open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Marmorioravanmarja

**Marmorioravanmarja** (*Maianthemum dilatatum*) on oravanmarjojen (*Maianthemum*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se muodostaa kasvustoja ja voi kasvaa noin 40 cm korkeaksi. Kussakin varressa on yhdestä kolmeen lehteä, jotka voivat kasvaa 10 cm pitkiksi. Lehdet ovat sepiviä, kiiltäviä ja selväsuonisia. Lehtien muoto vaihtelee herttamaisesta nuolimaiseen. Kukat kehittyvät lieriömäiseksi rykelmäksi varren päähän ja yksittäiset kukat ovat pieniä ja valkoisia. Kukista kehittyvät marjat ovat pyöreitä ja aluksi ruskeanpunaisia ja vihreätäpläisiä, mutta muuttuvat kypsyessään punaisiksi.

Marmorioravanmarja kasvaa metsänpohjalla tavallisesti varjoisissa kosteissa tai märissä metsissä. Toisinaan se on metsänpohjan valtalaji, etenkin Pohjois-Amerikan länsirannikon sitkankuusimetsissä. Lajia tavataan Pohjois-Amerikan länsirannikolla Alaskasta Kaliforniaan lähinnä rannikon läheisyydessä alavilla tai melko alavilla alueilla. Brittiläisen Kolumbian, Washingtonin, Oregonin ja Idahon osavaltioissa marmorioravanmarjaa tavataan rannikon ohella myös hieman enemmän sisämaassa.

Monet Pohjois-Amerikan länsirannikon alkuperäiskansat ovat käyttäneet marmorioravanmarjaa erilaisiin tarkoituksiin. Kasvin marjoja on syöty ja kasvin lehtiä sekä juuria on käytetty lääkintään.

## Lähteet
* Biodiversity of the Central Coast: False lily-of-the-valley, false lily of the valley, two-leaved false Soloman's-seal, snakeberry • ''Maianthemum dilatatum'' 

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Marmorioravanmarja (''Maianthemum dilatatum'')
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): ''Maianthemum dilatatum'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Maianthemum dilatatum'' 
* Flora of North America: ''Maianthemum dilatatum''
Masset

**Masset** on pikkukaupunki Kanadan länsirannikon edustalla sijaitsevan Haida Gwaiin saariston suurimman saaren, Grahaminsaaren pohjoispäässä. Masset on Haida Gwaiin vanhin kunta. Massetissa elää vajaat tuhat asukasta.

## Historia
Masset nimettiin alun perin Graham Cityksi kesäkuussa 1909 presidentti Graham Steamshipin mukaan. Sittemmin Graham Cityä alettiin kutsua New Massetina (Uutena Massetina), sillä se sijaitsi muutama kilometri etelään vanhasta haidakylästä, jota nimitettiin Old Massetiksi (Vanhaksi Massetiksi). Nimi Masset tulee saarille ensimmäisten laivojen mukana saapuneen Masseta-nimisen virkamiehen mukaan. Masseta kuoli saarilla ja hänet haudattiin pienelle saarelle, jonka edustalle hänen laivansa oli ankkuroitu. Saarilla alun perin eläneet haidat nimesivät tuon pienen saaren Massetan mukaan, joskin nimi oli hankalaa ääntää, ja nimi muuntui muotoon Mah-sh-t. Tästä geologi ja luonnontieteilijä George M. Dawson muotoili pikkusaarelle nimeksi Maast vuonna 1878.

## Liikenneyhteydet
Massetissa on lentokenttä, jonne on suoria lentoja muun muassa Vancouverista sekä Prince Rupertista. Prince Rupertista on myös lauttayhteys Haida Gwaiin saarille.

## Nähtävyyksiä ja paikkoja
Massetin nähtävyyksiä ovat vuonna 1912 rakennettu ja edelleen käytössä oleva anglikaanikirkko St. Paul's Anglican Church sekä vanha koulutalo ja sairaala, jotka on myös rakennettu lähes samoihin aikoihin 1910-luvulla.

Lisäksi Massetin pohjoisranta on näkemisen arvoinen. Rannalta voi löytää muun muassa akaattia. Massetin lähialueilla voi myös vaeltaa, retkeillä ja kalastaa. Noin viiden kilometrin päässä Massetista sijaitsee toinen Haida Gwaiin saariston kahdesta golfkentästä.

## Lähteet
* BitishColumbia.com: Masset 

## Aiheesta muualla
Carl Gustaf Enckell

**Carl Gustaf Enckell** (29. toukokuuta 1798 Porvoo – 5. marraskuuta 1849 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja kollegioneuvos. Hän oli päätullijohtokunnan ylijohtaja 1848–1849.

Enckellin vanhemmat olivat Orimattilan kirkkoherra Carl Henrik Enckell ja Ottiliana Lovisa Charpentier. Hänen puolisonsa oli vuosina 1822–1849 Adolfina Christina Le Bell. Hänen velipuolensa oli senaattori Alexander August Brunou.

Enckell tuli aliupseeriksi 2. suomalaiseen jääkärirykmenttiin, ja hänet nomennettiin sieltä vuonna 1813 oppilaaksi Haapaniemen sotakouluun. Hän yleni vänrikiksi vuonna 1817, luutnantiksi 1830, kapteeniksi 1831 ja everstiluutnantiksi 1833. Enckell erosi armeijasta vuonna 1839 ja sai kollegioneuvoksen arvonimen. Hänestä tuli tullihallituksen asessori vuonna 1839, apulaisylijohtaja ja ylijohtaja vuonna 1848, mutta hän kuoli jo seuraavan vuoden marraskuussa.

C. G. Enckellillä ja Adolfina Christina Le Bellillä oli 12 lasta, joista tunnettuja olivat kenraaliluutnantti Nikolai Enckell ja jalkaväenkenraali Carl Enckell. 

## Lähteet
Charme

**Charme** voi tarkoittaa seuraavia:

* Charme, paikkakunta Yhdysvalloissa
* Charmé, kunta Charenten departementissa Ranskassa
* La Charme, kunta Juran departementissa Ranskassa
* Le Charme, kunta Loiret'n departementissa Ranskassa
* Charme, Ludwig & Mayerin kirjasintyyppi
* Charme, kaukokartoitussatelliitti.

## Katso myös
* Charme Asserdal
Oceanário de Lisboa

**Oceanário de Lisboa** on Lissabonissa, Portugalissa toimiva julkinen valtameriakvaario. Se on avattu vuonna 1998.

Oceanário de Lisboa koostuu kahdesta rakennuksesta: alkuperäisestä Edifício dos Oceanosista ja uudemmasta Edifício do Marista. Niitä yhdistää laaja etupiha-alue. Oceanário de Lisboassa käy vuosittain noin miljoona vierailijaa. Se on Euroopan ensimmäinen julkinen akvaario, jolle on myönnetty ISO 9000- ja 14011- sekä EMAS-sertifikaatiot.

## Lähteet
Akrítas

**Akrítas** () eli **Kávo Gkállo** (Κάβο Γκάλλο) on niemi Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on Peloponnesoksen kolmannen ja läntisimmän niemimaan eteläkärki, ja työntyy Joonianmereen. Hallinnollisesti niemi kuuluu Pýlos-Néstoraksen kuntaan, Messenian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen.

Niemenkärjen edustalla sijaitsee Venétikon saari ja länsipuolella Messenian Oinoússes -saariryhmän muut saaret. Niemi ja saaret muodostavat yhteisen Natura 2000 -alueen.

## Lähteet
Chelonítis

**Chelonítis** (), antiikin **Khelonatas** (, ), on niemi Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on Peloponnesoksen länsipää ja pistää Joonianmereen. Hallinnollisesti niemi kuuluu Andravída-Kyllínin ja Pineióksen kuntiin Eliin alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella.

