Lihavuuden terveysvaikutukset

Lihavuudella sekä lievällä lihavuudella tai ylipainolla katsotaan olevan useita kielteisiä terveysvaikutuksia.

OECD on ennustanut, että jos nykykehitys jatkuu, lihavuus tulee lisäämään terveydenhuollon menoja yli kahdeksalla prosentilla. Vuonna 2022 julkaistussa suomalaistutkimuksessa havaittiin että obeesien eli lääketieteellisesti lihavien (painoindeksi 30 tai yli) terveydenhuoltokustannukset ovat 36 prosenttia suuremmat kuin lievemmin lihavilla ja normaalipainoisilla. 

Ylipainoisilla (BMI 25-29,9) suomalaisilla esiintyy lähes kolme kertaa normaalipainoisia enemmän kakkostyypin diabetesta, lihavilla kahdeksankertaisesti ja vaikeasti lihavilla (BMI yli 35) kuusitoistakertaisesti. Vaikeasti lihavat sairastuvat lisäksi selvästi muita useammin sepelvaltimotautiin. Lihavuus moninkertaistaa polven ja lonkan nivelrikon riskin ja lisää selvästi kihdin esiintyvyyttä vanhuksilla. Lihavuus korreloi lisääntyneen sairastelun kanssa voimakkaimmin keski-ikäisillä miehillä. Lihavuus lisää myös uniapnean, sappikivien ja naisten hedelmättömyyden riskiä. Vaikea lihavuus heikentää päivittäistä toimintakykyä ja siihen liittyy usein myös mielenterveysongelmia. Lihavuus tai lihavuuteen liittyvät seikat lisäävät 55 prosentilla riskiä sairastua masennukseen.

Päärynälihavilla ihmisillä on valkoisten rasvasolujen lomassa sijaitsevia beigenvärisiä rasvasoluja, jotka vastaavat ihonalaisen rasvakerroksen tulehdusta vaimentavista ja aivoterveyttä parantavista ominaisuuksista. Beigejä rasvasoluja esiintyy erityisen paljon nuorempien ihmisten ihonalaisessa rasvassa. Beigessä rasvassa on paljon mitokondrioita, jotka tuottavat lämpöä verenkierron kuljettamasta rasvasta ja glukoosista. 

Omena- eli vyötärölihavuudessa rasvaa kertyy etenkin kehon etupuolelle vyötärön tienoille. Vyötärölihavilla on paljon vatsaontelon sisäistä viskeraali- eli sisäelinrasvaa, joka sijaitsee syvemmällä vatsaontelossa suolten ja sisäelinten välissä sekä maksassa. Vyötärölihavien sisäelinrasva vapauttaa aineenvaihduntatuotteita suoraan verenkiertoon häiriten maksan ja muiden sisäelinten toimintaa. Sisäelinrasva käskyttää lisäksi aivojen immuunisoluja lisäämään tulehdusreaktiota, millä on kognitiivisia kykyjä heikentävää vaikutusta. Vyötärölihavuus on yleisempaa miehillä. Vyötärölihavuus kaksinkertaistaa vuonna 2019 julkaistun tutkimuksen mukaan miesten riskin sairastua diabetekseen sekä sydän- ja verisuonitauteihin sekä seitsenkertaistaa riskin naisten kohdalla. Kaikkein suurin riski on tapauksissa, joissa viskeraalista rasvaa kertyy kertyi henkilölle, jolla sitä ei ole ollut entuudestaan. Vyötärölihavuus lisää terveysriskejä myös normaalipainoisilla.

Rasvan kertyminen vatsaonteloon ja sisäelimiin  aiheuttaa aineenvaihdunnan häiriöitä, kuten veren triglyseridin paastoarvoja nostavan maksan rasva-aineenvaihdunnan häiriön, joka saattaa aiheuttaa pitkään jatkuessaan sydän- ja verisuonitauteja. 

Jos vyötärönympärys on yli enemmän kuin puolet ihmisen pituudesta, tilastollinen kuolleisuusriski kasvaa. Jos miehen vyötärönympärys on 80 prosenttia hänen pituudestaan, hänen tilastollisesti odotettavissa oleva elinaika on 20 vuotta lyhyempi kuin ihanteellisen suhteen omaavalla  miehellä. Naisilla vastaava elinajanodotteen lyheneminen on noin 11 vuotta.

