open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kunnon kino

**Kunnon kino** oli sarja Televisioteatterin tuottamia ja Yle TV1 -kanavalla 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alkuvuosina esitettyjä suomalaisia televisioelokuvia. Sarjan tuottajana toimi Hannu Kahakorpi, ja pyrkimyksenä oli lähentää Yleä ja sen televisiodraamaa nuorempien, elokuviin tottuneiden katsojapiirien suuntaan ja luoda suhteita nuoriin freelance-elokuvantekijöihin.

Kunnon kino -sarjan suosituimmaksi elokuvaksi, suorastaan kulttimaineeseen on vuosikymmenten mittaan noussut Joni Skiftesvikin novelleihin perustuva Matti Ijäksen komedia *[[Katsastus (elokuva)|Katsastus]]* vuodelta 1988. 

Vuosina 1990–1996 Yleisradio toteutti myös nuorilta elokuvan­tekijöiltä tilatun Sparraus­rinki-lyhytelokuvasarjan.

## Vastaanotto
*Helsingin Sanomien* tv-kriitikko Jukka Kajava piti paljolti ulkopuolisten tekijöiden toteuttamaa Kunnon kino -sarjaa ensimmäisten elokuvien (mm. *Katsastus*) perusteella Ylen Televisioteatterin alennustilana ja kaipasi aikoja, jolloin tv-teatteri koki velvollisuudekseen arvojen kritisoinnin ja konsensuksen vastustamisen. ”Nyt on jääty jonnekin *[[Tyttökullat|Tyttökultien]]* ja Koulu-tv:n välimaastoon, vaille suuren ja tärkeän taiteen poltetta, vaille sanottavaa. On suostuttu tekemãän yhdentekeviä ohjelmia yhdentekevään televisioon.”

## Sarjan elokuvia
Lähde: Radio- ja tv-tietokanta Ritva, Kavi
**[[Tyttö ja bassokitara]]* (1987), käsikirjoitus ja ohjaus Anssi Mänttäri
**[[Katsastus (elokuva)|Katsastus]]* (1988), ohjaus Matti Ijäs, Joni Skiftesvikin novelleista
**[[Onnea matkaan]]* (1988), ohjaus Janne Kuusi, käsikirjoitus Jussi Kylätasku
**[[Me kaksi]]* (1988), ohjaus Kari Paljakka, käsikirjoitus Esko Salervo
**[[Jumalan mustetta]]* (1989), ohjaus Ville Salminen, käsikirjoitus Jukka Mäkinen
**[[Punaiset purjeet]]* (1989), ohjaus Veikko Kerttula.
**[[Likaiset kädet (elokuva)|Likaiset kädet]]* (1989), ohjaus Aki Kaurismäki, Jean-Paul Sartren näytelmän pohjalta
**[[Mahtava mies]]*, ohjaus Jukka Sipilä, käsikirjoitus Eino Säisä
**[[Kolme yötä]]* (1989), käsikirjoitus ja ohjaus Matti Ijäs
**[[Raatimies Silvesterin sairaus]]* (1989), käsikirjoitus ja ohjaus Olli Soinio
**[[Auto 944]]*, ohjaus Mauno Hyvönen, käsikirjoitus Merja Turunen
**[[Me olemme viisi ystävää]]* (1990), ohjaus Jaakko Pyhälä, käsikirjoitus Pyhälä ja Outi Nyytäjä
**[[1943 elokuu]]* (1990), käsikirjoitus ja ohjaus Veikko Aaltonen
**[[Hyväntekijä (vuoden 1990 televisioelokuva)|Hyväntekijä]]* (1990), ohjaus Kari Franck, käsikirjoitus Jukka Vieno
**[[Suklaasydän (elokuva)|Suklaasydän]]* (1991), ohj. Heidi Köngäs
**[[Kuolleita unelmia]]* (1991), ohj. Per-Olof Strandberg
**[[Martin talvi]]*, ohj. Ywe Jalander, Raija Siekkisen novellista

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Isoja ja intiimejä tarinoita, osa 3 Televisioteatterista kertovassa tv-sarjassa *Suomen suurin teatteri* (Yle, 2011). Yle Areena.
Adolf Chybiński

**Adolf Eustachy Chybiński** (29. huhtikuuta 1880 Krakova – 31. lokakuuta 1952 Poznań) oli puolalainen musiikkitieteilijä.

Chybiński sai pianonsoiton opetusta Jan Drozdowskilta ja opiskeli vuodesta 1898 Jagiellonian yliopistossa klassista filologiaa sekä germanistiikkaa. Hän suoritti filologian opintoja vuodesta 1901 myös Heidelbergissa ja Münchenissä. Chybiński opiskeli vuosina 1904–1908 Münchenissä musiikkitiedettä Adolf Sandbergerin ja Theodor Kroyerin johdolla. Lisäksi hän sai kontrapunktin opetusta Ludwig Thuillelta. Hän ystävystyi muun muassa Mieczysław Karłowiczin kanssa ja oli tämän huomattava tukija. Chybiński väitteli tohtoriksi Münchenissä vuonna 1908.

Chybiński oli 1920-luvun alusta lähtien Lvivin Jan Kazimierz -yliopiston professori. Hän tutki muun muassa Puolan musiikin varhaishistoriaa. Chybiński opetti Jan Kazimierz -yliopistossa vuoteen 1941 saakka. Sota-aikana hän piilotti vanhan puolalaisen musiikin käsikirjoituksia Zakopanen Tatra-museoon. Hänen laaja monografiansa Mieczysław Karłowiczista julkaistiin vuonna 1949. Chybiński menetti työtehtävänsä Lvivissä stalinismin alaisuudessa, mutta hänelle tarjottiin vuonna 1945 paikka Poznańin Adam Mickiewicz -yliopiston musiikkitieteen laitoksen johtajana. Häntä seurasi tässä asemassa Maria Szczepańska.

## Lähteet
Aseen varusteiden kiinnitysjärjestelmä

**Aseen varusteiden kiinnitysjärjestelmä** (myös **kiinnityskisko** tai **varustekisko**) on standardisoitu järjestelmä, jonka avulla tuliaseeseen voidaan kiinnittää erilaisia lisävarusteita. Ne suunniteltiin aluksi muun muassa kiikaritähtäinten kiinnittämiseksi kivääreihin. Nykyään lähes kaikki varusteet kiinnitetään jonkinlaisella kiskolla tai muulla standardijärjestelmällä aseeseen ja näitä järjestelmiä on asennettavissa lähes kaikentyyppisiin aseisiin. Useimmiten tarkoitetaan kiskomaisista kiinnityskiskoja, joihin lisävarusteet liu’utetaan tai muutoin asetetaan. 

Kiskojen lisäksi markkinoille on tullut myös aukkopohjaisia järjestelmiä. Ne toimivat yleensä suunnilleen niin, että jonkinlaisella ruuvilla varusteessa kiinni oleva vastakappale laitetaan aukosta sisään, minkä jälkeen se työnnetään aukon reunalle niin, ettei vastakappale enää pääse takaisin ulos vaan tiellä on metallia ja sitten varuste kiristetään ruuvilla tiukasti varusteen ja vastakappaleen väliin jäävään metalliin. Esimerkiksi M-LOK-varusteet kiristetään kääntämällä vastakappaleena oleva pultti kireälle. Aukoissa etuna on, että koko pintaa ei tarvitse päällystää kiskolla, kun kiinnitys tehdään suoraan esimerkiksi kädensuojukseen, johon aukkoja on leikattu. Aukkoja voi käyttää myös kiskojen kiinnittämiseen.

