open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kari Savonen

**Kari Olavi Savonen** (23. huhtikuuta 1912–1989) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka oli keskeinen henkilö Suomen opiskelijaterveydenhoidon kehittämisessä. Hän toimi Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön johtajalääkärinä ja yliasiamiehenä 1954–1977.

Savosen ura opiskelijaterveydenhoidossa alkoi sihteerin tehtävästä vuonna 1938 perustetussa Suomen ylioppilaskuntien liiton suunnittelukomiteassa. Sitä valmistelemassa oli mukana myös hänen isänsä, tohtori Severi Savonen. Sotien aikana lääkintäkapteeni Kari Savonen toimi muun muassa kesällä 1941 pari kuukautta 32. sotasairaalan päällikkölääkärinä Oulussa. Seuraava opiskelijaterveyskomitea aloitti työnsä 1945, tehtävänä laatia ensimmäisen komitean ajatusten perusteella yksityiskohtaisemmat suunnitelmat käytännön toteutukseksi. Kari Savonen valittiin tämän komitean puheenjohtajaksi. Vuonna 1946 Kari Savonen nimitettiin Ylioppilaiden terveydenhuoltotoimiston alilääkäriksi ja 1949 ylilääkäriksi. Hänet valittiin vuonna 1954 perustetun Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön (YTHS) johtajalääkäriksi, ja hän toimi tässä tehtävässä sekä säätiön yliasiamiehenä eläkkeelle jäämiseensä 1977 asti. Helsingistä alkanut, ensin noin 11&nbsp; opiskelijaa palveleva YTHS:n toiminta kasvoi Savosen aikana valtakunnalliseksi kattamaan noin 74&nbsp;000 opiskelijaa. YTHS:n suunnitteluvaiheessa Savonen kävi tutustumassa Maailman terveysjärjestön stipendillä opiskelijaterveydenhoitoon Ranskassa, Britanniassa ja Yhdysvalloissa, ja opintomatkojen teko jatkui myöhempinäkin työvuosina.

Kari Savonen sai professorin arvonimen vuonna 1978, jolloin hän jo eläkkeellä ollessaan toimi presidenttinä Helsingissä järjestetyssä opiskelijaterveydenhuollon kansainvälisessä symposiumissa.

## Lähteet
Chop Robinson

**Demeioun ”Chop” Robinson** (s. 2. tammikuuta 2003) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on tukimies. Robinson edustaa NFL-joukkue Miami Dolphinsia. Ennen NFL-uraansa hän pelasi Marylandin yliopiston ja Pennsylvanian osavaltionyliopiston joukkueissa. Dolphins varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 21. varausvuorolla . Kesäkuussa 2024 Robinson teki Dolphinsin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 14,9 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen. Robinson on pelannut 17 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hänellä on yhteensä 26 taklausta, kuusi pelinrakentajan säkitystä, 14 iskua pelinrakentajaan ja neljä puolustettua heittoa. Uran tilastot päivitetty kauden 2024 jälkeen.

## Lähteet
REKO-lähiruokarengas

**REKO-lähiruokarengas** (*Rejäl konsumtion – Reilua kuluttamista*) on lähiruoan myynti- ja jakelumalli, joka mahdollistaa kuluttajille ruoan tilaamisen suoraan tuottajilta ilman välikäsiä. Toiminta perustuu suljettuihin Facebook-ryhmiin, joissa kuluttajat ja tuottajat voivat sopia tilauksista ja toimituksista. Ryhmien hallinta tapahtuu vapaaehtoisvoimin, eikä ylläpitäjille makseta palkkiota.

Kauppa tuottajien ja ostajien välillä tapahtuu ennakkoon sovitussa paikassa ja ajankohdassa. REKO-toiminnan keskeisiin periaatteisiin kuuluvat jälleenmyynnin välttäminen, lähituotannon edistäminen, eettisten ja mieluiten luomuvaihtoehtojen tarjoaminen sekä tuotannon avoimuus ja läpinäkyvyys.

REKO:n juuret ovat Suomessa, jossa se käynnistyi vuonna 2013. Idea on peräisin pietarsaarelaiselta luomuviljelijältä Thomas Snellmanilta, joka sai inspiraation Ranskan AMAP-mallista. Ensimmäinen REKO-jakelu pidettiin Pietarsaaressa 6. kesäkuuta 2013, ja kuukauden kuluttua jakelut alkoivat myös Vaasassa. Suomessa REKO on vakiintunut ja maassa toimii yli 200 REKO-renkasta, jotka ulottuvat Maarianhaminasta Enontekiölle. Ruotsissa toimintaa on ollut vuodesta 2016, ja Latviassa ilmiö on alkanut kehittyä vuoden 2023 keväällä.

REKO on levinnyt kansainvälisesti. Vuonna 2021 REKO-toimintaa oli jo 14 maassa, ja jäseniä oli yhteensä kaksi miljoonaa. REKO on vastannut kuluttajien tarpeeseen paikallisesti tuotetuista ja puhtaista elintarvikkeista, ja koronaviruspandemian aikana sen suosio jopa kolminkertaistui.

REKO on herättänyt tutkijoiden ja kehittäjien kiinnostusta, ja esimerkiksi Helsingin yliopiston Ruralia-instituutti on tutkinut sen asiakaslähtöisyyttä. REKO:sta on tehty useita tutkimuksia, kuten tuottajakyselyitä ja opinnäytetöitä. REKO-myynnin arvioidaan olevan Suomessa noin 1,3 miljoonaa euroa vuodessa.

## Lähteet
De Standaard

**De Standaard** on Belgiassa ilmestyvä hollanninkielinen sanomalehti. Se on perustettu vuonna 1918 ja on toimitukselliselta linjaltaan liberaalikonservatiivi.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nødnett

**Nødnett** on Norjan viranomaisten TETRA-radiostandardiin perustuva yhteinen valtakunnallinen radioverkko.   Suomessa sitä vastaa Virve.

Järjestelmän rakentamisen aloitti Nokia Siemens Networks, joka vuonna 2006 voitti siitä pidetyn kilpailutuksen. Vuonna 2012 projekti siirtyi yhdysvaltalaiselle Motorola Solutions -yhtiölle.

Vuoden 2017 lopulla Virven ja Nødnettin välillä tehtiin ensimmäinen kokeellinen verkkovierailu.

## Lähteet
Hehkusoihtulilja

**Hehkusoihtulilja** (*Kniphofia uvaria*) on Etelä-Afrikasta kotoisin oleva soihtukasvilaji, jota käytetään koristekasvina.

Hehkusoihtulilja on monivuotinen ruohokasvi, jonka miekkamaiset, sinivihreät lehdet muodostavat tiiviin tyviruusukkeen. Kasvi kukkii toukokuusta heinäkuuhun; korkeiden kukkavarsien päässä olevat kukat ovat aluksi punaisia, mutta muuttuvat kukinnan edetessä keltaisiksi, mikä antaa kukinnolle soihtua muistuttavan ulkonäön.

Hehkusoihtulilja viihtyy parhaiten aurinkoisella paikalla hiekkaisessa, hyvin vettä läpäisevässä maassa ja suosii rikasta, humuspitoista maaperää. Kasvi kestää kuivuutta, mutta saattaa tarvita kylminä talvina talvisuojausta, ja kuihtuneet kukinnot kannattaa poistaa heti kukinnan jälkeen. Kasvia voidaan lisätä maavarren avulla, keväällä jakamalla tai siemenistä. Hehkusoihtulilja ei siedä liian kosteaa maaperää, joka voi aiheuttaa juurimätää; toisinaan kasvissa esiintyy myös ripsiäisiä.

Kasvin tieteellinen sukunimi on annettu saksalaisen lääkärin ja kasvitieteilijän Johann Hieronymus Kniphofin (1704–1763) mukaan.

