Dionysiaka

**Dionysiaka** (, ) on Nonnoksen 400-luvulla kirjoittama antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoo Dionysoksesta, mutta liittää mukaan myös lukuisia muita mytologisia kertomuksia. Se on pisin antiikin ajalta säilynyt runoteos.

Runoelma kertoo Dionysoksen syntymästä, nuoruudesta ja jumalalliseksi tunnustamisesta sekä erityisesti hänen suuresta sotaretkestään Intiaan. Teos edustaa myöhäisantiikille tyypillistä epiikkaa, jossa klassinen mytologinen aineisto yhdistyy retorisesti rikkaaseen ja kielellisesti äärimmäisen koristeelliseen tyyliin. Runoelma yhdistää sankarieepoksen, hymnisen jumalrunouden ja mytologisen ensyklopedisuuden piirteitä, ja sen keskeisiä teemoja ovat muutos, hedelmällisyys, hurmos ja jumalallisen voiman asteittainen ilmeneminen. Eepoksen rakenne ei ole lineaarinen homeeristen eeposten tapaan, vaan se etenee assosiatiivisesti ja episodimaisesti, sisältäen runsaasti sivutarinoita, muodonmuutoksia, jumalallisia väliintuloja ja eksoottisia kuvauksia.

## Historia
### Teoksen synty

Nonnos eli ja kirjoitti 400-luvulla jaa. Hänestä itsestään ei tiedetä muuta kuin se, että hän oli kristitty. Hänen valtava mytologinen runoelmansa on tunnettu paitsi nimellä *Dionysiaka*, myös nimellä *Bassarika* (). Hänen katsotaan kirjoittaneen sen Aleksandriassa. Runoelman tarkemmaksi kirjoitusajaksi on arveltu noin vuosia 444–450. Koska sen aiheena on pakanallinen jumaluus ja lukuisat mytologiset kertomukset, jotkut kirjoittajat ovat olettaneet, että se olisi kirjoitettu ennen Nonnoksen kääntymistä kristinuskoon tai että se olisi laadittu pakanallisen teologian pilkaksi. Kumpikaan käsitys ei kuitenkaan ole täysin perusteltu, sillä ei ole selvää, miksei myös kristitty olisi voinut huvittua kirjoittamalla runon pakanallisista aiheista.

Useat runoilijat olivat käsitelleet Dionysos-aihetta jo aiemmin, ja Aleksanteri Suuren ajoista lähtien aihe oli saanut lisää suosiota, koska kuningasta verrattiin mielellään jumalaan ja hänen vihollisiaan gigantteihin. Runoelma nojaa moninaisiin lähteisiin: kadonneisiin Dionysos-aiheisiin eepoksiin, joiden kirjoittajiksi tiedetään Dionysios Skytobrakhion, Euforion Khalkislainen, Peisandros Larandalainen ja Soterikhos; Euripideen *[[Bakkhantit (Euripides)|Bakkhantteihin]]*; Homerokseen, Hesiodokseen ja Kallimakhokseen; sekä muihin runouden lajeihin didaktisesta ja tähtitieteellisestä bukoliseen runouteen ja Pindarokseen. Nonnos käytti myös latinankielisiä lähteitä, erityisesti Ovidiusta ja ajoittain Vergiliusta, ja osoittaa teoksessaan selvästi ihailua Roomaa ja sen kulttuuria kohtaan.

On säilynyt epigrammi, jossa Nonnos puhuu itsestään giganttien taistelua käsittelevän runon tekijänä, mutta vaikuttaa siltä, ettei kyse ole erillisestä teoksesta, vaan viittauksesta Zeuksen ja gigantien taisteluun, joka kerrotaan *Dionysiakan* alkukirjoissa.

### Vaikutus ja tekstihistoria

Teos mainitaan Agathiaksella, toistuvasti Eustathioksella tämän Homeroksen kommentaareissa, sekä *[[Etymologicum magnum]]* -teoksessa.

Eepoksesta on säilynyt papyruslöydöt pois lukien 14 käsikirjoitusta, joista tärkeimpiä on seitsemän. Vanhin ja tärkein on Firenzen Biblioteca Medicea Laurenzianassa oleva *Laurentianus* XXXII 16 (käsikirjoitus L) noin vuodelta 1280, josta muut säilyneet käsikirjoitukset ovat periytyneet. Muihin lukeutuvat muun muassa *Palatinus* 1500-luvulta, sekä Vatikaanissa olevat *Reginensis* 81 vuodelta 1551 ja *Ottobonianus* 51.

Teoksen ensimmäinen painettu laitos (*[[editio princeps]]*) oli Gerard Falckenburgin toimittama (Antwerpen 1569, 4:o). Vuonna 1605 ilmestyi Hanaussa oktavoeditio latinalaisine käännöksineen. Sen uusintapainos, johon oli liitetty Daniel Heinsiuksen väitöskirja ja Joseph Scaligerin korjauksia, julkaistiin Leidenissä vuonna 1510 (8:o). Seuraavan edition, jossa oli kriittinen ja selittävä kommentaari, toimitti Christian Friedrich Graefe (Leipzig 1819–1826, 2 osaa, 8:o). Eeposta on käännetty vain vähän nykykielille sen laajuuden vuoksi.

## Sisältö

Eepos koostuu 48 kirjasta ja  heksametrisäkeestä. Kaksi *prooimion*-esipuhetta jakaa runoelman kahteen osaan, kirjoihin 1–24 ja kirjoihin 25–48. Jokaisen kirjan alussa on omistusdistikhon. 48 kirjan on selvästi tarkoitus vastata Homeroksen *[[Ilias|Iliaan]]* ja *[[Odysseia]]n* kirjojen yhteismäärää.

Eepos kokoaa yhteen monenlaisia myyttejä, joiden yhdyshahmona toimii Dionysos. Kertomus voidaan jakaa kahteen keskeiseen vaiheeseen: ensin kuvataan Dionysoksen asteittainen jumalallistuminen Zeuksen tahdon mukaisesti, ja toisessa vaiheessa Dionysos lievittää häntä suojelleiden ihmisten kärsimyksiä antamalla heille viinin lahjan.