Keskiajalta lähtien niemi on tunnettu myös nimellä *Chlemoútsi* (Χλεμούτσι), jonka se sai Chlemoútsin linnasta. Venetsialaiset tunsivat niemen pohjoisemman kärjen lähellä nykyistä Kyllíniä nimellä *Capo Glarenza* ja eteläisemmän kärjen nimellä *Capo Tornese*. Antiikin aikana nimi Khelonatas vaikuttaa viitanneen joskus vain viimeksi mainittuun, mutta usein se viittasi koko Chlemoútsin niemeen.

Pineiós-joen suu sijaitsee niemenkärjen eteläpuolella. Antiikin aikana joen päähaara laski ilmeisesti niemenkärjen pohjoispuolelle. Niemimaan pohjoisenpuoleinen lahti tunnettiin antiikin aikana Kyllenenlahtena ja eteläpuoleinen lahti Khelonataksenlahtena (lat. *Chelonatas Sinus*, myös nykyisin *Chelonítis kólpos*, Χελωνίτης κόλπος).

## Lähteet
Drépano (Akhaia)

**Drépano** (), antiikin **Drepanon** (), on niemi Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on niemimaan pohjoisin kohta, ja työntyy Korintinlahteen noin seitsemän kilometriä itään Ríon ja Antírrion välisestä salmesta ja nykyisestä Ríon–Antírrion sillasta. Hallinnollisesti niemi kuuluu Patraksen kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen.

Drépanon niemenkärki on pitkä, kapea, matala ja hiekkainen. Sen juuressa on majakka. Antiikin aikana Strabon sekoitti Drepanonin Rhioniin eli nykyisen Ríon paikkaan. Pausanias yhdisti niemen nimen Kronoksen sirppiin, mutta sama nimi esiintyy antiikissa monien muidenkin matalien, hiekkaisten sirpinmuotoisten niemien nimenä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Stanislav Ljudkevytš

**Stanislav Pylypovytš Ljudkevytš** (; 24. tammikuuta 1879 Jarosław – 10. syyskuuta 1979 Lviv) oli ukrainalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä.

Ljudkevytš opiskeli Lvivin yliopistossa ukrainalaisen ja klassisen filologian tiedekunnassa vuosina 1897–1901. Hän pääsi Ševtšenkon tieteellisen seuran etnografiseen komissioon, jossa hänen päätehtävänsä oli galitsialais-ukrainalaisten kansanlaulujen transkribointi ja niistä laaditun kaksiosaisen kokoelman (1906–1907) toimittaminen. Ljudkevytš opiskeli musiikkia muun muassa Wienissä Guido Adlerin johdolla ja väitteli musiikin tohtoriksi. Hän oli yksi Lvivin konservatoriota edeltäneen Mykola Lysenko -instituutin perustajista ja johti sitä vuosina 1908–1914. Hän oli vuosina 1939–1972 konservatorion teorian ja sävellyksen laitoksen johtaja ja professori.

Ljudkevytš sai vuonna 1964 Ševtšenkon palkinnon, vuonna 1969 Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen ja vuonna 1979 Sosialistisen työn sankarin arvonimen. Hän yhdisti sävellystyönsä musiikkitieteelliseen tutkimukseen ja julkaisi sävellystensä ohella muun muassa oppikirjoja. Ljudkevytš toimi myös kuoronjohtajana ja teki yhteistyötä useiden eri kuorojen kanssa. Hänen tuotantoonsa kuuluu  sinfonisia teoksia (joista monessa on mukana kuoro), oopperaa, kuoroteoksia, kamarimusiikkia, yksinlauluja ja kansanlaulusovituksia.

Ljudkevytš kuoli 100-vuotiaana ja tuli haudatuksi Lytšakivin hautausmaalle.

## Lähteet
Kerí (järvi)

**Kerí** ( eli Λίμνη Κερίου, *Límni Keríou*) on järvi Zákynthoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren eteläosissa lähellä Laganáksenlahden rantaa, noin 20 kilometriä etelälounaaseen Zákynthoksen kaupungista. Järven pinta-ala on 0,282 neliökilometriä, mutta nykyisin se on soinen ja kesäaikaan käytännössä kokonaan kuiva. Järven rannalla sijaitsee siitä nimensä saanut kylä Límni Keríou, ja kauempana Kerín kylä.

Kerí-järvi tunnetaan siitä tihkuvasta maaöljystä tai piestä, mikä liittyy seudun tuliperäisiin ilmiöihin. Saaren pikilähde mainitaan jo antiikin aikana. Herodotos antaa siitä tarkan kuvauksen, ja myös Plinius vanhempi mainitsee sen.

Järven alue on osa Zákynthoksen merikansallispuistoa sekä Laganáksenlahden Natura 2000 -aluetta.

## Lähteet
Keri

**Keri** voi viitata seuraaviin:

* Keri, Virolle kuuluva saari Suomenlahdessa
* Kerí, järvi Zákynthoksen saarella Kreikassa
* Kerí, kylä Zákynthoksen saarella Kreikassa
Kirjotäplätorkkuja

**Kirjotäplätorkkuja** (*Mogurnda variegata*) tai **kirjotorkkuja** on torkkujien heimoon (Eleotridae) kuuluva äärimmäisen uhanalaiseksi arvioitu tokkokalalaji.

Kirjotäplätorkkujan maksimipituus on 13 senttimetriä.

Kirjotäplätorkkuja elää Papua-Uuden-Guinean eteläisellä ylänköalueella Kutubujärvessä, kapealla vyöhykkeellä lähellä järven rantoja. Teollisuuden päästöt, vieraslajit ja ylikalastus ovat vaikuttaneet sen uhanalaisuuteen.

## Lähteet
Karaburun (Albania)

**Karaburun** (), antiikin **Akrokeraunia** (, myös ; ), on niemi Albaniassa. Se muodostaa maan läntisimmän pisteen mantereella. Niemen pituus on noin 16 kilometriä, leveys noin 3–5 kilometriä ja suurin korkeus noin 800 metriä merenpinnasta laskettuna. Niemen ja mantereen väliin jää Vlorënlahti eli Auloninlahti.

Karaburunin niemi on Albanian eteläosien poikki kulkevien Keraunisten vuorten jatke. Joskus myös vuoria kutsutaan Akrokeraunisiksi vuoriksi, mutta varsinaisesti jälkimmäinen nimi viittaa niemeen. Niemi on tunnettu myös nimellä *Glossa*, ”Kieli”. Italialaiset ovat kutsuneet niemeä samaan viittaavalla nimellä *Linguetta*. Karaburunin niemestä pohjoiseen meri on Adrianmerta ja etelään Joonianmerta.

Niemellä on lukuisia luolia. Niistä tunnetuimpiin lukeutuu Haxhi Aliun luola, joka on Albanian suurin meriluola.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Karaburun

**Karaburun** (turkkia: ”Musta niemi”) voi viitata seuraaviin:

* Karaburun, kaupunki ja piirikunta Turkissa
* Karaburun, niemimaa Turkissa
* Karaburun, niemi Albaniassa
Kókkines Límnes

**Kókkines Límnes** (, ”Punaiset järvet”), myös **Ágios Prokópioksen laguunit** (Λιμνοθάλασσες Αγίου Προκοπίου, *Limnothálasses Agíou Prokopíou*), on kolmen suolajärven ryhmä Náxoksen saarella Kreikassa. Ne sijaitsevat lähellä saaren itärannikkoa ja Ágios Prokópioksen kylää, noin neljä kilometriä lounaaseen Náxoksen kaupungista. Järvissä on vettä vain osan vuodesta. Niiden yhteispinta-ala on noin 0,07 neliökilometriä.

Järvet ovat osa saaren eteläosia laajalti käsittävää Natura-aluetta. Noin kilometrin järvistä koilliseen sijaitsee Náxoksen suolajärvi.