## Lähteet
Mätimarjapuu

**Mätimarjapuu** (*Muntingia calabura*) on nopeakasvuinen trooppinen puu, joka kuuluu Muntingiaceae-heimoon. Se on kotoisin Meksikosta Etelä-Amerikan pohjoisosiin ulottuvalta alueelta, mutta sitä on laajalti istutettu muihin trooppisiin ja subtrooppisiin alueisiin sen hedelmien ja koristearvon vuoksi.

## Ulkonäkö ja koko
Mätimarjapuu kasvaa yleensä 7,5–12 metrin korkuiseksi ja muodostaa leveän, vaakasuoraan levittyvän latvuksen. Sen ainavihannat lehdet ovat vuorottaisia, pitkänomaisia tai suikeita, 5–12,5 cm pitkiä, hammaslaitaisia ja lyhyiden karvojen peittämiä. Pienet, valkoiset kukat, joiden halkaisija on noin 1,5–2 senttimetriä, koostuvat viidestä terälehdestä ja lukuisista keltaisista heteistä. Kukat kestävät vain yhden päivän, ja terälehdet putoavat iltapäivällä. Hedelmät ovat noin 1,5 senttimetrin läpimittaisia, kypsinä punaisia, ohutkuorisia ja sisältävät makeaa, ruskehtavaa hedelmälihaa, joka muistuttaa maultaan viikunaa.

## Levinneisyys
Mätimarjapuun alkuperäinen levinneisyysalue on trooppinen Väli- ja Etelä-Amerikka, mutta se on levinnyt laajalti trooppisille alueille, kuten Kaakkois-Aasiaan ja Karibialle. Se viihtyy monenlaisissa maaperissä ja sietää hyvin kuivuutta, mikä tekee siitä sopeutuvan erilaisiin ympäristöihin. Puu kasvaa nopeasti ja voi tuottaa hedelmiä ympäri vuoden, mikä lisää sen suosiota viljelykasvina. Luontaisessa elinympäristössään *Muntingia calaburaa* pidetään pioneerilajina.

## Käyttö
Mätimarjapuun hedelmät ovat syötäviä ja niitä voidaan nauttia tuoreina tai käyttää hillojen valmistukseen. Lehdet soveltuvat teeksi. Perinteisessä lääketieteessä kasvin eri osia on käytetty erilaisten vaivojen, kuten päänsäryn, vatsahaavojen ja hengitystieongelmien hoitoon. Puun pehmeää puuainesta käytetään maaseudun rakennusmateriaalina, ja kuoren kuituja hyödynnetään köysien valmistuksessa. Mätimarjapuuta kasvatetaan myös koristekasvina sekä hyödynnetään eroosion torjunnassa ja häiriintyneiden alueiden ennallistamisessa sen nopean kasvun ja sopeutumiskyvyn ansiosta.

Mätimarjapuuta voidaan lisätä siemenistä tai pistokkaista. Se kasvaa nopeasti ja voi saavuttaa neljän metrin korkeuden kahdessa vuodessa. Kasvi suosii kosteaa maaperää täydestä auringosta puolivarjoon eikä kestä suolaa.

## Kuvia

Tiedosto:Chinese Cherry - തണൽ മരം - 008.JPG|Kasvutapa
Tiedosto:Muntingia calabura 20180726 180515.jpg|Lehti
Tiedosto:Muntingia calabura- Jamaica Cherry, Panama Cherry, Singapore Cherry. 4.jpg|Kukka
Tiedosto:Muntingia calabura - Jamaica Cherry at Nedumpoil (5).jpg|Hedelmiä


## Lähteet
Notholithocarpus densiflorus

***Notholithocarpus densiflorus*** on ainavihanta puu tai pensas, joka kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltojen länsirannikolla, erityisesti Kaliforniassa ja lounaisessa Oregonissa. Pyökkien, tammien ja kastanjoiden tavoin se kuuluu pyökkikasvien heimoon.

Alun perin aasialaiseen *[[Lithocarpus]]*-sukuun luokiteltu *Notholithocarpus densiflorus* on molekyylitutkimusten perusteella siirretty omaan sukuunsa *Notholithocarpus*.

## Ulkonäkö ja koko
*Notholithocarpus densiflorus* voi kasvaa vain metrin korkuisena pensaana tai puuna saavuttaen jopa 40 metrin korkeuden. Nuorena sillä on usein kartiomainen muoto. Nuoret versot ovat tiheän vaalean nukan peitossa, joka säilyy toisen kasvukauden ajan. 3–14 senttimetrin mittaiset ainavihannat lehdet ovat soikeita, paksuja, nahkamaisia ja voivat olla hienohampaisia. Hedekukat kasvavat yksittäin, emikukat tiheissä monikukkaisissa kukinnoissa. Kukissa on 5–6 verholehteä ja 10–12 hedettä. Hedelmä on 20–35 millimetrin mittainen pähkinä.

## Kasvupaikat ja levinneisyys
*Notholithocarpus densiflorus* viihtyy kosteilla rinteillä merenrantavuoristoissa, suosien rikkaita, kosteita maaperiä, mutta sietää myös jonkin verran kuivuutta vakiinnuttuaan. Se sietää varjoa ja voi kasvaa auringossa tai puolivarjossa. Sen luonnollinen levinneisyysalue ulottuu lounaisesta Oregonista Klamathvuorten kautta Etelä-Kaliforniaan, mukaan lukien Kaskadeille.

## Ekologia
Kasvin pähkinöitä käyttävät ravinnokseen muun muassa oravat, peurat, vapitit ja karhut. Puun tiheä juuristo auttaa vähentämään eroosiota, ja sen lehtikarike parantaa maaperän hedelmällisyyttä säätelemällä maaperän lämpötilaa ja lisäämällä mikrobien aktiivisuutta. Tyypillisiä seuralaislajeja ovat muun muassa jättiläispunapuu, keltamänty, pihdat, lännendouglaskuusi, sianpuolukat, kampasaniainen, tuoksiot, nukka-angervo, lännenjasmike, *[[Rhododendron macrophyllum]]* -alppiruusulaji ja herukat.

*Notholithocarpus densiflorus* on kärsinyt voimakkaasti versopoltteesta: vaikka kasvitauti sairastuttaa monien muidenkin sukujen puita ja pensaita ja ne toimivat sen väli-isäntinä, ainoastaan *Notholithocarpus densiflorukselle* ja joillekin tammilajeille tauti on tappava.

## Käyttö
Monet Kalifornian alkuperäiskansat ovat perinteisesti käyttäneet *Notholithocarpus densiflorus* -lajin pähkinöitä yhtenä tärkeimmistä ravinnonlähteistään. Pähkinät jauhettiin ja liotettiin tanniinipitoisuuden laskemiseksi ja valmistettiin sitten esimerkiksi keitoksi tai leiväksi, johon jäi tanniineista miellyttävä hapan maku. Pähkinät sisältävät suhteellisen paljon öljyä, ja tanniinipitoisuuden vuoksi pähkinöitä on käytetty myös nahanvalmistuksessa.

## Lähteet
Rhododendron macrophyllum

***Rhododendron macrophyllum*** on luontaisena Yhdysvaltain länsirannikolla kasvava alppiruusulaji.

*Rhododendron macrophyllum* on ainavihanta, 2–9 metrin korkuinen pystykasvuinen pensas tai pieni puu, jolla on harmaanruskea, karkeakuorinen runko. 2–3 vuotta säilyvät kaljut, yläpuolelta tummanvihreät ja alapuolelta vaaleammat, soikeat lehdet ovat 7–23 senttimetriä pitkiä ja 3–7,4 senttimetriä leveitä. Lehden tyvi on pyöreähkö. Kasvi kukkii huhti-toukokuussa; tiheissä 10–20 kukan kukinnoissa kasvavat kukat ovat violetteja, valkoisia tai vaalean violetinpunaisia, kellomaisia ja 2,8–4 senttimetrin mittaisia. Emi on tiheänukkainen.