Dionysoksen teoista ja muodonmuutoksista kerrotaan samassa retorisessa muodossa, kuin missä kuninkaita ylistettiin *[[enkomion]]*-puheissa: esi-isät ja vanhemmat, koti, syntymä, sotavoitot ja koulutus. Kirjat 1–6 kertovat Kadmoksesta, Dionysoksen äidinisästä, ja hänen synnyinpaikastaan Thebasta, ja kirjat 7–12 jumalan lapsuudesta ja nuoruudesta. Kirjat 13–40 kertovat Dionysoksen tärkeimmästä sotaretkestä, joka suuntautui Intiaan. Siihen kuuluvat kaikki herooiselle eeppiselle runoudelle tyypilliset sotaretkikuvausten elementit, kuten sotajoukkojen luettelo, jumalten kokous, aseiden valmistus, jumalten välinen taistelu sekä hautakisat. Eepos päättyy kertomukseen Dionysoksen apoteoosista eli noususta jumalten joukkoon.

Teoksen rakenne ei ole lineaarinen vaan assosiatiivinen: pääteemoja ympäröivät lukuisat sivuaiheet, joiden avulla rakennetaan laaja mytologinen kokonaisuus. Yhtenäisyys ei synny niinkään pääjuonesta vaan tiettyjen keskeisten teemojen, kuten vieraanvaraisuus, kilpailu, tirkistely, muodonmuutos ja petos, säännöllisestä toistumisesta, sekä retorisista kaavoista, jotka kytkevät yksittäiset episodit toisiinsa. Nonnoksen itse runoelman alussa mainitsema ”variaation poetiikka” ( – ”koska isken esiin vaihtelevan / monivärisen hymnin”) — joka liitetään muodonmuutoksia tekevään Proteuksen hahmoon — näkyy kertomuksen kaikilla tasoilla, kuten aihepiireissä, tarinaelementtien toistossa muunnelmin sekä loputtomissa sanaleikissä synonyymeillä ja antonyymeillä.

### Kirjoittain

Kirjojen sisällöt ovat:

**Kirja 1** – Runoelma avautuu muusien invokaatiolla, runoilijan puhuttelulla Proteukselle sekä lupauksella laulaa Dionysoksen elämän eri vaiheet vaihtelevalla tyylillä. Kertomus alkaa Dionysoksen alkuperästä: Zeus sieppaa Europen, ja tämän isä käskee Kadmosta, Dionysoksen äidinisää, etsimään tyttären. Kun Zeus on keskittynyt makaamaan Pluton kanssa, hirviö Tyfon varastaa äitinsä Gaian (Maa) käskystä Zeuksen aseet eli ukkosnuolet ja yrittää alistaa koko maailman, levittäen kaaosta ja hävitystä kaikkialle minne menee.

Seuraavaksi Zeus makaa Europen kanssa, mutta tajuttuaan tilanteen vakavuuden hän kutsuu avuksi Panin, Eroksen ja Kadmoksen: Pan pukee Kadmoksen paimeneksi, jotta tämä Eroksen avulla lumoaa Tyfonin paimenlaululla sillä aikaa kun Zeus saa aseensa takaisin. Tyfon hurmaantuu Kadmoksen lauluun niin, että lupaa tälle mitä tahansa vastineeksi, ymmärtämättä, että Kadmos itse asiassa laulaa hänen tappiostaan Zeuksen käsissä.

**Kirja 2** – Zeus varastaa salamat Tyfonilta ja vie Kadmoksen turvaan. Kun Tyfon huomaa Kadmoksen ja Zeuksen aseiden kadonneen, hän hyökkää koko kosmosta vastaan myrkkyineen ja eläimineen. Kaaos ja tuho leviävät. Yön aikana itse Nike (Voitto) rohkaisee Zeusta taisteluun. Seuraavana aamuna Tyfon haastaa Zeuksen kaksintaisteluun ja pitkän, koko kosmosta ravistelevan taistelun jälkeen Zeus kukistaa ja surmaa hänet. Maan eheytyessä Zeus lupaa Kadmokselle Areen ja Afroditen tyttären Harmonían käden ja käskee häntä perustamaan Theban.

**Kirja 3** – Kadmoksen laiva harhailee merellä ja pysähtyy Samothrakelle, missä Harmonia elää äitipuolensa Elektran ja velipuolensa Emathionin kanssa. Kadmos liittyy heidän seuraansa kauniissa palatsissa ja kertoo Elektralle sukulinjansa. Hermes käskee Elektran antaa Harmonía Kadmoksen puolisoksi ilman myötäjäisiä.

**Kirja 4** – Harmonia kieltäytyy ensin menemästä naimisiin Kadmoksen kanssa tämän köyhyyden vuoksi, mutta Afrodite ottaa naapuruston tytön Peisinoen hahmon ja pitää ylistyspuheen Kadmoksen kauneudesta taivuttaakseen hänet. Harmonia lähtee vapaaehtoisesti Kadmoksen mukaan Samothrakelta, ja he purjehtivat Kreikkaan. Kadmos kysyy neuvoa Delfoin oraakkelilta ja saa ohjeen seurata lehmää, kunnes se uupuu, ja perustaa siihen paikkaan Theba. Siellä hän surmaa Areen lohikäärmeen (ja herättää näin jumalan vihan), kylvää sen hampaat ja niittää niistä nousevien miesten sadon.

**Kirja 5** – Kadmos perustaa Theban ja pyhittää sen seitsemän porttia seitsemälle jumalalle ja planeetalle. Jumalat osallistuvat hänen ja Harmonían häihin ja lahjoittavat heille runsaasti lahjoja; erityistä huomiota saa Afroditen antama kaulakoru. Heille syntyy neljä tytärtä, Autonoe, Agaue, Ino ja Semele sekä poika Polydoros. Kadmos antaa Autonoen puolisoksi keksijänä kuuluisan Aristaioksen. Heille syntyy poika Aktaion, intohimoinen metsästäjä. Eräänä päivänä Aktaion näkee Artemiin kylpemässä alastomana lähteessä ja muuttuu rangaistukseksi hirveksi, jonka hänen omat koiransa repivät. Autonoe ja Aristaios etsivät hänen ruumistaan, mutta löytävät sen vasta, kun Aktaionin haamu ilmestyy isälleen ja kehottaa hautaamaan hirven luut.