## Tyypit

Erilaisia kiinnitysjärjestelmiä on ollut useita, mutta nykyään on vain muutama paljon käytetty standardi. Tunnetuimmat kiinnitysjärjestelmät ovat:
* Dovetail-kisko: Yksinkertainen ja vanha sarja kiskoja. Niitä on tehty eri leveyksillä, joista yleisimpiä ovat 9,5 ja 11 millimetriä. Dovetail on yhä yleinen esimerkiksi ilma-aseissa ja joissain kivääreissä.
** Varsovan liiton kisko: Varsovan liiton käyttämä Dovetailin versio.
* Weaver-kisko: Ensimmäinen nykyaikainen kisko ja yhä yleinen. Se sisältää pitkittäissuuntaiset vastakkaiset kiskoseinämät sekä poikittaissuuntaiset kolot ja kohoumat, joiden avulla varuste pysyy paikallaan, eikä liu’u pitkin kiskoa. Alkuperäisissä Weaver-kiskoissa kolojen väli oli pitkä, mutta uudemmissa ne ovat yleensä tasaisin välein. Kisko on poikkileikkaukseltaan leveä laatta (seinämät), jonka päällä on kuusikulmainen litteähkö elementti (kolot ja kohoumat). Muoto muistuttaa litteää ja leveää T-kirjainta.
* Picatinny-kisko: 1995 esitelty Yhdysvaltain asevoimien standardisoima kiinnityskisko, joka perustuu Weaveriin. Nämä ovat osittain yhteensopivia, mutta Picatinnyn kolot ovat pidempiä. Picatinnyssä koloja on koko kiskon pituudelta tasaisin välein.
** Nato-kisko: Naton Stanag-standardisoima Picatinnyn paranneltu versio, joka on taaksepäin yhteensopiva Picatinnyn kanssa. Mitat ovat ilmoitettu metrijärjestelmässä, ja kisko on joiltain osin kireämpi. Myös suositeltuja varusteen kontaktipintoja on muutettu.
* KeyMod: Aukkoihin perustuva järjestelmä, jonka nimi tulee avaimenmuotoisista aukoista. Konsepti on avoimesti käytettävissä.
* M-LOK: Aukkoihin perustuva KeyModin kilpailija, joka on nykyään sitä huomattavasti suositumpi. M-LOK on käytettävissä ilmaisella lisenssillä.

## Lähteet
Władysław Słowiński

**Władysław Słowiński** (14. toukokuuta 1930 Sadlno – 5. syyskuuta 2024 Varsova) oli puolalainen säveltäjä ja kapellimestari.

Słowiński opiskeli musiikkitiedettä Adolf Chybińskin johdolla Poznańin Adam Mickiewicz -yliopistossa vuosina 1949–1951. Vuosina 1950–1954 hän opiskeli sävellystä Tadeusz Szeligowskin luokalla. Poznańin valtion musiikkikorkeakoulussa hän sai vuosina 1951–1955 orkesterinjohdon opetusta Walerian Bierdiajewilta ja Stanisław Wisłockilta. Słowiński oli Poznańin oopperan kapellimestari vuosina 1954–1964 ja teki samalla yhteistyötä orkestereista varsinkin Poznańin filharmonikkojen kanssa. Sitten hän työskenteli myös Łódźin ja Varsovan teattereissa. Słowiński oli levymerkki Polskie Nagranian taiteellinen johtaja vuosina 1970–1973. 

Słowiński oli Puolan säveltäjäliiton jäsen vuodesta 1957. Hän oli sen pääsihteeri vuosina 1973–1985 ja johti sitten sen Varsovan-toimipistettä vuoteen 2001 saakka. Słowiński perusti musiikkifestivaali Warszawskie Spotkania Muzycznen vuonna 1986 ja toimi sen taiteellisena johtajana vuoteen 2016. Tämän jälkeen hän oli sen kunniajohtaja. Słowiński teki rekonstruktion Władysław Żeleńskin kadonneesta oopperasta *Stara baśń* vuonna 1959.

Słowińskin soolosoitin- ja kamarimusiikkiteoksia sekä sinfonisia sävellyksiä on esitetty konserteissa ja festivaaleilla Puolassa ja kansainvälisesti. Hänen teostensa levytyksiä on julkaistu levymerkeillä Acte Préalable ja Dux Records. Culture.pl-sivuston julkaisemassa osittaisessa Słowińskin teosluettelossa nimetyistä teoksista varhaisin on pianosonaatti (1951–1952) ja viimeinen *Ultima volta* orkesterille (2017). Słowiński sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Polonia Restitutan ritarin, upseerin ja komentajan ristit. 

## Lähteet
Elsa Kyander-Elenius

**Elsa Helena Elenius** (o.s. *Kyander*; 7. syyskuuta 1884 Jäppilä – 28. heinäkuuta 1973 Turku) oli suomalainen keramiikkataiteilija.

Elsa Kyander-Eleniuksen vanhemmat olivat Pielisjärven kappalainen Ernesti Kustaa Kyander (1852–1925) ja Emma Helena Kyander o.s. Heikel (1858–1931). Hän oli naimisissa vuodesta 1912 rehtori Edvard Eleniuksen (1881–1957) kanssa.

Elsa Kyander-Elenius siirtyi päätettyään kouluopintonsa Joensuussa vuonna 1904 Helsinkiin Taideteollisuuskouluun. Hän jatkoi opintojaan Münchenissä 1908–1910 ja sitten opiskeli jonkin aikaa Italiassa. Hän oli useiden vuosien ajan kokeiden tekijänä ja mallipiirustajana Keramische Werkstätte München Herrsching am Ammersee-nimisessä taideteollisuustehtaassa. Vuonna 1909 hän otti osaa Pariisin näyttelyyn keramiikkatöillään ja vuonna 1912 hänellä oli keramiikkatöitä ja käsitöitä näytteillä Münchenin Gewerkeshaussa. Vuonna 1913 Kyander-Elenius oli mukana Berliinin Deutsche Museumiin järjestetyssä keramiikkanäyttelyssä, josta hänen teoksiaan ostettiin useihin Saksan museoihin ja Suomeen Antellin kokoelmiin. Hänen teoksia oli joka vuosi näytteillä vuosina 1908–1913 Leipzigin messuilla. Suomessa hänellä oli käsityönäyttely käsiteollisuusmuseossa vuosina 1916 ja 1918.

## Kuvia

File:Elsa Elenius, Ceramic urn, no year..jpg|*Keramiikkavaasi*.


Elsa Kyander-Elenius piti useita käsityökursseja ympäri Suomea teollisuushallituksen ja Marttayhdistyksen toimeksiannosta. Vuonna 1922 hän perusti Helsingin Taide-Kutomon ja johti sitä vuoteen 1930 saakka, jolloin hän muutti Turkuun. Kyander-Elenius teki 1929 opintomatkan Ruotsiin, Tanskaan, Saksaan ja Ranskaan tutustuen kutomo-alaan monissa, erityisesti Saksan suurissa kutomotehtaissa.

Elenius on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.

## Lähteet
Józef Michał Chomiński

**Józef Michał Chomiński** (24. elokuuta 1906 – 20. helmikuuta 1994) oli puolalainen musiikkitieteilijä.

Chomiński opiskeli Lvivissä sävellystä ja orkesterinjohtoa. Hän sai siellä myös musiikkitieteen opetusta Adolf Chybińskiltä. Vuodesta 1949 Chomiński opetti musiikkitieteen koulussa (myöhemmin musiikkitieteen instituutissa) Varsovan yliopistossa. Hän työskenteli vuosina 1951–1968 myös Valtion taideinstituutissa, josta vuonna 1959 tuli Puolan tiedeakatemian taideinstituutti. Chomiński oli *[[Muzyka]]*-lehden päätoimittaja vuosina 1956–1971. Hän teki tutkimustyötä musiikin historiasta keskiajan musiikista oman aikansa musiikkiin.

