Pierre-Samuel du Pont de Nemours

**Pierre-Samuel du Pont de Nemours** (14. joulukuuta 1739 Pariisi, Ranskan kuningaskunta – 6. elokuuta 1817 Wilmington, Delaware, Yhdysvallat) oli ranskalainen taloustieteilijä ja valtiomies. Hänen poikansa perustivat amerikkalaisen Dupont-teollisuussuvun kaksi haaraa.

## Elämä ja ura
Pierre-Samuel du Pont opiskeli lääkäriksi, mutta ei harjoittanut ammattia, sillä hän oli jo varhain kiinnostunut taloudellisista kysymyksistä ystävystyttyään François Quesnayn, Anne Robert Jacques Turgot'n ja muiden taloustieteilijöiden fysiokraattisen koulukunnan johtajien kanssa. Hän laati useita talouskysymyksiä käsitteleviä pamfletteja ja lukuisia artikkeleita, joissa hän edusti ja puolusti koulukunnan näkemyksiä kansantajuisesti *Journal de l'agriculture, du commerce et des finances* -lehdessä ja *Éphémérides du citoyen* -lehdessä, jonka päätoimittajana hän toimi.

Du Pont otti vuonna 1772 vastaan Puolan kuningas Stanisław II Poniatowskin julkisen opetusneuvoston sihteerin viran. Kaksi vuotta myöhemmin hänet kutsuttiin takaisin Ranskaan, kun hänen ystävänsä Turgot nousi talousministeriksi. Du Pontin avustettuaan ministeriä tämän uudistushankkeissa lyhyen toimikautensa aikana hänet erotettiin Turgot'n kanssa, ja hän vetäytyi Nemoursin lähellä sijaitsevaan Gâtinais'n kaupunkiin, jossa hän työskenteli maatalouden parannusten parissa. Vapaa-aikanaan hän teki Arioston *[[Raivoisan Roland]]in* käännöksen (1781) ja kirjoitti teoksen *Mémoires sur la vie de Turgot* (1782). Ulkoministeri Charles Gravier de Vergennes palkkasi hänet vuonna 1782 neuvottelemaan englantilaisen komissaarin James Huttonin kanssa Yhdysvaltojen itsenäisyyden tunnustamisesta (1782) ja valmistelemaan kauppasopimusta Ison-Britannian kanssa (1786). Charles Alexandre de Calonnen alaisuudessa hänestä tuli valtioneuvos, ja hänet nimitettiin kaupan pääkomissaariksi.
 
Ranskan suuren vallankumouksen aikana du Pont kannatti perustuslaillista monarkiaa ja osallistui Ranskan säätyjen yleiskokoukseen vuonna 1789. Hänet valittiin Ranskan perustuslakia säätävän kansalliskokouksen edustajaksi, jonka puheenjohtajaksi hänet valittiin 16. lokakuuta 1790. Hänen konservatiiviset mielipiteensä tekivät hänestä kuitenkin yhä epäsuositumman, ja kun hän 10. elokuuta 1792 asettui kuninkaan puolelle, hän joutui piileskelemään muutaman viikon ajan Mazarinin observatoriossa, josta hän onnistui pakenemaan maaseudulle. Pakonsa aikana hän kirjoitti teoksensa *Philosophie de l'univers*. La Forcen vankilassa vangittuna vuonna 1794 ollessaan hän kuului niihin, jotka välttyivät onnekkaasti giljotiinilta, ja sitten hän vapautui Robespierren kuoltua. Viidensadan neuvoston jäsenenä du Pont vastusti jakobiinejä ja nousi taantumuksellisen puolueen merkittäväksi jäseneksi. Tasavaltalaisten voitettua fructidor-kuun 18. päivän vallankaappauksessa syyskuussa 1797 väkijoukko ryöväsi hänen talonsa. Vuonna 1799 du Pont katsoi, että hänen oli suositeltavaa muuttaa perheensä kanssa Yhdysvaltoihin.
 
Thomas Jefferson arvosti du Pontia ja käytti häntä vuonna 1802 välittämään ensimmäiselle konsulille Napoleon Bonapartelle epävirallisesti uhkauksen Louisianan ranskalaista miehitystä vastaan. Aiemmin Jefferson pyysi du Pontia laatimaan kansallisen koulutuksen suunnitelman, joka julkaistiin vuonna 1800 nimellä *Sur l'éducation nationale dans les États-Unis d'Amérique*. Vaikka suunnitelmaa ei toteutettu Yhdysvalloissa, useita sen piirteitä hyödynnettiin Ranskassa. Palattuaan Ranskaan vuonna 1802 hän kieltäytyi ottamasta vastaan Napoleonin alaisia virkoja vaan omistautui lähes yksinomaan kirjoittamiselle, hänet ja valittiin Ranskan instituutin jäseneksi. Napoleonin kukistuttua vuonna 1814 du Pontista tuli Talleyrandin väliaikaisen hallituksen sihteeri, ja Bourbon-restauraation jälkeen hänestä tehtiin valtioneuvos. Napoleonin palattua vuonna 1815 hän joutui lähtemään Ranskasta, ja hän vietti loppuelämänsä nuoremman poikansa Eleuthère Irénéen kanssa, joka oli perustanut ruutitehtaan Delawareen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*