*Rhododendron macrophyllum*in levinneisyysaluetta Pohjois-Amerikan länsiosat merenpinnan tasolta 2000 metrin korkeuteen etelässä Yhdysvaltain Kaliforniasta pohjoiseen Kanadan Brittiläiseen Kolumbiaan. Luontaisia kasvupaikkoja ovat vuorten huiput ja rinteet ja melko kuivatkin paikat, mutteivät koskaan vetiset notkelmat. Kasvi ei siedä liiallista aurinkoa eikä tuulta,
vaan vaatii puolivarjoisan kasvupaikan harvahkon havumetsän suojassa ja viihtyy parhaiten rannikon mereisessä ilmastossa.

Lajin löysi skotlantilainen kirurgi ja kasvitieteilijä Archibald Menzies vuonna 1792 Pohjois-Amerikan länsirannikolta, ja nykyisen tieteellisen nimen antoi Georg Don vuonna 1834 teoksessaan *General History of the Dichlanydeous Plants*.

## Lähteet
Archibald Menzies

**Archibald Menzies** (15. maaliskuuta 1754 – 15. helmikuuta 1842) oli skotlantilainen kirurgi ja kasvitieteilijä.

Menzies syntyi Weemissä, Skotlannissa, James Menziesille ja hänen vaimolleen Annille 15. maaliskuuta 1754. Peruskoulutuksen jälkeen hän työskenteli puutarhurina ensin klaanin päämiehelle Sir Robert Menzies of Menziesille ja myöhemmin yhdessä veljensä Williamin kanssa Edinburghin kasvitieteellisessä puutarhassa; siellä hän kiinnitti professori John Hopen huomion, joka rohkaisi häntä opiskelemaan lääketiedettä, kirurgiaa, kemiaa ja kasvitiedettä Edinburghin yliopistossa. opiskeli lääketiedettä ja botaniikkaa Edinburghin yliopistossa professori John Hopen johdolla. Valmistuttuaan Menzies toimi kirurgin apulaisena Walesissa ennen liittymistään kuninkaalliseen laivastoon apulaiskirurgiksi.

Laivastossa palvellessaan Menzies osallistui useisiin tutkimusmatkoihin. Vuonna 1786 hänet nimitettiin kirurgiksi *Prince of Wales* -alukseen, joka suuntasi turkiskauppamatkalle Pohjois-Amerikan länsirannikolle, jossa Menzies vietti kuukauden keräten kasvinäytteitä; laiva palasi Englantiin vuonna 1789.

Vuonna 1790 Menzies liittyi luonnontutkijana kapteeni George Vancouverin johtamalle *HMS Discovery* -aluksen maailmanympärimatkalle; havaijilaisten kerrotaan muistaneen hänet vielä vuonna 1834 "punanaamaisena miehenä, joka katkaisi ihmisten raajat ja keräsi ruohoa". Menzies myös löysi ensimmäisenä kasvitieteilijänä chilenaraukarian ollessaan illallisella Chilen varakuninkaan luona ja tämän tarjottua hänelle jälkiruoaksi siemeniä, jotka kiinnittivät hänen huomionsa. Menzies onnistui kasvattamaan puun laivalla paluumatkalla Eurooppaan, palasi Englantiin vuonna 1795 ja palveli sen jälkeen kuninkaallisessa laivastossa, enimmäkseen Länsi-Intiassa, vuoteen 1802 asti.

Palattuaan pysyvästi Britanniaan Menzies jäi lääkäriksi Lontooseen ja jatkoi myös kasvitieteen tutkimusta; hän sai vuonna 1799 tohtorin tutkinnon King's Collegesta Aberdeenistä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1826 ja kuoli 15. helmikuuta 1842 Notting Hillissä Lontoossa 88-vuotiaana.

Menziesin löytämiä ja hänen mukaansa nimettyjä kasvilajeja ovat muun muassa kalifornianmansikkapuu (*Arbutus menziesii*) ja lännendouglaskuusi (*Pseudotsuga menziesii*).

## Lähteet
Lännenkukkakanukka

**Lännenkukkakanukka** (*Cornus florida*) on kanukkakasvien heimoon kuuluva lehtipuu, joka on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista. Sitä käytetään koristekasvina, ja se on Pohjois-Carolinan osavaltion tunnuskukka.

Lännenkukkakanukka kasvaa yleensä 6–7,6 metrin korkuiseksi. Lehdet ovat 7,57.5-1515 senttimetriä pitkiä, vastakkaisia ja puikeita tai soikeita. Kasvi kukkii touko-kesäkuussa; kukat ovat pieniä ja keltavihreitä, mutta kukintoja ympäröi neljä suurta valkoista suojuslehteä, mikä luo vaikutelman yksittäisestä suurikokoisesta kukasta. Syksyllä muodostuvat punertavat, kiiltävät, syömäkelvottomat 0,8 senttimetrin mittaiset marjat, jotka kasvavat 3–4 tai useamman marjan ryppäissä. Syksyisin pensas saa värikkään syysvärityksen.

Lännenkukkakanukan alkuperäinen levinneisyysalue ulottuu Massachusettsista ja Floridasta länteen Ontarioon, Texasiin ja Meksikoon. Luontaisia kasvupaikkoja ovat metsien aluspuusto ja metsänreunat. Kasvi on suhteellisen herkkä taudeille, kuten *[[Discula destructiva]]* -sienelle, tuholaisille ja saasteille, minkä vuoksi sen kasvattaminen kaupunkiympäristössä voi olla haastavaa.

## Lähteet
Lithocarpus edulis

***Lithocarpus edulis*** on *[[Lithocarpus]]*-sukuun kuuluva ainavihanta puu tai pensas. Se on kotoisin Japanista, missä sitä esiintyy luonnonvaraisena. Lajia viljellään Euroopassa koristekasvina.

*Lithocarpus edulis* kasvaa yleensä 9–12 metrin korkuiseksi. Sen lehdet ovat kapean soikeita, nahkamaisia ja kiiltävän vihreitä, pituudeltaan korkeintaan 15-senttisiä. Kasvi kukkii keväällä ja on yksikotinen. 25 millimetriä pitkät ja 8 millimetriä leveät pähkinät ovat syötäviä ihmisille, mutta maistuvat pahalta niiden sisältämien tanniinien vuoksi. Tanniinit voi kuitenkin poistaa liottamalla niitä vedessä useamman päivän tai jauhamalla jauheeksi ja liottamalla, jolloin prosessi tapahtuu nopeammin.

*Lithocarpus edulis* on suosittu koristekasvi sen ikivihreän lehvästön ja houkuttelevan ulkonäön vuoksi. Se viihtyy parhaiten aurinkoisessa tai puolivarjoisessa paikassa ja sietää erilaisia maaperätyyppejä, kunhan ne ovat hyvin vettä läpäiseviä. Kasvi on suhteellisen kylmänkestävä ja soveltuu viljeltäväksi alueilla, joilla talvet eivät ole liian ankaria. Yksi tunnettu lajike on *Lithocarpus edulis* 'Starburst', joka erottuu lehtiensä kirkkaan keltaisella keskiosan kirjavuudella. Tämä lajike kasvaa nopeasti ja sitä voidaan kasvattaa pienenä puuna tai suurena pensaana. Se tuottaa pieniä terhoja, jotka ovat vihreä- ja keltaraidallisia.

## Lähteet
Lithocarpus

***Lithocarpus*** on laaja ikivihreiden puiden suku pyökkikasvien heimossa. Sukuun kuuluu noin 300 lajia, jotka ovat pääasiassa kotoisin Kaakkois-Aasiasta, erityisesti Malesiasta ja Indonesiasta.

*Lithocarpus*-suvun puut muistuttavat ulkonäöltään tammia. Niiden lehdet ovat vuorottaiset, yksinkertaiset, nahkeat ja yleensä ehytlaitaiset, mutta voivat joskus olla myös hammaslaitaisia. Kukat ovat yksineuvoisia; hedekukat sijaitsevat pystyissä, yksinkertaisissa tai haarautuneissa tähkissä, kun taas emikukat sijaitsevat hedetähkien tyviosassa tai omissa norkoissaan. Hedelmä on kovakuorinen, tammenterhoa muistuttava pähkinä.