Chomińskin keskeisiä julkaisuja ovat *Formy muzyczne* (viisi osaa, 1954–1984), *Historia harmonii i kontrapunktu* (kolme osaa, 1958–1990) ja *Historia muzyki powszechnej* (kaksi osaa, 1989–1990). Hän analysoi myös Frédéric Chopinin työtä muun muassa hyödyntäen omaa malliaan Hermann Erpfin ja Hugo Riemannin metodista. Osassa julkaisuistaan Chomiński teki yhteistyötä vaimonsa Krystyna Wilkowska-Chomińskan kanssa.

## Lähteet
Niko Korkola

**Niko Korkola** (s. 20. kesäkuuta 2005 Hämeenkyrö) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita. Hän laukoo oikealta.

## Ura
### Seuraura
Korkola on Hämeenkyrön Hokkarien kasvatti. Hän pelasi aluksi hyökkääjänä, kunnes Korkolan valmentaja Jani Riekki siirsi hänet D-juniori-ikäisenä puolustajaksi. Korkola siirtyi sittemmin Tapparaan, jonka U16-joukkueen varakapteenina hän toimi kaudella 2020–2021. Korkola oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+14=22. Hänet valittiin kauden päätteeksi U16 SM-sarjan tähdistökentälliseen. Kaudella 2021–2022 Korkola oli Tapparan U18-joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+18=21. Hän voitti kauden päätteeksi U18 SM-pronssia. Korkola valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2022–2023 hän oli Tapparan tehokkain puolustaja tehoilla 9+22=31, joilla Korkola jakoi U18 SM-sarjan puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Jukurien Niklas Karjalaisen kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2023–2024 Korkola voitti U20 SM-pronssia.

Maaliskuussa 2024 Korkola teki Tapparan kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän sai kaudella 2024–2025 tililleen ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa Mestarien liigan toisella kierroksella 7. syyskuuta 2024 vieraissa tšekkiläistä HC Pardubicea vastaan. Korkola merkittiin Tapparan seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Korkola teki SM-liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella kotiottelussa Turun Palloseuraa vastaan 10. syyskuuta 2024. Hänet merkittiin Tapparan seitsemänneksi puolustajaksi. Korkola sai ottelussa jääaikaa 6.22 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 17 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. CHL:ssä Korkola pelasi viisi ottelua ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi Tapparan U20-joukkueessa.

Kaudeksi 2025–2026 Korkola siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Hän teki SM-liigauransa avausmaalin runkosarjan toisella kierroksella 12. syyskuuta 2025 vieraissa JYPiä vastaan. Marraskuussa Jukurit käytti Korkolan sopimuksessa olleen option seuraavsta kaudesta. Hän pelasi varsinaisen tulokaskautensa aikana 44 runkosarjaottelua tehopistein 3+8=11. Korkola vahvisti myös seuran U20-joukkuetta pudotuspeleissä.

### Maajoukkueura
Korkola on pelannut 18 nuorten ja viisi poikien maaottelua.

## Pelityyli
Korkola on kuvaillut olevansa kiekollinen puolustaja, joka tekee kiekolla oikeita asioita ja hyviä ratkaisuja sekä pyrkii luistelemaan hyvin. Hän on maininnut kehityskohteekseen puolustuspelaamisen, sillä Korkola haluaisi olla enemmän avuksi myös hyökkäyspäässä. Hän haluaa kehittää myös luisteluaan ja tasaisesti joka osa-aluetta. Korkola on maininnut esikuvakseen Moritz Seiderin.

## Tilastot

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Mika Hatanpää

**Mika Hatanpää** (s. 28. toukokuuta 1972 Pori) on Kankaanpään kaupunginjohtaja. Hän on toiminut Kankaanpään kaupunginjohtajana vuodesta 2015.

Mika Hatanpää on toiminut ennen kaupunginjohtajaksi tulemistaan Pomarkun kunnansihteerinä 2000–2006 ja Kankaanpään kaupunginsihteerinä 2007-2015. Koulutukseltaan hän on artesaani ja hallintotieteiden maisteri.

## Lähteet
Nanao Sakaki

**Nanao Sakaki** (; 1923–2008) oli japanilainen runoilija. Häntä luonnehditaan kulkurirunoilijaksi, sillä hän kiersi maailmaa kävellen. Loppuelämänsä Sakaki vietti vuorilla Naganon lähellä.

Tero Tähtinen on suomentanut Sakakin runoja kokoelman *Syödään tähtiä!*. Runot on suomennettu ja valikoitu englanninkielisistä kokoelmista *Break the mirror* ja *Let's eat stars*. Sakaki on kirjoittanut runot alun perin japaniksi ja kääntänyt ne itse englanniksi. Esipuheen on kirjoittanuta Gary Snyder.

## Suomeksi
* *Syödään tähtiä!*, suomentanut Tero Tähtinen. Turku: Savukeidas, 2011  (Savukeitaan maailman nykyrunouden sarja, 5.)

## Lähteet
Giuliano Simeone

**Giuliano Simeone Baldini** tai lyhyemmin **Giuliano**  (s. 18. joulukuuta 2002 Rooma, Italia) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Atlético Madridia. Giuliano on pelipaikaltaan hyökkääjä.

Giulianon isä Diego Simeone on Atlético Madridin päävalmentaja ja entinen pelaaja. Giulianon veljet Giovanni ja Gianluca ovat myös ammattijalkapalloilijoita.   
## Seurajoukkueura
Giuliano aloitti pelaajauransa Argentiinassa River Platen juniorijoukkueissa, mutta siirtyi vain 16-vuotiaana Atléticon alle 18-vuotiaiden edustusjoukkueeseen. 

Giuliano nousi miesten liigajoukkueeseen kesällä 2024 vietettyään tätä ennen lainakaudet Zaragozassa ja Alavésissa. Hän teki ensimmäisen maalinsa Atlético Madridin pelaajana 3. marraskuuta 2024 La Ligan ottelussa Las Palmasia vastaan. Ensimmäisen Mestarien liigan maalinsa Giuliano teki 29. tammikuuta 2025 liigavaiheen viimeisessä ottelussa Red Bull Salzburgia vastaan. Hän pelasi yhteensä yhdeksän ottelua Mestarien liigassa kaudella 2024–2025 ja yhden maalin lisäksi antoi niissä myös kaksi maalisyöttöä. 

## Maajoukkueura
Giuliano edusti maataan vuoden 2024 olympiaturnauksessa. Hän pelasi neljässä ottelussa ja teki yhden maalin. 

Giuliano pelasi ensimmäistä kertaa Argentiinan A-maajoukkueessa 20. marraskuuta 2024 MM-karsintaottelussa Perua vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle Lautaro Martínezin tilalle ottelun 81. minuutilla. Giuliano teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa 26. maaliskuuta 2025 MM-karsintaottelussa Brasiliaa vastaan.  

## Lähteet
Baumschule Laimin metroasema

**Baumschule Laim** on Münchenin metron rakenteilla oleva metroasema U5-linjalla, jonka pitäisi avautua vuonna 2032. Aseman suunniteltu nimi oli "Willibaldstraße", mutta se muutettiin Baumschule Laimiksi paikallisen piirikomitean äänestyksen jälkeen. Asema tulee sijaitsemaan noin 12 metrin syvyydessä. Asema sijaitsee Gotthardstraßen alla, Willibaldstraßen risteyksessä. Aseman länsipäässä olevaa tunnelia levennetään mahdollisen Blumenauhun johtavan haaran tulevan toteutuksen varalta. 