Agaue nai Ekhionin ja synnyttää tälle Pentheuksen. Ino nai Athamaan, mutta Semele on varattu Zeukselle, joka yhä suree Persefonen kanssa siittämänsä ”ensimmäisen Dionysoksen” Zagreuksen kuolemaa. Tästä alkaa Persefonen tarina: kaikki olympolaiset jumalat ovat raivokkaasti rakastuneita häneen.

**Kirja 6** – Demeter, Zeuksen huomiosta kiihtyneenä, menee ennustuksen jumalan Astraioksen luo, joka laatii Persefonen horoskoopin ja ennustaa, että Zeus raiskaisi hänet pian. Demeter kätkee Persefonen luolaan, mutta Zeus yhtyy häneen käärmeen hahmossa, ja tästä syntyy Zagreus. Heran yllytyksestä titaanit surmaavat Zagreuksen ja paloittelevat hänet. Raivossaan Zeus hukuttaa maailman tulvalla, joka aiheuttaa hävitystä paimenjumalille ja joille.

**Kirja 7** – Elämä maan päällä on kurjaa. Aion, ajan jumala, anoo Zeusta lievittämään kuolevaisten kohtaloa. Zeus ennustaa, että Dionysoksen syntymä muuttaa kaiken. Eros saa Zeuksen rakastumaan Semeleen. Tyttö herää kauheasta painajaisesta, joka ennustaa hänen kuolemansa salaman kuluttamana, ja häntä neuvotaan uhraamaan Zeukselle ennepahan torjumiseksi. Uhriveren roiskuttua Semelen päälle hän kylpee alasti läheisessä joessa, jolloin Zeus huomaa hänen kauneutensa ja rakastuu kiihkeästi. Sinä yönä Zeus yhtyy Semeleen ja muuntautuu kosiskelun aikana eri eläinten hahmoihin.

**Kirja 8** – Semele tulee raskaaksi Dionysoksesta. Kateus kertoo teosta Heralle, joka naamioituu luotettavaksi vanhaksi naiseksi ja huijaa nuoren tytön pyytämään saada nähdä Zeuksen täydessä aseistuksessaan salamoineen. Semele pyytää, eikä Zeus voi kieltäytyä. Ukkosen liekit polttavat Semelen elävältä, ja Zeus tekee hänestä kuolemattoman.

**Kirja 9** – Zeus pelastaa Dionysoksen tulesta ja ompelee hänet reiteensä, kunnes hän on valmis syntymään. Syntymän jälkeen Hermes ottaa lapsen vastaan ja vie hänet Lamoksen tyttärien, jokinymfien, hoiviin, kunnes Hera ajaa nämä hulluuteen. Hermes antaa pojan sitten Inolle, joka uskoo hänet palvelijattarensa Mystiksen hoitoon; tämä opettaa Dionysokselle mysteeririitit. Hera saa selville Dionysoksen olinpaikan, mutta Hermes ehtii hänen edelleen ja siirtää pojan Rhean hoiviin. Dionysos kasvaa Lyydian vuorilla, missä hän oppii metsästämään ja hallitsemaan petoja. Hänen varhaiset saavutuksensa tekevät hänen äitinsä Semelen ylpeäksi. Sillä välin mielipuolinen Ino harhailee vuorilla, kunnes Apollon palauttaa hänelle säälistä järjen. Inon perhe suree hänen katoamistaan, ja hänen miehensä Athamas nai Themiston.

**Kirja 10** – Themisto tulee hulluksi ja surmaa poikansa. Athamaskin menettää järkensä ja tappaa poikansa Learkhoksen. Ino saapuu paikalle juuri, kun Athamas aikoo tappaa heidän poikansa Melikerteen; hän pelastaa pojan hyppäämällä tämän kanssa mereen ja jumalallistuu. Samaan aikaan Dionysos on varttunut nuorukaiseksi ja elää Lyydiassa satyyrien hovin ympäröimänä. Hän rakastuu ensi kertaa yhteen heistä, Ampelokseen (”Viiniköynnös”). Hänen intohimoaan varjostaa tieto siitä, että poika tulee pian kuolemaan, kuten jumalten nuoret rakastetut usein. Dionysos ja Ampelos ottavat osaa lukuisiin urheilukilpailuihin, joissa jumala sallii pojan voittaa.

**Kirja 11** – Dionysos järjestää uimakilpailun ja antaa Ampeloksen voittaa myös sen. Menestyksestään huumaantunut Ampelos pukeutuu juhlan merkiksi bakkhantiksi. Dionysos varoittaa poikaa pysymään lähellään, jottei kateellinen jumala koettaisi surmata häntä. Ennustus ilmoittaa Dionysokselle, että Ampelos kuolee ja muuttuu viiniköynnökseksi. Ate (Harha) herättää Ampeloksessa mustasukkaisuuden muistuttamalla, että Dionysos ja jumalat antavat ystävilleen tavallisesti erityisen lahjan tai ratsun, ja yllyttää häntä ottamaan härän omakseen. Harhautuneena Ampelos ratsastaa härällä ja ylpeilee Selenelle olevansa häntä parempi häränratsastaja. Selene lähettää paarman pistämään eläintä; härkä villiintyy ja Ampelos putoaa päälleen maahan.

Satyyri tuo Dionysokselle suru-uutisen. Dionysos valmistaa ruumiin hautajaisia varten ja laulaa pitkän valituslaulun. Eros yrittää lohduttaa häntä kertomalla Kalamoksen ja Karpoksen tarinan: kaksi kaunista nuorukaista rakastui toisiinsa; uimakilpailussa Karpos hukkui ja Kalamos, kykenemättä elämään ilman häntä, teki itsemurhan. Kalamos muuttui joen kaislikoksi ja Karpos maan hedelmäksi. Tarina tuo Dionysokselle lohtua, mutta suru ei silti väisty. Samaan aikaan horat eli vuodenajat vierailevat Helioksen (Aurinko) talossa.

