open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Harmaapukuinen mies

**Harmaapukuinen mies** (*The Man in the Gray Flannel Suit*) on Nunnally Johnsonin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1956. Sloan Wilsonin samannimiseen menestysromaaniin (suom. Tammi 1956) perustuvan tarinan pääosissa näyttelevät Gregory Peck ja Jennifer Jones. Muissa keskeisissä rooleissa ovat Fredric March ja Marisa Pavan. 

## Juoni
Toisessa maailmansodassa Tyynellämerellä ja Euroopassa palvellut entinen upseeri Tom Rath näkee kymmenen vuoden jälkeenkin yhä painajaisia taisteluista ja vahingossa asetoverilleen aiheuttamastaan kuolemasta. Hän muistelee myös Italiassa tapaamaansa Mariaa, mutta on onnellisesti naimisissa ja kolmen lapsen isä. Hänellä on rahahuolia, koska hänen palkkansa erään säätiön tiedottajana on pieni ja perheelle tulossa oleva perintökin vaarantuu lakisotkujen takia. Päivittäisillä junamatkoillaan Connecticutista Manhattanille ja takaisin Rath tutustuu liikemieheen, joka tarjoaa hänelle hyväpalkkaista paikkaa kaupallisessa televisioyhtiössä sen johtajan kaavaileman mielenterveyskampanjan kirjoittajana. Mies ottaa työn vastaan pitkin hampain lähinnä vaimonsa vaatimuksesta. Uudessa työssä miehen on entistä vaikeampaa tasapainoilla työn ja perhe-elämän välillä, mutta mies turvautuu rehellisyyteen ja saa arvostusta niin vaimoltaan kuin uudelta esimieheltäänkin. Hän saa kuulla siittäneensä pojan Marialle, haluaa rehellisyyden nimissä kertoa tästä myös vaimolleen ja päättää varmistaa myös italialaispoikansa tulevaisuuden.

Tarina on eräänlainen nykyajan moraliteetti: Gregory Peckin esittämä päähenkilö Tom Rath on tunneherkkä, kärsivällinen ja kunniallinen huolimatta sodan oloissa sattuneista lankeemuksistaan. Vaimo taas esitetään miestään vähättelevänä, itsekkään vaativana ja kuitenkin heikkona luonteena. Miehen esimies on työlleen omistautunut ja näin avioliittonsa ja tytärsuhteensa pilannut mainosyrittäjä, joka alkaa tarinan lopussa ymmärtää alaisensa Rothin kaltaisia miehiä, jotka haluavat ylläpitää tasapainoa kodin ja työn välillä.

## Rooleissa

## Vastaanotto
*[[Variety]]*-lehden aikalaiskriitikissä kehuttiin Peckin roolityötä, mutta moitittiin kovasti hänen vaimoaan esittävän Jennifer Jonesin käsitystä perheenäidin roolistaan. Peckin hahmon suhde esimieheensä, televisiomoguliin (Fredric March), on lehden mielestä elokuvan parasta antia. *The New York Timesin* Bosley Crowther kehui elokuvaa kypsäksi, helläksi ja koskettavaksi ja romaanin sekavia juonenkuljetuksia hyvin selkeyttäväksi. Hän arvosti myös elokuvan hidasta tempoa, joka kuvastaa hyvin päähenkilön mielenliikkeitä ja tarvetta pohtia tarkoin elämänsä ratkaisuja.

*Harmaapukuinen mies* sai Cannesin elokuvajuhlilla katolisen kirkon OCIC-erikoispalkinnon ja oli kotimaassaan ehdolla ohjaajien ammattiliiton (Directors Guild of America) vuoden parhaaksi ohjaustyöksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Kreikka paralympialaisissa

**Kreikka** on osallistunut **[[Paralympialaiset|paralympialaisiin]]** vuoden 1976 Toronton kesäkisoista alkaen. Talviparalympialaisissa ensimmäinen esiintyminen oli Salt Lake Cityn 2002 kisoissa.

Kreikka saavutti ensimmäisen mitalin 1980, kun Giórgos Mouzákis voitti pronssia 60 metrin juoksussa luokassa 1B. Kreikka ei ole saanut yhtään mitalia, kun se on osallistunut viisi kertaa talviparalympialaisiin. 

## Mitalit paralympialaisittain

### Kesäparalympialaiset

### Talviparalympialaiset

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Enkeli vai paholainen

***Enkeli vai paholainen*** (*Vie privée*) on vuoden 1962 ranskalainen, Louis Mallen ohjaama romanttinen draamaelokuva, jonka pääosassa on Brigitte Bardot. 

Bardot'n roolihenkilö on Jill, geneveläinen kaunis nuori nainen, joka opiskelee tanssia. Hän ihastuu Fabioon (Marcello Mastroianni), parhaan ystävänsä Carlan aviomieheen. Fabio on kustantaja ja teatterimies. Heidän suhteensa katkaisee salamalamppujen jatkuva välke, lehdistö sekä tuottaja, joka painostaa Jilliä saattamaan päätökseen uuden elokuvaprojektin. Jill pakenee tätä rakkautta Pariisiin, jossa hänestä tulee ensin huippumalli, sitten näyttelijä ja seksisymboli. Paparazzien ja yleisön ahdistamana, ihailtuna ja sitten vihaamana hänellä ei ole enää yksityiselämää.

Elokuva on värillinen (Eastmancolor) ja sen ikäraja on 16 vuotta. Elokuva on esitetty Suomessa 25. helmikuuta 1971 ja 29. heinäkuuta 1972 Yle TV1:llä.

## Lähteet
Succession

**Succession** on yhdysvaltalainen satiirinen draamakomediasarja, jonka on luonut Jesse Armstrong. Sarja kertoo kuvitteellisen media- ja viihdeyhtiö Waystar RoyCon omistavasta Royn perheestä, jonka jäsenet kamppailevat yhtiön johdosta samalla kun sen perustaja Logan Roy (Brian Cox) kärsii terveyshuolista. Sarjan esittäminen alkoi HBO:lla kesällä 2018 ja sen neljäs ja viimeinen kausi päättyi keväällä 2023.

## Näyttelijät

## Lähteet
Olle Kaján

**Olle Kaján** (1911 Pietari – 22. maaliskuuta 1938 Dakar, Senegal) oli suomalainen merimaalari.

Kaján muutti jo lapsena Suomeen vanhempiensa mukana ja kävi sitten Vaasan suomalaista lyseota. Asevelvollisuuden suoritettuaan hän lähti merille ja purjehti maapallon ympäri. Hän oli sittemmin neljänä kesänä mukana Hemming Elfvingin sillilaivueessa. 1930-luvun puolivälissä hän hankki *O'Kay*-nimisen purren, jolla hän sitten purjehti, maalasi merimaalauksia ja piti satamakaupungeissa taidenäyttelyitä. Suomessa hän piti näyttelyitä Helsingissä ja Vaasassa. 

Viimeiselle purjehdusmatkalleen Kaján lähti kesäkuussa 1937. Matka suuntautui Tanskan ja Norjan kautta Englantiin ja sieltä edelleen Santa Cruziin Teneriffalle, jonne Kaján saapui 23. syyskuuta. Muutamia viikkoja ennen kuolemaansa Kaján tapasi pari tanskalaista, jotka kertoivat olevansa lehtimiehiä ja haluavansa vuokrata O'Kayn tehdäkseen värifilmiä mereltä. Tanskalaisten toiveen mukaan Kaján lähti sitten purrellaan heidän kanssaan Dakariin. Hänet löydettiin 22. maaliskuuta 1938 Dakarissa purreltaan pää kuulan lävistämänä. Hänen vieressään oli browning-pistooli. Kajánin mukana olleet tanskalaiset väittivät kyseessä olleen itsemurhan. Itsemurhan syynä olivat tanskalaisten mukaan Kajánin talousvaikeudet ja trooppisen ilmaston aiheuttama päänsärky. He ilmoittivat asiasta Tanskan Dakarin konsulille ja lähtivät sitten O'Kaylla Dakarista 4. huhtikuuta. Kaján haudattiin Dakarin protestanttiselle hautausmaalle.