## Lähteet
Bernt Johan Collet

**Bernt Johan Holger Collet** (s. 23. marraskuuta 1941 Kööpenhamina) on tanskalainen konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1981–1990 ja toiminut Tanskan puolustusministerinä 1987–1988.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Bernt Johan Collet'' Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla
Mikró Émvolo

**Mikró Émvolo** () eli **Karampournáki** (Καραμπουρνάκι, transl. myös *Karamburnaki*) eli **Mikró Karampournoú** (Μικρό Καραμπουρνού) on niemi Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Niemi pistää Thermaïkóslahteen Thessalonikin kaupungin eteläpuolella ja kuuluu Kalamarián kuntaan Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Karampournáki on myös niemellä sijaitseva Kalamarián kaupungin kaupunginosa. Nimi Karampournáki tulee turkin sanoista *kara burun*, ”musta niemi”, sekä kreikan diminutiivipäätteestä *-aki*.

Niemeltä on tehty arkeologisia löydöksiä. Paikkaa on arveltu antiikin ajan Thermen kaupungin paikaksi. Niemen kärjessä sijaitsee Palatáki-nimellä tunnettu uusklassinen huvila.

## Lähteet
Moustós

**Moustós** (, myös Λίμνη του Μουστού/Μελιγκού/Μελιγού, *Límni tou Moustoú/Meligkoú/Meligoú*) on laguunimainen järvi Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Vóreia Kynourían kunnassa Arkadian alueyksikössä noin 2,8 kilometriä kaakkoon Ástroksen kaupungista. Järvi jakaantuu nykyisin kahteen osaan, varsinaiseen Moustóksen järveen sekä Cherrónisoksen järveen, joiden yhteinen pinta-ala on laajimmillaan noin 0,85 neliökilometriä.

Moustóksen kosteikkoalue on syntynyt Vrasiátis-joen ja karsilähteiden vesistä, ja kytkeytyy myös hieman pohjoisempana sijaitseviin Tános-joen suiston kosteikkoihin. Kosteikko jakaa Thyreatikín eli Thyrean tasangon kahteen osaan, pohjoisempaan Ástroksen tasankoon ja eteläisempään Ágios Andréaksen tasankoon. Varsinainen Moustóksen järvi on yhdistetty mereen kahdella keinotekoisella kanavalla. Cherrónisoksen järvi, joka muodostuu kappaleesta Vrasiátiksen alkuperäistä uomaa, on suoraan yhteydessä mereen. Niiden ympäristössä on paljon soista maastoa.

Järvi on aiemmin ollut huomattavasti suurempi ja käsittänyt vielä ennen 1950-lukua noin 2,5 neliökilometrin alueen, mutta suuri osa siitä on muutettu maanviljelysmaaksi. Kosteikkoa kuivattiin 1800-luvulta lähtien malariaongelman vuoksi. Noin kaksi kilometriä etelään Parálio Ástroksesta sijaitsee Pórtes eli järven vanha ”Portti”, toisin sanoen sen kanavan jäänteet, jonka kautta laajempi järvi oli yhteydessä mereen.

Kosteikkoalue muodostaa Natura 2000 -alueen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Náxoksen suolajärvi

**Náxoksen suolajärvi** () on laguunimainen suolajärvi Náxoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee lähellä saaren itärannikkoa Ágios Geórgioksen lahden pohjukassa noin 2,5 kilometriä lounaaseen Náxoksen kaupungista. Järven pinta-ala on noin 0,8 neliökilometriä. 

Náxoksen suolajärvi on Kykladien saarten suurimpia järviä ja merkittävimpiä kosteikkoalueita. Se on tärkeä lintualue. Järvi saa vetensä pääosin Zas-vuoren sadevesistä, ja se on lähes kuivana elo–lokakuussa. Entisaikaan järveä käytettiin suolantuotantoon ja kalankasvatukseen. Aiemmin järvi oli laajemmin yhteydessä mereen, mutta sittemmin se on erotettu merestä selvemmällä pengerryksellä, jonka läpi kulkee ainoastaan kapea kanava mereen.

Heti järven itäpuolella sijaitsee Náxoksen lentoasema, joka rakennettiin järven itäosan päälle vuonna 1985. Tätä ennen järvi oli lähes kaksi kertaa suurempi. Meressä suolajärven edustalla sijaitsee Mantón saari. Järvestä noin kilometrin lounaaseen sijaitsevat Kókkines Límnes -suolajärvet, jotka tunnetaan myös Ágios Prokópioksen laguuneina.

## Lähteet
Zógklos

**Zógklos** (), antiikin **Koryfasion** (, ), on niemi Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla Kreikassa. Se sijaitsee Navarínonlahden pohjoislaidalla lähellä Pýloksen kaupunkia.

Zógkloksen niemen itäpuolella sijaitsee Giálovan laguuni eli Ntivári, ja eteläpuolella Sfaktirían saari. Niemen itärannikolla on hevosenkengänmuotoinen Voïdokoilián ranta.

Antiikin ajan Pyloksen kaupunki sijaitsi Koryfasionin niemellä. Niemellä sijaitsee kaupungin akropolis eli nykyinen Palaiókastro tai Palaionavaríno, sekä niin kutsuttu Nestorin luola. Nimen Koryfasion niemi sai spartalaisilta. Venetsialaiset käyttivät niemestä nimiä *Capo Zonchio* ja *Capo Zunchi*.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Erhard Kuusisto

**Erhard Kuusisto** (31. lokakuuta 1870 Orivesi – 19. elokuuta 1958 Keuruu) oli suomalainen piirtäjämestari ja baptistisaarnaaja. Kuusisto toimi yhteensä 35 vuoden ajan Turun baptistiseurakunnan saarnaajana.

## Elämäkerta
Erhard Kuusisto syntyi vuonna 1870 Orivedellä. Kuusisto haki opiskelemaan Tampereen teknilliseen kouluun ja toimi valmistumisen jälkeen piirtäjänä Mathildedalin konepajalla. Kuusisto muutti lyhyesti takaisin Tampereelle, minkä jälkeen hän muutti Turkuun missä hän toimi rautatien konepajalla eläköitymiseen saakka.

Kuusisto tuli tunnetuksi Turun baptistiseurakunnan saarnaajana. Hän oli tullut uskoon 27-vuotiaana. Kuusisto toimi myös Suomen Baptistiyhdyskunnan pitkäaikaisena hallituksen jäsenenä.

## Lähteet
*  

### Viitteet
Zíria

**Zíria** () voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:

* Zíria, kylä  Aigiáleian kunnassa Akhaian alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella
* Kyllíni eli Zír(e)ia, vuori Peloponnesoksen niemimaalla
Matti Lehtonen (saarnaaja)

**Matti Lehtonen** (29. elokuuta 1900 Uurainen – 13. helmikuuta 1980 Kauhajoki) oli suomalainen baptistisaarnaaja. Lehtonen toimi Vaajakosken, Tampereen ja Kauhajoen baptistiseurakuntien johtajana.

## Elämäkerta
Lehtonen syntyi Uuraisilla vuonna 1900 ja oli nuoresta pitäen mukana Vaajakosken baptistiseurakunnan työssä. Vuonna 1928 hänet valittiin seurakunnan johtoon ja hän toimi tuossa tehtävässä 23 vuoden ajan. Vuonna 1946 Lehtonen muutti Tampereelle, jossa hän toimi yhdeksän vuoden ajan seurakunnan saarnaajana ja esimiehenä. Tampereelta Lehtoset muuttivat Kauhajoen Kainastolle, missä hän toimi seurakunnan johtajana aina sairastumiseensa asti. Elämänsä viimeiset yhdeksän vuotta Lehtonen oli halvaantunut.

## Lähteet
*  

### Viitteet
Saint-Pé-de-Bigorre

**Saint-Pé-de-Bigorre** (oksitaaniksi: *Sent Pèr (de Bigòrra)*) on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Gave de Pau -joen varrella, noin 26 kilometriä Argelès-Gazostin kaupungista kaakkoon.