## Lähteet
Gjøvikin kirkko

**Gjøvikin kirkko** () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1882.
## Kuvia

Bodding ved Gjøvik kirke.jpg|Lähetyssaarnaaja Paul Olaf Boddingin muistomerkki.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Birin kirkko

**Birin kirkko** () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1777.
## Kuvia

Altertavlen i Biri kirke.jpg|Alttari
Prekestolen i Biri kirke..jpg|Saarnastuoli

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vardalin kirkko

**Vardalin kirkko** () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1803.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kreillerstraßen metroasema

**Kreillerstraße** on Münchenin metron U2-linjan asema. Se avattiin 29 toukokuuta 1999 ja sijaitsee Berg am Laimissa. Aseman suunnitteli Paul Kramer. 

## Lähteet
Klinikum Großhadernin metroasema

**Klinikum Großhadern** on Münchenin metron U6-linjan pääteasema, joka avattiin 22. toukokuuta 1993 ja palvelee LMU Klinikum – Campus Großhadern -sairaalaa. Aseman suunnitteli Paolo Nestler.

## Lähteet
Machtlfinger Straßen metroasema

**Machtlfinger Straße** on Münchenin metron U3-linjan asema, joka avattiin 28. lokakuuta 1989, ja sijaitsee Obersendlingin kaupunginosassa. Aseman suurikokoiset akryyli-alumiinipaneelit suunnitteli müncheniläinen arkkitehti ja taiteilija Rupprecht Geiger.
## Lähteet
Hunnin kirkko

**Hunnin kirkko** () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1968.
## Kuvia

Altertavla i Hunn kirke i Gjøvik.JPG|Alttari

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sylling

**Sylling** on taajama Lierin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 768 vuonna 2023.

## Kuvia

Sylling kirke TRS 070526 003.jpg|Syllingin kirkko


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Stanislav Požlakov

**Stanislav Ivanovitš Požlakov** (; 4. tammikuuta 1937 Mytištši – 26. syyskuuta 2003 Pietari) oli venäläinen jazzmuusikko, lauluntekijä ja elokuvamusiikin säveltäjä.

Požlakov muutti nuorella iällä Leningradiin. Hän opiskeli musiikkikoulussa ja suoritti itsenäisiä opintoja. Vuosina 1958–1965 hän johti Leningradissa useita jazzkokoonpanoja. Požlakov esitti tekemiään lauluja usein itse. Hänen laulujensa muihin tulkitsijoihin kuuluivat Edita Pieha, Eduard Hil, Ljudmila Sentšina, Taisija Kalintšenko, Müslüm Maqomayev, Maija Kristalinskaja, Aida Vedištševa, Galina Nenaševa, Marija Pahomenko, Maria Codreanu, Tamara Miansarova, Larisa Mondrus ja Veronika Kruglova.

Požlakov sävelsi musiikin moniin elokuviin. Hänen sävellystensä joukossa ovat myös musikaali ja operetti. Požlakov sai Venäjän kunniataiteilijan arvonimen.

## Lähteet
Matti Jantunen (tehtailija)

**Matti Jantunen** (31. joulukuuta 1880 – 6. syyskuuta 1939 Parikkala) oli suomalainen Parikkalassa asunut tehtailija ja Matti Jantusen Huopatehdas Oy:n (myöhemmin Jantuset Oy) perustaja ja johtaja. 

Matti Jantunen alkoi vuonna 1914 valmistaa muutamien työntekijöiden avustamana Parikkalassa huopajalkineita käsityönä ja hän sai jalkineistaan muun muassa I palkinnon vuonna 1922 Tampereen yleisessä teollisuusnäyttelyssä. Vuonna 1923 hän muutti yrityksensä osakeyhtiöksi ja toimi sitten yhtiön pääosakkaana ja toimitusjohtajana. Huopajalkinetehtaalle rakennettiin uusi ajanmukainen tehdas-, varasto- ja konttorirakennus ja tehdas varustettiin kaikilla tarvittavilla koneilla. Tehtaan valmistusmäärä kasvoi ja 1920-luvun lopulla se kuului jo Suomen huomattavimpiin alansa yrityksiin. Vuonna 1928 tehtaassa oli 30 työntekijää. Jantunen oli Särkisalmen seudun osuusmeijerin hallinnon puheenjohtajana, kuului Parikkalan lastenkodin sekä Parikkalan oriyhdistyksen johtokuntaan ja toimi oriyhdistyksen rahastonhoitajana. Hän harrasti hevosjalostustyötä.

Keskiviikkoiltana 6. syyskuuta 1939 Jantusen perheen ollessa ruokailemassa kotonaan Parikkalan Järvenpäässä taloon tuli maalari Albert Salo (s. 1884), joka otti kohta esille taskuaseen ja ampui laukauksia kohti Matti Jantusta, tämän vävyä koneenhoitaja Oskari Roihaa, talon renkiä Arvo Helystä ja sisään tullutta Jantusen 80-vuotiasta anoppia Anna Maria Viinasta. Jantunen, Roiha ja Viinanen menehtyivät saamiinsa vammoihin ja Helynen haavoittui hengenvaarallisesti. Jantusen ja Roihan vaimot pääsivät pakenemaan talosta hyppäämällä ikkunasta. Salo pakeni tekonsa jälkeen läheiseen metsään. Hänet löydettiin puolen yön aikaan kuolleena Jantusen navetan vintiltä. Salo oli ampunut itsensä.

Kirjeessään Salo ilmoitti tekonsa syyksi koston perintöriitojen vuoksi. Salo oli Amerikassa asuessaan ollut naimisissa Jantusen vaimon sisaren Iida Maria Viinasen kanssa, jonka kuoltua Amerikassa vuonna 1931 hänen perintönään oli lähetetty Suomeen suurehko rahasumma, joka joutui Jantusen vaimolle, tämän Simpeleellä asuneelle sisarelle ja sisarusten äidille Anna Maria Viinaselle. Salo oli vaatinut itselleen osuutta vaimonsa perinnöstä ja asiasta oli käyty oikeutta. Toiset perilliset olivat jo sopineet asian Salon kanssa mutta Iida Viinasen äiti Anna Maria Viinanen kieltäytyi luovuttamasta perintöosuuttaan Salolle. Salo oli käynyt perintöasian vuoksi useita kertoja Jantusen talolla ja alkanut sitten epäillä Matti Jantusen kieltäneen anoppiaan luovuttamasta rahoja Salolle. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Matti Jantusen Huopatehdas Oy:n tuotehinnastoja Kansalliskirjastossa
Andrzej Trzaskowski

**Andrzej Trzaskowski** (23. maaliskuuta 1933 Krakova – 16. syyskuuta 1998 Varsova) oli puolalainen jazzpianisti, -säveltäjä ja -sovittaja.

Trzaskowski opiskeli musiikkia yliopistossa ja omistautui sitten jazzuralle. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Stan Getzin, Lucky Thompsonin, Phil Woodsin ja Art Farmerin kanssa. Hän esiintyi Pori Jazzissa ja monissa muissa kansainvälisissä jazztapahtumissa. Trzaskowski kuului puolalaisen modernin jazzin uranuurtajiin. Hän työskenteli 1960-luvun lopussa Hampurissa ja johti maassaan radio- ja televisio-orkesteria vuosina 1974–1991. Trzaskowski sävelsi musiikin yli viiteenkymmeneen elokuvaan ja noin kahteenkymmeneen teatterituotantoon.

Trzaskowski kuoli pitkäkestoiseen sairauteen syyskuussa 1998. Hänen poikansa on poliitikko Rafał Trzaskowski.