**Kirja 12** – Syksy tiedustelee, milloin viiniköynnös ilmestyy maan päälle ja tulee hänen omaksi tunnuksekseen. Seuraa kuvaus Faneen tauluista, joihin kaikki tulevaisuuden oraakkelinlauseet on kaiverrettu. Ennustetaan Ampeloksen muodonmuutos viiniköynnökseksi. Muodonmuutos tapahtuu, ja Dionysos valmistaa viiniä ensimmäistä kertaa, miettien kuinka Ampelos on näin välttänyt kuoleman. Dionysos omaksuu viiniköynnöksen omaksi tunnuksekseen ja julistaa olevansa jumalista ylin, sillä mikään muu kasvi ei ole yhtä kaunis eikä tuo ihmisille yhtä suurta iloa. Väliin liitetään toinen tarina viiniköynnöksen alkuperästä: se kasvoi villinä ja tuntemattomana, kunnes Dionysos näki käärmeen imevän mehua rypäleistä. Dionysos ja hänen satyyrinsa rakentavat ensimmäisen viininpuristimen, valmistavat viiniä ensimmäistä kertaa ja viettävät ensimmäiset sadonkorjuujuhlat täydessä humalassa.

**Kirja 13** – Zeus lähettää Iriksen Rhean saleihin käskemään Dionysosta ryhtymään sotaan jumalattomia intialaisia vastaan, jos hän mielii päästä Olympokselle jumalten joukkoon. Rhea kokoaa joukot Dionysokselle. Seuraa sankarijoukkojen luettelo: seitsemän osastoa Kreikasta ja seitsemän sen reuna-alueilta.

**Kirja 14** – Rhea kokoaa Dionysokselle myös puolijumalalliset joukot. Dionysos lähtee armeijansa kanssa liikkeelle ja kohtaa ensimmäisen intialaisen osaston, jota johtaa Astraeis. Hera harhauttaa Astraeiksen ryhtymään taisteluun bakkhantteja vastaan. Mainadit ja satyyrit surmaavat intialaiset, kunnes Dionysos armahtaa heitä ja muuttaa läheisen Astakis-järven vedet viiniksi. Intialaiset maistavat viiniä ensimmäistä kertaa.

**Kirja 15** – Intialaiset juopuvat, nukahtavat ja Dionysoksen joukot sitovat heidät. Seuraa kertomus neitsyt-nymfi Nikaiasta, joka elää Astakis-järven lähellä, rakastaa metsästystä eikä suostu käyttäytymään naisellisesti. Paimen Hymnos, paimenlaulun henkilöitymä, rakastuu häneen ja kosii häntä. Nikaia kieltäytyy edes kuuntelemasta, ja poika vaipuu epätoivoon niin, että pyytää tätä surmaamaan hänet. Nikaia ottaa sanat kirjaimellisesti ja ampuu hänet kuoliaaksi. Luonto ja sen jumalat surevat kuollutta paimenta ja vaativat kostoa.

**Kirja 16** – Eros sytyttää Dionysokseen mielettömän intohimon Nikaiaa kohtaan. Dionysos kosii häntä ja tarjoaa monia lahjoja, joita Nikaia halveksii. Metsästyspäivän jälkeen Nikaia juo joesta, jonka vedet ovat muuttuneet viiniksi Dionysoksen aiemman teon seurauksena hänen ensimmäisessä taistelussaan intialaisia vastaan. Päihtyneenä Nikaia nukahtaa, ja jumala raiskaa hänet rangaistuksena Hymnoksen surmaamisesta. Dionysos hylkää hänet, ja herätessään Nikaia tajuaa tulleensa raiskatuksi. Hän yrittää löytää tekijän, mutta pian huomaa olevansa raskaana ja synnyttää Teleten (“Vihkimys”). Dionysos perustaa Nikaian kaupungin kaksinkertaiseksi muistomerkiksi: sekä samannimiselle nymfille että ensimmäiselle taistelulleen intialaisia vastaan.

**Kirja 17** – Dionysos vaeltaa idässä ja saa vieraanvaraisen vastaanoton paimen Brongokselta, yksinkertaisella maalaistavalla. Kiitokseksi Dionysos antaa hänelle viiniä ja opettaa viiniköynnöksen viljelyn ja sadonkorjuun. Astraeis ilmoittaa Oronteelle, Intian kuninkaan Deriadeen vävylle, intialaisarmeijan tappiosta ja juonesta, jossa vedet muutettiin viiniksi. Orontes raivostuu ja pitää joukoilleen puheen, kehottamalla heitä olemaan pelkäämättä naisellista Dionysosta ja hänen naisten armeijaansa. Intialaiset hyökkäävät ja näyttävät aluksi voittavan, mutta Dionysos karjuu kuin yhdeksäntuhatta miestä ja pysäyttää heidät. Orontes ja Dionysos kohtaavat kaksintaistelussa: pelkkä viinirypäletertun kosketus Oronteen rintaan riittää halkaisemaan hänen panssarinsa. Orontes iskee miekkansa omaan vatsaansa ja syöksyy läheiseen jokeen, jolle hän antaa nimensä: siitä tulee Orontes-joki. Bakkhinen armeija teurastaa intialaiset. Astraeis pakenee.

**Kirja 18** – Dionysos saapuu Assyriaan, missä kuningas Stafylos (“Rypäleterttu”), hänen vaimonsa Methe (“Juopumus”) ja poikansa Botrys (“Rypäleet”) kestitsevät häntä ihmeellisessä palatsissaan juopuneen juhlan merkeissä. Yön aikana Dionysos näkee unen, jossa villi kuningas Lykurgos hyökkää hänen kimppuunsa kuin leijona peuraa vastaan. Seuraavana aamuna Stafylos antaa Dionysokselle loistavia lahjoja ja rohkaisee häntä sotaan. Kun Dionysos on kiireinen täyttäessään Assyrian viiniköynnöksillä, Stafylos kuolee äkisti ja palatsi täyttyy valituksesta. Dionysos palaa palatsiin ja löytää ystävänsä kuolleena.