Pyhän Pietarin kirkko kuuluu Ranskan historiallisten monumenttien luetteloon. Se on entinen 1000-luvulla perustettu benediktiiniläisluostari n entinen luostari. Luostari oli suosittu kauttakulkupaikka Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitillä, jonne pyhiinvaeltajat pysähtyivät ihailemaan Pyhän Pietarin pyhäinjäännöksiä. Luostari tuhoutui ensin satavuotisessa sodassa 1400-luvulla ja lopullisesta Ranskan uskonsodissa 1500-luvulla.

Kunnan nähtävyyksiä ovat Grottes de Bétharram eli Bétharramin luolat. Luoliin tehdään opastettuja kierroksia joko jalkaisin, veneellä maanalaista jokea pitkin tai pienellä junalla. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
USS Capodanno

**USS Capodanno** (runkonumero FF-1093) oli Yhdysvaltain laivaston Knox-luokan fregatti.

## Valmistus
Alus tilattiin Avondale Shipyardilta Westwegosta Louisianasta, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 1972. Alus laskettiin vesille 21. lokakuuta 1972 kumminaan William L. Springer III:n puoliso Elsie M. Springer ja otettiin palvelukseen 17. marraskuuta 1973 ensimmäisenä päällikkönään George W. Horsley Jr.

## Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 30. heinäkuuta 1993 ja alusluettelosta 11. tammikuuta 1995. Se luovutettiin Turkille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä *TCG Muavenet* runkonumerolla F-250. Alus poistettiin 2012 palveluksesta ja romutettiin.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Kaapelimuseot

**Kaapelimuseot** on Helsingin Kaapelitehtaalla toimiva museokeskus. Kaapelimuseoihin kuuluvat Suomen valokuvataiteen museo, Teatterimuseo ja Hotelli- ja ravintolamuseo. Museot sijaitsevat Kaapelitehtaan G-portaassa.

## Lähteet
* https://kaapelimuseot.fi
Matti Lehtonen

**Matti Lehtonen** -nimisiä henkilöitä ovat:

* Matti Lehtonen (1868–1939), suomalainen työnjohtaja ja valimoyrittäjä, Metallivalimo Suomen perustaja
* Matti Lehtonen (1900–1980), suomalainen baptistisaarnaaja
* Matti Lehtonen (s. 1935), suomalainen lentopalloilija.
Doreen Virtue

**Doreen Virtue**  (s 29. huhtikuuta 1958) on yhdysvaltalainen kirjailija, psykologi, new age -aktivisti ja motivaatiopuhuja. Vuoden 2017 alussa hän lopetti New Agen tukemisen ja edistämisen, minkä jälkeen hän kääntyi kristinuskoon.

## Elämäkerta

### Ammatillinen toiminta
Virtue syntyi 29. huhtikuuta 1958 uuden uskonnollisen liikkeen " Christian Science "  johtajien perheeseen. Hän valmistui Entelope College of Liberal Artsista Lancasterissa, Kaliforniassa ja Chapman Universitystä Orange Countyssa, Kaliforniassa BA-tutkinnolla psykologiassa (1986) ja MA-tutkinnolla psykologisesta neuvonnasta (1988).

Doreen Verche on lisensoitu rekisteröity psykologinen avustaja ( ) ja avioliitto - ja perheterapeutti ( ) 6. syyskuuta 1989 lähtien  . Jonkin aikaa hän työskenteli naisten osaston johtajana Cumberland Hallin psykiatrisessa sairaalassa Nashvillessä, Tennesseessä  . Hän on kirjoittanut sarjan psykologiasta ja itseavusta, mukaan lukien lasten oikeuksien suojelua ja syömishäiriöiden torjunnasta.

### Mystinen ja uusi aika
Itsensä mukaan Virtue osoitti selvänäkijäkykyjä varhaisesta lapsuudesta lähtien: hän näki "enkeliolentoja" , minkä vuoksi hänen ikätoverinsa pilkkasivat ja kiusasivat häntä. Tämän seurauksena hän yritti pitkään olla kiinnittämättä huomiota tällaisiin ilmiöihin. Virtue väittää kääntyneensä uuteen aikaan 15. heinäkuuta 1995, kun hän väitti näkevänsä suojelusenkelin. Hänen väitetään varoittaneen häntä autovarkausyrityksestä ja saanut hänet huutamaan äänekkäästi. Doreenin huutojen ansiosta ohikulkijat pelottivat rosvot, jotka yrittivät varastaa hänen autonsa parkkipaikalta  .

Verche osallistui New Age -liikkeeseen ja julkaisi lukuisia mystiikkaa käsitteleviä kirjoja. Hän julkaisi myös oman ennustuskorttipakkansa "Angel Deck", joka koostui 44 kortista, joissa oli kuvia enkeleistä, keijuista , indigolapsista jne.   . Motivoivana puhujana Verche on esiintynyt toistuvasti televisiossa ja järjestänyt seminaareja vaikeissa elämäntilanteissa oleville ja vakavista psykologisista oireyhtymistä kärsiville.

Helmikuun 25. päivänä 2017 Verche kääntyi kristinuskoon ja kieltäytyi jatkamasta kirjojen julkaisemista ja kirjoittamista, jotka ovat ristiriidassa Pyhän Raamatun kanssa. Hän poisti siihen liittyvät tavarat myynnistä, poisti nimensä yhteiskirjoittajista ja lahjoitti varoja Hay Foundation Charitylle  .

### Henkilökohtainen elämä
Doreen oli naimisissa Larry Shenkin kanssa vuosina 1978–1988, ja hänellä oli pojat Grant ja Charles. Verche sanoi, että Schenk oli riittämätön ja loukkasi häntä jatkuvasti, minkä vuoksi he erosivat  . Toinen aviomies on Dwight Verce, hän myös erosi hänestä tuntemattomista syistä. Vuonna 1995 hän meni naimisiin kolmannen kerran, jo New Port Beachissä (Kalifornia) sijaitsevan taidegallerian omistajan Michael Tienharran kanssa, ja hän erosi vuonna 1999. Hän meni naimisiin neljännen kerran Hay Housen kirjailijan Stephen Farmerin kanssa ja erosi hänestä vuonna 2009   .

Doreen on ollut vegaaniruokavaliolla vuodesta 1996  . Vuonna 2017 hän lopetti uusien uskonnollisten liikkeiden edistämisen ja kääntyi kristinuskoon: hänen mukaansa hän päätti tehdä tämän 7. tammikuuta 2017 .

## Lähteet
Mikael Tapio

**Mikael Tapio** (s. 23. kesäkuuta 2002 Järvenpää) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Tapio laukoo oikealta.

## Ura
Tapio on KJT:n kasvatti. Hän voitti kaudella 2017–2018 KJT-Haukoissa C-nuorten Mestiksen mestaruuden. Kaudeksi 2018–2019 Tapio siirtyi Karhu-Kissoihin, josta hän siirtyi kaudeksi 2019–2020 Kiekko-Vantaan junioreihin. Kaudeksi 2020–2021 Tapio siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhon U20-joukkueeseen. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +8. Maaliskuussa 2022 HPK lainasi Tapion loppukaudeksi 2021–2022 Mestis-joukkue Forssan Palloseuraan, jossa hän pelasi kolme runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen ja kolme pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä.