Liikalihavuus on erään arvioin mukaan Euroopan toiseksi suurin syy kuolla ennen 70 ikävuotta. Jos painoindeksi on 30–40, lihavuus voi vähentää elinajanodotetta jopa kolmella vuodella. Liikalihavuus on miehille vaarallisempaa kuin naisille ja liikalihavilla miehillä on suurempi insuliiniresistenssi, rasva-arvot ja diabetesriski kuin liikalihavilla naisilla. Terveyden kannalta sopiva rasvan määrä onkin miehillä vain puolet siitä, mitä naisilla.

Rasva kertyy lanteille, reisiin ja pakaroihin niin sanotussa päärynälihavuudessa. Päärynälihavien ihmisten ihonalaisessa rasvakudoksessa on lisäksi beigenvärisiä rasvasoluja valkoisten rasvasolujen lomassa. Beiget rasvasolut ovat  hyväksi, koska ne vaimentavat tulehdusta ja parantavat aivoterveyttä.

Liian paksu rasvakudos ja etenkin vatsaontelon rasvakertymät aiheuttavat rasvakudoksen jatkuvaa lievää tulehdusta, joka altistaa metaboliselle oireyhtymälle, tyypin 2 diabetekselle ja aivohalvaus- sekä sydänkohtausriskiä lisäävälle valtimonkovettumataudille. Ihonalaisessa rasvakerroksessa syntyy kuitenkin myös tulehdusta hillitsevää adiponektiini-nimistä adipokiinia, joka ehkäisee plakkien muodostumista verisuonten seinämiin. Normaali määrä ihonalaista rasvaa näyttäisi suojaavan etenkin naisia sydänsairauksilta. Adiponektiininin määrä on suurimmillaan niillä, joilla on normaalin paksuinen ihonalainen rasvakerros, ja vähenee rasvakerroksen lisääntyessä.

Vuonna 2019 julkaistun suomalaistutkimuksen mukaan jo lievä ylipaino/lihavuus moninkertaistaa riskin sairastua diabetekseen, sepelvaltimotautiin, astmaan, polvien tai lonkan nivelrikkoon sekä kihtiin ja sappikivitautiin. Alle 55-vuotiaat naiset muodostavat tästä kuitenkin poikkeuksen, koska heistä terveimpänä pysyvät ne, joiden painoindeksi sijoittuu välille 25–30 (ylipaino eli lievä lihavuus). Vaikea lihavuus (yli 35:n painoindeksi) on puolestaan kohtalokkainta yli 54-vuotiaille naisille.

Monien sairauksien riski kohoaa selvästi painoindeksin 30 yläpuolella, joten sitä voidaan pitää lääketieteellisenä tavoitteena laihduttamisessa. Lievän ylipainon riskeistä sen sijaan kiistellään ja ne näyttävät joka tapauksessa enintään pieniltä suhteessa lihavuuden riskeihin.

Lihavuus voi aiheuttaa esimerkiksi nivelvikoja, selkävaivoja, sydän- ja verisuonisairauksia, kohonnutta verenpainetta ja aikuistyypin diabetesta. Liika ylipaino voi aiheuttaa sydänkohtauksen, mutta lievällä ylipainolla ei ole samanlaista vaikutusta.

Liikalihavuus on merkittävä syövän aiheuttaja. Sillä on yhteys ainakin paksusuolen, rinnan, kohdun limakalvon, munuaisen ja ruokatorven syöpiin. Eräiden tutkimusten mukaan se liittyy myös sappirakko-, munasarja- ja haimasyöpiin.

Ylipaino rasittaa niveliä, aiheuttaa nivelrikkoa ja lisää loukkaantumisten vaaraa.

Ylipaino voi myös vähentää testosteronin tuotantoa, joten testosteronivajeen eräs hoitomuoto on laihduttaminen. Toisaalta myös liiallinen laihduttaminen voi vähentää testosteronin tuotantoa.

Vanhuudessa olisi tärkeintä, että paino pysyisi mahdollisimman vakaana, koska riski menehtyä seurannan aikana suurenee muuten huomattavasti. Tämä ei koske välttämättä muita väestöryhmiä, sillä esimerkiksi vuonna 2021 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että kolmekymmenen ikävuoden jälkeen alkanut vähittäinen maltillinen pyylevöityminen yhdistyi kaikkein pisimpään elinikään. Sen sijaan ne, jotka olivat pysytelleet ikänsä normaalipainon alarajoilla, eivät pärjänneet vertailussa kovin hyvin. Kaikkein pisimpään eläneet olivat kolmikymppisinä normaalipainoisia (keskimääräinen BMI 22,5 kg/m2), mutta pyylevöityvät hiljalleen siten, että saavuttivat virallisen ylipainon rajan 25 kg/m2 keskimäärin 45 vuoden iässä. Ryhmän keskimääräinen painoindeksi ei kuitenkaan noussut koskaan tasolle 28 kg/m2.

