open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Svjatoslav Ševtšuk

**Svjatoslav Jurijovytš Ševtšuk** (; s. 5. toukokuuta 1970) on Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon suurarkkipiispa ja Kiovan metropoliitta.

## Varhainen elämä
Ševtšuk syntyi Stryissä. Hänen äitinsä oli musiikinopettaja ja isänsä virkamies. 15-vuotiaana hän aloitti opinnot Boryslavin lääketieteellisessä opistossa. 1980-luvulla hän opiskeli myös maanalaisessa katolisessa pappisseminaarissa. Valmistuttuaan lääketieteellisestä opistosta hän suoritti kaksivuotisen asepalveluksensa Neuvostoliiton asevoimissa ilmavoimien huoltokomppaniassa Luhanskissa lääkintämiehenä.

## Ura pappina
Vuosina 1991–1992 Ševtšuk opiskeli filosofiaa Buenos Airesissa. Vuosina 1992–1994 hän opiskeli Lvivin pappisseminaarissa. Hänet vihittiin diakoniksi toukokuussa 1994, ja papiksi hänet vihki kuukautta myöhemmin kardinaali Myroslav Ivan Ljubatšivskyi. Vuosina 1994–1999 hän opiskeli Pyhän Tuomas Akvinolaisen paavillisessa yliopistossa Roomassa ja väitteli tohtoriksi teologisen antropologian ja bysanttilaisen teologisen perinteen moraaliteologian alalla.

Vuosina 1999–2000 hän toimi Lvivin pappisseminaarin prefektinä, vuosina 2000–2007 vararehtorina ja vuodesta 2007 lähtien rehtorina. Vuodesta 2001 lähtien hän on toiminut Lvivin teologisen akatemian eli nykyisen Ukrainan katolisen yliopiston varadekaanina. Vuosina 2002–2005 hän toimi suurarkkipiispa Ljubomyr Huzarin sihteerinä.

Tammikuussa 2009 Ševtšuk valittiin Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon Buenos Airesin hiippakunnan apulaispiispaksi, johon virkaan Lvivin arkkipiispa Ihor Voznjak vihki hänet huhtikuussa 2009.

### Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon suurarkkipiispana
Vuonna 2011 Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon piispainkokous valitsi Ševtšukin kirkon suurarkkipiispaksi. Hänet vihittiin suurarkkpiispaksi Kiovan Kristuksen ylösnousemuksen katedraalissa. Vihkimisilaisuuden vieraita olivat muiden muassa Ukrainan entinen presidentti Viktor Juštšenko ja poliitikko Arseni Jatsenjuk sekä Ukrainan kolmen ortodoksisen kirkon edustajat.

Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Ševtšuk alkoi perustaa soppakeittiöitä, joista yksi sijaitsi hänen oman kotinsa kellarissa. Maaliskuun 2023 alussa Ševtšuk sanoi, että Kremlin venäläinen maailma -ideologia on ongelma kaikille maailman kristityille, koska siihen kuuluu Ševtšeukin mukaan kansanmurha.

## Kunnianosoituksia

*  Ansioritarikunta (Ukraina, 2021)

## Galleria

Tiedosto:Coat of arms of Sviatoslav Shevchuk.svg|Ševtšukin suurarkkipiispana käyttämä vaakuna
Tiedosto:Sviatoslav Shevchuk.jpg|Ševtšuk vuonna 2011
Tiedosto:Shevchuk Kurz 20140309.jpg|Ševtšuk Itävallan ulkoministerin Sebastian Kurzin kanssa vuonna 2014


## Lähteet
Pictoblox

**Pictoblox** on Scratchiin perustuva graafinen ohjelmointiympäristö, joka on suunniteltu lasten ohjelmoinnin opetukseen ja oppimiseen. Pictobloxin avulla lapset voivat opiskella koodaamista tekemällä animaatioita ja pelejä sekä IoT-projekteja ja ohjelmoida robotteja.

Pictoblox on intialaisen Stempedia-yhtiön tuote. Pictobloxin lisäksi yhtiö tarjoaa laajan valikoiman rakennussarjoja erilaisten ohjelmistoja ja robottien rakenteluun.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Pictoblox-ohjelmiston kotisivu
César Guerra-Peixe

**César Guerra-Peixe** (18. maaliskuuta 1914 Petrópolis – 26. marraskuuta 1993 Rio de Janeiro) oli brasilialainen säveltäjä, viulisti, kapellimestari ja musiikintutkija.