## Lähteet
Luettelo maailman juutalaisyhteisöistä kaupungeittain

Tämä on luettelo maailman suurimmista juutalaisyhteisöistä kaupungeittain

## Metropolialueittain

## Kaupungeittain

## Lähteet
Medåker

**Medåker** on taajama Arbogan kunnassa Västmanlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 205 asukasta vuonna 2021.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Maillingerstraßen metroasema

**Maillingerstraße** on Münchenin metron U1-linjan metroasema, joka avattiin 8. toukokuuta 1983. Ruuhka-aikoina asemalla pysähtyy myös U7.

## Lähteet
Söndags-Nisse

**Söndags-Nisse** oli ruotsalainen pilalehti, joka alkoi ilmestyä vuonna 1862. Se liitettiin yhteen *[[Strix (lehti)|Strix]]*-pilalehden kanssa vuonna 1924. Yhdistynyt *Söndagsnisse-Strix* ilmestyi vuoteen 1954 saakka. *Söndags-Nissen* pilapiirtäjiä olivat muun muassa Oskar "OA" Andersson, Ivar Arosenius ja Edvard Forsström.
## Pilakuvia

Kloak i Stockholm 1866.jpg|Tukholman viemärijärjestelmä vuonna 1866.
Norge sverge slit.jpg|Pääministeri Erik Gustaf Boström sammuttamassa Norjaa ja Ruotsia yhdistävää köyttä, joka on syttynyt tuleen.
S.Hedins trumpet. G. Ljunggren Söndags-Nisse.JPG|Sven Hedin yrittää trumpetillaan herättää nukkuvaa Svea-mammaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Maija Kristalinskaja

**Maija Vladimirovna Kristalinskaja** (; 23./24. helmikuuta 1932 Moskova – 18./19. kesäkuuta 1985 Moskova) oli neuvostoliittolainen viihdemusiikin laulaja.

Kristalinskaja syntyi Moskovassa juutalaiseen perheeseen ja valmistui vuonna 1956 Moskovan ilmailuinstituutista. Hän ei saanut ammattimaista musiikkikoulutusta, mutta työskenteli kulttuurin parissa jo opiskeluaikanaan. Vuonna 1957 hänet palkittiin Moskovan Nuorisofestivaalissa osana Juri Saulskin jazzkokoonpanoa. Kristalinskajan alle vuoden kestänyt avioliitto kirjailija Arkadi Arkanovin kanssa päättyi eroon maaliskuussa 1958. Kristalinskaja tuli Neuvostoliitossa kuuluisaksi laulusta ”Dva berega”, joka kuului Jevgeni Taškovin elokuvaan *[[Žažda]]*. Laulun tekivät Andrei Ešpai ja Grigori Poženjan. Kristalinskajan ohjelmistoon kuului lauluja myös muiden muassa Aleksandra Pahmutovalta ja Nikolai Dobronravovilta.

Kristalinskajalla todettiin 29-vuotiaana Hodgkinin tauti (”lymfogranulomatoosi”). Hän jatkoi uraansa, jonka aikana hän teki yhteistyötä muiden muassa Eddie Rosnerin ja Oleg Lundstremin orkesterien kanssa. Kristalinskaja esiintyi muun muassa televisioidulla musiikkifestivaalilla *[[Pesnja goda]]*. Kun Sergei Lapin nousi vuonna 1970 valtiollisen radio- ja televisiokomitean johtoon, monet laulajat, kuten Kristalinskaja vajosivat Neuvostoliitossa epäsuosioon. Epäsuosiossa olivat varsinkin juutalaiset. Kristalinskaja sai Venäjän ansioituneen taiteilijan arvonimen 15. elokuuta 1974. Häntä ei enää kutsuttu televisioon eikä suuriin konsertteihin, mutta hän kiersi jatkossakin Venäjän alueita.

Kristalinskajan toinen avioliitto päättyi miehen kuolemaan vuonna 1984. Kristalinskajan oma terveys oli merkittävästi heikentynyt; hänen puhekykynsä ja koordinaationsa olivat heikentyneet, ja hän joutui sairaalahoitoon. Keväällä 1985 hänet kirjattiin ulos sairaalasta, mutta hän ei enää kyennyt puhumaan. Hän kuoli kesäkuussa 1985 ja tuli haudatuksi Donskoje-hautausmaalle Moskovaan.

## Lähteet
Ljudmila Sentšina

**Ljudmila Petrovna Sentšina** (; 13. joulukuuta 1950 Ukrainan SNT – 25. tammikuuta 2018 Pietari) oli ukrainalaissyntyinen Venäjällä uransa tehnyt laulaja ja näyttelijä.

Sentšina valmistui Leningradin Rimski-Korsakov-musiikkiopistosta vuonna 1970. Hän työskenteli vuosina 1969–1975 sekä laulajana että näyttelijänä Leningradin musiikkikomediateatterissa. Sentšina kuului Lenkontsert-organisaation esiintyjiin ja lauloi vuosina 1976–1985 solistina Anatoli Badhenin johtamassa orkesterissa. 1970-luvulla hän juonsi Fjodor Tšehankovin kanssa television Artloto-musiikkiohjelmaa. Hänellä oli myös rooleja elokuvissa, joihin kuului *[[Vooružon i otšen opasen]]* (1977).

Sentšina sai Venäjän ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1979, Venäjän kansantaiteilijan arvonimen vuonna 2002 ja Ukrainan ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 2003. Vuonna 2008 VGTRK esitti hänen elämästään ja työstään kertoneen dokumenttielokuvan *Zoluška sojuznogo znatšnija: Ljudmila Sentšina*.

## Lähteet
Usko, toivo ja rakkaus (koriste)

**Usko, toivo ja rakkaus** () on Pietarsaaresta lähtöisin oleva katu- ja ikkunakoriste. Koristetta käytetään erityisesti joulun aikaan. Koriste koostuu kolmesta osasta: rististä (uskon vertauskuva), ankkurista (toivon symboli) ja sydämestä (rakkauden kuvaus). Koriste korostaa kristillisiä päähyveitä.

## Historia
Pietarsaarelaiset kauppiaat alkoivat 1840-luvulla koristella liikkeittään asettelemalla jouluksi liikkeidensä eteen joko valaistun ristin tai jättiläissydämen. Nämä tehtiin samalla tekniikalla kuin pohjalaiset jouluristilyhdyt: puukehikko päällystettiin läpikuultavalla värillisellä paperilla ja sisälle laitettiin kynttilät. Pietarsaaren kauppakadusta muodostui näin Suomen ensimmäinen joulukatu.

1850-luvulla koriste monipuolistui ja kauppiaat tekivät yhteistyötä ripustaakseen koristeet kadun yläpuolelle. Merenkulkukaupunkina koriste-esine kulkeutui myös merimiesten mukana.

1930-luvulla kaupungissa alettiin valmistaa koristeen pienoismalleja. Pian koriste ilmaantui miltei kaikkien kaupungin kotien ja laitosten ikkunoihin. Sarjatuotantona joulusymbolisarjaa on valmistettu vuodesta 1978 lähtien.

## Lähteet
Anne Veski

**Anne Veski** (s. 27. helmikuuta 1956 Rapla) on virolainen populaarimusiikin laulaja. Hän on yksi tunnetuimmista virolaisista naislaulajista.

Veski valmistui Tallinnan teknillisestä yliopistosta vuonna 1978 ja opiskeli myös pianonsoittoa. Hän oli laulajana muun muassa Vitamiin-yhtyeessä ja aloitti soolouran vuonna 1984. Hän alkoi tehdä kansainvälisiä esiintymisiä muun muassa Sopotin laulufestivaaleilla. Suomessa Veski esiintyi Eppu Normaalin kanssa. Hän on laulanut myös venäjäksi ja saavuttanut suosiota sekä tunnustuksia Venäjällä. Veski osallistui muun muassa venäläiseen Pesnja goda -gaalaan. Vuonna 1984 hän sai Viron SNT:n kunniataiteilijan arvonimen. Vuonna 1986 hän esiintyi Juri Tšuljukinin ohjaamassa suomalais-neuvostoliittolaisessa elokuvassa *[[Mikko iz Tampere prosit soveta]]*.