Olle Kajánin vaimo Elsa Kaján oli mukana matkalla Teneriffalta Dakariin ja hän palasi Suomeen kuukautta ennen Kajánin kuolemaa. Olle Kajánin oli tarkoitus myydä O'Kay tanskalaisille mutta hän ei ollut saanut kauppahintaa eikä veneen vuokraa ja tanskalaiset olivat eläneet Dakarissa Kajánin kustannuksella. 

Sittemmin selvisi että tanskalaiset Bjarne Berbom ja Holger Thrane Nielsen olivat saapuneet Ilhéusiin Brasiliaan veneellä, jonka nimenä oli nyt *Fox III*. He olivat esittäneet asian ikäänkuin he olisivat omistaneet purren ja Olle Kaján vaimoineen olisi ollut heidän vieraanaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Olle Kaján
Hyde Park Cornerin metroasema

**Hyde Park Corner** on Lontoon metron Piccadilly-linjan asema Knightsbridgen ja Green Parkin asemien välissä. Se sijaitsee Hyde Park Cornerin risteyksessä Hyde Parkin ja Green Parkin kuninkaallisten puistojen rajalla, lähellä Wellington Archia ja Apsley Housea. Se on yksi harvoja Lontoon keskustan metroasemia, jonka seiniä peittävät vielä alkuperäiset koristelaatat.

Alkuperäinen metroasema avattiin 15. joulukuuta 1906 osana Great Northern, Piccadilly & Brompton Railwayn uutta linjaa (nykyinen Piccadilly-linja), joka ulottui aluksi Finsbury Parkista Hammersmithiin. Asema rakennettiin uudelleen 1930-luvulla, jolloin siihen alun perin kuulunut Leslie Greenin suunnittelema rakennus jäi pois käytöstä. Nykyään aseman kaikki osat ovat maan alla.

## Lähteet
David Gillanders

**John David "Dave" Gillanders** (s. 18. toukokuuta 1939 Schenectady) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka saavutti olympiapronssia perhosuinnissa vuonna 1960.

Gillanders voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 200 metrin perhosuinnissa vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän saavutti samalla matkalla pronssia voiton mennessä hänen joukkuetoverilleen Michael Troylle, jonka hän oli voittanut Pan-Amerikan kisoissa. Gillanders ui olympialaisissa perhosuintiosuuden 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestin alkuerissä, joissa Yhdysvaltain joukkue teki maailmanennätyksen 4.08,2, mutta loppukilpailuun hän joutui luovuttamaan paikkansa Lance Larsonille eikä siten saanut kultamitalia, jonka Yhdysvallat voitti ajalla 4.05,4.

## Lähteet
Boeing C-40 Clipper

**Boeing C-40 Clipper** on yhdysvaltalainen sotilaskuljetuslentokone, joka on sotilasversio Boeing 737 Next Generation -lentokoneperheestä. Sitä käyttää Yhdysvaltain laivasto, ilmavoimat ja merijalkaväki. Virallisesti vain laivaston version (C-40A) nimi on *Clipper*, ja C-40B/C ovat nimeämättömiä.

C-40 -koneissa on Boeing 737-700-koneen runko, mutta siivet ja laskutelineet ovat isommasta Boeing 737-800 -koneesta. Koneissa on myös lisäpolttoainesäiliöt, joiden avulla voidaan lentää noin 9 300 km normaaliin 5 500 km verrattuna.

## Versiot

### C-40A Clipper
Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen versio Boeing 737-700 -koneesta matkustajien ja tärkeän rahdin kuljetuksiin. Se voi kuljettaa matkustajia, rahtia tai niiden yhdistelmää (ns. combi).

### C-40B
Yhdysvaltain ilmavoimien versio Boeing 737-700 Boeing Business Jet -koneesta hallinnon ja asevoimien edustajien kuljetuksiin. Se on suunniteltu toimimaan toimistona ja on varustettu tehokkailla viestintäyhteyksillä.

### C-40C
Yhdysvaltain ilmavoimien versio Boeing 737-700 Boeing Business Jet -koneesta VIP-kuljetuksiin. Sitä käytetään usein kongressin jäsenten ja muiden hallinnon edustajien kuljetuksiin. Se on C-40B:n kaltainen, mutta siinä ei ole niin kehittyneitä viestintäyhteyksiä. Koneen matkustajapaikkamäärää voi muuttaa 42 ja 111 välillä.

## Lähteet
Guertroude Rossi-Le Picq

**Guertroude Rossi-Le Picq** (k. 1799), tunnettu myös nimillä **Gertrude Ablöscher** ja **Gertruda Rossi**, oli tunnettu saksalaissyntyinen ballerina, joka kiersi uransa aikana esiintymässä Euroopan eri maissa. 

Gertrude Ablöscher syntyi Münchenissä. Hän sai nuorena koulutusta tanssissa ja ilmeisesti muutti uransa alussa Wieniin. Kautena 1772–1773 hän esiintyi Barcelonassa. Vuosien 1772–1776 välillä hän meni naimisiin tanssija Domenico Rossin kanssa, jonka kanssa hän sai vuonna 1775 Napolissa pojan. Poika tuli myöhemmin tunnetuksi arkkitehti Carlo Rossina. Kaudella 1776–1777 Gertruda Rossi esiintyi Napolissa.

Vuonna 1782 Gertruda Rossi matkusti Lontooseen esiintyäkseen tanssija Charles Le Picqin parina. Vuoden 1783 alussa lontoolaisissa sanomalehdissä alkoi kiertää huhu, jonka mukaan Rossi oli eronnut aviomiehestään ja aloittanut uuden suhteen Le Picqin kanssa. Todellisuudessa on epäselvää, menivätkö Gertruda Rossi ja Le Picq koskaan todella naimisiin. Useampi historiallinen lähde kuitenkin viittaa Rossiin Le Picqin vaimona. Ilmeisesti vuonna 1785 Rossi ja Le Picq saivat töitä Pietarista ja muuttivat Carlon kanssa sinne. Pietariin muuttaessaan he olisivat olleet jo naimisissa. Pietarissa Rossi työskenteli prima ballerinana eli päätanssijana.

## Lapset
Gertruda Rossi sai ensimmäisen aviomiehensä kanssa yhden pojan ja toisen aviomiehensä kanssa vähintään yhden tyttären.

**Domenico Rossin kanssa:**
* Carlo Rossi (s. 1775)

**Charles Le Picqin kanssa:**
* Carolina
* Henriette
* Marie Gertrude Fortuna Catherine Augusta (13. tammikuuta 1793 – 9. elokuuta 1847)

## Lähteet
George Harrison (uimari)

**	George Prifold Harrison** (9. huhtikuuta 1939 Berkeley – 3. lokakuuta 2011) oli yhdysvaltalainen kilpauimari, joka voitti olympiakultaa viestissä vuonna 1960.

Harrison saavutti Pan-Amerikan kisoissa hopeaa 400 metrin vapaauinnissa vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän voitti kultaa 4&nbsp;×&nbsp;200 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui alkuerissä ankkuriosuuden ja loppukilpailussa ensimmäisen osuuden. Yhdysvallat teki loppukilpailussa maailmanennätyksen 8.10,2. Harrison ui henkilökohtaisia maailmanennätyksiä sekauintimatkoilla.

## Lähteet
Ukrainansuolakaunokki

**Ukrainansuolakaunokki** eli **suolakaunokki** (*Phalacrachena inuloides*) on Itä-Euroopassa kasvava asterikasvilaji. Laji on läheistä sukua kaunokeille (*Centaurea*) ja kuuluu pieneen kaksilajiseen suolakaunokkien sukuun, jonka kuvasi venäläinen kasvitieteilijä Modest Iljin 1930-luvulla.