Yli 90&nbsp;000 naista käsittävässä yhdysvaltalaisessa väestöseurantatutkimuksessa painoindeksi 25–30 oli yhteydessä 20&nbsp;% korkeampaan sydän- ja verisuonitautien riskiin, ja lihavuus 39&nbsp;% suurempaan. Sairaanhoitajina työskennelleet tutkittavat olivat kaikki naisia, jotka olivat 25–42-vuotiaita tutkimuksen alkaessa. 

Vuonna 2017 julkaistu kaksikymmenvuotinen 3,5 miljoonan britin tutkimus osoitti, että vaikka lihavalla ihmisellä (yli 30:n painoindeksi) ei olisi mitään muita riskitekijöitä, kuten merkkejä sydäntaudista, diabeteksesta tai korkeasta kolesterolista, hänen riskinsä sairastua niihin on silti keskimääräistä korkeampi. Ruotsalaistutkimuksessa tulokset olivat samansuuntaisia.

Vuonna 2019 julkaistun suomalaistutkimuksen mukaan lievä ylipaino (BMI 25–29,9 kg/m2) suojasi alle 55-vuotiaita naisia sepelvaltimotaudin, diabeteksen ja nivelrikon kaltaisilta sairauksilta, joista oli ajateltu sitä ennen, että ylipaino lisää aina niiden riskiä. Muilla väestöryhmillä sen sijaan jo lievä ylipaino moninkertaisti riskin sairastua kyseisiin tauteihin. 

Vuonna 2010 julkaistu Meta-analyysi 239 tutkimuksesta osoitti, ettei ylipaino ollut yhteydessä korkeampaan kuolinriskiin juuri mittaushetkellä, vaan ehkä jopa päinvastoin aina painoindeksiin 27 asti. Kuitenkin jos henkilö oli ollut ylipainoinen edeltävän 16 vuoden aikana, hänen kuolinriskinsä oli suurempi. Aiemman ylipainon (painoindeksi 25–30  kg/m2) havaittiin lyhentävän elämää keskimäärin vuodella, ja aiemman lihavuuden (painoindeksi 30–35 kg/m2) kolmella vuodella. 

Vuonna 2012 julkaistun, 97 tutkimusta ja 2,9 miljoonaa ihmistä käsittävän meta-analyysin mukaan lievä ylipaino (BMI 25–30) yhdistyy 6 prosenttia pienempään kuolleisuuteen verrattuna normaalipainoisiin (BMI 18,5–25).  

Lääkäriseura Duodecimin mukaan jo 4–8 kilon eli 5–10 prosentin painonpudotus tuottaa 80-kiloiselle ihmiselle huomattavia terveyshyötyjä monien sairauksien suhteen. Yhdysvalloissa jouduttiin toisaalta keskeyttämään vuonna 2012 vuosia kestänyt laaja interventiotutkimus, kun havaittiin, että niillä, jotka onnistuivat laihtumaan pysyvästi viisi kiloa lääkäreiden valvomassa ja suunnittelemassa interventiossa, esiintyi enemmän sydänsairauksia kuin verrokeilla. Vuonna 2014 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin lisäksi, että lievästi ylipainoisilla sydän- ja verisuonitautipotilailla oli parempi ennuste kuin normaalipainoisilla. Tämä selittyi sillä, että huonokuntoisten sydän- ja verisuonitautipotilaiden kuolleisuus oli suurempaa niillä, jotka olivat hoikkia.

Kreetan yliopiston koordinoiman ja Euroopan unionin vuonna 2000 julkaiseman Eurodiet 2000 -selvityksen mukaan yksilön terveellisin painoindeksi olisi 20 kg/m2 ja ihanteellinen painoindeksin keskiarvo olisi väestötasolla 21–22 kg/m2. 

Yhdysvaltojen terveysvirasto julkaisi vuonna 2004 tutkimuksen, jonka mukaan ylipaino olisi yhtä vaarallista terveydelle kuin tupakointi. Myöhemmin selvisi, että tutkimuksessa oli tuloksia vääristäviä metodologisia virheitä.