Veski on pitänyt konsertteja myös Ukrainan kaupungeissa. Hän esiintyi vuonna 2015 Kiinassa ja teki esiintymisen *[[Laula mu laulu]]* -ohjelmassa, jossa hän muun muassa esitti rapyhtye Põhja-Tallinnin kappaleen ”Ma küsin endalt nõu”. Veskille myönnettiin vuonna 2014 Viron jokavuotisessa musiikkipalkintogaalassa elämäntyöpalkinto.

Veski oli aikoinaan naimisissa Jaak Veskin kanssa ja sai tämän kanssa Kerli-nimisen tyttären. Myöhemmin hän meni naimisiin Benno Beltšikovin kanssa. Beltšikov kuoli toukokuussa 2022. Venäjän aloitettua täysimittaisen hyökkäyksensä Ukrainaan helmikuussa 2022 Veski tuomitsi hyökkäyksen ja lopetti esiintymisen Venäjällä. Lehden *[[Moskovski Komsomolets]]* mukaan hän ei kuitenkaan lopettanut laulamista venäjän kielellä. Sama venäläinen lehti esitti virolaisia ja ukrainalaisia nationalisteja kohtaan syytöksen Veskin häiritsemisestä.

## Lähteet
Marc Casadó

**Marc Casadó Torras** (s. 14. syyskuuta 2003 Sant Pere de Vilamajor, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Barcelonaa. Casadó on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.

## Seurajoukkueura
Casadó teki debyyttinsä Barcelonan edustusjoukkueessa 1. marraskuuta 2022 Mestarien liigan ottelussa Viktoria Plzeňia vastaan. Virallisesti hänet nostettiin edustusjoukkueeseen 21. kesäkuuta 2024, kun hän teki vuoteen 2028 ulottuvan jatkosopimuksen seuran kanssa.  

Casadó teki ensimmäisen maalinsa Barcelonan pelaajana 2. maaliskuuta 2025 Primera Divisiónin ottelussa Real Sociedadia vastaan, jonka Barcelona voitti lukemin 4–0. Casadó voitti tammikuussa 2025 Supercopa de Españan ja huhtikuussa 2025 Copa del Reyn. 

## Maajoukkueura
Casadó pelasi vuosina 2019–2024 yhteensä 14 ottelua Espanjan alle 16-, alle 17- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Espanjan A-maajoukkueessa Casadó debytoi 15. marraskuuta 2024 Kansojen liigan ottelussa Tanskaa vastaan.

## Saavutukset
**Barcelona**

* Copa del Rey: 2024–2025
* Supercopa de España: 2024–2025

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pierre Budar

**Pierre Budar** (s. 16. elokuuta 1964) on ranskalainen manageri. Hän on rallin MM-sarjassa kilpailevan Citroën World Rally Teamin tallipäällikkö. Hänet nimettiin Citroënin tallipäälliköksi tammikuussa 2018 korvaten tehtävässään Yves Mattonin.
Aida Vedištševa

**Aida Semjonovna Vedištševa** (, oikeasti *Ida Solomonovna Vais*, ; s. 10. kesäkuuta 1941 Kazan) on venäläis-yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän tuli tunnetuksi suosittujen laulujen esittäjänä neuvostoliittolaisissa elokuvissa ja piirretyissä.

Vedištševa valmistui musiikkiopistosta Irkutskissa. Lisäksi hän opiskeli Vieraiden kielten instituutissa saksaa ja englantia. Hän lauloi 1960-luvun alussa Harkovan filharmonikkojen kanssa. Hän alkoi laulaa myös Oleg Lundstremin jazzorkesterissa ja Leonid Utjosovin kokoonpanossa. Lisäksi Vedištševa piti esiintymisiä Meloton-ensemblen, Golubyje gitaryn ja Gorkin (nykyisen Nižni Novgorodin) filharmonisen orkesterin kanssa. Hän sai Komsomol-palkinnon Neuvostoliitossa ja vuonna 1968 Sopotin laulufestivaalien diplomin. Hän joutui kuitenkin viranomaisten hyökkäysten kohteeksi muun muassa vulgaariudesta syytettynä. Vedištševan esiintymisiä konserteissa ja televisiossa estettiin toistuvasti. Hän loikkasi Yhdysvaltoihin vuonna 1980 ja suoritti siellä elokuva- ja teatterialan opintoja. Hän piti esiintymisiä nimellä Amazing Aida.

Vedištševa sai Yhdysvaltain kansalaisuuden ja meni naimisiin varakkaan yhdysvaltalaisen kanssa. Häiden jälkeen mies alkoi kuitenkin estää vaimon esiintymisiä, ja avioliitto päättyi viisi vuotta myöhemmin eroon. Lisäksi Vedištševa toipui vakavasta sairaudesta. Myöhemmin hän teki vielä joitain esiintymisiä Venäjän federaatiossa.

## Lähteet
Raimund Baumschlager

**Raimund Baumschlager** (s. 25. marraskuuta 1959) on itävaltalainen entinen ralliautoilija ja tallipäällikkö. Baumschlager osallistui urallaan kahdeksaan osakilpailuun, joista paras tulos oli viides sija Korsikan rallissa 1990. Hän toimi rallin MM -sarjassa kilpailevan Red Bull Škoda Teamin tallipäällikkönä kaudella 2006.

## Aiheesta muualla
*Juwra.com
SEAT World Rally Team

**SEAT World Rally Team** oli virallinen SEATin tiimi, joka kilpaili rallin MM-sarjassa vuosina 1998 ja 2000 ja aiemmin 2 litran rallin MM-sarjassa vuosina 1996-1998. Sitä hallinnoi SEAT Sport.
Stephen G. Wheatcroft

**Stephen G. Wheatcroft** (s. 1947) on australialainen historioitsija.

Wheatcroft sai kandidaatin arvon Keelen yliopistosta ja väitteli filosofian tohtoriksi Birminghamin yliopistosta. Hän on toiminut Venäjän ja Neuvostoliiton historian professorina Melbournen yliopistossa, jossa hän myös oli Venäjän ja Euraasian tutkimuksen keskuksen ensimmäinen johtaja. Wheatcroft on erikoistunut Venäjän ja Itä-Euroopan taloushistoriaan ja sosiaaliseen historiaan, kriisiaikojen demografiseen historiaan sekä nälänhätien vertailevaan historiantutkimukseen. Hänet valittiin Academy of the Social Sciences in Australian jäseneksi vuonna 2005.

## Lähteet
Oksana Kosatšenko

**Oksana Pavlovna Kosatšenko** (; s. 1. toukokuuta 1966) on venäläinen moottoriurheilun taustavaikuttaja sekä manageri. Hänet tunnetaan parhaitеn kilpa-autoilija Vitali Petrovin mangerina. Helmikuusta 2013 kauden 2014 loppuun asti hän toimi Caterham F1 Team -tallin kaupallisena johtajana.
Englannin ja Walesin osa-aikainen sotaväki

**Englannin ja Walesin osa-aikainen sotaväki** oli Elisabet I:n aikana perustettu sotilaallinen organisaatio, jonka komppaniat muodostettiin kreivikunnissa. Englanti oli sodassa vuodesta 1585 Elisabetin valtakauden loppuun asti, ja vaikka osa-aikaiset joukot eivät joutuneet sotimaan, niillä oli vaikutusta mielialoihin ja yleiseen valmiuteen puolustautua espanjalaisten invaasiota vastaan. Jos Farnesen joukot olisivat onnistuneet nousemaan maihin Englannissa vuonna 1588, olisi maasodankäynti ollut pitkälti osa-aikaisen väen ja Hollannista palanneiden veteraanien varassa.