Guerra-Peixe oli nuorin perheensä kymmenestä lapsesta. Hänen vanhempansa olivat romanisyntyperää olleita portugalilaisia maahanmuuttajia. Hänen isänsä teki hevosenkenkiä ja toimi lisäksi amatöörimuusikkona. Guerra-Peixe aloitti kitaransoiton 6-vuotiaana ja omaksui pian myös mandoliinin, viulun sekä pianon. Hän opiskeli musiikin teoriaa ja solmisaatiota 9-vuotiaasta. 11-vuotiaana hän pääsi oppilaaksi Petrópolisin Escola de Música Santa Cecíliaan. Guerra-Peixe saattoi teoriaopintonsa päätökseen vuonna 1929 ja alkoi laatia sovituksia soitinkokoonpanoille. Vuonna 1930 hän aloitti työskentelyn viulunsoiton opettajana. Guerra-Peixe asettui Rio de Janeiroon vuonna 1934. Vuonna 1939 hän perusti muiden säveltäjien kanssa Música Viva -kokoonpanon, joka omistautui aikansa eurooppalaisten teosten esittämiseen ja edistämiseen. Vuonna 1944 Guerra-Peixe aloitti opiskelun Paul Hindemithin oppilaan, säveltäjä Hans-Joachim Koellreutterin johdolla. Näiden opintojen jälkeen Guerra-Peixe hylkäsi kansalliset tyylivaikutteet ja aloitti sarjallisen säveltämisen. Myöhemmin hän kuitenkin hakeutui jälleen brasilialaisen kansanmusiikin pariin inspiraation lähteitä varten.

Guerra-Peixe sävelsi muun muassa orkesteriteoksia, kamarimusiikkia, kosketinsoitinmusiikkia, yksinlauluja ja kuoroteoksia. Hän sävelsi myös musiikin moniin elokuviin. Lisäksi hän tuotti radiolähetyksiä ja dokumentteja, joihin hän myös itse sävelsi musiikkia. Guerra-Peixe kantaesitti usein omia teoksiaan viulistina tai kapellimestarina. Hänen kirjansa *Os Maracatus do Recife* on merkittävä etnomusikologinen julkaisu. Guerra-Peixe pysyi aktiivisena elämänsä loppuun saakka ja oli huomattava nuorempien säveltäjien mentori.

## Lähteet
Silityslauta

**Silityslauta** on silitystä varten kehitetty apuväline, jonka päälle silitettävä tekstiili levitetään ja silitysraudalla silitetään.

Ensimmäiset silityslaudat ovat peräisin 800-luvulta, jolloin niitä käyttivät viikingit. Myöhemmin Euroopassa yleiseksi tuli silittää vaatteet keittiönpöydän tai kahden tuolin päälle asetetun laudan päällä. Niiden päälle oli suositeltavaa laittaa päällyskangas. 1800-luvulle mennessä tuoleista ja laudasta tehty rakennelma oli levinnyt myös Yhdysvaltoihin. Vuonna 1892 afroamerikkalainen Sarah Boone patentoi keksintönsä lisätä laudan päälle pehmuste ja pyöristää laudan toinen pää. Muutos teki silittämisestä tehokkaampaa. Pian sen jälkeen silityslautoja alettiin tuottaa myös kaupallisesti. Vuoteen 1898 mennessä hän lisäsi silityslautaan myös mekaniikan, joka salli sen kokoon taittamisen. Vuoteen 1940 mennessä suosituiksi tulivat metalliset silityslaudat, joissa oli pyöreät jalat. Sen jälkeen silityslautojen rakenne ei ole juuri muuttunut.


IroningBoardWooden.jpg|Vanha puinen silityslauta.
Board, ironing (AM 2007.52.1-2).jpg|1940-luvulla valmistettu puinen silityslauta.
Ironing_1951_(6942860438).jpg|1950-lukulaisia seinään kiinnitettyjä silityslautoja, jotka voi taittaa käytön jälkeen pystyyn seinää vasten.


## Lähteet
Mykolajiv (Lvivin alue)

**Mykolajiv** () on kaupunki Ukrainan Lvivin alueen Stryin piirissä. Mykolajiv sijaitsee pari kilometriä Dnestrjoen vasemman rannan koillispuolella, 45 kilometriä aluekeskus Lvivistä etelään. Rautatieaseman nimi viittaa Dnestrin varrella sijaitsevaan Mykolajiviin ().