Ukrainansuolakaunokkia esiintyy Etelä-Ukrainassa, Euroopan puolella sijaitsevan Venäjän eteläosassa ja Kaukasiassa. Kasvia on lisäksi havaittu satunnaisena tulokkaana Suomessa. Suolakaunokkia on esiintynyt Varsinais-Suomessa Raisiossa yli kahden vuosikymmenen ajan 1980-luvulta 2000-luvulle rehutehtaan entisellä kaatopaikalla.

## Lähteet
I/JR 37 (jatkosota)

**I/JR 37** oli kokonaan reserviläisistä muodostetun Jalkaväkirykmentti 37:n (JR 37) ensimmäinen pataljoona, joka liikekannallepanossa 18.6.1941 alkaen koottiin lähipitäjistä Kauhavalle.

Pataljoonan komentajana toimi liikekannallepanossa kapteeni Viljo Larko, joka kaatui Äyräpäässä jo 29.8.1941.

Pataljoonan esikunta ja konekiväärikomppania perustettiin Kauhavalla, 1. komppania (1.K) Alahärmässä, 2.K Kortesjärvellä ja 3.K Evijärvellä. Naapuripitäjien miehet marssivat Kauhavalle seuraavan päivän aikana, etäämmältä tullut 3.K osin kuorma-autoilla. Alkoi pataljoonan varustaminen, koulutus ja vartiopalvelus.

Neljännen päivän aamulla 22.6. pataljoonaan saapui tieto Saksan hyökkäyksestä Neuvostoliittoon ja seuraavana päivänä, ehkäpä läheisen ilmasotakoulun vaikutuksesta, myös pataljoonassa todettiin ilmavaara ja tehostettiin ilmasuojausta. Muutoin toiminta jatkui kuitenkin yleisenä valmistautumisena ja koulutuksena. Vielä 24.6. vietettiin Juhannusta ohimarssin, upseerien ja aliupseerien elokuvanäytöksen ja illalla pataljoonan yhteisen juhannusjuhlan merkeissä. Seuraavana päivänä pääministeri Jukka Rangell totesi radiopuheessaan Suomen olevan jälleen sodassa Neuvostoliittoa vastaan. 

Muodollisesti sota julistettiin 26.6.1941, jolloin pataljoonan yksiköille jaettiin patruunat, kohdistettiin aseet ja harjoiteltiin uusien konepistoolien ja käsikranaattien käyttöä. Pakkaukset tarkastettiin ja iltalomat peruutettiin. Heti seuraavana aamuna junaan lastattu pataljoona jätti Kauhavan klo 11.38 vahvuudessa 24 upseeria, 110 aliupseeria ja 633 miestä, 84 hevosta ja 76 ajoneuvoa.

## Lähteet
Jeffrey Farrell

**Felix Jeffrey "Jeff" Farrell** (s. 28. helmikuuta 1937 Detroit) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka voitti kaksi olympiakultaa viesteissä vuonna 1960.

Farrell voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 100 metrin vapaauinnissa ja 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän voitti kultaa 4&nbsp;×&nbsp;100 metrin sekauintiviestissä ajalla 4.05,4 ja 4&nbsp;×&nbsp;200 metrin vapaauintiviestissä ajalla 8.10,2. Farrell ui molemmissa loppukilpailussa ankkuriosuuden ja molemmissa voittoaika oli uusi maailmanennäts. Harrison ui henkilökohtaisia maailmanennätyksiä sekauintimatkoilla.

## Lähteet
Sahaiiva

**Sahaiiva** eli **karheaiiva** eli **iiva** (*Cyclachaena xanthiifolia*, syn. *Euphrosyne xanthiifolia* ja *Iva xanthiifolia*) on alun perin pohjoisamerikkalainen asterikasvilaji. Lajinimi *xanthiifolia* viittaa kasvin lehtien muistuttavan sappiruohon (*Xanthium*) lehtiä. Sahaiiva on nykyisen sukunsa sahaiivojen (*Cyclachaena*) ainoa laji. Edellisessä luokituksessa laji kuuluu muutamalajiseen *Euphrosyne*-sukuun, jota on myös kutsuttu sahaiivoiksi. Aiemmin laji kuului iivojen eli suomuiivojen (*Iva*) sukuun. Kasvi on *Ambrosiinae*-alatribuksessa läheistä sukua muun muassa sappiruohoille ja tuoksukeille (*Ambrosia*).

## Ulkonäkö
Sahaiiva on yksivuotinen, karheakarvainen ruoho, joka kasvaa puolesta jopa 1,8 metriä korkeaksi. Kasvi on ryydintuoksuinen. Lehdet ovat vastakkaiset, pitkäruotiset ja isolapaiset. Kerrannainen kukinto on terttumainen mykeröstö, jossa on lukuisia pieniä vihreitä mykeröitä, kooltaan 4–5 millimetriä. Sahaiiva kukkii elo-lokakuussa.

## Levinneisyys
Sahaiivaa esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Laji on levinnyt uustulokkaana lukuisiin Euroopan maihin. Suomessa sahaiiva on harvinainen satunnaistulokas, jota on kuitenkin havaittu 2010-luvulle mennessä yli sata kertaa. Suomeen kasvi on levinnyt yleensä tavaraliikenteen mukana satamiin ja rautateille sekä aiemmin auringonkukansiementen käsittelypaikoille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kasviatlas: Sahaiivan (''Cyclachaena xanthiifolia'') levinneisyys Suomessa.
Richard Blick

**Richard Adolph "Dick" Blick** (s. 29. heinäkuuta 1940 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka voitti olympiakultaa vapaauintiviestissä vuonna 1960.

Blick voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 4&nbsp;×&nbsp;200 metrin vapaauintiviestissä vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän voitti samassa lajissa olympiakultaa maailmanennätysajalla 8.10,2. Hän ui loppukilpailussa toisen osuuden.

## Lähteet
Henriette Sontag

**Henriette Sontag**, alun perin **Gertrud Walpurgis Sonntag** (3. tammikuuta 1806, Koblenz – 17. kesäkuuta 1854, México) oli saksalainen oopperalaulaja. Hän sai nuorena koulutusta teatterissa ja esiintyi Saksassa ja Prahassa teatteri- ja oopperaesityksissä. Prahaan hän muutti äitinsä kanssa sen jälkeen, kun hänen isänsä oli kuollut. Aikuisiän ensiesiintymisensä hän teki vuonna 1821, jonka jälkeen hän esiintyi vuonna 1823 menestyksekkäästi Wienissä. Vuoden 1824 jälkeen hän kiersi muutaman vuoden Euroopan suurkaupungeissa esiintymässä.

Hänen äänensä sopi paremmin kevyisiin ja rauhallisiin rooleihin, ei niinkään voimakkaisiin tai dramaattisiin. Sontagin kerrotaan olleen suosittu laulaja ja herättäneen yleisössä kiihkeää ihailua. Tarinan mukaan kerran Sontagin ollessa Göttingenissä hurmaantuneet ihailijat heittivät matkan päätteeksi hänen käyttämänsä kiesit jokeen, koska hänen jälkeensä matkustajaksi ei löytyisi enää ketään tarpeeksi arvokasta.

Vuonna 1828 Sontag meni salaa naimisiin sardinialaisen kreivin Carlo Rossin kanssa. Avioliitto tunnustettiin julkisesti vuonna 1830, minkä jälkeen Sontag jätti oopperauransa miehensä kollegoiden painostuksesta. Hän piti 19 vuoden tauon, jonka aikana hän esiintyi vain harvoin yksityis- ja hyväntekeväisyystilaisuuksissa. Hän asui 1837–1848 Pietarissa, jossa hänen miehensä silloin toimi lähettiläänä. Kun aviomiehen diplomaatinura päättyi vuonna 1849, Sontag palasi jälleen oopperan pariin ja alkoi kiertää maailmaa esiintymässä. Hän kuoli 17. kesäkuuta 1854 koleraan ollessaan esiintymismatkalla Meksikossa.