**Kirja 19** – Dionysos lohduttaa Metheä ja Botrysta viinillä ja järjestää Stafyloksen hautajaiskilpailut, joissa kilpaillaan laulussa ja pantomiimissa.

**Kirja 20** – Kilpailujen päättyessä suru väistyy. Unessa Iris ajaa Dionysoksen sotaan. Methe, Botrys ja heidän palvelijansa Pithos (“Viinitynnyri”) liittyvät bakkhisiin joukkoihin. He saapuvat Arabiaan, missä Hera on yllyttänyt kuningas Lykurgoksen taisteluun. Samalla Hera pettää Dionysosta valheellisella unella, jossa Hermes neuvoo häntä lähestymään Lykurgosta rauhanomaisesti ja aseettomana. Lykurgos hyökkää Dionysoksen ja bakkhanttien kimppuun valtavalla kirveellä. Dionysos hyppää mereen, missä Nereus ottaa hänet vastaan ja lohduttaa. Sodanhuumassaan Lykurgos hyökkää jopa meren kimppuun ja ärsyttää jumalia.

**Kirja 21** – Lykurgos hyökkää bakkhanttien kimppuun toistamiseen, erityisesti Ambrosiaa vastaan, joka muuttuu viiniköynnökseksi ja tukehduttaa Lykurgoksen versoillaan, samalla kun bakkhantit ryntäävät surmaamaan hänet. Poseidon aiheuttaa maanjäristyksen, mutta Hera pelastaa Lykurgoksen väliaikaisesti, kunnes Zeus rankaisee häntä tekemällä hänestä sokean vaeltajan. Dionysoksen viipyessä Nereuksen saleissa bakkhinen armeija menettää rohkeutensa. Satyyri Ferespondos saapuu Intian kuninkaan Deriadeen hoviin ja välittää Dionysoksen viestin: Deriadeen on hyväksyttävä viiniköynnöksen kultti tai kohdattava hänet taistelussa. Deriades, Hydaspes-joen poika, torjuu rauhantarjouksen. Dionysos nousee meren syvyyksistä, liittyy joukkoihinsa ja valmistautuu taisteluun.

**Kirja 22** – Bakkhiset joukot saapuvat Hydaspes-joelle, missä puut ja eläimet ottavat Dionysoksen ilolla vastaan. Intialaiset näkevät Dionysoksen ihmeteot ja ovat taipuvaisia antautumaan, mutta Hera pettää heidän johtajansa Thureuksen. Intialaiset yrittävät väijyttää bakkhiset joukot, mutta nymfi varoittaa Dionysosta uhkaavasta vaarasta. Taistelussa kunnostautuvat erityisesti Oiagros, Aiakos ja Erekhtheus.

**Kirja 23** – Dionysos ja Aiakos taistelevat intialaisia vastaan joessa, jossa useimmat hukkuvat. Hera yllyttää Hydaspesta hukuttamaan bakkhiset joukot heidän ylittäessään joen. Bakkhinen armeija alkaa ylittää Hydaspesta oudoilla kulkuneuvoilla. Hydaspes suuttuu, koska hänen vetensä saastuvat verestä ja ruumiista ja koska bakkhiset joukot ylittävät hänet niin vaivatta. Hän yrittää hukuttaa heidät tulvalla. Dionysos vastaa raivokkaasti uhkaan ja sytyttää joen rannat tuleen. Kasvillisuuden, kalojen ja jokinymfien selviytyminen on vaarassa. Hydaspes pyytää Tethystä avuksi.

**Kirja 24** – Zeus ja Hera hillitsevät vastapuolten vihan. Hydaspes antautuu ja Dionysos vetää soihtunsa pois. Bakkhinen armeija saa joen ylityksen päätökseen, mutta huomaa Deriadeen asettaneen joukkonsa toiselle rannalle. Jumalat laskeutuvat Olympokselta auttaakseen suojattejaan, ja armeija asettuu läheisille kukkuloille. Thureus kertoo Intian kuninkaalle Deriadeelle tapahtumista. Tieto tappiosta leviää intialaisten keskuuteen ja heidän mielialansa murenee. Metsässä bakkhiset joukot juhlivat voittoaan. Leukos laulaa tarinan Afroditen ja Athenen kutomiskilpailusta ja Afroditen tappiosta.

**Kirja 25** – Runoilija kutsuu muusaa avuksi toisessa *prooimionissaan* ja ilmoittaa Homerosta jäljitellen ohittavansa sodan kuusi ensimmäistä vuotta. Dionysoksen tekoja verrataan Perseuksen, Minoksen ja Herakleen urotekoihin, ja päätelmänä on, että Dionysos on sankareita suurempi. Sitten palataan pääkertomukseen: Ganges, Deriades ja intialaiset kauhistuvat lukuisista bakkhisista ihmeistä. Dionysos on vihainen, koska Hera viivyttää hänen voittoaan. Rhea lähettää Attiksen Dionysoksen luo tuomaan hänelle kilven, joka suojaa häntä taistelussa, ja lupaa, että hän valloittaa intialaisten kaupungin sodan seitsemäntenä vuotena. Seuraa kilven kuvaus: se on peitetty tähtikuvioilla ja koristeltu useilla kohtauksilla, kuten Theban perustamisella, Ganymedeen ja Zeuksen tarinalla sekä lyydialaisella myytillä Tyloksesta.

**Kirja 26** – Athene yllyttää Deriadesta kokoamaan liittolaisensa. Seuraa intialaisten joukkojen luettelo: neljätoista osastoa Induksen laaksosta ja Meedian valtakunnan itäisiltä alueilta. Kuvaukset sisältävät paljon etnografista ainesta.