Ukrainan tilastokeskus arvioi Mykolajivin väkiluvuksi 14&nbsp;498 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 14&nbsp;801 asukasta, jotka pääosin olivat etnisesti ukrainalaisia (yli 97&nbsp;%, 2017).

Tammikuun keskilämpötila on −3,8 ja heinäkuun +18,6 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 730 millimetriä.

Seudulta on löydetty useita ihmistoiminnasta kertovia kerrostumia eri aikakausilta, kuten mesoliittiselta aikakaudelta, varhaiselta pronssikaudelta ja varhais-Rusin ajalta. Seudulla on toiminut esimerkiksi Stilskon () kylässä osin luolissa sijainnut linnoitettu asutus 900-luvulla. 

Historiallisia merkintöjä on vuosilta 1565 ja 1570, jolloin Puolan kuninkaan sihteerinä toiminut Mykola Tarlo hankki seudun maat hallintaansa. Kuningas Sigismund II August myönsi hänelle luvan uuden asutuksen perustamiseen ja sille Magdeburgin kaupunginoikeudet, jonka olemassaolon myöhemmät kuninkaat vahvistivat. Asutukselle annettiin nimi perustajansa mukaan. Vuonna 1578 asutus käsitti 37 taloa. Paikkakunta kehittyi kaupan ja käsityöläisyyden keskuksena; siitä tuli eräs läntisen Ukrainan suurimmista keramiikan tuottajista. Kaupunkiin rakennettiin linnoitus ja muurit; aikojen saatossa nämä uusittiin useaan otteeseen. Tataarit hyökkäsivät useasti Mykolajiviin. 1660-luvulta lähtien Pyhän Nikolauksen kirkko, sen yhteydessä sairaala ja koulu. Kaikkiaan läheisyydessä oli neljä kirkkoa ja basiliaaniluostari, jossa toimi tyttökoulu. Puolan ensimmäisessä jaossa 1772 kaupunki siirtyi Itävallan (1864 Itävalta-Unkarin) osaksi. 

Mykolajiv on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Stryin piiriin; sitä ennen se oli vuodesta 1940 Mykolajivin piirin hallintokeskus.


Mykolaiv, Lviv Oblast (01).JPG|Näkymä kaupunkiin.
Church of Saint Nicholas, Mykolaiv, Lviv Oblast (5).jpg|Katolinen Pyhän Nikolauksen kirkko.
4. Миколаїв (Церква Святого Миколая).jpg|Kreikkalaiskatolinen Pyhän Nikolauksen (Mykolain) kirkko.
Львівська обл Миколаїв Каплиця писанка.jpg|Pysanka-kappeli.
Market Square, Mykolaiv (02).jpg|Katunäkymä.
Rozvadiv (1).jpg|Sementtitehdas (Mykolaivtsement).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Onufri

**Onufri** (, oik. **Orest Volodymyrovytš Berezovskyi**, ; s. 5. marraskuuta 1944) on Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksisen kirkon päämies, Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta.

Orest Berezovskyi syntyi Korytnen kylässä Tšernivtsin alueella. Vuosina 1962–1964 hän opiskeli Tšernivtsin teknillisessä opistossa, ja vuonna 1966 hän aloitti opinnot Tšernivtsin yliopistossa. Vuonna 1969 hän aloitti opinnot Moskovan pappisseminaarissa, josta hän valmistui vuonna 1972. Vuonna 1971 hän antoi munkkilupauksen, ja hänet vihittiin munkkidiakoniksi. Seuraavana muonna hänet vihittiin pappismunkiksi. Vuonna 1980 hänet vihittiin igumeniksi. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Moskovan alueella sijaitsevan kirkon pastoriksi. Vuonna 1986 hänet vihittiin arkkimandriitaksi. Vuonna 1988 hän valmistui Moskovan teologisesta akatemiasta teologian kandidaatiksi. Vuosina 1988–1990 hän toimi Potšajivin lavran johtajana. Vuonna 1990 hänet vihittiin Tšernivtsin ja Bukovynan hiippakunnan piispaksi. Vuonna 1994 hänet vihittiin arkkipiispaksi ja vuonna 2000 metropoliitaksi. Vuonna 2007 hänet valittiin Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksisen kirkon kirkkotuomioistuimen puheenjohtajaksi. Vuonna 2014 hänet nimitettiin Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksisen kirkon päämieheksi. Hänet vihittiin Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitaksi Kiovan luolaluostarin Uspenskin katedraalin edessä elokuussa 2014.