## Lähteet
Sarah Snook

**Sarah Snook** (s. 1. joulukuuta 1987) on australialainen näyttelijä. Hän näyttelee Shiv Royta HBO:n televisiosarjassa *[[Succession]]* (2018–2023), josta hän voitti parhaan naissivuosan Golden Globen vuonna 2022. Hän on myös näytellyt muun muassa elokuvissa *[[Not Suitable for Children]]* (2012), *[[These Final Hours]]* (2013), *[[Predestination]]* (2014), *[[The Dressmaker]]* (2015), *[[Steve Jobs (vuoden 2015 elokuva)|Steve Jobs]]* (2015), *[[Lasilinna]]* (2017) ja *[[Pieces of a Woman]]* (2020).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Jeremy Strong

**Jeremy Strong** (s. 25. joulukuuta 1978 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli Kendall Royta HBO:n televisiosarjassa *[[Succession]]* (2018–2023), josta hän voitti parhaan miespääosan Emmyn vuonna 2020 ja parhaan miespääosan Golden Globen vuonna 2022. Strong oli *[[Time]]*-lehden 100 vaikutusvaltaisimman henkilön listalla vuonna 2022.

## Nuoruus ja opiskelu
Jeremy Strong syntyi Bostonissa 1978. Hänen isänsä David oli venäjän juutalainen ja työskenteli nuorisovankilaitoksessa ja hänen äitinsä Maureen irlantilainen hoitaja. Perhe muutti Sudburyyn Bostonin esikaupunkialueelle Jeremy ollessa 10-vuotias.

Strong kiinnostui näytttelemisestä jo teini-ikäisenä, ja hänellä oli huoneensa seinällä Daniel Day-Lewisin, Al Pacinon ja Dustin Hoffmanin julisteet. Strong opiskeli stipendin turvin Yalen yliopistossa, missä hänen pääaineensa oli englannin kieli. Ensimmäisenä vuotenaan hän onnistui järjestämään Pacinon vetämään kouluun mestarikurssia.

## Ura

Strong muutti valmistuttuaan 2001 New Yorkiin. Hän työskenteli tarjoilijana, eikä saanut yhtään esiintymiskoekutsua ensimmäisenä vuotenaan New Yorkissa. Hän työskenteli pääosan 2000-luvun alusta monessa eri tehtävissä itsenäisten elokuvatuotantojen ja teatterin parissa. Hän toimi muun muassa näytelmäkirjailija Wendy Wassersteinin avustajana ja teki öisin yhden miehen näytelmiä. Hän oli vuosina 2002 ja 2004 mukana Williamstown Theatre Festival -kesäteatterissa, ja vuonna 2005 hän oli Day-Lewisin henkilökohtaisena apulaisena *[[The Ballad of Jack and Rose]]n* kuvauksissa.

Strongilla oli Off-Broadway-roolit näytelmissä *Defiance* (2006) ja *New Jerusalem* (2008) sekä Broadway-rooli näytelmässä *A Man for All Seasons* (2008). Strong pääsi 2010-luvulla myös merkittäviin elokuviin, ja hänellä oli roolit muun muassa elokuvissa *[[Zero Dark Thirty]]* (2012), *[[Lincoln (vuoden 2012 elokuva)|Lincoln]]* (2012), *[[Selma (elokuva)|Selma]]* (2014) ja *[[The Big Short]]* (2015).

Strong sai vuonna 2016 paikan televisiosarjasta *[[Succession]]*. Sarjaa tuottanut Adam McKay kysyi Strongia lukemaan pilottijakson käsikirjoituksen ja kertomaan, mihin hahmoon kytkeytyi voimakkaimmin. Strong piti nulikkamaisesta ja sarkastisesta Roman Roystä, mutta sitä esittämään valittiin Kieran Culkin. Strong sai kuitenkin koe-esiintymisensä ansiosta Romanin isoveljen Kendall Royn roolin. Hän sai runsaasti kehuja itsepäisen ja levottoman hahmon näyttelemisestä, ja itse sarjasta tuli taloudellinen ja kriittinen menestys. *Successionia* esitettiin vuoteen 2023, ja Strong voitti siitä 2020 Emmyn ja Golden Globen.

Strong sai 2024 Tony-palkinnon roolistaan Henrik Ibsenin näytelmän *En folkefiende* Broadway-sovituksessa. Samana vuonna hän näytteli Donald Trumpin oppi-isää, ristiriitaista asianajajaa Roy Cohnia. Strong sai suorituksesta parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Fantic

**Fantic Motor** on italialainen vuonna 1968 Mario Agratin perustama moottoripyörävalmistaja. Ensiksi yhtiö valmisti polkupyöriä, mutta siirtyi myöhemmin moottoripyöriin. 1990-luvun Euroopan valtasi skootterien valtava halu, joten Fanticin valmistavat enduropyörät eivät menestyneet. Tämän myötä firma meni konkurssiin ja sulki ovensa 1995. Vuonna 2004 italialainen liikemies Federico Fregnan osti Fantic Motor Groupin konkurssipesän 131 000 eurolla. Suomessa Fanticin maahantuoja on Funbike. Fantic tunnetaan hyvin korkealaatuisten pyörien valmistamisesta.

## Historia

Yrityksen perusti Mario Agrati ja Henry Keppel-Hesselink vuonna 1968. Ensiksi yhtiö valmisti polkupyöriä, mutta Agratti osti myöhemmin Garelli-moottoripyörävalmistajan, jonka myötä Fantic siirtyi moottoripyörien valmistukseen. Yhtiö painotti keskittymisen maastossa käytettäviin moottoripyöriin, jotka saivat nuorten suosion 1970-luvulla. Fanticin hinnat olivat edullisia, mutta laatu hyvin korkea, mikä nosti niiden myyntiä. 1990-luvun Euroopassa tuli skootterit suosioon, joten Fantic monen muun maastomoottoripyörävalmistajan tavoin kohtasi taloudelliset vaikeudet. Vuonna 1995 Fantic joutui hakeutumaan konkurssiin. Kuitenkin vuonna 2004 Fanticin konkurssin pesän osti italialainen liikemies Federico Fregnan. Tämän jälkeen Fantic teki paluun moottoripyörämarkkinoille. Vuonna 2020 Fantic osti Minarellin Yamahalta. Fantic valmistaa kaikki pyöränsä Italiassa Trevisossa Venetsian lähellä. Fantic on erikoistunut pääosin valmistamaan enduro- ja supermotopyöriä.

## Fanticin voittamat kisat

## Fanticin nykyiset mallit

## Lähteet

* https://www.motouutiset.fi/fi/moottoripyorat/uutiset/10249/Fantic-osti-Yamahalta-moottorivalmistaja-Motori-Minarellin-Yamaha-Fantic.htm
* https://www.fantic.fi/fantic-moottoripyorat-mallisto-2020/
* http://www.motot.net/wiki/Fantic_Motor
* https://www.fantic.fi/fantic-racing-mallisto-enduro-cross/
Nicholas Braun

**Nicholas Braun** (s. 1. toukokuuta 1988) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näyttelee Greg Hirschiä HBO:n televisiosarjassa *[[Succession]]* (2018–2023), josta hän on ollut ehdolla parhaan miessivuosan Emmy-palkintoon kahdesti. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa *[[Sky High]]* (2005), *[[Operaatio Prinsessa]]* (2009), *[[Red State]]* (2011), *[[Prom]]* (2011), *[[Elämäni seinäruusuna (elokuva)|Elämäni seinäruusuna]]* (2012), *[[Korttelivahdit]]* (2012), *[[Date and Switch]]* (2014), *[[How to Be Single]]* (2016) ja *[[Zola]]* (2021).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Jarkko Harju

**Jarkko Tapio Harju** (s. 1983 Kälviä) on suomalainen taloustieteilijä, joka on toiminut taloustieteen professorina Tampereen yliopistossa maaliskuusta 2021 lähtien. Hän on myös osa-aikainen tutkimusprofessori Valtion taloudellisessa tutkimuskeskuksessa. Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2013. Hän on lisäksi ollut vieraileva tutkija University College London -yliopistossa, Stanfordin yliopistossa ja Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksella.