**Kirja 27** – Deriades kehottaa joukkojaan hyökkäämään Dionysosta vastaan Induksen suulla. Dionysos asettelee joukkonsa huolellisesti ja pitää heille puheen. Samaan aikaan Olympoksella Zeus rohkaisee Apollonia ja Athenea liittymään veljensä Dionysoksen tueksi ja puhuttelee myös intialaisten puolella olevia jumalia eli Heraa ja Hefaistosta.

**Kirja 28** – Taistelu raivoaa. Faleneuksen, Deksiokhoksen ja Klytioksen uroteot ja kuolemat. Korymbasoksen teot. Omituisia kuolemia taistelussa. Kyklooppien ja korybanttien uroteot.

**Kirja 29** – Dionysoksen rakastetun Hymenaioksen uroteot; hän haavoittuu intialaisen nuolen iskemänä ja Dionysos parantaa hänet. Dionysoksen joukkojen teot, erityisesti Aristeuksen, kabiirien ja korybanttien. Bakkhanttien hyökkäys; intialaiset haavoittavat heitä, ja Dionysos parantaa heidät. Taistelu keskeytyy yön saapuessa. Rhea lähettää Areelle petollisen unen: hänen tulisi poistua taistelusta, koska Hefaistos on aikeissa vietellä Afroditen. Ares lähtee heti.

**Kirja 30** – Deriadeen vävyn Morrheuksen uroteot. Eurymedon, joka on yksi kabiireista, Hefaistoksen ja Kabeiron lapsista, surmaa Tektafoksen. Hera rohkaisee Deriadesta taisteluun, ja Dionysos on vähällä paeta, mutta Athene estää häntä. Dionysos palaa taisteluun ja teurastaa intialaiset joukot.

**Kirja 31** – Hera menee Persefonen luo ja huijaa hänet lainaamaan yhden erinyksen eli kostottaren, Megairan palveluksia; Megairan tehtävänä on tehdä Dionysos mielettömäksi. Hera käskee myös Iristä taivuttelemaan Hypnosta vaivuttamaan Zeus uneen väittäen, että yöjuhlien jumalana Dionysos on Zeuksen luontainen vihollinen ja ettei Hypnoksen tule suututtaa Heraa, rakastettunsa Pasithean äitiä. Hera lainaa Afroditelta tämän vyön, *[[Afroditen vyö|kestoksen]]*, vietelläkseen Zeuksen.

**Kirja 32** – Hera lumoa Zeuksen vyöllä, he yhtyvät, ja Zeuksen nukkuessa Megaira tekee Dionysoksen hulluksi. Dionysoksen poissaollessa Deriades ja Morrheus lyövät bakkhantit. Bakkhanttien armeija joutuu paniikkiin.

**Kirja 33** – Yksi khariiteista kertoo Afroditelle Dionysoksen hulluudesta ja siitä, kuinka Morrheus ajaa takaa bakkhantti Khalkomedea. Afrodite lähettää Aglaian noutamaan Erosta, joka pelaa kottabosta Hymenaioksen kanssa. Vastineeksi Hefaistoksen tekemästä seppeleestä Eros suostuu sytyttämään Morrheukseen rakkauden Khalkomedea kohtaan. Rakkauden heikentämänä Morrheus menettää kiinnostuksensa sotaan ja alkaa jahdata Khalkomedea, joka antaa hänen luulla vastaavansa tunteisiin. Morrheuksen lemmentauti pahenee yön aikana. Khalkomede pelkää neitsyytensä puolesta, mutta Thetis lohduttaa häntä, kehottaa häntä pettämään Morrheusta ja lupaa, että käärme suojelee hänen neitsyyttään.

**Kirja 34** – Morrheus vaeltaa yksin yöllä, ja hänen palvelijansa Hyssakos tunnistaa rakkauden merkit ja lohduttaa häntä. Uuden päivän alussa Morrheus ruokkii toiveitaan rakkaudesta, kun taas bakkhinen armeija on täysin masentunut Dionysoksen poissaollessa. Morrheus hyökkää bakkhanttien kimppuun ja ottaa vankeja lahjaksi Deriadeelle, joka lähettää heidät kidutettaviksi ja tapettaviksi monin tavoin. Khalkomede houkuttelee Morrheuksen pois taistelusta. Deriades ajaa bakkhantit kaupungin muurien sisäpuolelle.

**Kirja 35** – Intialaiset surmaavat bakkhantit kaupungissa. Khalkomede houkuttelee Morrheuksen pois taistelusta saaden hänet uskomaan, että rakastaa tätä. Kun Morrheus on aikeissa raiskata hänet, neitsyyttä suojeleva käärme hyökkää hänen kimppuunsa. Sillä välin Hermes päästää bakkhantit ulos kaupungista. Zeus herää ja pakottaa Heran parantamaan Dionysoksen hulluuden imettämällä tätä ja voitelemalla tämän ambrosialla. Dionysos palaa armeijansa luo.

**Kirja 36** – Olympoksella kohtaavat Dionysosta tukevat ja intialaisten puolta pitävät jumalat: Athene voittaa Areen, Hera voittaa Artemiin, Apollon kohtaa Poseidonin, mutta Hermes sovittelee heidät. Maan päällä Deriades pitää sotapuheen ja hyökkää norsujensa kanssa. Useiden taistelujen ja verilöylyn kuvausten jälkeen Deriades ja Dionysos käyvät kaksintaisteluun: Dionysos välttelee vastustajaa muodonmuutoksin, vangitsee hänet viiniköynnöksen versoilla ja vapauttaa hänet lopulta. Dionysos käskee rhadamaneja rakentamaan hänelle laivaston. Deriades johtaa intialaisten kansankokousta ja yllyttää joukkonsa meritaisteluun. Molemmat armeijat sopivat aselevosta kaatuneiden hautaamiseksi.

**Kirja 37** – Dionysos rakentaa Ofelteen roihun ja viettää hautajaiskilpailut, joihin kuuluvat vaunukilpailu, nyrkkeily, paini, juoksu, kiekonheitto, jousiammunta ja keihäänheitto.