Huhtikuussa 2022 Tapio teki kaksivuotisen juniorisopimuksen HPK:n SM-liigajoukkueen kanssa. Hän aloitti kauden 2022–2023 seuran U20-joukkueessa. Tapio sai tililleen ensimmäisen liigaottelunsa runkosarjan toisella kierroksella 16. syyskuuta 2022 vieraissa Mikkelin Jukureita vastaan, kun Miro Karjalainen joutui sivuun HPK:n puolustuksesta. Tapio merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Tapio sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa kolmannessa ottelussaan 21. syyskuuta 2022 vieraissa Tapparaa vastaan. Hänet merkittiin HPK:n seitsemänneksi puolustajaksi. Tapio sai ottelussa jääaikaa 3.06 minuuttia. Hän sai myös syöttöpisteen Eetu Liukkaan tekemään 3–3-tasoitusmaaliin. Tapio pelasi SM-liigassa kauden aikana kaikkiaan 37 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä. Hän pelasi myös 20 runkosarjaottelua lainalla FPS:n Mestis-joukkueessa.

Kaudeksi 2023–2024 Tapio vaihtoi HPK:ssa käyttämänsä pelinumeron 29 numeroon 49, kun Miro Ruokonen palasi joukkueeseen. Hän pelasi kaksi SM-liigaottelua, viisi U20 SM-sarjan ottelua sekä lainalla FPS:n Mestis-joukkueessa 21 runkosarjaottelua tehopistein 2+7=9, kunnes joulukuussa 2023 Tapion sopimus HPK:n kanssa purettiin yhteisymmärryksessä. Seuraavana päivänä hänen vahvistettiin siirtyvän loppukauden kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Joensuun Kiekko-Poikiin.

Tapio siirtyi kaudeksi 2024–2025 jatkamaan Mestis-pelejään vuoden mittaisella sopimuksella Tuton riveihin. Kaudeksi 2025–2026 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Kokkolan Hermekseen. Tapio nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Hänen runkosarjansa jäi rikkonaiseksi ja Tapio pelasi 26 ottelua tehopistein 5+4=9. Hän oli Hermeksen eniten maaleja tehnyt puolustaja Tom Grönblomin kanssa. Tammikuussa Tapio joutui yli seitsemäksi viikoksi sivuun. Hän palasi kaukaloihin yhteen pudotuspeliotteluun maaliskuussa.

## Muuta
Mikaelin isä on poplaulaja ja lauluntekijä Juha Tapio ja äiti on Lääkärikeskus Aavan toimitusjohtaja Raija Tapio.

## Tilastot

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Matti Sihvonen (kauppaneuvos)

**Matti Sihvonen** (16. helmikuuta 1894 Jaakkima – 3. toukokuuta 1968 Kajaani) oli suomalainen yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Sihvosen vanhemmat olivat maanviljelijä Aaron Sihvonen ja Beatta Juutilainen ja puoliso vuodesta 1922 Eeva Nina Tolonen. Sihvonen kävi Kuopion kauppakoulun 1917 ja teki opintomatkoja useisiin eri maihin. Hän oli eri kauppaliikkeiden palveluksessa Hiitolassa, Iisalmessa ja Sotkamossa ja Osuusliike Maakunnan varastonhoitaja vuodesta 1917 ja kirjanpitäjä, apulaisjohtaja ja toimitusjohtaja 1922–1959. Sihvosella oli myös useita osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä, hän oli muun muassa Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan tilintarkastaja 1950–1960. Kauppaneuvoksen arvonimen Sihvonen sai 1955. Taiteilija Kalevi Tuhkanen maalasi hänen muotokuvansa 1968.  

## Lähteet
Jouko Eskola

**Jouko Eskola** (11. helmikuuta 1906 Vaasa – 21. toukokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Eskolan vanhemmat olivat kauppaneuvos Nestori Eskola ja Johanna Magdalena Laurin ja puoliso vuodesta 1927 Aili Aurora Tanner. Nestola tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1925 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1927. Hän oli Rake Oy:n vähittäismyymälän rakennustarvikeosaston myymäläapulainen 1927–1928 ja sitten Rautakauppa Oy Teräksen, vuodesta 938 Teräs Oy, tullaaja, hinnoittelija, ostaja, ostopäällikkö 1928–1939, apulaisjohtaja 1939–1950, toimitusjohtaja vuodesta 1951 ja johtokunnan jäsen vuodesta 1943. Eskola oli myös Oy Kotkan Rauta Ab:n toimitusjohtaja vuodesta 1953, Suomen Rautakauppa Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1953, Turun Rautakauppa Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1957 ja Rautakaja Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1960. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Eskola oli sotilasarvoltaan reservin ylikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1956. Taiteilija Tauno Miesmaa maalasi hänen muotokuvansa 1966.

## Lähteet
Druh

**Druh** (, ’Ystävä’) oli Länsi-Ukrainassa Lvivissä ilmestynyt opiskelijajärjestö Akateemisen piirin julkaisema lehti. Se ilmestyi kaksi kertaa kuussa 1874–1877. Se oli alkuun venäläismielinen, mutta Myh’ailo Drahomanovin vaikutuksesta se muuttui ukrainalaismieliseksi. Lehden päätoimittaja oli Antin Dolnytskyi, ja aktiivisia kirjoittajia olivat muun muassa Ivan Franko, Myh’ailo Pavlyk, Ivan Belei ja Vasyl Lukytš.

## Lähteet
Praca

**Praca** (suom. ’Työ’) oli puolalainen sosialistinen sanomalehti, joka ilmestyi Lvivissä 1878–1892. Lehden perustajat ja päätoimittajat olivat J. Daniluk ja A. Mańkowski. 

* Praca* oli alkuun suunnattu lviviläisille kirjanpainajille ja käsityöläisille. Myh’ailo Pavlykin ja varsinkin lehden ahkerimpiin kirjoittajiin ja johtaviin teoreetikkoihin kuuluneen Ivan Frankon vaikutuksesta *Praca* tavoitteli laajempaa työläisten ja talonpoikien lukijakuntaa. Se ajoi poliittista vapautta, julkaisi Galitsiassa ensimmäisen sosialistisen ohjelman ja edisti sikäläisten puolalaisten, ukrainalaisten ja juutalaisten sosialistien yhteistyötä. Lehti joutui usein viranomaissensuurin kynsiin, ja vuosina 1881–1883 yli puolet sen numeroista takavarikoitiin. Lehti ilmestyi epäsäännöllisesti vuoteen 1890 ja sen jälkeen kaksi kertaa kuukaudessa.

## Lähteet
Veikko Vaali

**Veikko Olavi Vaali** (23. helmikuuta 1905 Pori – 27. tammikuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Vaalin vanhemmat olivat asemamiesten esimies Viktor Mikko Wahl ja Fanny Linda Maria Lindvall ja puoliso vuodesta 1928 Elli Karhumaa. Vaali kävi kansakoulun Porissa, suoritti kauppa-apulaisen tutkinnon Porin kauppakoulussa 1918 ja teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin. Hän oli kauppa-apulainen eri liikkeissä Porissa ja lähiseudulla 1918–1921, Mäntän Työläisten Kauppa Oy:n apulaisjohtaja 1921–1923, Maakauppiaitten Oy:n kauppamatkustaja Helsingissä 1925–1929, Agentuuriliike Veikko Vaalin omistaja 1929–1936, Veikko Vaali Oy:n omistaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1936 ja Vaali Oy:n perustaja 1940, toimitusjohtaja vuodesta 1943 ja johtokunnan puheenjohtaja. Vaali oli myös Tebe Oy:n pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1940–1950, Chymos Export Oy:n osakas ja johtokunnan jäsen vuodesta 1945 ja Oy Barnängen Ab:n pääosakas ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1950. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Vaali oli reservin luutnantti (1942). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1955.