Suurin osa *Lithocarpus*-lajeista esiintyy Kaakkois-Aasiassa ja Indonesiassa. Kaksi lajia kasvaa Japanissa ja aiemmin sukuun luokiteltu *Lithocarpus densiflorus* Pohjois-Amerikan länsiosissa.

Joidenkin *Lithocarpus*-lajien pähkinät ovat syötäviä, mutta ne voivat olla kitkeriä ja sisältää tanniineja, jotka on poistettava ennen käyttöä. Esimerkiksi *[[Lithocarpus edulis]]* tuottaa pähkinöitä, joita voidaan syödä käsittelyn jälkeen.

Lithocarpus-suvun lajit ovat läheistä sukua tammille, mutta eroavat niistä muun muassa kukintojen rakenteen perusteella.

## Lajeja
* *[[Lithocarpus edulis]]*: Esiintyy luonnonvaraisena Japanissa.
* *[[Lithocarpus dealbatus]]*: Ainavihanta puu, joka voi kasvaa jopa 30 metrin korkuiseksi; tavataan trooppisilla alueilla Kiinassa, Pohjois-Intiassa, Myanmarissa, Thaimaassa, Laosissa ja Vietnamissa.
* *[[Lithocarpus harmandii]]*: Esiintyy luonnonvaraisena Laosissa ja muualla Kaakkois-Aasiassa.

Aiemmin pohjoisamerikkalainen laji *Lithocarpus densiflorus* luokiteltiin tähän sukuun, mutta nykyisin se on sijoitettu omaan sukuunsa nimellä *[[Notholithocarpus densiflorus]]*.

## Lähteet
Discula destructiva

***Discula destructiva*** on Gnomoniaceae-heimoon kuuluva sieni, joka aiheuttaa kasvitautia Pohjois-Amerikan luonnonvaraisiin kanukkalajeihin.

Sieni havaittiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kerran vuonna 1978, ja sitä esiintyy kaikkialla Itä-Yhdysvalloissa ja luoteisella Tyynenmeren rannikolla. Sen alkuperä on tuntematon. Sieni viihtyy viileässä ja kosteassa kevät- ja syyssäässä, ja sienitautia pystyy ehkäisemään kastelemalla kanukoita kuivina kausina sekä yleisellä torjuntahoidolla.

*Discula destructiva* -sienestä erityisen voimakkaasti kärsiviä lajeja ovat lännenkukkakanukka ja *[[Cornus nuttallii]]*.

## Lähteet
Ayn Issa

**Ayn Issa** (, ) on arabienemmistöinen kaupunki ja *[[nahiya]]* (piirikunnan osa) Tel Abyadin piirikunnassa Syyrian Al-Raqqan maakunnassa. Kaupunki on tärkeä liikenteen solmukohta, jonka läpi kulkee Aleppon ja Al-Hasakan maakunnat yhdistävä M4-moottoritie, ja toimii Pohjois- ja Itä-Syyrian demokraattisen autonomisen hallinnon yhtenä pääkaupunkina. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupungissa oli 6&nbsp;730 asukasta.

Syyrian demokraattiset voimat (SDF) on hallinnut Ayn Issaa lyhyin keskeytyksin kesäkuusta 2015 eteenpäin. Isis valloitti kaupungin joksikin aikaa, mutta SDF otti sen takaisin hallintaansa heinäkuun alussa. Maailmanlaajuista koalitiota johtavat Yhdysvaltain joukot perustivat sotilastukikohdan Ayn Issaan vuoden 2016 alussa, mikä sai myös Syyrian demokraattisen neuvoston perustamaan monia toimipaikkojaan sinne, mutta myöhemmin neuvosto joutui evakuoitumaan Turkin hyökkäyksen tieltä Raqqaan.

Huhtikuusta 2016 lähtien Ayn Issan laitamille on muodostunut Ayn Issan pakolaisleiri. Heinäkuuhun 2018 mennessä leirissä oli noin 9&nbsp;000 pakolaista, joista valtaosa oli maansisäisiä pakolaisia Syyrian Raqqan ja Dair al-Zaurin maakunnista.

Heinäkuussa 2015, Syyrian sisällissodan aikana, arviolta 15 prosenttia Ayn Issan lähialueen asukkaista oli kurdeja.

## Lähteet
Turoyo

**Turoyo** eli **surayt** on Turkin ja Syyrian kristittyjen, aramelaisten ja assyrialaisten, käyttämä uhanalainen uusaramealainen kieli. Kieli on muinaisen aramean kielen jatkumo, ja sillä on jonkin verran keskinäistä ymmärrettävyyttä assyrialaisen ja kaldealaisen uusaramean (suret), mutta ei läntisen uusaramean kanssa. Kielellä on noin 250&nbsp;000 puhujaa pääasiassa Turkin Mardinin maakunnassa ja Syyrian Al-Hasakan maakunnassa.

Turoyon puhuma-alue rajoittui alkujaan vain Turkin Ṭur ʿAbdinin alueelle, mutta assyrialaisten kansanmurhan ja Ranskan valtakauden aiheuttama muuttoliike laajensi kielen puhuma-aluetta. Nykyisin kieltä puhutaan Turkin ja Syyrian lisäksi diasporassa eri puolilla maailmaa, kuten Libanonissa, Irakissa, Yhdysvalloissa, Euroopassa, kuten Ruotsissa, Belgiassa, Alankomaissa ja Saksassa, Australiassa, Kanadassa, Argentiinassa ja Brasiliassa. Puhujayhteisön pirstoutumisen ja muuttoliikkeen takia UNESCO määrittelee kielen vakavasti uhanalaiseksi, ja puhujamäärä on edelleen vähenemässä.

Turoyoa on perinteisesti käytetty lähinnä puhekielenä. Kieltä on kirjoitettu ensimmäisen kerran 1500-luvulla syyrialaisilla kirjaimilla; ruotsalainen Yusuf Ishaq kehitti 1970-luvulla kielelle latinalaiseen kirjaimistoon perustuvan kirjoitusjärjestelmän, mutta järjestelmä on käytössä lähinnä Ruotsissa siinä, missä muualla käytetään syyrialaisia aakkosia tai epästandardeja latinalaisia kirjaimia. Viime aikoina kieltä on alettu käyttää enemmän myös kirjallisissa yhteyksissä.

## Lähteet
Ṭur ʿAbdin

**Ṭur ʿAbdin** on historiallinen ja kulttuurillinen alue kalkkikivitasangolla Kaakkois-Turkissa Mardinin maakunnassa; se rajautuu pohjoisessa ja idässä Tigris-jokeen, etelässä Mesopotamian tasankoon ja lännessä nykyiseen Mardinin kaupunkiin. Alue on ollut kristinuskon tärkeä keskus jo varhaiskeskiajalta lähtien, ja siellä sijaitsee lukuisia muinaisia kirkkoja ja luostareita.

Ṭur ʿAbdinin keskus oli alkujaan Ḥaḥin () kylä, mutta myöhemmin Mor Gabrielin luostari nousi merkittävimmäksi hengelliseksi keskukseksi ja hiippakunnan keskuspaikaksi. Vaikka alue on kuulunut muslimivaltioihin 600-luvulta asti, väestön enemmistö oli vielä 1900-luvulla syyrialaiskristittyjä, ja nykyään vähälukuinen kristitty kansanryhmä puhuu edelleen uusaramealaisiin murteisiin kuuluvaa turoyon kieltä. Alueen nimi tarkoittaa syyriaksi "Jumalan palvelijoiden vuorta".

Historiansa aikana Ṭur ʿAbdin on kärsinyt voimakkaasti muun muassa mongolien ja kurdien hyökkäyksistä sekä etenkin vuoden 1915 assyrialaisten kansanmurhasta. Pyhänä vuorena ja ortodoksisten luostareiden keskittymänä Ṭur ʿAbdinia on kutsuttu myös "idän Athokseksi".