Vuonna 2023 *[[Ukrajinska pravda]]* paljasti, että ainakin vuodesta 1998 lähtien Onufrilla on ollut myös Venäjän kansalaisuus. Onufri vastasi paljastukseen, että hän ”pitää itseään vain Ukrainan kansalaisena” ja ettei hänellä enää ole Venäjän passia.

Heinäkuussa 2025 Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi allekirjoitti asetuksen, jolla Onufrilta poistettiin Ukrainan kansalaisuus. Ukrainan turvallisuuspalvelun SBU:n mukaan Onufri vastaanotti vuonna 2002 omaehtoisesti Venäjän kansalaisuuden.

## Kunnianosoituksia

*  Ystävyyden kunniamerkki (Venäjä, 2013)
*  Apostoli Andreas Ensinkutsutun ritarikunta (Venäjä, 2019)

## Lähteet
Kyklopia

**Kyklopia** on erittäin harvinainen kehityshäiriö, jossa silmiä on vain yksi ja jonka omaavat sikiöt eivät tavallisesti jää elämään. Nenä joko puuttuu tai se on putkimainen. Kyklopian aiheuttajana on mutaatiot tai raskaana olevan naisen altistuminen myrkyille.

## Lähteet
Džuma-Džamin moskeija

**Džuma-Džamin moskeija** () on Jevpatorijan kaupungissa, Krimillä sijaitseva moskeija. Moskeija tunnetaan myös nimillä **Perjantaimoskeija** tai **Kaanin moskeija**. Moskeijan rakennustyöt aloitettiin 1552 ja ne saatiin valmiiksi 1564. Moskeijan on suunnitellut kuuluisa arkkitehti Mimar Sinan.

Arkkitehtuuriltaan moskeijassa on haettu inspiraatiota Hagia Sofiasta. Korkeutta rakennuksella on 22 metriä.

Neuvostoliiton aikana moskeija lakkautettiin ja rakennuksessa toimi ateismille omistettu museo. Alkuperäiseen tarkoitukseensa rakennus palasi vuonna 1990.

## Lähteet
Alberto Nepomuceno

**Alberto Nepomuceno** (6. heinäkuuta 1864 Fortaleza, Brasilia – 16. lokakuuta 1920 Rio de Janeiro, Brasilia) oli brasilialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli brasilialaisen taidemusiikin pioneeri ja yksi ensisijaisista kansallisen tyylisuuntauksen edustajista Brasiliassa. Hän puolusti portugalin kielen käyttöä klassisessa musiikissa.

Nepomucenon isä päätti muuttaa vuonna 1872 perheineen Recifeen. Vuonna 1882 Nepomuceno sai konserttijohtajan toimen Recifen Clube Carlos Gomesista. Hän esiintyi viulistina Euclides Fonsecan *Leonor*-oopperan avajaisillassa Teatro Santa Isabelissa. Nepomuceno edisti orjuuden lakkauttamista, mikä todennäköisesti vaikutti siihen, ettei hän aluksi saanut rahoitusta Euroopassa suoritettavia opintoja varten. Vuonna 1885 Nepomuceno muutti Rio de Janeiroon, jossa hän majoittui taidemaalari Henrique Bernardellin ja tämän perheen luo. 1. marraskuuta 1885 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Rio de Janeirossa. Nepomuceno sävelsi vuonna 1887 (vuosi ennen orjuuden lakkauttamista Brasiliassa) teoksen *Dança de negros* (kantaesitys Fortalezassa 25. huhtikuuta 1888), joka yhtenä ensimmäisistä sävellyksistä sisälsi afrobrasilialaisia motiiveja. Nämä motiivit Nepomuceno myöhemmin siirsi teoksensa *Série brasileira* osaan "Batuque".

Vuonna 1888 Nepomuceno teki kiertueen Koillis-Brasiliassa keräämässä rahoja Eurooppaan lähtöä varten. Elokuussa 1888 hän lähti Roomaan opiskelemaan mukanaan tukijansa Rodolfo ja Henrique Bernardelli. Euclides Fonseca oli opettanut Nepomucenoa Brasiliassa. Pariisissa hän sai opetusta urkuri Alexandre Guilmantilta. Nepomuceno sai opetusta lisäksi Berliinissä. Hän oli yhteydessä Johannes Brahmsiin ja Edvard Griegiin. Euroopassa ollessaan Nepomuceno lisäksi aloitti jousikvartettojensa säveltämisen. Vuonna 1894 hän sai nimityksen professoriksi Instituto nacional de músicaan. Vuodesta 1906 hän toimi sen johtajana.