## Lähteet
Sinikka Klemettilä

**Sinikka Klemettilä** (s. 11. tammikuuta 1956 Oulu) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.

Klemettilä pääsi ylioppilaaksi 1975 Merikosken lukiosta Oulusta ja valmistui filosofian maisteriksi  Helsingin yliopistosta 1981. Hän aloitti toimittajauransa kesätoimittajana sanomalehti ''Kalevassa'', ''Ilta-Sanomissa'' ja ''Helsingin Sanomissa''. Vuodesta 1989 alkaen hän toimi Sanoma-yhtiössä eri tehtävissä, ensin Sanomaprintin (myöhemmin Helsinki Media) yritysjulkaisuissa ja vuodesta 1995 alkaen Sanoman aikakauslehdissä. Vuosina 2003–2020 hän työskenteli toimitussihteerinä, toimituspäällikkönä ja tuottajana ''ET-lehdessä''.

Työn ohessa Sinikka Klemettilä on kirjoittanut tietokirjoja. Niistä ensimmäinen oli hänen oman isoisänsä tarina *Matti I Suuri* (Kirjapaja 2009). Matti Klemettilä oli vaasalainen tukkukauppias, joka menetti omaisuutensa Venäjän lokakuun vallankumouksen melskeissä 1917. Samalla meni mielenterveys, mutta vanhoilla päivillä ikänsä politiikkaa harrastanut Klemettilä hauskutti lehtien palstoilla kansaa uusilla hallituslistoillaan ja muilla tempauksillaan. Sinikka Klemettilän seuraavat kirjat olivat muistelmia, turkulaisesta kulttuuripersoonasta Aiju von Schönemanista kertova *Aiju – Aiju von Schöneman muistelee* (Turkuseura 2014) ja helsinkiläisen muusikon Hillel Tokazierin elämäntarina *Pianomies Hillel Tokazier* (Päivä 2019). Viimeksi mainittu oli ehdolla vuoden kristilliseksi kirjaksi.

Syksyllä 2022 ilmestyneen kirjan *Enemmän elossa – Tarinoita uuden löytämisestä* (Kirjapaja) Klemettilä on kirjoittanut yhdessä toimittaja Riitta Castrénin kanssa. Kirjassa erilaisista lähtökohdista ja elämäntilanteista ponnistavat ihmiset kertovat elämänmuutoksistaan. Niiden taustalla vaikuttavat ajankohtaiset teemat kuten ilmastonmuutos, yhteisöllisen elämäntavan uusi tuleminen ja seksuaali-identiteetin murros, mutta yhtä lailla henkilökohtaiset arvokysymykset, joita ihmiset pohtivat kaikkina aikoina.

## Lähteet
Myh’ailo Pavlyk

**Myh’ailo Pavlyk**, salanimiä: **M. Halytsky, M. Ivaniv, Hmara, M. Kolomyitšuk, Maksym, Myh’ailo, M. Pokutskyi, M. Tkatšenko**, (17. syyskuuta 1853 Monastyrske, Kolomyjan piiri, Galitsia – 26. tammikuuta 1915 Lviv) oli galitsialainen poliitikko ja toimittaja. Hän oli vuodesta 1900 Ševtšenkon tieteellisen seuran täysjäsen.

## Elämäkerta

Pavlyk ystävystyi opiskeluaikana Lvivin yliopistossa Ivan Frankon kanssa, ja molemmista tuli ukrainalaismielisiä sosialisteja, mihin vaikuttivat Myhailo Drahomanovin kirjeet lviviläisessä opiskelijalehdessä *[[Druh]]issa* ja puolankielisessä sanomalehdessä *[[Praca]]ssa*. Pavlyk oli kirjoitustensa kautta Drahomanovin ajatusten keskeinen puolestapuhuja, ja siitä syystä häntä vainottiin ja syrjittiin, hän sai lähes 30 tuomiota ja oli useita kertoja vankilassa. Hän oli keskeisenä vaikuttamassa 1876 opiskelijajärjestö Akateemisen piirin muuttumisessa venäläismielisestä ukrainalaismieliseksi, ja hän oli mukana myös epävirallisen etnografisen seuran perustamisessa Lviviin. Hän salakuljetti kiellettyä ukrainalaista kirjallisuutta Venäjälle. Hän oli 1878 Frankon kanssa sosialistisen lehden *[[Hromadskyi druh]]in* päätoimittaja ja toimitti myös antologioita *Dzvin* ja *Molot*. Ne kaikki herättivät suuttumusta konservatiivisessa galitsialaisessa yleisössä, ja poliisi takavarikoi ne. Hän julkaisi niissä myös omaa tuotantoaan.

Pavlyk pakeni 1879 Geneveen välttääkseen vankeustuomion, joka hänelle langetettiin kirjasta *Rebenštšukova Tetiana*. Hän teki yhteistyötä Drahomanovin ja Serhi Podolynskyin kanssa siellä ilmestyvässä lehdessä *Hromada* mutta palasi 1882 Lviviin suorittamaan tuomiota. Hän asui vuodet 1887–1888 Krakovassa luetteloimassa puolalaisen kirjailijan Józef Kraszewskin kirjastoa. Hän oli 1889 lviviläisen lehden *[[Batkivštšyna (lehti)|Batkivštšyna]]n* päätoimittaja mutta joutui eroamaan poliittisten erimielisyyksien vuoksi. Hän perusti 1890 Frankon kanssa Ukrainan radikaalipuolueen (URP) ja oli sen äänenkannattajien päätoimittaja. Pavlyk työskenteli sitten Ševtšenkon tieteellisen seuran ensimmäisenä kirjastonhoitajana (1897–1904), oli URP:n johtaja (1898–1914) ja sen lehden *[[Hromadskyi holos]]in* päätoimittaja 1898–1903. Hänet valittiin 1914 Lvivissä Ukrainan korkeimman neuvoston varapuheenjohtajaksi, ja hän toimi lyhyen aikaa *[[Dilo]]n* päätoimittajana.

Pavlykin päätyö oli aikakauslehtien ja kirjojen toimittaminen sekä poliittinen journalismi. Artikkeleitaan ja kritiikkiään hän julkaisi etupäässä *[[Narod]]issa* ja *Hromadskyi holosissa*. Hän kannatti humaania anarkososialismia, kirkon ja valtion erottamista ja kansallisuuksien ja sukupuolten vapautta ja tasa-arvoa. Hän tuomitsi Puolan määräysvallan Länsi-Ukrainassa, kapitalistisen riiston ja venäläismielisen ja galitsialaisen papiston taantumuksellisuuden ja arvosteli puhdasoppisia marxilaisia, varsinkin heidän näkemyksiään kansallisuuskysymyksessä, sekä galitsialaisia populisteja. Hän käänsi kirjallisuutta ukrainaksi ja toimitti ja julkaisi muun muassa Myh’ailo Drahomanovin tuotantoa. Hänestä on kirjoitettu useita elämäkertoja, ja hänen tuotannostaan on julkaistu bibliografia Lvivissä 1986.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Koruloistogurami

**Koruloistogurami** (*Parosphromenus ornaticauda*) tai **korugurami** on Indonesiassa elävä äärimmäisen uhanalainen pienikokoinen guramien heimoon (Osphronemidae) kuuluva kalalaji.

Sitä on tavattu ainoastaan turvesuometsistä Anjunganin kaupungin lähistöllä Länsi-Kalimantanin provinssissa Borneon saarella.  

Koruloistogurami jää alle 3 cm pitkäksi. Sen paras tuntomerkki on koiraan selkäevän kuviointi: musta alaosa, siinä 1–3 kirkasta pilkkua, puolivälin yläpuolella leveä oranssi raita ja sen yläpuolella vielä musta ja läpinäkyvä raita.

