulkivien haahkojen määrä kuitenkin vähentynyt. Harinkurkku on tärkeä kokoontumispaikka Hiidenmaan ympärillä liikkuville ja sulkiville kyhmyjoutsenille ja se on sotkien tärkeä sulkimisalue.

Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (, (VRD)) mukaan Hari kurk luokitellaan VRD IV:n, matalaksi ja aallokon vaikutukselle avoimeksi rannikkovesialueeksi (Länsisaarten avomeren rannikkovettä) (). Salmi ja kaikki sen osat luokitellaan limnologisesti mesohaliiniseksi () murtovesikategoriaan kuuluvaksi merivesialueeksi, jolloin luonnollisen vesimuodostuman suolapitoisuus on alhainen tai keskisuuri joko 3–16&nbsp;tai 5–18&nbsp;‰.
## Lähteet