## Lähteet
Länsiarmenian kieli

**Länsiarmenia** (*Arewmtahayerên*) on toinen armenian kielen muodoista ja se muoto, jota on historiallisesti puhuttu Turkkiin kuuluvassa Länsi-Armeniassa. Länsiarmenia perustuu Istanbulin vanhan armenialaisen yhteisön murteeseen, ja sitä käyttävät Turkissa ja joissain arabimaissa asuvat armenialaiset sekä siirtolaisyhteisöt Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Vaikka sanasto on länsiarmeniassa ja itäarmeniassa lähes sama, muunnelmien väliset erot ääntämyksessä ja kieliopissa ovat niin perustavanlaatuisia, että niitä voidaan pitää kahtena eri kielenä. Länsiarmenia määritellään uhanalaiseksi kieleksi.

Itäarmenian tavoin länsiarmenia on puhdistettu "muslimisanoista" eli arabialaisista, persialaisista ja turkkilaisista lainasanoista, jotka on korvattu klassisesta armeniasta otetuilla sanoilla. Klassisen armenian kreikkalais-, syyrialais- ja iranilaisperäisiä lainasanoja on kuitenkin pidetty tässä suhteessa osana alkuperäistä sanastoa. Muinaisarmenian äänteet *b*, *d*, *g*, *j* ja *ǰ* lausutaan länsiarmeniassa itäarmeniasta poiketen soinnittomina ja joissain murteissa soinnittomina ja aspiroituneina ja ne ovat sulautuneet yhteen muinaisarmenian *p’*, *t’*, *k’*, *c’* ja *č’* -äänteiden kanssa, kun taas muinaisarmenian *p*, *t*, *k*, *c* ja *č* lausutaan kaikissa länsiarmenialaisissa murteissa /b/, /d/, /g/, /j/ ja /ǰ/, myös itäarmeniasta poiketen. Kieliopillisia eroja on etenkin sijapäätteissä, määräisen artikkelin käytössä ja verbirakenteissa.

Länsiarmenian puhujia on eniten Libanonissa (294&nbsp;000), Yhdysvalloissa (238&nbsp;000), Georgiassa (150&nbsp;000), Armeniassa (73&nbsp;000), Ranskassa (70&nbsp;000), Syyriassa (65&nbsp;000), Turkissa (61&nbsp;000), Irakissa (61&nbsp;000), Uzbekistanissa (60&nbsp;000) ja Ukrainassa (50&nbsp;000), ja puhujien kokonaismäärä on noin 1,2 miljoonaa.

## Lähteet
Hatayn valtio

**Hatayn valtio** tai **Hatayn tasavalta** oli lyhytikäinen historiallinen valtio, joka syntyi, kun vuotta aiemmin Syyriaan kuuluneeksi autonomiseksi alueeksi muodostettu Alexandettan sancak julistautui itsenäiseksi 2. syyskuuta 1938. Tasavalta kesti vuoden Ranskan ja Turkin yhteisen sotilasvalvonnan alaisuudessa, ja tasavalta oli riippuvainen Turkista koko olemassaolonsa ajan: valtion nimen "Hatay" keksi Turkin presidentti Kemal Atatürk, presidentti Tayfur Sökmen oli Turkin parlamentin jäsen, ja myös pääministeri Abdurrahman Melek valittiin Turkin parlamenttiin vuonna 1939 hänen ollessaan edelleen Hatayn pääministeri.

Tasavalta liittyi Turkkiin 29. kesäkuuta 1939 pidetyn kiistanalaisen kansanäänestyksen jälkeen, ja se muodostaa nykyisin Turkin Hatayn maakunnan. Syyria ei edelleenkään tunnusta alueliitosta, vaan pitää Hatayn maakuntaa osana itseään ja esittää sen virallisissa kartoissa sellaisena.

## Lähteet
Portugalin Angola

**Portugalin Angola** tai **Portugalin Länsi-Afrikka** tarkoittaa Portugalin siirtomaavallan alaista nykyistä Angolan tasavaltaa vuosina 1575–1975. Vuonna 1575 oman kuvernöörin saanut ja siten omana hallinnollisena alueenaan perustettu Portugalin Angola oli ensimmäinen eurooppalainen siirtomaa Afrikan mantereella, mutta portugalilaisten valta rajoittui alkuvaiheessa vain rannikolle, ja portugalilaiset kävivät sotia ja konflikteja alkuperäiskansojen kanssa aina Angolan itsenäistymiseen saakka. Tästä huolimatta he onnistuivat hankkimaan suuren määrän orjia, joita kuljetettiin Atlantin yli Portugalin siirtomaihin Pohjois-Atlantille, kuten Madeiralle, ja Brasiliaan aina 1800-luvulla tapahtuneeseen Atlantin orjakaupan päättymiseen asti.

Siirtomaan pääkaupunki Luanda sijaitsi rannikolla, ja portugalilaiset kohtasivat vastarintaa alueen paikallisilta kuningaskunnilta, kuten Kongolta, Ndongolta ja Matambalta, pyrkiessään hallitsemaan sisämaata. Alkuperäisasukkaita vastaan käydyt sodat olivat monimutkaisia, ja vaihtelevat heimoliittoumat vaikeuttivat suhteellisen pienen afroportugalilaisen hallinnon etenemistä. Ratkaiseva vaikutus oli Brasilialta saadulla tuella, sillä maa halusi varmistaa orjien jatkuvan saannin.

Portugalilaisten saapuminen Länsi-Afrikkaan alkoi 1400-luvun lopulla, ja he laajensivat tutkimusmatkojaan etelämmäksi. Vuonna 1486 he kolonisoivat São Tomén ja Príncipen saaret ja tarvitsivat orjia sinne perustetuille sokeriplantaaseilleen. Aluksi portugalilaiset kävivät kauppaa Kongon kuningaskunnan kanssa, mutta myöhemmin he alkoivat järjestää omia orjien sieppausretkiään sisämaahan, mikä aiheutti jännitteitä paikallisten valtakuntien kanssa. Kongon kuningaskunnan ja Portugalin välisten suhteiden rappeutuessa portugalilaiset alkoivat etsiä toista kauppakumppania alempana Afrikan rannikolta ja löysivät Ndongon, jonka hallitsijan arvonimestä *Ngolo* nimi Angola on peräisin.

Portugalin siirtomaavalta Angolassa kesti vuoteen 1975 asti, jolloin maa itsenäistyi verisesti.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kašubia

**Kašubia** ( tai *Kaszëbskô*, , ) on maantieteellinen ja kulttuurillinen alue Pohjois-Puolassa Itämeren rannan Helin niemimaan ja Chojnicen kaupungin läheisen Tucholan metsän välissä. Alueen perinteisiin asukkaisiin kuuluu slaavilainen kašubien kansa, jonka nimi esiintyy kirjallisissa lähteissä ensimmäistä kertaa 1200-luvulla, mutta jonka historioitsijat olettavat asuneen alueella ehkä jo 700-luvulta lähtien. Kašubit puhuvat omaa kieltään kašubia, joka on sukua puolalle, mutta on niin erilaista, että yksikielinen puolalainen ei välttämättä ymmärrä sitä.

Kašubian tärkeimpiä kaupunkeja ovat Gdańsk, Kartuzy ja Wejherowo. Alueen vaakunassa oleva aarnikotka perustuu väitetysti vanhaan legendaan aarnikotkasta, joka on lentänyt ammoin alueen yli ja pudottanut suuren palan meripihkaa yhteen sen järvistä. Jos Kašubia kokee hirvittävän köyhyyden, tämä arvokas meripihkapala löydetään ja alue pelastuu.

## Kuvia

Tiedosto:POL Kaszuby flag.svg|Kašubian lippu
Tiedosto:POL Kaszuby COA.svg|Kašubian vaakuna
Tiedosto:Kashubians in Poland without text.png|Kašubian sijainti Puolan kartalla.
Tiedosto:Kaszuby wg J.Mordawskiego 1999.png|Eräs tulkinta Kašubian muodostavista alueista.