**Kirja 38** – Kaksi ennekuvaa ennustaa Dionysoksen voittoa: ensin auringonpimennys ja sitten kotka (Dionysos), joka heittää käärmeen (Deriades) jokeen. Ensimmäisen tulkitsee tietäjä Idmon, toisen Hermes, joka kertoo laajasti Faethonin tarinan tämän sukuperästä kuolemaan ja tähtiin siirtämiseen asti.

**Kirja 39** – Meritaistelu alkaa Dionysoksen upouuden laivaston saapuessa. Deriades ja Dionysos pitävät sotapuheet, ja Aiakos ja Erekhtheus rukoilevat jumalilta apua. Taistelun kertomusta hallitsevat verilöylyn kuvaukset, kunnes intialaiset ajetaan pakoon, kun heidän rintamaansa lähetetään palava alus. Deriades pakenee.

**Kirja 40** – Deriades palaa taisteluun ja kohtaa Dionysoksen, joka hipaisee häntä thyrsoksellaan ja pakottaa hänet hyppäämään Hydaspes-jokeen, mikä päättää sodan. Deriadeen vaimo Orsiboe ja tyttäret Kheirobie ja Protonoe surevat häntä. Dionysos hautaa kaatuneet, juhlii voittoaan ja jakaa sotasaaliin. Modaios nimitetään Intian hallitsijaksi. Dionysos matkustaa Tyrokseen, ihailee kaupunkia ja kuulee Herakleelta kertomuksen sen perustamisesta.

**Kirja 41** – Beroen eli Berytoksen kaupungin myyttinen historia. Nymfi Beroen, Afroditen tyttären, syntymä ja varttuminen. Afrodite käy Harmonian luona tiedustelemassa Berytoksen kohtaloa, ja tämä ennustaa kaupungin tulevan kukoistuksen Rooman valtakunnassa Augustuksen aikana.

**Kirja 42** – Dionysos ja Poseidon rakastuvat molemmat Beroeen. Dionysos jahtaa häntä metsissä rakkauden vallassa, kohtaa Panin ja kosii nymfiä esittelemällä kykyjään. Dionysos ja Poseidon päättävät taistella tytöstä.

**Kirja 43** – Poseidonin merijumalten armeija ja Dionysoksen armeija taistelevat toisiaan vastaan. Zeus antaa Beroen Poseidonille puolisoksi, ja Poseidon lohduttaa Dionysosta.

**Kirja 44** – Dionysos saapuu Thebaan, mutta Pentheus kieltäytyy hyväksymästä hänen riittejään ja vangitsee hänet. Erinykset hyökkäävät Pentheuksen palatsiin, ja Agaue sekä hänen sisarensa joutuvat mielettömän hurmion valtaan.

**Kirja 45** – Teiresias ja Kadmos yrittävät lepyttää Dionysosta, mutta Pentheus käy jumalan kimppuun. Dionysos kertoo hänelle tarinan tyrrheenimerirosvoista. Pentheus vangitsee Dionysoksen, mutta jumala hajottaa palatsin ja pakenee.

**Kirja 46** – Dionysos huijaa Pentheuksen vakoilemaan äitiään ja tätejään näiden hurmoksellisessa tilassa; he surmaavat Pentheuksen.

**Kirja 47** – Thiasos saapuu Ateenaan, ja kaupunki iloitsee. Dionysos opettaa Ikariokselle viininviljelyä, ja tämä tarjoaa viiniä naapureilleen. Humaltuneina he tappavat Ikarioksen. Hänen tyttärensä Erigone, unen varoittamana, löytää isänsä ruumiin ja hirttäytyy, mutta Zeus muuttaa hänet tähdistöksi. Ariadne valittaa tulleensa Theseuksen hylkäämäksi, ja Dionysos nai hänet. Dionysos ajaa Argoksen naiset surmaamaan lapsensa, koska he kieltäytyvät hänen riiteistään. Hera yllyttää Perseuksen hyökkäämään bakkhantteja vastaan, ja tämä muuttaa Ariadnen kiveksi, minkä jälkeen argoslaiset hyväksyvät Dionysoksen riitit Hermeen vaatimuksesta.

**Kirja 48** – Hera rukoilee Gaiaa ja tämä yllyttää poikansa, gigantit, taistelemaan Dionysosta vastaan; heidät surmataan. Dionysos painii Pallenen, kuningas Sithonin tyttären, kanssa voittaakseen tämän käden ja surmaa sitten kuninkaan voittonsa jälkeen. Dionysos matkustaa Vähään-Aasiaan, missä hän kohtaa nymfi Auran. Aura kilpailee Artemiin kanssa kauneudessa, ja Artemis pyytää kostoksi Nemesistä saamaan Dionysoksen rakastumaan Auraan ja jahtaamaan tätä. Ariadne ilmestyy Dionysokselle unessa ja moittii häntä unohtamisesta. Dionysos raiskaa Auran tämän nukkuessa; herättyään Aura joutuu raivon valtaan, surmaa paimenia ja hävittää Afroditen pyhäkön.

Artemis pilkkaa raskaana olevaa Auraa, kun Nikaia auttaa tätä synnyttämään kaksoset, joiden mukaan Dindymon-vuori saa nimensä. Aura yrittää syöttää lapset leijonalle, mutta he pelastuvat, ja Aura muuttuu lähteeksi. Toinen lapsista, Iakkhos, annetaan Athenen hoiviin, ja Ariadnen kruunusta tehdään tähdistö. Aivan lopussa, viimeisessä viidessä säkeessä, kerrotaan, kuinka Dionysos asetetaan valtaistuimelle Olympoksella.

## Arviointia ja tulkintoja

Nonnos osoittaa eepoksessaan huomattavaa oppineisuutta. Hänen suurimmaksi ansiokseen on nähty se järjestelmällinen täydellisyys, johon hän kehitti homeerisen heksametrin. Hän uudisti heksametrin metriikkaa ja viimeisteli sen jäykistymiskehitystä, tehden säkeestä sellaisen, että se sopi paremmin julkilausuntaan: hän supisti heksametrin muodot yhdeksään, kun niitä oli homeerisessa runoudessa 32, suosi heikkoa keskisäkeen kesuuraa ja vältti elisiota. Samalla tämän mittaopillisen moitteettomuuden on nähty tekevän versifikaatiosta kuitenkin yksitoikkoista.