Vuonna 2005 julkaistu amerikkalaistutkimus ei löytänyt yhteyttä lisääntyneen kuolleisuuden ja lievän ylipainon (painoindeksi 25–30) välillä. Tutkimusta arvosteltiin kuitenkin siitä, että normaalipainoisiin laskettiin myös ylipainon vuoksi sairastuneet ja sairauden vuoksi myöhemmin laihduttamat. Positiivinen korrelaatio löytyikin, kun heidät poistettiin aineistosta. 

''Journal of the American Medical Association'' -lehdessä vuonna 2012 julkaistun, 97 tutkimusta ja 2,9 miljoonaa ihmistä käsittävän tutkimuskatsauksen mukaan lievä ylipaino (25–30 kg/m2) pienensi ennenaikaisen kuoleman riskiä 6 prosentilla normaalipainoisiin verrattuna (18,5–25 kg/m2). Liikalihavuus eli yli 30:n painoindeksi korreloi puolestaan lisääntyneen kuolleisuuden kanssa.

Myös vuonna 2013 julkaistun tutkimuskatsauksen mukaan lievä ylipaino (25–30 kg/m2) olisi vaaratonta. Harvardin yliopiston professori Walter Willettin mukaan kyseisissä tutkimuksissa oli ongelmana se, että kun ylipainoinen sairastuu, hän laihtuu usein normaalipainoiseksi ennen kuolemaa. Tämä saa tutkimuksissa normaalipainon näyttämään todellista huonommalta. Stokesin ja Willettin vuonna 2010 julkaiseman tutkimuksen mukaan ylipaino lisää aina kuolleisuutta silloin, kun ylipaino määritellään edeltävän 16 vuoden maksimipainoksi. Willettin laatima vuonna 2016 julkaistu 239 tutkimusta ja miljoonia ihmisiä kattanut meta-analyysi osoitti, että aiempi ylipaino (painoindeksi 25–30  kg/m2) vie keskimäärin vuoden elämästä ja lievä lihavuus (painoindeksi 30–35 kg/m2) kolme vuotta.

Vuonna 2017 julkaistussa tanskalaistutkimuksessa havaittiin, että normaalipainoiset eli painoindeksin 23,7 omaavat elivät 1970-luvulla kaikkein pisimpään. Tilanne muuttui kuitenkin 2000-luvulle tultaessa, sillä vuosituhannen nollaluvulla julkaistussa tutkimuksessa kuten myös toisessa 2010-luvuilla julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että lievästi ylipainoiset eli ne, joilla oli painoindeksi 27, elivät kaikkein pisimpään. 

Vuonna 2021 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että elinikäinen ja vähittäinen maltillinen pyylevöityminen yhdistyi pisimpään elinikään. Sen sijaan ne, jotka olivat pysytelleet ikänsä normaalipainon alarajoilla, eivät pärjänneet vertailussa kovin hyvin. Kaikkein pisimpään eläneet olivat kolmikymppisinä normaalipainoisia (keskimääräinen BMI 22,5 kg/m2), mutta pyylevöityvät hiljalleen siten, että saavuttivat virallisen ylipainon rajan 25 kg/m2 keskimäärin 45 vuoden iässä. Pisimpään eläneen ryhmän keskimääräinen painoindeksi ei noussut kuitenkaan koskaan tasolle 28 kg/m2 asti. Tutkimus toteutettiin vuosina 1948–2010, ja siitä saatu aineisto analysoitiin myöhemmin uudelleen. Osanottajia oli noin 8300 ja he olivat syntyneet pääasiassa vuosina 1876–1954. Tuloksissa huomioitiin koulutuksen mutta ei tulotason vaikutusta kuolleisuuteen. 

Huomattavakaan ylipaino ei lyhennä useiden tutkimusten mukaan vanhusten elinikää, ellei heillä ole sellaista sairautta, jota ylipaino pahentaa. Ylipainoiset yli 70-vuotiaat elävät päin vastoin pidempään kuin normaalipainoiset tai alipainoiset etenkin silloin, kun heidän painonsa ei vaihtele. Vanhuudessa onkin tärkeintä, että paino pysyy tasaisena, koska riski menehtyä seurannan aikana suurenee huomattavasti sekä painon pudotessa että noustessa.

## Lähteet