## Lähteet
Venäläinen viittomakieli

**Venäläinen viittomakieli** () on Venäjän kuurojen yhteisön käyttämä viittomakieli. Venäjän vuoden 2010 väestönlaskessa 120&nbsp;528 ihmistä ilmoitti puhuvansa kieltä, ja erään arvion mukaan puhujia olisi koko maailmassa noin 148&nbsp;700. Pääosa kielen puhujista asuu Venäjällä, mutta jonkin verran puhujia on myös entisissä neuvostotasavalloissa Ukrainassa, Valko-Venäjällä, Kazakstanissa, Uzbekistanissa, Tadžikistanissa, Moldovassa ja Virossa. Joitain venäläisen viittomakielen puhujia asuu myös Yhdysvalloissa, Saksassa ja Israelissa, ja he ovat venäläisiä maahanmuuttajia tai näiden jälkeläisiä. Kielellä on ollut virallisen viestintäkielen asema Venäjällä vuodesta 2012 eteenpäin.

Venäläisen viittomakielen ajatellaan yleensä kuuluvan ranskalaisten viittomakielten kielikuntaan, mutta näkemystä on myös kyseenalaistettu, sillä kielten sukulaisuudesta ei ole varmoja todisteita, ja vaikka Venäjän ensimmäiset viittomakielen opettajat tulivatkin 1800-luvulla Ranskasta ja Itävallasta, heidän opetusmetodeistaan ja -kielistään ei tiedetä paljoakaan.

Suurin osa kielen puhujista on kaksikielisiä ja osaa viittomakielen lisäksi yhteisön puhuttua kieltä joko suullisessa tai kirjallisessa muodossa. Venäläisen viittomakielen lisäksi on olemassa venäjän kielen viitottu muoto eli "käännetty viittomakieli", joka käyttää sellaisenaan puhutun venäjän kielioppia, eli on venäjän kielen manuaalisesti koodattu muoto. Viitottua venäjää käytetään usein virallisissa ja muodollisemmissa yhteyksissä.

## Lähteet
Guinean kielet

**Guinea** on monikielinen maa, jossa puhutaan lähes 40 eri kieltä. Siirtomaa-ajan perintönä Guinean virallinen kieli on ranska, mutta sitä käytetään lähes yksinomaan toisena kielenä, ja kuudella alkuperäiskielellä, fulanilla, maninkalla, susulla, kissillä, kpellellä ja lomalla, on kansallisen kielen asema. Maan puhutuin kieli on fulani, jota puhuu noin 35 prosenttia väestöstä; kaksi seuraavaksi suurinta kieltä ovat maninka (25 prosenttia) ja susu (18 prosenttia). Kaikkiaan maassa puhutaan 35 alkuperäiskieltä, joista merkittävä määrä puhujia on 22:lla.

Vain 30–35 prosenttia maan asukkaista on lukutaitoisia. Lukutaidottomuus on yleisempää kaupunkialueilla (80 prosenttia) kuin maaseudulla (42 prosenttia), ja tytöistä ja naisista 75 prosenttia ja yli 12-vuotiaista pojista ja miehistä 54 prosenttia on lukutaidottomia.

## Virallinen kieli ranska
Vaikka ranska on maan virallinen kieli, sitä puhuu vain hieman alle 28 prosenttia maan väestöstä. Siitä huolimatta kieli on hallituksen, hallinnon ja tiedotusvälineiden kieli ja myös opetuskieli maan kouluissa.

## Kansalliset kielet
Nigeriläis-kongolaisten kielten senegambialaiseen haaraan kuuluvaa fulania puhuu 34,5 prosenttia Guinean väestöstä pääosin Fouta Djallonin alueella. Kieli on maan yleisimmin puhuttu alkuperäiskieli.

Maninkaa puhutaan laajimmin Ylä-Guineassa, ja 25 prosenttia maan asukkaista puhuu sitä; maninkan kielen Kankanin murre on myös manding-kielten väliseksi yleiskieleksi kehitetyn n’kon pohjana.

Mandekieli susun, jota puhuu 17,8 prosenttia maan väestöstä, tärkeintä puhuma-aluetta on rannikon Ala-Guinea; kieli toimii alueella merkittävänä kauppakielenä ja *[[lingua franca]]na* ja sen asema on niin vahva, että se on vähitellen syrjäyttänyt useita muita alkuperäiskansojen kieliä.

Guinean ylätasangon kieliä ovat idästä länteen mandelaiset kielet kpelle (3,9 prosenttia väestöstä) ja loma (1,4 prosenttia väestöstä) sekä mel-kieli kissi (4 prosenttia väestöstä). Kissin kaksi murretta, pohjoinen ja eteläinen, ovat molemmat toonikieliä; näistä edellinen on kielen Guineassa puhuttava muoto, ja siinä on lainasanoja mende-kielistä ja malinkesta.

## Muut kielet
Guinealaisista 31 prosenttia osaa lukea ja kirjoittaa jotain vierasta kieltä. Viittomakielenä maassa käytetään guinealaista viittomakieltä, joka joko perustuu tai on vähintään saanut voimakkaita vaikutteita amerikkalaisesta viittomakielestä, minkä lisäksi siinä on piirteitä ranskalaisesta viittomakielestä.

## Lähteet
Burkinafasolainen viittomakieli

**Burkinafasolainen viittomakieli** () eli **mossilainen viittomakieli** (), on Burkina Fason pääkaupungin Ouagadougoun kuurojen käyttämä viittomakieli. Kuurojen koulutukseen käytetään Burkina Fasossa amerikkalaista viittomakieltä, ja burkinafasolaista viittomakieltä pidetään siihen pohjautuvana kreolikielenä.

Burkina Fasossa on kaikkiaan noin 55&nbsp;000 kuuroa, mutta ei tiedetä tarkkaan, moniko näistä käyttää burkinafasolaista viittomakieltä ja moniko amerikkalaista tai ranskankielisen Afrikan viittomakieltä.

## Lähteet
Nigerin kielet

**Niger** on laaja länsiafrikkalainen maa, jossa puhutaan ainakin 20 eri alkuperäiskieltä ja viittä ei-alkuperäiskieltä. Nigerin virallinen kieli on siirtomaa-ajalta periytyvä ranska, minkä lisäksi maan kymmenen tunnustettua kansallista kieltä ovat 31. joulukuuta 2001 säädetyn lain mukaan arabia, buduma, fulani, gourmanché, hausa, kanuri, songhai, tamasheq, tassawaq ja tebu. Maan asukkaista vain 35 prosenttia on lukutaitoisia.

## Virallinen kieli ranska
Niger on yksi Afrikan 24 ranskankielisestä maasta, ja ranska on yksi maan tärkeimmistä kielistä ja virallisen viestinnän ja koulutuksen kieli. Tästä huolimatta vain 13 prosenttia maan asukkaista puhuu kieltä.

## Kansalliset kielet
Afroaasialaisten kielten länsitšadilaiseen haaraan kuuluva hausa on yksi Nigerin kymmenestä kansalliskielestä ja maan puhutuin äidinkieli; suuren puhujamäärän vuoksi hausaa käytetään *[[lingua franca]]na* suuressa osassa Länsi-Afrikkaa. Kielen Nigerissä käytettäviä murteita ovat muun muassa kurhwayanci, daragaram, aderawa, arawci ja arewa.

Berberikieli tamasheqillä on Nigerissä noin 900&nbsp;000 äidinkielistä puhujaa, jos lähisukuiset tuaregikielet lasketaan mukaan. Kielen alle luokiteltavia pienempiä kieliä ovat muun muassa kahteen murteeseen jakautuva, Agadezin alueella sijaitsevassa Aïr-vuoristossa puhuttava air tamajeq sekä tawellemmet.

Kanuria, joka kuuluu nilosaharalaisten kielten länsisaharalaiseen ryhmään, puhutaan etenkin Tšadjärven alueella. Kielellä on 4,2 miljoonaa äidinkielistä puhujaa ja myös sitä käytetään *lingua francana*; perinteisesti kanuria on kirjoitettu arabialaisilla kirjaimilla, mutta kieli on siirtynyt viime aikoina latinalaisiin.