Nonnoksen vaikutus seuraajiensa sanastoon oli hyvin huomattava. Runoilijan tyylille on ominaista adjektiivien, usein yhdys- ja uusmuodosteisten, runsas kasaantuminen. Kielen toisteisuus, oksymoronien käyttö, laaja kirjallinen viiteverkosto ja tehokeinojen tavoittelu ovat johtaneet siihen, että tyyliä on luonnehdittu ”nonnoslaiseksi barokiksi”. Kriittisissä arvioissa eepoksen tyyliä on luonnehdittu pateettiseksi ja paisutelluksi. Näitä piirteitä on luonnehdittu yleisemminkin koko sen aikakauden vioiksi, jolloin teos syntyi.

*Dionysiakan* epätavanomainen rakenne on aiemmin herättänyt ankaraa kritiikkiä. Heinsius luonnehti sitä aikanaan pikemminkin kaaokseksi kuin kirjalliseksi luomukseksi. Vanhemmissa kriittisissä arvioissa on sanottu sen jopa osoittavan, ettei Nonnoksella ollut juurikaan käsitystä siitä, millainen runollisen teoksen tulisi olla: ensimmäiset kuusi tai seitsemän kirjaa ovat niin täysin vailla mitään yhdistävää sidettä, että jokaista niistä voisi sellaisenaan pitää erillisenä teoksena, ja Dionysokseen päästään vasta seitsemännessä kirjassa. Myös loput kirjat on koottu samalla tavalla, ilman koherenssia tai ilman, että vähemmän tärkeät osat olisi alistettu tärkeämmille. *[[Encyclopaedia Britannica]]ssa* (1911) eeposta luonnehditaan sanoin: ”Laajassa ja muodottomassa rehevyydessään, kauniissa mutta keinotekoisessa versifikaatiossaan sekä toiminnan ja intohimon kuvauksessa — henkilöhahmojen kehittelyn jäädessä täysin syrjään — runoelma muistuttaa Intian eepoksia”.

Tämä ilmaisee varhaisemman tutkimuksen asenteen teokseen: se nähtiin sinällään viehättävänä mutta keinotekoisena ja hajanaisena kertomusten kokoelmana. Kuten monien muidenkin myöhemmän antiikin runoilijoiden kohdalla, uudempi tutkimus on välttänyt tällaisia arvolatautuneita tuomioita ja pyrkinyt arvioimaan Nonnoksen runoutta uudelleen. Tutkimuksessa on arvioitu uudelleen muun muassa sitä, miten teos käyttää mytologista aineistoa, sekä sen rakennetta. Mytologian osalta Nonnoksen laajat Dionysos-myyttiä koskevat esitykset sekä hänen käyttämänsä varianttitraditiot ja kadonneet lähteet ovat saaneet tutkijat näkemään teoksen merkittävänä kadonneen mytologian varastona. Uudemmat tutkijat ovat kuitenkin esittäneet myös muunlaisia tulkintoja siitä, kuinka Nonnos käytti myyttejä: hänen on katsottu käyttävän mytologiaa keinona käsitellä ajankohtaisia tapahtumia, leikitellä lajikonventioilla ja käydä vuoropuhelua edeltäjiensä kanssa intertekstuaalisesti.

Mitä tulee runoelman rakenteeseen, Robert Shorrock ja François Vian ovat olleet eturintamassa tarkastelemassa sitä uudelleen. Aikaisemmat tutkijat ovat pyrkineet selittämään epätavanomaista kerrontaa esimerkiksi monimutkaisen kehärakenteen, astrologisen ohjelman, retorisen ylistyspuheen (*[[enkomion]]*) tai *[[epyllion]]in* avulla. Toiset ovat katsoneet, että runoelman tyyli perustuu tarkoitukselliseen ristiriitaisten elementtien rinnastamiseen ja käyttää niin sanottua ”jalokivityyliä”: yksityiskohtaisia kerronnallisia cameoja löyhässä rakenteessa, joka muistuttaa myöhäisantiikin mosaiikkeja. Vian on ehdottanut, että runoelman ensyklopedinen sisältö rinnastuisi homeerisen eeposkierron koko laajuuteen. Shorrockin mukaan *Dionysiaka* hyödyntää useita kerronnallisia jäsentämisperiaatteita ja näkökulmia, pyrkii kertomaan koko klassisen mytologian Dionysoksen myyttien kautta ja käyttää allegoriaa ja alluusiota haastaakseen lukijansa etsimään merkitystä tästä epätavanomaisesta eepoksesta.

Joillekin eepoksen kohdille, kuten Ampelos-jakso ja sokean miehen parantaminen, on ehdotettu kristillisiä tulkintoja. On kuitenkin vaikeaa, vaikkei kenties täysin mahdotonta, nähdä runoelma kokonaisudessaan kristillisenä allegoriana. Runoelmalle on ehdotettu myös uusplatonistista tulkintaa: siinä runon yleisteemaksi nousevat syklinen elämä ja ylösnousemus. Sanaston tasolla tämä on kaikkialla läsnä jatkuvina viittauksina pyöreisiin muotoihin (esim. köynnökset, kiharat, maljat, rinnat, taivaankansi jne.) ja liikkeisiin (esim. kiemurtelevat käärmeet ja tanssivat jalat).

## Lähteet

## Kirjallisuutta
### Käännöksiä ja tekstilaitoksia

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Muuta kirjallisuutta

* 
* 
* 
* 

## Aiheesta muualla

* Nonnus: *[https://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A2008.01.0485%3Abook%3D1 Dionysiaca]*. Perseus. 
* Nonnus: *[https://topostext.org/work/529 Dionysiaca]*. ToposText. 
* Nonnus: *[https://www.theoi.com/Text/NonnusDionysiaca1.html Dionysiaca]*. Theoi Greek Mythology.