Harjun tutkimus käsittelee "verotuksen ja sosiaaliturvan vaikutuksia henkilöiden ja yritysten tekemiin valintoihin ja päätöksiin".

## Julkaisut

* Jarkko Harju: *Essays on taxation: Evidence from tax reforms* (väitöskirja). Valtion taloudellinen tutkimuskeskus 2013. Saatavilla internetissä

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Virallinen sivusto
* Tampereen yliopiston tutkimusportaali
* Google Scholar
Isojoen vapaaseurakunta

**Isojoen vapaaseurakunta** eli **Hopetime Church** on isojokelainen vapaaseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 2006 ja seurakunta kuului aikaisemmin Suomen vapaakirkon jäsenseurakunnaksi. Nykyään seurakunta on osa Kingdom Church-kirkkokuntaa. Seurakunnan pastoripariskuntana toimii Vesa ja Terhi Siltaoja. Isojoella on ollut vapaakirkollista toimintaa vuodesta 1947 lähtien. Vuoteen 1982 seurakunta toimi Porin vapaaseurakunnan yhteydessä ja vuosina 1982–1990 Kurikan vapaaseurakunnan yhteydessä. Seurakunnan tilat ja toimisto sijaitsevat Isojoella osoitteessa Siltaojantie 29. Seurakunta toimii lisäksi Porissa, Pomarkussa ja Kankaanpäässä.

## Lähteet
Kauhajoen adventtiseurakunta

**Kauhajoen adventtiseurakunta** on Kauhajoella toimiva adventtiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1961. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Kauhajoen Panulassa. Seurakunnan pastorina toimii Veli-Lauri Kotilainen. Seurakunta kuuluu Suomen Adventtikirkko -kirkkokuntaan.

## Katso myös
* Suomen Adventtikirkko
* Kauhajoen seurakunta
* Kauhajoen baptistiseurakunta
* Kauhajoen helluntaiseurakunta

* Uskonto Etelä-Pohjanmaalla

## Lähteet
Gerontokratia

**Gerontokratia** eli **vanhainvalta** on hallintomuoto, jossa yhteiskunnan päätösvaltaa pitävät vanhat ihmiset. Gerontokratia on eräs oligarkian muoto, koska siinä pieni ryhmä hallitsee laajempaa ryhmää.

## Esimerkkejä
Gerontokratioita on ollut monissa kulttuureissa kautta aikojen. Kreikkalainen antiikin filosofi Platon kirjoitti, että ”hallitseminen on vanhan miehen työtä, ja totteleminen nuoren miehen.” Esimerkiksi kreikkalainen Spartan kaupunkivaltio oli gerontokratia, jonka päättävään neuvostoon otettiin vain yli 60-vuotiaita kansalaisia.

Käsitteen *gerontokratia* otti käyttöön halventavana ilmaisuna 1800-luvun alkupuolen ranskalainen poliittinen aktivisti Jean-Jacques Fazy. Hän vastusti Ranskan silloista johtoa, koska se oli hänen mukaansa vanhuuttaan liian heikko ja tehoton.

Niissä kulttuureissa, joissa vanhuus ja kokemus yhdistetään viisauteen, johtajat ovat useammin selvästi vanhempia kuin muissa kulttuureissa. Tällaisia vanhuutta arvostavia kulttuureja ovat etenkin afrikkalaiset, lähi-itäiset ja aasialaiset kulttuurit. Toinen tapa siirtyä gerontokratiaan ovat suuret poliittisen siirrokset tai mullistukset. Tätä kautta Neuvostoliitosta ja Kiinasta tuli gerontokratioita, kun vallankumouksen tehnyt nuori sukupolvi sai vanhentua maan johdossa ilman kilpailijoita tai oppositiota. Vanhojen valta murtui vasta heidän kuoltuaan, jolloin nuorempi sukupolvi vihdoin pääsi valtaan. Yhdysvalloissa ja muissa länsimaissa sotien jälkeen syntyneen ikäluokan suuri koko ja pidentynyt elinikä sekä nykyinen syntyvyyden lasku ovat nostaneet 2000-luvulla valtaan ikääntyneitä poliitikkoja, etenkin koska vanhat ihmiset äänestävät ahkerammin kuin nuoret. Esimerkiksi vielä vuonna 2013 Italia oli tohtori Marco Morosinin mukaan gerontokraattinen valtio.

Politiikan ulkopuolella esimerkiksi katolinen kirkko on gerontokraattinen, koska korkeimmille paikoille pääsevät vain kaikkein kokeneimmat kirkon työntekijät. Kirkkoa johtava paavi palvelee tavallisesti kuolemaansa saakka.

## Suhtautuminen
Suhtautuminen gerontokratiaan riippuu siitä, miten yhteisössä suhtaudutaan vanhenemiseen ja ikäihmisiin. Gerontokratian puolestapuhujien mielestä gerontokratia on hyvä asia, koska yhteisön vanhimmilla jäsenillä on eniten kokemusta ja viisautta, joiden pohjalta he tekevät yhteisölleen hyödyllisiä päätöksiä. Jotkut ovat kutsuneet gerontokratiaa ”positiiviseksi ikäsyrjinnäksi”, koska siinä ei syrjitä vanhoja vaan nuoria.

Arvostelijoiden mukaan gerontokratia on epäedustavaa sekä haitallista muun muassa siksi, koska päätöksentekijät eivät itse joudu kohtaamaan päätöstensä seuraukset, vaan jättävät niiden haittapuolet kansan huoleksi. Myös ikäihmisten kognitiivinen ja fyysinen heikentyminen ovat herättäneet epäilyksiä hedän johtamiskyvystään.

Erään tutkimuksen mukaan gerontokraattiset yhteisöt sijoittavat vähemmän julkisia varoja koulutukseen ja tuottaviin palveluihin, mikä puolestaan laskee inhimillisen pääoman kasvua ja hidastaa talouskasvua.

## Lähteet
Jukka Viljanen (professori)

**Jukka Viljanen** on suomalainen oikeustieteilijä, joka on toiminut julkisoikeuden professorina Tampereen yliopistossa vuodesta 2019 lähtien. Hän väitteli hallintotieteiden tohtoriksi Tampereen yliopistossa vuonna 2003. Eduskunnan oikeusasiamies nimitti hänet ihmisoikeusvaltuuskunnan jäseneksi kaudelle 2020–2024.

## Julkaisut

* Jukka Viljanen: *The European Court of Human Rights as a Developer of the General Doctrines of Human Rights Law: A Study of the Limitations Clauses of the European Convention on Human Rights* (väitöskirja). Tampereen yliopisto 2003.
* Mart Susi, Jukka Viljanen, Eiríkur Jónsson ja Artūrs Kučs (toim.): *Human Rights Law and Regulating Freedom of Expression in New Media: Lessons from Nordic Approaches*. Routledge 2018.
* Jukka Viljanen, Tarja Seppä, Petra Järvinen ja Nelli Keskilammi: *Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimusten kansallinen täytäntöönpano ja seuranta*. Valtioneuvoston kanslia 2022. Saatavilla internetissä

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Tampereen yliopiston tutkimusportaali
* ResearchGate
Jukka Viljanen

**Jukka Viljanen** on seuraavien henkilöiden nimi:
* Jukka Viljanen (s. 1963), seikkailujuoksija
* Jukka Viljanen, julkisoikeuden professori
Itävallan tasavallan kunniamitali

**Itävallan tasavallan kunniamitali** (virallisesti **Kunniamitali Itävallan tasavallalle tehdystä palveluksesta**, ) on itävaltalainen kunniamerkki, joka perustettiin 2. huhtikuuta 1952. Sitä myönnetään tunnustuksenä poikkeuksellisista ansioista Itävallan hyväksi. Kunnianosoitusta myöntää Itävallan presidentti. Presidentti saa myös automaattisesti virkaan astuttuaan kunniamerkin suurristin.