Nilosaharalaisiin kieliin luokiteltava songhai ei ole oikeastaan yhtenäinen kieli, vaan useamman lähisukuisen kielen ryhmä, joista tärkein on djerma. Pääosa djerman 2,4 miljoonasta puhujasta asuu Nigerin lounaisosissa; muita songhaikieliä ovat gadal ja tasawaq.

Nigerin muita kansallisia kieliä ovat arabia, buduma, fulani, gourmanché ja tebu.

## Muut kielet
Nigerin 16&nbsp;000 kuuroa käyttävät kielenään nigeriläistä viittomakieltä.

## Lähteet
Guinealainen viittomakieli

**Guinealainen viittomakieli** on Guinean kuurojen käyttämä viittomakieli. Kieli joko perustuu tai on vähintään saanut voimakkaita vaikutteita amerikkalaisesta viittomakielestä, minkä lisäksi siinä on piirteitä ranskalaisesta viittomakielestä.

Vuonna 2008 kieltä käytti 528 Guinean kaikkiaan noin 6&nbsp;000 kuurosta.

## Lähteet
Kongon demokraattisen tasavallan kielet

**Kongon demokraattinen tasavalta** on yksi maailman kielellisesti monimuotoisimmista maista, ja siellä puhutaan yli 200 eri kieltä. Kongon demokraattisen tasavallan virallinen kieli ja hallinnon ja koulutuksen on ranska, minkä lisäksi maan neljä kansallista kieltä ovat kituba, swahili, luluanluba ja lingala. Lingalaa puhutaan eniten maan luoteisosassa, swahilia idässä, kitubaa lounaassa ja luluanlubaa kaakossa.

Maan asukkaista 77 prosenttia on lukutaitoisia.

## Virallinen kieli
Siirtoma-ajalta periytyvä ranska on Kongon demokraattisen tasavallan virallinen kieli, ja sitä käytetään etenkin koulutuksessa ja hallinnossa sekä maan eri etnisten ryhmien välisenä *[[lingua franca]]na*. Maan asukkaista hieman yli puolet osaa kieltä.

## Kansalliset kielet
Vaikka perustuslaki määrittelee yhdeksi kansalliseksi kieleksi kikongon, laajemmin käytetään todellisuudessa siihen pohjautuvaa kreolikieltä kitubaa. Kieltä käytetään muun muassa Kwilun, Kwangon ja Keski-Kongon maakuntien hallinnossa sekä monien kaupunkien pääkielenä.

Alkujaan Ylä-Kongon alueelta Keski-Kongoon levittäytynyt bantukieli lingala kehittyi yleiskieleksi siirtomaakaudella ja on nykyisin yksi pääkaupunki Kinshasan tärkeimmistä kielistä. Swahili taas on Itä-Afrikan yleiskieli, ja sitä käytetään etenkin Kongon itäosissa.

Luluanlubaa eli tshilubaa puhutaan Kasain alueella, minkä lisäksi Katangan maakunnassa puhutaan sen läheistä sukukieltä katanganlubaa.

## Muut kielet
Kongon demokraattisen tasavallan pienempiä kieliä ovat muun muassa lunda, budza, lendu, azande, komo, chokwe ja nande. Viittomakielinä käytetään pääasiassa ranskalaista ja amerikkalaista viittomakieltä sekä Kongon demokraattisen tasavallan viittomakieltä.

## Lähteet
Cristiano Ronaldo: The World at His Feet

**Cristiano Ronaldo: The World at His Feet** on Tara Pirnian ohjaama dokumenttielokuva, joka julkaistiin Vimeossa kesäkuussa 2014. Se kertoo tällöin Real Madridissa pelanneen portugalilaisen jalkapalloilijan Cristiano Ronaldon elämästä ja urasta. Elokuvan kertojana toimi brittiläinen Benedict Cumberbatch.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Iso arkana

**Iso arkana** (*Arcana maiora*) eli **suurten salaisuuksien kortit** on pääasiassa korteistaennustajien käyttämä nimitys tarot-pakan 22 kuvakortin ryhmästä. Tarot-pelien pelaajat kutsuvat niitä valteiksi. Tarot-pelaajien keskuudessa *Arcana maiora* -nimitystä pidetään yleensä erheellisenä, koska ennustaminen on kortteihin päälleliimattu ominaisuus.
Korttia numero 13 ”kuolemaa” pidetään usein virheellisesti kuoleman enteenä, vaikka kortti tarkoittaakin jonkin asian poistumista, katoamista tai uudelleensyntymistä.

## Luettelo ison arkanan korteista
Suuren arkanan valttikorteilla on numerojärjestys, mutta korttien nimet ja numerot vaihtelevat hieman pakottain ja käännöksittäin.

**<sup>*</sup>**: Rider Waite -pakan 8. ja 11. kortit vastaavat muiden pakkojen 11. ja 8. kortteja

## Lähteet
Ugandan kielet

**Uganda** on kielellisesti ja kulttuurillisesti monimuotoinen maa, jossa puhutaan 41 eri alkuperäiskieltä ja kolmea ei-alkuperäiskieltä. Virallisia kieliä Ugandassa ovat englanti ja swahili. Maassa puhuttavat kielet kuuluvat neljään eli kieliryhmään, joista kolme tärkeintä ovat bantukielet, keskisudanilaiset kielet ja niloottiset kielet, minkä lisäksi maassa puhutaan kahta kuliakilaista kieltä.

77 prosenttia Ugandan asukkaista on lukutaitoisia.

## Viralliset kielet
Siirtomaa-ajalta periytyvää englantia puhuvat enimmäkseen lukutaitoiset ugandalaiset. Ugandan englannille on ominaista voimakas murteellisuus, ja kieleen ovat vaikuttaneet vahvasti Ugandan paikalliset kielet. Kieltä käytetään Ugandassa laajasti hallituksen, koulutuksen ja politiikan aloilla. Toinen virallinen kieli on afrikkalainen swahilin kieli; alkujaan lugandaa pidettiin toisena mahdollisena vaihtoehtona, kun afrikkalaisen kielen tunnustamista maan viralliseksi kieleksi ehdotettiin, mutta valinta osui lopulta vuonna 2005 swahiliin siksi, että se on Ugandan ulkopuolinen ja siten neutraali kielivalinta, ja siksi, että se on Itä-Afrikan yhteisön pääkieli.

## Muut kielet
Nigeriläis-kongolaisiin kieliin kuuluvaa lugandaa puhuu äidinkielenään yli neljä miljoonaa ugandalaista pääasiassa Bugandan alueella ja pääkaupunki Kampalassa. Ugandan itsenäistymisen jälkeen luganda oli eniten käytetty kieli, ja 1960-luvulle asti monien peruskoulujen opetuskieli, mutta muut etniset ryhmät vastustivat sen nostamista viralliseksi kieleksi. Luganda on kuitenkin maan puhutuin paikallinen kieli ja toiseksi puhutuin kieli englannin jälkeen. Muita maassa puhuttavia bantukieliä ovat muun muassa nyoro, tooro, nyankole ja kiga; luo-kieliin kuuluvat lango, alur ja atšoli, itäniloottisiin kieliin taas ateso, karamojong ja bari. Keskisudanilaisista kielistä eräs on lugbara ja itäsudanilaisiin kieliin lukeutuvat pokot, kuliak ja elgon.

Vuonna 1995 Ugandasta tuli toinen valtio maailmassa, joka on sisällyttänyt viittomakielen perustuslakiinsa. Maassa käytetään omaa ugandalaista viittomakieltään, jossa on vaikutteita kenialaisesta viittomakielestä sekä amerikkalaisesta ja brittiläisestä viittomakielestä.