Lajin uhanalaisuuteen ovat vaikuttaneet ainakin suometsien hakkuut, mahdollisesti myös ylikalastus akvaariokaupan tarpeisiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Parosphromenus ornaticauda *Parosphromenus project* (hyviä valokuvia)
Neidonsilmiö

**Neidonsilmiö** (*Sisyrinchium albidum*) on kurjenmiekkakasvien (Iridaceae) heimoon ja silmiöiden (*Sisyrinchium*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen kasvilaji, joka kasvaa noin 15–30 senttimetriä korkeaksi. Kasvin tyvellä mättäänä kasvavat lehdet ovat kukintovarsia lyhyempiä. Kukintovarret ovat halkaisijaltaan noin 3 mm. Kukat sijaitsevat sarjamaisena kukintona, jossa on enintään kuusi kukkaa. Kukista kuitenkin vain yksi tai kaksi kukkii samaan aikaan. Täysin avoin kukka on halkaisijaltaan noin 1,3 cm ja siinä on kuusi terälehtimäistä lehteä. Terälehdet ovat väriltään valkoisia tai vaaleansinertäviä. Neidonsilmiö kukkii loppukeväästä alkukesään. Kukista muodostuvat hedelmät ovat harjannepintaisia kotia.

## Lähteet
Otto Brandt (yritys)

**Oy Otto Brandt Ab** on suomalainen monialakonserni. Se on Pohjois-Euroopan suurin venevalmistaja. Lisäksi se tuo maahan moottoripyöriä, sähkömopoja, sähköpotkulautoja, mönkijöitä, perämoottoreita, pienkoneita ja mopoautoja.

## Tytäryhtiöt

* **TerhiTec** valmistaa ABS-muovisia Terhi-­veneitä ja alumiinisia Silver-veneitä

* **Freja Marine** valmistaa TG-veneitä
* **Fenix Marin** on sopimusvalmistaja, joka valmistaa muun muassa Silver Z-, Bella-, Yamarin-, Yamarin Cross- ja Quarken Boats -veneitä. Fenix Marin -liiketoiminta kattaa 60 prosenttia Otto Brandtin myynnistä. 

* **Brandt** maahantuo vapaa-ajan ajoneuvoja ja pienkoneita 

* **Brandt-Tech** maahantuo vapaa-ajan sähköajoneuvoja
* **Bike & Boat World** on moottoripyörien, mönkijöiden ja veneiden vähittäismyyntiketju
* **Kiinteistö Oy** **Krossinriuku** hallinnoi liiketiloja Kaarinassa

## Historia
Yrityksen perusti Otto Johan Albin Brandt vuonna 1905.

Vuonna 2021 Oy Otto Brandt Ab osti TG-veneitä valmistavan porvoolaisen Freja Marine Oy:n. Vuonna 2022 Otto Brandt osti Fenix Marinin, sopimusvalmistajan, joka kykenee tuottamaan 1200 venettä vuodessa. Näin Otto Brandtista tuli venemäärällä mitattuna Suomen suurin venevalmistaja. Se pystyy tuottamaan yli 7 000 venettä vuosittain.

## Venetuotanto
Otto Brandtin tytäryhtiöt valmistavat veneitä ABS-muovista, lasikuidusta, alumiinista ja alumiinilasi­kuidusta. Konserniin kuuluu neljä tehdasta. 

* Terhin abs-veneet valmistetaan Rymättylässä, jossa automatisoitu tehdas valmistaa vuosittain jopa 5 000 venettä
* TG:n veneet valmistuvat Porvoossa, jossa tapahtuu pelkästään kokoonpano, varustelu ja viimeistely – rungot valmistaa alihankkija.
* Silverin alumiiniveneitä valmistetaan Ähtärissä
* Silver-veneitä valmistetaan myös Valkeakoskella

Neljän tehtaan lisäksi tytäryhtiöillä on alihankkijoita Pohjanmaalla ja Savonlinnassa

Tekemänsä sopimuksen mukaan Faster-yhtiö myy Otto Brandtille kaikki valmistamansa veneet. Otto Brandt istuttaa veneisiin Hondan moottorit ja markkinoi paketit eteenpäin.

## Lähteet
Akonveden työväentalo

**Akonveden työväentalo** tai **Tihvonjärven työväentalo** oli Muuruveden (vuodesta 1971 osa Juankoskea, vuodesta 2017 osa Kuopiota) Akonveden kylässä sijainnut työväentalo. 

## Historiaa
Tihvonjärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Vuonna 1910 yhdistys liittyi Suomen Työläisliittoon, joka oli SDP:hen kuuluneiden työväenyhdistysten keskusjärjestö. Talo otettiin käyttöön vuonna 1916, joskin se oli vielä keskeneräinen. Vuonna 1923 talo oli luultavasti takavarikkouhan alla, sillä se siirrettiin Akonveden työväenyhdistykselle, että toiminta saisi jatkua. Vuonna 1919 Tihvonjärven työväenyhdistyksessä oli 30 jäsentä ja Akonveden yhdistyksessä 38. Akonveden työväenyhdistys kuitenkin lakkautettiin vuonna 1932 kommunistilakien nojalla, ja valtio myi talon. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

## Lähteet
Muuruveden työväentalo

**Muuruveden työväentalo** oli Muuruveden (vuoteen 1908 osa Nilsiää, 1971–2017 osa Juankoskea, vuodesta 2017 osa Kuopiota) kunnan kirkonkylän keskustassa sijainnut työväentalo. 

## Historiaa
Muuruveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Yhdistykseen kuului eri alojen ammattimiehiä sekä maataloissa ja puutavaran uitossa ja käsittelyssä työskennelleitä ihmisiä. Vuonna 1907 yhdistys osti vuonna 1902 rakennetun hirsitalon Muuruveden kirkonkylän keskustasta. Talo sijaitsi kunnalta vuokratulla tontilla. Vuosina 1908–1909 yhdistys kunnosti taloa ja rakensi siihen juhlasalin näyttämöineen. Vuonna 1910 yhdistyksessä oli 14 jäsentä. 1920-luvulla talon omistuksesta oli kiistaa työväenliikkeen eri suuntausten välillä. Sosialidemokraattisessa *Vapaus*-lehdessä  kerrottiin vuonna 1929, että "kommunistien kaappaama” talo oli luovutettu takaisin sosialidemokraateille.

Vuosina 1970–1986 talo oli sosialidemokraattisen piirin vastuulla. 1980-luvun lopulla talon käyttöä suunniteltiin uudelleen, eli ilmeisesti se oli ollut vähällä käytöllä tai tyhjillään. Lopulta talo purettiin huonokuntoisena.

## Rakennus
Talo oli hirsirakenteinen ja pinta-alaltaan 200 neliömetriä. Siinä oli 70 neliömetrin edestä asuintiloja ja erillinen ravintolahuone. Istumapaikkoja salissa oli 120 hengelle. Talon täyskorjaukset tehtiin vuonna 1951, jolloin tehtiin myös sähköistys, sekä 1966 ja 1973. 

## Toimintaa työväentalolla
Toimintaan kuuluivat kokoukset, juhlat ja iltamat sekä näytelmäpiiri. Varsinkin näytelmätoiminta talolla oli vilkasta 1920- ja 1930-luvuilla. Yhteistyö Nuorisoseuran kanssa oli sopuisaa. Esimerkiksi samalla lipulla pääsi sekä työväenyhdistyksen että nuorisoseuran juhannusjuhliin. Myöhemmin talo toimi tilapäisesti myös kansakouluna, oppikoulurakennuksena, ompeluverstaana ja veneverstaana.

## Lähteet
Leivänkuorisienet

**Leivänkuorisienet** (Halichondriidae) on sarveispiisieniin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan niin lauhkeista kuin trooppisistakin merivesistä.

## Taksonomia ja anatomia
Leivänkuorisienet jaetaan 14 sukuun ja lajeja on vähintään 180. Lajit muodostuvat spongiiniproteiinisäikeistä ja satunnaisesti ryhmittäin olevista piidioksidista koostuvista piikeistä eli spikuleista. Piikit voivat muodostaa verkkomaisia rakenteita. Muodoltaan lajit voivat olla levymäisiä, viuhkamaisia tai epämääräisiä. Osa leivänkuorisienistä on rakenteeltaan pehmeitä ja osa jäykkiä.