Kunniamitalia jaetaan 12 luokassa sekä kolmessa mitaliluokassa:

*  Suurristi
*  Suuri kunniamerkki kultanauhaulla
*  Suuri kunniamerkki hopeanauhalla
*  Suuri kunniamerkki kultatähdellä
*  Suuri kunniamerkki hopeatähdellä
*  Kultainen suuri kunniamerkki
*  Hopeinen suuri kunniamerkki
*  Suuri kunniamerkki kunnianosoituksella
*  Kultainen kunniamerkki
*  Hopeinen kunniamerkki
*  Kultainen ansiomerkki
*  Hopeinen ansiomerkki
*  Kultamitali
*  Hopeamitali
*  Pronssimitali

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Luettelo kunniamerkin saaneista vuosina 1945–2012
Majakanvartija

**Majakanvartija** oli etenkin historiallisesti henkilö, joka huolehti majakan valaistuksen hoidosta ja valolaitteiden huollosta. Työhön kuului majakan lampun puhdistaminen, polttoaineen kuljetus majakalle ja kiinteistönhuolto. Muita työtehtäviä olivat majakan sumusireenin käyttö ja sääaseman ylläpito sekä meripelastukseen osallistuminen. Lampun puhdistamisessa oli paljon työtä etenkin majakoiden alkuaikoina, kun valaistuksen hoiti palava liekki, jonka takia valaistus himmeni ja kupu nokeentui ilman jatkuvaa ylläpitoa. Suomessa majakanvartijoita ei enää majakoiden automatisoinnin vuoksi ole, mutta ainakin Kanadassa heitä on yhä.

Majakanvartijalla saattoi olla perhe, jonka kanssa hän asui. Perheen lapset saattoivat käydä koulua joko kotoa tai mantereelta käsin, mahdollisesti sisäoppilaitoksessa. Perheyhteisö saattoi olla hyvinkin tiivis, jos koko perhe asui yhdessä ulkosaaristossa, ja majakanvartijoille perhe vaikutti tavallisesti positiivisesti henkiseen hyvinvointiin. Toisaalta majakkayhteisöissä saattoi ainakin Suomessa olla alkoholiin liittyviä ongelmia. 1950-luvulta lähtien Suomessa lapset ja äidit muuttivat etenevässä määrin enemmän pois ulkosaaristosta, jotta he voisivat asua yhdessä lasten opiskelupaikkakunnalla. Majakanvartijan työ saikin maineen yksinäisten miesten ammattina.

## Katso myös

* Luotsi

## Lähteet
Havaijin Tyynenmeren yliopisto

**Havaijin Tyynenmeren yliopisto** (, lyh. **HPU**) on Havaijin pääkaupungissa, Honolulussa, toimiva yksityinen voittoatavoittelematon yliopisto. Se perustettiin vuonna 1965, kun kaksi pienempää korkeakoulua olivat jo paria vuotta aikaisemmin ilmaisseet halunsa uuden yksityisen oppilaitoksen perustamiseksi. Havaijin osavaltio antoi luvan tähän, ja sen yliopiston perustamiskirjan allekirjoittivat Eureka Forbes, Paul C.T. Loo, Elizabeth W. Kellerman, ja Edmond Walker.

Vuonna 2021 yliopistossa oli 4066 opiskelijaa. Opiskelijoilta keräämä lukukausimaksu on 31 940 dollaria.

Vuodesta 2016 yliopiston rehtorina on toiminut John Gotanda, joka on aiemmin toiminut Villanovan yliopiston lakikoulun dekaanina.

Yliopisto koostuu kuudesta tiedekunnasta:

* Kauppatieteiden tiedekunta
* Terveys- ja yhteiskuntatieteiden tiedekunta 
* Humanististen tieteiden tiedekunta
* Luonnontieteiden tiedekunta
* Ammattiopintojen tiedekunta
* Terveystieteiden tiedekunta

## Lähteet
Telen

**Telen** on norjalainen vuonna 1928 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Notodden. Se ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lehden verkkosivut
Veikko Kiljunen

**Veikko Benjam Kiljunen** (7. toukokuuta 1927 Kouvola – 18. maaliskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen konservaattori, taidemaalari ja taidegraafikko. Kansallismuseossa työskennellyt Kiljunen oli 1950–1970-luvuilla Suomen johtava konservaattori, joka vastasi useiden keskiaikaisten kirkkojen koristemaalausten entisöinneistä. 

## Elämä ja ura
Kouvolassa syntynyt Kiljunen vietti varhaislapsuutensa Viipurissa, jossa hänen isänsä toimi puutavarakauppiaana. Isän konkurssin järkeen perhe palasi Kouvolaan, jossa Kiljunen teki erilaisia hanttihommia jo 13-vuotiaasta lähtien. Sotavuosien jälkeen hän opiskeli Suomen Taideakatemiassa 1948–1951. Vuonna 1953 Kiljunen aloitti Ateneumissa konservaattorin apulaisena Erkki Koposen ja Niilo Suihkon opissa, jonka ohella hän opiskeli alaa Rooman Istituto Centrale del Restaurossa 1955–1957. Vuodesta 1957 Kiljunen työskenteli Muinaistieteellisen toimikunnan taidekonservaattorina ja tutkijana, kunnes joutui jäämään sairaseläkkeelle 1973. Uransa huippuhetkinä Kiljunen piti Lemlandin kirkosta paljastamiaan 1300–1400-luvun maalauksia sekä Sauvon kirkosta löytämiään Pietari Henrikinpojan maalauksia vuodelta 1472. Merkittävä urakka oli myös Kiljusen 1960-luvulla puolisonsa kanssa kunnostamat Vanhan Valamon ikonit, jotka asetettiin Valamon luostarin pääkirkkoon 1977. Konservaattorin tehtävät jätettyään Kiljunen oli Kuvataideakatemian materiaaliopin opettajana 1972–1992.
 
Kiljusen omia töitä oli ensimmäistä kertaa esillä vuonna 1948 Imatralla. Hänen teoksiaan oli myös Nuorten näyttelyssä 1951 sekä Suomen Taiteilijain näyttelyissä 1953 ja 1960. Ulkomailla Kiljusen töitä oli esillä Bukarestissa vuonna 1953. Hän maalasi lähinnä maisemia Espanjassa ja Suomessa. Graafikkona Kiljunen teki uransa alkuvaiheessa paljon puupiirroksia, mutta siirtyi myöhemmin kuivaneulatekniikkaan ja viivasyövytykseen. Vuodesta 1970 lähtien Kiljusella oli ateljee Karunan pappilassa. Hän oli Suomen konservaattoriliiton perustajajäsen ja vaikutti myös Sadankomiteassa.

## Perhe
Veikko Kiljusen puoliso oli konservaattori Ulla Kiljunen (o.s. Heikkinen). Heidän lapsiaan ovat poliitikko Kimmo Kiljunen, taiteilija Satu Kiljunen ja teatteriohjaaja Vilppu Kiljunen.