## Lähteet
Sambian kielet

**Sambia** on monikielinen maa, jossa puhutaan 38 alkuperäiskieltä ja yhdeksää ei-alkuperäiskieltä. Sambian virallinen kieli ja yleisimmin käytetty toinen kieli on englanti, jota puhuu äidinkielenään vain kaksi prosenttia maan väestöstä; maan seitsemän virallisesti tunnustettua alueellista kieltä ovat bemba, njandža, lozi, tonga, kaonde, luvale ja lunda. Väestönlaskennan mukaan Sambian puhutuimmat alkuperäiskielet ovat 35 prosentin puhuma bemba, 20 prosentin puhuma njandža, 12 prosentin puhuma tonga ja kuuden prosentin puhuma lozi.

Sambian pääkaupungissa Lusakassa käytetään *[[lingua franca]]na* njandžan kaupunkimurretta; kieltä käytetään myös laajasti toisena kielenä kaikkialla Sambiassa. Myös maan suurin alkuperäiskieli bemba toimii yleiskielenä joillain alueilla. Maakunnittain kielten puhuma-alueet jakautuvat siten, että Luoteisessa maakunnassa valtakielenä on lunda, Läntisessä maakunnassa lozi, Eteläisessä maakunnassa tonga, Lusakan maakunnassa ja Itäisessä maakunnassa njandža ja kaikissa muissa maakunnissa bemba.

Vuonna 2018 oli 86,7 prosenttia sambialaisista osasi lukea, mikä on suuri kasvu vuoden 2000 68 prosentista. Naisten lukutaitoisuus on jonkin verran alhaisempaa kuin miesten. Sambian noin 16&nbsp;000 kuuroa käyttävät viittomakielenään omaa sambialaista viittomakieltään.

## Lähteet
La Voix du Nord

**La Voix du Nord** on ranskalainen vuonna 1941 perustettu sanomalehti, joka ilmestyy Lillessä. Se syntyi alun perin Ranskan vastarintaliikkeen salaisena lehtenä. Se alkoi ilmestyä laillisesti 5. syyskuuta 1944. Nykyisin *La Voix du Nord* on osa belgialaista Rossel-mediataloa, joka julkaisee myös esimerkiksi *[[Le Soir]]ia*.

Lehti siirtyi tabloid-kokoon vuonna 2006 ja muuttui seitsemänpäiväiseksi vuonna 2008. Aiemmin se ei ollut ilmestynyt maanantaisin vuodelta 1948 peräisin olleen asetuksen takia, joka rajoitti lehtien julkaisun kuuteen päivään viikossa.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Juhani Lehto

**Simo Pekka Juhani Lehto** (s. 23. maaliskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen sosiaali- ja terveyspolitiikan professori emeritus.

Lehto syntyi metsänhoitaja Simo Aukusti Lehdon ja Katri Maria Tuuterin perheeseen. Hänen puolisonsa vuosina 1974–1992 oli Eeva-Liisa Wallenius ja 1997–2010 Riitta Lappalainen. Lehto tuli ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta v. 1968 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1971 ja valtiotieteen kandidaatiksi 1977. Valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli siellä vuonna 1991 tutkimuksella *Juoppojen professionaalinen auttaminen: tutkimus lääkäreiden, sosiaalityöntekijöiden ja poliisien juoppouteen kohdistamasta työstä ja siihen kohdistuvien professionaaliodotusten vaikutuksesta*. 

Lehto oli Helsingin mielisairaanhuoltopiirin tutkimussihteeri vuosina 1984–1985, sosiaalihallituksen ylitarkastaja 1985–1991, Alkoholitutkimussäätiön tutkija 1988–1989 ja sosiaali- ja terveyshallituksen kehittämispäällikkö 1992–1998. Tampereen yliopistossa hän oli dosentti vuodesta 1995, sosiaali- ja terveyshallinnon ma. professori 1997–1998 ja sosiaali- ja terveyspolitiikan professori vuodesta 2000 eläköitymiseensä saakka. Hän oli myös yliopiston terveystieteen laitoksen johtaja 2001–2004 ja yliopiston vararehtori 2004–2009. Maailman terveysjärjestön tutkijana Lehto toimi Tanskassa 1992–1994 ja Belgiassa 1999.

Lehdon luottamustoimiin on kuulunut Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsenyys vuosina 1973–1976. Hämeenlinnan kaupunginvaltuustoon hänet valittiin kuntavaaleissa 2017 ja 2021. Tultuaan valituksi myös Kanta-Hämeen aluevaltuustoon vuonna 2022 Lehto jätti kaupunginvaltuutetun tehtävät.

## Lähteet
Lauri Kärkkäinen

**Lauri Kärkkäinen** -nimisiä henkilöitä ovat olleet:

* Lauri Kärkkäinen (1851–1922), suomalainen kauppias, laivanvarustaja ja kauppaneuvos
* Lauri Kärkkäinen (1903–1988), suomalainen diplomi-insinööri, Helsingin kaupungingeodeetti ja maanmittausneuvos.
Adelheid Laro

**Adelheid Laro** (o.s. Okas, 23. marraskuuta 1911 Jaunjelgava, Latvia – 12. huhtikuuta 2001) oli virolaissyntyinen suomalainen kirjastonhoitaja, joka johti Mikkelin kaupunginkirjastoa 1950–1974.

Adelheid Okas syntyi Latviassa, jonne hänen isänsä oli karkotettu Viron Tartosta kansallispoliittisista syistä. Hän varttui Venäjällä ja tuli ylioppilaaksi 1929 Viron Tartossa, jonne perhe oli palannut.. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Tarton yliopistosta vuonna 1936. Siellä hän tapasi nuoren suomalaisrunoilijan ja toimittajan Arvo Laron, joka valmistui Tartosta filosofian maisteriksi 1943. He avioituivat vuonna 1937 ja muuttivat Suomeen, jossa Adelheid Laro suoritti kirjastoalan tutkinnon 1949 Helsingin Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Jo ennen tutkintoa hän työskenteli Tampereen kaupunginkirjastossa ja kävi kirjallisessa opintopiirissä, jossa olivat mukana aloittelevat kirjailijat Lauri Viita ja Väinö Linna. Laron seuraava työ oli Helsingin yliopiston serobakteriologisen laitoksen ja valtion seerumilaitoksen kirjastonhoitajana. Vuonna 1950 hän sai paikan Mikkelin kaupunginkirjaston johtajana ja jäi tästä tehtävästä eläkkeelle vuonna 1974. Laron johtajavuosina Mikkelin kaupunginkirjaston toimintaan tuotiin mukaan kirjailijamatineoita, kirjaesittelyjä, esitelmiä ja lasten satutunteja. Henkilökunta yli kuusinkertaistui ja lainausten määrä kahdeksankertaistui. Uransa huippuna Laro piti ASLA-Fulbright-stipendillä tehtyä puolen vuoden opintomatkaa Yhdysvaltoihin vuonna 1956, jonka aikana hän tutustui sikäläiseen kirjastorakentamiseen, kielistudioihin ja musiikkikirjastoihin. Matka innoitti häntä perustamaan Mikkeliin musiikkikirjaston ja suorittamaan sen alan erikoistutkinnon. Hän oli mukana suunnittelemassa tiloja Mikkelin uuteen maakuntakirjastotaloon, joka valmistui hänen eläkkeelle jäämisensä aikoihin 1970-luvun puolivälissä..

Adelheid Laro oli mukana perustamassa Kalevalaisten Naisten yhdistyksiä Tampereelle ja Mikkeliin, Mikkelin Suomi–Amerikka-yhdistystä ja soroptimistiklubia. Hän oli mukana myös Mikkelin akateemisten naisten yhdistyksessä ja toimi myös monien näistä puheenjohtajana. Vuodesta 1959 hän oli Suomen Kirjastoseuran keskushallituksen jäsen.

Testamenttivaroin perustettu Adelheid ja Arvo Laron rahasto jakaa apurahoja eteläsavolaisille esikoisteoksen julkaisseille kirjailijoille. Se on osa Etelä-Savon rahastoa, yhtä Suomen Kulttuurirahaston 17 maakunnallisesta rahastosta.

## Lähteet