Organisaatioon tehtiin muutoksia eri vaiheissa 1600-luvulla. Britannian pohjoisamerikkalaisissa siirtokunnissa oli vastaavanlaisia ”militioita”, ja nykyinen Yhdysvaltain kansalliskaarti viettää vuosijuhliaan Massachusettsin militian perustamispäivänä 13. joulukuuta.

## Lähteet
R. W. Davies

**Robert William Davies** (23. huhtikuuta 1925 Lontoo – 13. huhtikuuta 2021) oli brittiläinen historioitsija.

Davies palveli toisen maailmansodan aikana Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimissa. Hän valmistui Lontoon yliopiston School of Slavonic and East European Studiesista vuonna 1950. Davies väitteli filosofian tohtoriksi Birminghamin yliopistosta vuonna 1954 Alexander Baykovin ohjaamalla väitöstyöllä. Hän erikoistui Neuvostoliiton taloushistorian tutkimukseen. Davies luennoi kahden vuoden ajan Glasgow’ssa, mutta palasi vuonna 1956 Birminghamin yliopistoon, jossa hän työskenteli, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1988. Davies perusti Birminghamin Centre for Russian and East European Studiesin ja oli sen ensimmäinen johtaja vuosina 1963–1979. Hänestä tuli Neuvostoliiton talouden tutkimuksen professori vuonna 1965. Davies teki yhteistyötä E. H. Carrin kanssa ja jatkoi tämän työtä 1930-lukuun keskittyneellä seitsemänosaisella sarjalla *The Industrialisation of Soviet Russia* (1980–2018). Hän sai tästä työstään British Association for Slavonic and East European Studiesin (BASEES) myöntämän Alexander Nove -palkinnon ansiokkaasta tutkijuudesta vuonna 2020.

Daviesin työ valotti Neuvostoliiton suunnitelmataloudellisen järjestelmän syntyä ja kehitystä. Hän kuului nuorena Ison-Britannian kommunistiseen puolueeseen, mutta erosi siitä Neuvostoliiton tukahdutettua Unkarin kansannousun vuonna 1956. Daviesilla oli kaksi lasta.

## Lähteet
Sabine Kehm

**Sabine Kehm** (s. 3. joulukuuta 1964) on saksalainen moottoriurheilun taustavaikuttaja sekä manageri. Hänet tunnetaan parhaiten kilpa-autoilija Michael Schumacherin ja hänen poikansa Mickin managerina.
Sergei Rjabkov

**Sergei Aleksejevitš Rjabkov** (; s. 8. heinäkuuta 1960 Leningrad) on venäläinen poliitikko ja diplomaatti.

Rjabkov valmistui Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista vuonna 1982. Hän työskenteli Venäjän suurlähetystössä Yhdysvalloissa vuosina 1999–2005. Hänellä on suurlähettilään arvo. Rjabkov johti Eurooppalaisen yhteistyön laitosta vuosina 2005–2008 ja pääsi elokuussa 2008 maansa varaulkoministeriksi. Tässä asemassa hän on vastannut kahdenvälisistä suhteista Pohjois- ja Etelä-Amerikan maiden kanssa, asekontrollista, Iranin ydinaseohjelmasta sekä Venäjän BRICS-yhteistyöstä.

Rjabkoville on myönnetty Venäjän kunniamerkki, Ystävyyden kunniamerkki ja luokan IV Kunniamerkki palveluksista isänmaalle. 1. syyskuuta 2024 Rjabkov ilmoitti Venäjän muuttavan ydinasedoktriiniaan vastauksena Venäjän väittämään läntiseen eskalaatioon Venäjän hyökkäyksessä Ukrainaan. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

## Lähteet
Igor Morgulov

**Igor Vladimirovitš Morgulov** (; s. 4. toukokuuta 1961 Alma-Ata, Kazahstanin SNT) on venäläinen poliitikko ja diplomaatti.

Morgulov valmistui Moskovan valtionyliopiston Aasian ja Afrikan maiden instituutista vuonna 1983. Hän aloitti työskentelyn maansa ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1991 ja työskenteli vuosina 2006–2009 Venäjän suurlähetystössä Kiinassa. Morgulov johti Venäjän ulkoministeriön ensimmäistä Aasian-laitosta vuosina 2009–2011. Vuosina 2011–2022 hän toimi Sergei Lavrovin alaisuudessa varaulkoministerinä, joka vastasi suhteista Aasian maihin. 13. syyskuuta 2022 Morgulov seurasi Andrei Denisovia Venäjän suurlähettiläänä Kiinassa.

Morguloville on myönnetty Kunniamerkki ansioista isänmaalle (luokka II, 2007), Venäjän kunniamerkki (2013), Ystävyyden kunniamerkki (2015) ja Aleksanteri Nevskin ritarikunnan merkki (2020).

## Lähteet
Hellapoliisit

**Hellapoliisit** on Yle TV1 -kanavalla keväällä 1989 esitetty suomalainen television minisarja. Naisten (Heidi Köngäs, Pirjo Toikka ja Sinikka Nopola) ideoima ja käsikirjoittama kuusiosainen komediasarja kertoo miehistä, heidän keskusteluistaan ja mielenliikkeistään. Sarjan miespääosissa näyttelevät Oiva Lohtander, Mikko Reitala ja Jarmo Mäkinen sekä naisrooleissa Miitta Sorvali, Sylvi Salonen, Henriikka Salo, Outi Mäenpää ja Leena Uotila.

## Juoni
Sarjassa miehet ovat tekevinään eräänlaista totuuselokuvaa niin, että jokainen heistä puhuu nauhalle omia ajatuksiaan ja niiden pohjalta pitäisi syntyä käsikirjoitus. Mukana on paljon myös miesten keskinäisiä keskusteluja. Sukupuoliroolit on käännetty niin, että miehet vaihtavat ihonhoitovinkkejä, kokkaavat ruokaa ja puhuvat ihmissuhteista, kun taas sarjan naishahmot elävät aktiivista elämää kodin ulkopuolella.

## Vastaanotto

Sarja sai Venla-palkintogaalassa kunniakirjan uutta luovasta käsikirjoituksestaan.

*Helsingin Sanomissa* Jukka Kajava piti sarjaa fiksuna, monikerroksisena ja omaperäisenä, mutta moitti tempoa hitaanlaiseksi sekä nuorten miesnäyttelijöiden Reitalan ja Mäkisen roolisuorituksia latteiksi verrattuna Lohtanderiin ja mainioihin naisroolien tekijöihin.

Sarja ei saanut Ylellä jatkoa tekijöiden toiveista huolimatta. Köngäs, Toikka ja Nopola toteuttivat kuitenkin myöhemmin yhdessä televisiosarjat *[[Heikompi astia]]* (1993) ja *[[Rakkauden jano]]* (1995).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*''Hellapoliisit'' Yle Areenassa
*
Red Bull Škoda Team

**Red Bull Škoda Team** oli puoliyksityinen rallitiimi, joka kilpaili rallin MM- sarjassa kaudella 2006. Sitä hallinnoi BRR - Baumschlager Rallye & Racing ja sponsoroi Red Bull -brändi. Talli osallistui neljällä eri kuljettajalla, käyttämällä Škoda Fabia WRC:tä. Tallin paras tulos oli Andreas Aignerin kuudes sija Saksan rallissa.

## Rallin MM-sarjan tulokset
()

## Aiheesta muualla
*Juwra.com
Taisija Kalintšenko

**Taisija Semjonovna Kalintšenko** (; s. 4. joulukuuta 1949 Divnoje, Stavropolin aluepiiri) on venäläinen laulaja ja näyttelijä.

