Tomás Mejía

**José Tomás de la Luz Mejía Camacho** (17. syyskuuta 1815/ 1820 - 19. kesäkuuta 1867, tunnettu lyhyellä nimellään **Tomás Mejía**, oli meksikolainen upseeri. Kansallisuudeltaan hän oli otomi, mikä on yksi Meksikon alkuperäiskansoista. 

## Elämänvaiheita
Mejían elämän ensimmäisistä vuosista ei tiedetä paljon muuta kuin että hän oli kotoisin rutiköyhästä alkuperäiskansaan kuuluneesta perheestä. Edes syntymävuodesta ei ole varmuutta. 

Nuoruudessaan Mejía ihaili paikallisia katolisia pappeja, jotka parhaansa mukaan puolustivat alkuperäiskansan oikeuksia. Tämän vuoksi hän ei voinut hyväksyä liberaalipoliitikkojen kirkonvastaista ideologiaa. Sotilasuransa Mejía aloitti vuonna 1841. Hän taisteli alkuperäiskansoista koottujen joukkojen johdossa Yhdysvaltoja vastaan vuosina 1847- 1849. 

Kun diktaattori Antonio López de Santa Anna oli syösty vallasta vuonna 1855, nousivat liberaalit valtaan. Mejía tuolloin  vetäytyi vuoristoon ja kävi sissisotaa uutta hallitusta vastaan. Hallitus yritti neuvotella Mejían kanssa, mutta hän kieltäytyi sovinnosta niin kauan kun kirkonvastaiset elementit olivat osa hallituksen politiikkaa. 

Liberaalit syöstiin vallasta vuonna 1858. Mejía tarjosi palveluksiaan uudelle konservatiivihallinnolle, joka otti tarjouksen vastaan. Alkuperäiskansojen keskuudessa Mejía nautti tuolloin jo lähes legendan mainetta. 

Konservatiivipresidentti Miguel Miramón nimitti Mejían kenraaliksi vuonna 1859. Pian syttyi uusi sisällissota konservatiivien ja liberaalien välille. Mejían komentamat joukot saivat voittoja liberaaleista ja hän sai liberraalien parissa maineen pelottavana vastustajana  ja taitavana upseerina. Hänen maineensa levisi myös Yhdysvaltojen puolelle. Sota päättyi konservatiivien häviöön. 

Voittajaosapuoli ei saanut Meksikoon rauhaa ja järjestystä. Pieni konservatiivisiipi halusi maahan vahva johtajan, mieluiten eurooppalaisen monarkin. Mejía kannatti ajatusta, sillä inhosi edelleen liberaalien kirkonvastaisuutta ja halusi maahan rauhaa. 

Ranska miehitti Meksikon vuonna 1863. Monarkiaa kannattaneet konservatiivit julistivat maan keisarikunnaksi ja maahan kutsuttiin keisariksi Habsburgin sukuun kuulunut arkkiherttua Maksimilian. Monarkistit huomasivat pian Mejían kyvykkyyden upseerina, sillä hänen joukkonsa löivät tasavaltalaisen kenraalin joukot syyskuussa vuonna 1863. Seuraavaksi hän sai voiton pohjoisella rintamalla toukokuussa vuonna 1864. Tämän jälkeen hänet nimitettiin pohjoisen rintaman ylipäälliköksi. Mejía herätti yleistä arvostusta myös henkilönä. Hänen rehellisyyttään arvostettiin ja sitä, että hän oli omilla ansioillaan noussut yhteiskunnan yläkerroksiin. Rivimiehet arvostivat hänen rohkeuttaan johtaa joukkojaan edestä eikä esikunnasta. Keisari Maximilian I palkitsi hänet korkealla kunniamerkillä. 

Ranska veti joukkonsa pois Meksikosta vuonna 1867. Mejía siirtyi joukkoineen tukemaan horjuvaa keisaria. Yhdysvallat keskitti joukkojaan rajalle. Mejíalle uskottiin komentoon keisarillisen armeijan kolmas divisioona, joka hänen johtamanaan taisteli tehokkaasti tasavaltalaisia vastaan. Tasavaltalaisten täytyi hankkia merkittäviä määriä vahvistuksia ennen kuin Mejían jokot kukistettiin. 

Mejía auttoi keisaria järjestämään joukot Querétaro. Tasavaltalaiset piirittivät kaupungin ja pommittivat sitä kiivaasti. Hän johti yrityksiä joilla piiritysrengas olisi murrettu, mutta ylivoima oli liikaa. 

Tasavaltalaiset vangitsivat Mejían yhdessä kenraali Miguel Miramónin ja keisari Maximilian I:n kanssa. Heidän todettiin syyllistyneen maanpetokseen ja murhiin ja heidät tuomittiin kuolemaan ampumalla. 

Teloituksessaan Mejía osoitti äärimmäistä tyyneyttä ja rohkeutta, näyttäen että hän on valmis kuolemaan puolustamansa asian puolesta. Minkäänlaisia viimeisiä puolustuspuheita hän ei esittänyt. Hänen vaimonsa Agustina ryhtäsi paikalle mukanaan pariskunnan pieni vauva. Hän yritti syöksyä kuolemaantuomittuja kuljettaneiden kärryjen alle, mutta vartijat estivät. 

Teloituksen jälkeen tapahtui jotain makaaberia. Kenraalin leski Agustina sai miehensä balsamoidun ruumiin kotiinsa ja laittoi sen nojatuoliin istumaan. Hän vetosi siihen, että hänellä ei ole varaa haudata miestään. Muumio istui nojatuolissa kolme kuukautta. Paikalliset asukkaat kävivät jopa valokuvaamassa kenraalin muumiota. Presidentti Benito Juárez, joka oli teloituksen määrännyt, kuuli tapauksesta ja liikuttui. Hän määräsi järjestettäväksi kunnolliset hautajaiset. 
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://www.jstor.org/stable/3339608