Leivänkuorisienet ovat matalien vesien koralliriuttojen lajeja, ja syvimmillään niitä on tavattu 500 metrin syvyydestä. Ne elävät kivillä, levillä ja nilviäisten tai äyriäisten kuorilla.

## Lähteet
Salmijärven työväentalo

**Salmijärven työväentalo** oli Juankosken (vuoteen 1925 osa Muuruvettä, vuodesta 2017 osa Kuopiota) Salmijärvellä sijainnut työväentalo. Talo tuhoutui tulipalossa vuonna 1944.

## Historiaa
Salmijärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Ensimmäisten kymmenen vuoden aikana yhdistyksen jäsenmäärä vaihteli 12–21 jäsenen välillä. Talon hankkimista yritettiin jo ainakin vuonna 1915, jolloin yhdistys oli kerännyt tarpeeksi varoja pienen talon hankintaan, mutta yksikään maanomistaja ei suostunut vuokraamaan eikä myymään maata sitä varten. Yhdistystoiminta hankaloitui omien tilojen puutteessa, sillä tarpeeksi suuria vuokratilojakaan ei ollut saatavilla. Samasta aiheesta kirjoitettiin myös vuonna 1917. Oman talon yhdistys sai lopulta hankittua vuonna 1924. Vihkiäisjuhlia tosin vietettiin vasta kesällä 1926. 

Talo tuhoutui tulipalossa heinäkuussa 1944 perustuksiaan myöten. Palon arveltiin syttyneen pärekatolle lentäneestä kipinästä. Yksi lähde kirjoittaa, että talo olisi purettu vuonna 1948 tanssilavan tieltä, mutta tämä lienee väärä tieto. Yhden lähteen mukaan kyseinen tanssilava rakennettiin vuonna 1949, toisen mukaan se olisi rakennettu jo vuonna 1935, ja laajennusremontti tehty vuonna 1948. Salmijärven lava on edelleen toiminnassa.  Salmijärven työväenyhdistys liittyi Muuruveden sosialidemokraattiseen yhdistykseen vuonna 1986.

## Toimintaa työväentalolla
Vuonna 1932 yhdistys vietti 25–vuotisjuhliaan omalla talollaan. Vuonna 1936 työväentalolla järjestettiin hartausilta, jossa puhujina oli pastori ja saarnaaja. Talolla pidettiin myös muun muassa luento- ja opastuskursseja. Jatkosodan aikaan talolla ilmeisesti asutettiin evakkoja.

## Lähteet
Hiekkahautojat

**Hiekkahautojat** (*Xenotilapia*) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu 18 lajia, joita tavataan Afrikasta:

* *[[Xenotilapia albini]]* (Steindachner, 1909)
* *[[Xenotilapia bathyphila]]* Poll, 1956 – teräshiekkahautoja
* *[[Xenotilapia boulengeri]]* (Poll, 1942) – ruskohiekkahautoja
* *[[Xenotilapia burtoni]]* Poll, 1951
* *[[Xenotilapia caudafasciata]]* Poll, 1951 – raitaevähiekkahautoja
* *[[Xenotilapia flavipinnis]]* Poll, 1985 – kultahiekkahautoja
* *[[Xenotilapia leptura]]* (Boulenger, 1901) – levähiekkahautoja
* *[[Xenotilapia longispinis]]* Poll, 1951 – piikkihiekkahautoja
* *[[Xenotilapia melanogenys]]* (Boulenger, 1898) – kirjohiekkahautoja

* *[[Xenotilapia nasus]]* De Vos, Risch & Thys van den Audenaerde, 1995 – kuonohiekkahautoja
* *[[Xenotilapia nigrolabiata]]* Poll, 1951 – mustahuulihiekkahautoja
* *[[Xenotilapia ochrogenys]]* (Boulenger, 1914) – hohtohiekkahautoja
* *[[Xenotilapia ornatipinnis]]* Boulenger, 1901 – hohtojuovahiekkahautoja
* *[[Xenotilapia papilio]]* Büscher, 1990 – perhoshiekkahautoja
* *[[Xenotilapia rotundiventralis]]* (Takahashi, Yanagisawa & Nakaya, 1997)
* *[[Xenotilapia sima]]* Boulenger, 1899 – välkehiekkahautoja
* *[[Xenotilapia spilopterus]]* Poll & Stewart, 1975 – pilkkuhiekkahautoja
* *[[Xenotilapia tenuidentata]]* Poll, 1951 – raitaplanktonhautoja

## Lähteet
* Lajien suomenkieliset nimet: 

### Viitteet
Kiilameriahven

**Kiilameriahven** (*Plectropomus laevis*) on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva indopasifisella merialueella tavattava kalalaji. Se on arvostettu ruokakala, vaikka onkin aiheuttanut lukuisia ciguatera-myrkytystapauksia.

## Koko ja ulkonäkö

Kiilameriahven voi saavuttaa noin 125&nbsp;senttimetrin pituuden (TL) ja noin 18&nbsp;kilogramman painon. Sillä on kaksi värivaihetta. Toisessa pohjaväritys on valkea tai vaaleankeltainen ja kyljissä on viisi mustaa pystyä raitaa tai laikkuriviä. Toisessa taas pohjaväritys on ruskea, oliivinvärinen, punainen tai lähes musta, kylkien mustat kuviot ovat himmeät tai niitä ei ole lainkaan ja lisäksi päässä, kyljissä ja osassa eviä on lukuisia sinisiä tummareunaisia täpliä.

Kiilameriahvenella on kylkiviivallaan 83–97&nbsp;suomua. Selkäevässään lajilla on 7&#8288;–&#8288;8 piikkiruotoa ja 10–12&nbsp;pehmeää ruotoa. Peräevässään kiilameriahvenella on kolme&nbsp;piikkiruotoa ja kahdeksan&nbsp;pehmeää ruotoa. Rintaevissään sillä on 16&#8288;–&#8288;18 ruotoa.

## Levinneisyys ja elintavat
Kiilameriahventa tavataan alueella Afrikan itärannikolta ja Intian valtameren saarilta Riukiusaarille, etelässä Korallimerelle ja idässä Marshallsaarille, Marquesassaarille, Australsaarille ja Rapan saarelle asti. Lajin elinympäristöjä ovat koralliriuttojen ulkoreunat korkeintaan 100 metrin syvyisissä vesissä.

Kiilameriahvenen ravintoa ovat kalat ja toisinaan myös äyriäiset. Se saavuttaa sukukypsyyden noin kahden vuoden iässä. Laji on protogyyninen hermafrodiitti (kaikki yksilöt aluksi naaraita ja muuttuvat myöhemmin koiraiksi). Sukupuolenvaihdos tapahtuu 8–9-vuotiaana. Kiilameriahven voi saavuttaa ainakin 20 vuoden iän.

## Lähteet
ELht

**ELht** on Valtionrautateiden antama sarjatunnus 2. luokan leikkivaunulle. Vaunuja tehtiin 11 kappaletta muuttamalla ne vuosina 1985–1987 Eht-sarjan vaunuista, jotka oli alun perin valmistettu Pasilan konepajalla 1976. Vaunuja käytettiin pikajunissa 3. syyskuuta 2006 asti, jolloin niiden käytöstä luovuttiin.

Vaunussa oli leikkitila ja viisi kahdeksan hengen hyttiä. Istumapaikkoja oli yhteensä 40. ELht:n leikkitila erosi uudemmista vaunuista huomattavasti, sillä noin puolet vaunun matkustamon pituudesta oli leikkitilaa, kun taas uudemmissa vaunuissa on vain pieni leikkinurkkaus.

Ainoa säilynyt vaunu on ELht 23321, joka on museoituna Haapamäellä HMVY:n alueella. Muut vaunut on romutettu.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Junawiki: ELht
* Vaunut.org: Kuvia ELht-vaunuista