## Teokset
*

## Lähteet
Leo Kari

**Olli Leo Kari**  (8. toukokuuta 1922 Viipuri – 6. marraskuuta 2016 Orivesi) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

## Henkilöhistoria
Leo Karin vanhemmat olivat  Elias Kari ja ravintolijoitsija Ellen Ollberg ja puoliso vuodesta 1948 on Hely Inkeri Heikkilä. Kari tuli ylioppilaaksi Tampereen klassisesta lyseosta 1942 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta  1948, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1948. Kari oli Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n apulaismetsänhoitaja 1949–1954, W. Rosenlew & Co. Ab:n apulaismetsänhoitaja Keuruulla 1955–1962 ja isännöitsijä Vanajalla 1962–1965 ja G. A. Serlachius Oy:n metsäpäällikkö, vuodesta 1972 metsäjohtaja,Mäntässä 1965–1985. Vanajan kunnanvaltuuston jäsen Kari oli 1964–1965 ja hänellä oli myös useita muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Kari sai 1982.

## Julkaisuja
* *Mäntän Rotaryklubi 1961–1991*, 1991
* *Mäntän ratsastajat 20 vuotta*, 1993.

## Lähteet
Viron kansanpuolue

**Viron kansanpuolue** (*Eesti Rahvaerakond* ERE) oli Virossa vuosina 1919–1931 toiminut keskustaoikeistolainen puolue. Sen johtaja oli Jaan Tõnisson.

Puolue syntyi maaliskuussa 1919 Viron perustavan kokouksen vaalien aikana, kun Saksan ja Neuvosto-Venäjän joukot olivat poistuneet maasta. Siihen asti maata oli johtanut Viron väliaikainen hallitus ja sen johtaja Konstantin Päts. Kansanpuolueen perustamisella tähdättiin siihen, että keskustaoikeistolaiset saisivat mahdollisimman paljon paikkoja Viron perustavaan kokoukseen. Uuteen puolueeeseen liittyivät Viron radikaalidemokraattinen puolue ja lähinnä Etelä-Virossa toiminut Viron demokraattinen puolue, jotka olivat marraskuussa 1918 tehneet periaatepäätöksen puolueiden yhdistymisestä. Ne pitivät yhteisen puoluekokouksen 1.−3. maaliskuuta 1919 ja perustivat Viron kansanpuolueen. Puolueeseen liittyi myöhemmin myös osa virolaisten isäntien talonpoikaisliiton eli ETL:n jäsenistä. 

Puolue sai vuoden 1919 vaaleissa 25 paikkaa 120:sta ja se oli kolmenneksi suurin puolue. Kokous julisti kesäkuussa 1919 voimaan väliaikaisen perustuslain, jonka mukaan Viro oli riippumaton demokraattinen tasavalta ja sen virallisena kielenä oli viro. Varsinaista perustuslakia laatimaan asetettiin 15-jäseninen komissio. Uusi perustuslaki hyväksyttiin perustavassa kokouksessa 15. kesäkuuta 1920 ja sen mukainen riigikogu aloitti toimintansa joulukuussa 1920. Marraskuussa 1920 pidetyissä riigikogun vaaleissa kansanpuolue sai 10 paikkaa sadasta ja se oli viidenneksi suurin puolue. Vuoden 1923 ja 1926 vaaleissa puolue sai kahdeksan paikkaa ja vuoden 1929 vaaleissa yhdeksän.

Lokakuussa 1931 kansanpuolue yhdistyi kristillisen kansanpuolueen kanssa nimellä Yhdistynyt kansanpuolue ja siihen liittyi tammikuussa 1932 Eesti Tööerakond -puolue. Ne muodostivat Kansallisen keskustapuolueen (*Rahvuslik Keskerakond*, RKE).

## Lähteet
Riigikogun vaalit 1920

**Riigikogun vaalit 1920** (*I Riigikogu valimised*) olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin satajäseninen ensimmäinen riigikogu.

Vaalit pidettiin 27.–29. marraskuuta 1920 ja hyväksyttyjä ääniä annettiin 471&nbsp;228. Riigikogun paikat jakautuivat puolueittain seuraavasti:

# Viron työpuolue 22 (ääniosuus 21,0 %)
# Põllumeeste Kogud 21  (20,8 %)
# Viron sosiaalidemokraattinen työväenpuolue 17  (17,0 %)
# Viron kansanpuolue 10  (10,4 %)
# Viron riippumaton sosialistinen työväenpuolue 11 (10,4 %)
# Viron kristillinen kansanpuolue 8 (7,5 %)
# Tallinnan ammattiyhdistysten keskusneuvosto 5 (5,3 %)
# Saksalais-balttilainen puolue 4  (5,3 %)
# Venäläinen kansalliskokous 1  (1,8 %)
# Maatalousryhmä 1  (1,1 %)

Perustuslain mukaan ensimmäinen riigikogu valittiin kolmeksi vuodeksi, mutta ensimmäinen riigikogu julisti ennenaikaiset vaalit, koska kansan enemmistö hylkäsi 17.–19. helmikuuta 1923 pidetyssä kansanäänestyksessä ehdotuksen kansakoululain muuttamisesta. Kansan enemmistö vastusti lakia, minkä vuoksi uuden Riigikogun vaalit järjestettiin perustuslain 32 §:n perusteella. Se oli ainoa kerta, kun Riigikogu hajotettiin kyseisen pykälän perusteella. Toinen riigikogu valittiin 5.–7. toukokuuta 1923.

## Lähteet
Ria Wägner

**Maria "Ria" Wägner** (28. lokakuuta 1914 – 11. marraskuuta 1999 Lidingö) oli ruotsalainen toimittaja ja kirjailija. Hänestä tuli yksi Ruotsin ensimmäisistä televisiokasvoista, kun hän alkoi vuonna 1956 juontaa SVT:llä *Hemma med Ria* -nimistä ohjelmaa. Hän myös kirjoitti matkailu- ja ruoka-aiheisia kirjoja.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pyhän aarteen ritarikunta

**Pyhän aarteen ritarikunta** () on japanilainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1888 keisari Meijin valtakaudella. Ritarikunnan tunnuksissa kuvattu pyhä aarre on peili. Sitä myönnetään tunnustuksena erityislaatuisista ansioista tutkimuksen, liike-elämän, sosiaali- ja terveydenhuollon tai hallinnon saralla sekä sellaisille henkilöille, jotka ovat parantaneet vammaisten tai muuten heikossa asemassa olevien elämää. Kunnianosoitusta on voitu vuodesta 1919 lähtien myöntää myös naisille. Perinteen mukaan kunniamerkin vastaanottaja saa myös erillisen todistuksen, joka on joissakin harvinaisissa tapauksissa itse keisarin allekirjoittama.

Alkujaan ritarikunnassa oli kahdeksan luokkaa, mutta vuonna 2003 kaksi alinta luokkaa poistettiin:

*  I luokka
*  II luokka
*  III luokka
*  IV luokka
*  V luokka
*  VI luokka

## Lähteet
Bosse Larsson

**Bo Einar "Bosse" Larsson** (2. helmikuuta 1934 Haninge – 12. heinäkuuta 2015) oli ruotsalainen televisiojuontaja. Hän juonsi SVT:llä muun muassa musiikkiohjelmaa *[[Nygammalt]]* vuosina 1972–1989 sekä *[[Allsång på Skansen]]ia* 1973–1993.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Cha Cha Cha Mixtape

**Cha Cha Cha Mixtape** on Käärijän 5. toukokuuta 2023 julkaistu kuuden kappaleen EP. EP:stä julkaistiin elokuussa 2023 maailmanlaajuisesti 2&nbsp;000 kappaleen vinyylipainos.

EP:n kuudesta kappaleesta neljä on julkaistu aiemmin singleinä tai Käärijän esikoisalbumilla *[[Fantastista]]*. ”Morgan”- ja ”Kovis”-kappaleet ovat aiemmin julkaisemattomia.