Kalintšenko muutti Leningradiin vuonna 1969 ja valmistui siellä lauluopinnoista vuonna 1975. Hän oli vuosina 1973–1995 laulajana Lenkontsertin alaisuudessa. Kalintšenko esiintyi vuonna 1975 Pjotr Fomenkon elokuvassa *[[Na vsju ostavšujusja žizn...]]*. Hänet palkittiin Neuvostoliiton aikana useissa laulukilpailuissa. Hänelle myönnettiin 22. tammikuuta 1988 Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimi. Kalintšenko on opettanut Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutin musiikkikasvatuksen laitoksella Pietarissa.

## Lähteet
Richard-Strauss-Straßen metroasema

**Richard-Strauss-Straße** on Münchenin metron U4-linjan metroasema, joka avattiin 27. lokakuuta 1988.

## Lähteet
Quiddestraßen metroasema

**Quiddestraße** on Münchenin metron U5-linjan metroasema, joka avattiin 18. lokakuuta 1980. U2 pysähtyi asemalla 29. toukokuuta 1999 asti, kun taas U5 aloitti liikennöinnin asemalle vasta 27. lokakuuta 1988. Ruuhka-aikoina asemalla pysähtyvät myös U7 ja U8.

## Lähteet
Westendstraßen metroasema

**Westendstraße** on Münchenin metron U4 ja U5-linjojen metroasema, joka avattiin 10. maaliskuuta 1984. Asema on U4-linjan pääteasema, ja se toimi U5-linjan pääteasemana 27. lokakuuta 1988 asti, jolloin linjaa laajennettiin Laimer Platzille.

## Lähteet
Theresienstraßen metroasema

**Theresienstraße** on Münchenin metron U2-linjan metroasema. Se avattiin 18. lokakuuta 1980 ja sijaitsee Maxvorstadtin kaupunginosassa.  Ruuhka-aikoina asemalla pysähtyy myös U8. 

## Tulevaisuus
Metroasemaa aiotaan laajentaa kolmiraiteiseksi osana uuden U9-linjan rakentamista, rakentamalla uusi yhdystunneli päärautatieasemalta Theresienstraßelle ja rakentamalla uusi asema nykyisen aseman viereen, joka palvelisi uutta U29-linjaa. Linja yhdistäisi U2-linjan pohjoishaaran U6-linjan etelähaaraan Suunnitelman ei kuitenkaan odoteta toteutuvan ennen 2040-lukua. Nykyiseltä asemalta olisi kulkuyhteys uudelle asemalle ylätasanteen kautta. 

## Lähteet
Berthold V

**Berthold V von Zähringen** (nimi kirjoitetaan myös **Bertold** tai **Berchtold**) (1160 Zähringen, nykyään Freiburg im Breisgau, Saksa – 18. helmikuuta 1218 Freiburg) oli viimeinen Zähringenin herttua. Hänellä oli myös muodollinen ”Burgundin hallitsijan” (*Rector Burgundiae*) arvonimi, vaikka hänen valtansa ei koskaan ulottunut Burgundin itäisintä osaa kauemmaksi.

## Historia
Berthold V:n aikaan Zähringenin herttuoiden asema Schwabenissa oli heikentynyt, ja hän keskitti valtapyrkimyksensä nykyisen Sveitsin länsiosassa sijaitsevien Burgundin herttuakunnan itäisimpien alueiden suuntaan. Siellä hän taisteli paikallista aatelia ja Lausannen piispaa vastaan (muun muassa Payernen ja Grindelwaldin taistelut 1190/91) ja vahvisti valtaansa perustamalla Bernin ja Thunin kaupungit.

Keisari Henrik VI:n kuoltua Berthold V:ttä pidettiin jonkin aikaa ehdokkaana kruununperilliseksi, mutta hän luopui tästä tavoitteesta. Kiitokseksi voittoisa vastaehdokas Filip Schwabenilainen luovutti Bertholdille Schaffhausenin voutikunnan, jonka kautta hänen Sveitsissä ja nykyisessä Saksassa sijaitsevat alueensa yhdistyivät toisiinsa. Myöhemmin Berthold taisteli Savoijin kreivejä vastaan onnistumatta laajentamaan valtaansa Valais’n alueelle.

Berthold V oli naimisissa Auxonnen kreivi Stephanin tyttären Clementian kanssa. Avioliitosta syntynyt ainoa poika Berthold kuoli jo varhain. Berthold V kuoli vuonna 1218 vailla miespuolista perillistä, ja Zähringenin herttuoiden suku sammui. Suvun maat joutuivat hänen sisartensa puolisoiden suvuille, Urachin ja Kyburgin kreiveille, ja keisari Fredrik II palautti valtakunnan läänitykset (esimerkiksi Zürichin, Bernin, Solothurnin ja Schaffhausenin) kruunun haltuun.

## Kuvagalleria Berchtold V:sta

Tiedosto:Berthold IV, Duke of Zähringen.jpg|Berchtold V :n sinetti.
Tiedosto:Berchtold V Profil.jpg|Berchtold V :n profiilikuva Bernin Zytglogge :ssa (kellotornissa) joka on keskiajalla 1200-luvulla rakennettu muistomerkki.
Tiedosto:Zytglogge 01.jpg|Bernin Zytglogge (kellotorni).
Tiedosto:Bern Münster Denkmal Berthold V Zähringen.jpg|Berchtold V :n alttaritaulu Bernin tuomiokirkossa
Tiedosto:Bern Münster Innen Seitenschiff 2.JPG|Berchtold V :n alttaritaulu 
Tiedosto:Bern Muenster 19.jpg|Bernin tuomiokirkk

## Lähteet
Ville Honkanen

**Ville Honkanen** (26. joulukuuta 1898 Kontiolahti – 1943) oli suomalainen kommunisti ja punaupseeri. 

## Elämä
Honkanen osallistui Suomen sisällissotaan punakaarissa ja pakeni sodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle. Hän liittyi vielä 1918 SKP:n jäseneksi ja toimi sen sotilasjärjestössä. Honkanen suoritti Pietarin kansainvälisen punaupseerikoulun ja taisteli kurssinsa mukana eri rintamilla Venäjän sisällissodassa. Häntä sanottiin SKP:n sotilaslinjan korkeimmaksi johtajaksi Suomessa peitenimellä "Eero Fors". Neuvosto-Venäjällä hän osallistui myös Lenin-koulun toimintaan.

Vuonna 1920 Honkanen lähetettiin Suomeen aktivoimaan punakaartien toimintaa. Hän järjesti Oulussa vuoden 1920 tienoilla sotataidon opetusta neljälle kommunistille. Harjoituksia pidettiin Oulun lähisaarilla sekä Ellen Mäkelinin yksityisasunnolla. Honkanen vangittiin lokakuussa 1929. Niin sanotun Pietarsaaren etappijutun yhteydessä Honkaselta saatiin haltuun raskauttavaa kirjeenvaihtoa. Häntä syytettiin vuonna 1930 pidetyssä oikeudenkäynnissä valtiopetoksen valmistelusta ja tuomittiin seitsemäksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Honkanen käytti eri peitenimiä toiminnassaan. Hänen todettiin esiintyneen latoja Einari Kalliona vaimonsa Anni Kurvisen kanssa sekä esittäytyneensä olevansa piirtäjä Väinö Sainio.
Jaro International

**Jaro International** (ICAO: **MDJ**) oli romanialainen lentoyhtiö, joka oli toiminnassa vuodet 1991–2001. Sen päämaja sijaitsi Bukarestissa. Yhtiön laivastoon kuului kaksi BAC 1-11 -lentokonetta.

## Lähteet