## Kappaleet

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Cha Cha Cha Mixtape'' Discogs-sivustolla
Pariisin varas

***Pariisin varas*** (*Le Voleur*) on Louis Mallen rikoselokuva vuodelta 1967. 

Elokuvan pääjuoni kerrotaan takautumana. Eräänä yönä Georges Randal (Belmondo) ryöstää huvilaa ja muistelee uraansa varkaana. Se alkoi, kun hän vuoden 1900 tienoilla Pariisissa toivoi pääsevänsä naimisiin serkkunsa Charlotten (Bujold) kanssa. Morsian kuitenkin järjestetään naimisiin rikkaan naapurinpojan kanssa. Kostoksi Georges varastaa kihlajuhlien aikana sulhasen perheen jalokiviä Charlotte tietää varkaan henkilöllisyyden, mutta ei paljasta sitä. Randal nauttii kokemuksesta niin paljon, että ryhtyy ammattimaiseksi murtomieheksi. Hän tapaa taitavan murtovarkaan, josta tulee hänen opettajansa. Kun hänen kokemuksensa ja maineensa kasvavat, hänestä tulee tärkeä hahmo alamaailmassa.

Elokuva on esitetty Suomen Yle TV2:lla 15.7.1977 ja Yle TV1:llä 30.1.1981.

## Lähteet
Riigikogun vaalit 1923

**Riigikogun vaalit 1923** (*II Riigikogu valimised*) olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin satajäseninen toinen riigikogu. Muutamaa kuukautta aikaisemmin maassa pidettiin kansanäänestys uskonnollisesta opetuksesta, ja sen vuoksi riigikogun vaalit siirrettiin loppusyksystä 1923 kevääseen.

Vaalit pidettiin 5.–7. toukokuuta 1923 ja hyväksyttyjä ääniä annettiin 477&nbsp;284 (äänestysprosentti 67,8 %). Riigikogun paikat jakautuivat puolueittain seuraavasti:

# Maanviljelijöiden edustajakokous 23 paikkaa (ääniosuus 21,6 %)
# Sosiaalidemokraattinen työväenpuolue 15 (14,0 %)
# Työpuolue 12 (11,2 %)
# Työväen rintama (kommunistit) 10  (9,5 %)
# Viron kansanpuolue 8 (7,5 %)
# Kristillinen kansanpuolue 8 (7,3 %)
# Viron riippumaton sosialistinen työväenpuolue 5 (4,7 %)
# Kansallinen liberaalipuolue 4 (4,4 %)
# Venäläinen kansalliskokous 4 (4,1 %)
# Asutustilalliset sekä vuokra- ja pienviljelijät 4 (3,8 %)
# Saksalais-balttilainen puolue 3 (3,5 %)
# Asunnonomistajien liitto 2 (2,2 %)
# Vuokralaisten liitto 1 (1,3 %)
# Sotaveteraanien liitto 1 (1,2 %)

Seuraava, kolmas riigikogu valittiin 15.–17. toukokuuta 1926.

## Lähteet
Amerikanuikkukana

**Amerikanuikkukana** (*Heliornis fulica*) on uikkukanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa.

## Koko ja ulkonäkö

Amerikanuikkukana voi kasvaa 28–31 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään lisääntymisajan ulkopuolella. Koiraan pää on musta ja siinä on leveä silmäkulmajuova. Niska on musta ja kaula valkoinen. Kaulassa on musta juova. Amerikanuikkukananaaraalla on lisääntymisaikana päässään oranssinkeltainen poskilaikku. Amerikanuikkukanan selkä ja siivet ovat harmaanruskeat. Vatsa on valkoinen. Koiraslinnulla on siipien alla ihosta muodostunut tasku, jonne poikaset voivat suojautua.

## Levinneisyys ja elintavat
Amerikanuikkukanan levinneisyysalue ulottuu Meksikosta Argentiina koillisosiin.  Lajin elinympäristöä ovat hitaasti virtaavat joet sekä laguunit. Lintu liikkuu tavanomaisesti yksin tai toisinaan pareittain vesikasvillisuuden ja veden ylle ulottuvien oksien ja köynnösten suojissa. Amerikanuikkukanan  ravintoa ovat muun muassa hyönteiset, hyönteistoukat, sammakot ja nilviäiset. Pesimäkausi on kesä–heinäkuussa, ja pesä rakennetaan oksista pensaaseen. Naaras munii 3&ndash;4 ruskehtavaa munaa.

## Lähteet
Ludwigsburgin piirikunta

**Ludwigsburgin piirikunta** () on piirikunta Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa Stuttgartin hallintopiirissä. Sen pinta-ala on 686,77 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 39 kuntaa. Kesäkuun 2022 lopussa piirikunnassa oli 548&nbsp;208 asukasta. Piirikunnan keskus on Ludwigsburg, joka on myös piirikunnan suurin kaupunki.

## Kunnat ja kaupungit

Ludwigsburgin piirikunnassa on 39 kuntaa, joista 19 on kaupunkeja. Suluissa kuntien asukasluvut 30. kesäkuuta 2022.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Piirikunnan verkkosivut
Tiina Eskola

**Tiina Eskola** (oik. **Maarit Kristina Eskola-Delikouras**, s. 16. syyskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen kirjailija, käsikirjoittaja, kustannustoimittaja ja kääntäjä. Koulutukseltaan Eskola on filosofian maisteri. Eskola on kirjoittanut ja suomentanut lasten- ja nuortenkirjoja. Ohjaaja ja kirjailija Aleksi Delikouras on Tiina Eskolan poika. He ovat kirjoittaneet yhdessä *[[FatalNinja]]*-kirjasarjan. 

## Teoksia
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*

## Lähteet
Ernest Gedge

**Ernest Gedge** (1862–1935) oli brittiläinen toimittaja, joka toimi itäisessä Afrikassa ja osallistui myös alueen kartoitukseen. Gedge toimi *[[The Times]]* -lehden vakituisena kirjeenvaihtajana Ugandassa.

Gedge syntyi lokakuussa 1862 Ludboroughissa Englannissa. Vuosina 1889–1890 hän lähti Freferick Jacksonin kanssa tutkimusmatkalle Afrikan itärannikolta Victorianjärvelle. Matkan jälkeen Jackson palasi rannikolle, mutta Gedge jäi Ugandaan.

Kesällä 1894 Gedge avioitui Caroline Susan Alice Carrin kanssa Whickhamissa Englannissa. Pariskunta sai yhden lapsen, joka syntyi joulukuussa 1904.

## Lähteet
Dansk Melodi Grand Prix 2021

**Dansk Melodi Grand Prix 2021** oli Tanskassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Tanskan edustaja Eurovision laulukilpailuun 2021. Kilpailu pidettiin avoimena kilpailuna. Lähetetyistä ehdotuksista valittiin kahdeksan finalistia, jotka julkaistiin 10. helmikuuta.

Finaali pidettiin 6. maaliskuuta Tanskan yleisradioyhtiö DR:n studioissa Kööpenhaminassa. Finaalissa voittajan valitsivat katsojat tekstiviesti- ja mobiilisovellusäänestyksellä kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisellä kierroksella äänestettiin kolme kappaletta superfinaaliin, jossa voittaja valittiin. Kilpailun voitti duo Fyr & Flamme kappaleella "Øve os på hinanden". Finaalia seurasi 1 532 000 katsojaa.

## Tulos
### Ensimmäinen kierros

### Superfinaali

## Lähteet
*
*http://natfinals.50webs.com/10s_20s/Denmark2021.html

### Viitteet
NGS

**NGS** voi tarkoittaa seuraavia:

* NGS, *[[National Geographic Society]]*, Yhdysvaltain kansallinen maantieteen yhdistys
* NGS, *[[Northern Game Summit]]*, Kajaanissa vuosittain järjestettävä pelialan 
ammattilaisten konferenssi
* NGS, uuden sukupolven sekvensointitekniikka.