Nepomucenon portugalinkielisiä lauluja esitettiin konsertissa Instituto nacional de músicassa vuonna 1895. Tämä johti kiistaan italian kieltä suosineen kriitikko Oscar Guanabarinon kanssa. Nepomuceno liittyi vuonna 1896 Associação de Concertos Popularesiin, jota hän johti kymmenen vuoden ajan. Tänä aikana pyrkimykset klassisen musiikin perinteen kansallistamiseksi Brasiliassa yltyivät. Vuonna 1897 Brasiliassa esitettiin ensi kerran useita Nepomucenon keskeisiä sinfonisia teoksia, kuten *Sinfonia em sol menor* ja neliosainen *Série brasileira*. *Série brasileira* herätti kriitikkojen keskuudessa kohua kansanmusiikkisoitin reco-recon käytön johdosta. Nepomucenon oopperaa *[[O Garatuja]]* vuodelta 1903 on pidetty ensimmäisenä kansallisen tyylisuunnan brasilialaisena oopperana. Nepomuceno valittiin 26 konsertin johtajaksi Brasilian kansallisnäyttelyssä vuonna 1908. Hän johti brasilialaisten säveltäjien teosten lisäksi eurooppalaisten säveltäjien uusia teoksia. Nepomuceno oli mukana nousevan säveltäjä Heitor Villa-Lobosin varhaisten teosten julkaisemisessa ja oli tämän aktiivinen tukija.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
John Phillip Law

**John Phillip Law** (7. syyskuuta 1937, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – 13. toukokuuta 2008 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa oli enkeli Pygar ranskalais-italialaisessa tieteiselokuvassa *[[Barbarella (elokuva)|Barbarella]]* (1968). Häntä on kutsuttu  1960-luvun seksisymboliksi.

## Filmografia

### Elokuvat

### Televisiosarjat

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Virallinen sivusto
* 
*
Alceo Bocchino

**Alceo Bocchino** (30. marraskuuta 1918 Curitiba, Brasilia – 7. huhtikuuta 2013 Rio de Janeiro, Brasilia) oli brasilialainen säveltäjä ja kapellimestari.

Bocchino soitti jo viisivuotiaana pianoa taidefestivaaleissa. Vuonna 1938 hän sävelsi orkesteriteoksen *Fantasia*, ja vuodelta 1940 on toinen orkesteriteos *Bailado do trigo*. Hän työskenteli pianonsoiton ja äänifysiologian opettajana eri oppilaitoksissa ennen muuttamistaan Rio de Janeiroon. Siellä Bocchino toimi Rádio Mayrink Veigan ja Mundial-radioaseman musiikillisena johtajana. Vuonna 1954 hänet palkkasi Rádio Nacional, jonka orkesterin johtajana hän työskenteli. Vuonna 1960 Bocchino johti ensimmäisen postuumin Heitor Villa-Lobosin teosten sinfonisen konsertin. Hän johti Brasilian sinfoniaorkesteria, Rio de Janeiron kaupunginteatterin orkesteria ja Rádio MEC:n kamariorkesteria. Hän työskenteli myös useissa radio- ja televisio-orkestereissa hallinnollisissa ja orkestrointitehtävissä.

Vuonna 1981 Bocchino oli 9. Marylandin kansainvälisessä pianokilpailun ja -festivaalin tuomariston jäsen. Hän johti tuolloin festivaalin avajaiskonsertin. Vuonna 1985 Bocchino perusti Paranán sinfoniaorkesterin. Hän jatkoi säveltämistä 2000-luvulle, ja vuodelta 2000 on hänen sinfoniansa *Um poema para a Lapa*.

## Lähteet
Tristana

***Tristana*** on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Benito Pérez Galdósin romaaniin *Tristana* (1892). Sen on ohjannut Luis Buñuel, joka on myös käsikirjoittanut sen yhdessä Julio Alejandron kanssa. Elokuvan päärooleissa näyttelevät Catherine Deneuve, Fernando Rey ja Franco Nero.

## Juoni

Jäätyään orvoksi nuori Tristana muuttaa asumaan paljon itseään vanhemman Don Lopen luo ja joutuu tämän seksuaalisen lähentelyn ja kontrollin uhriksi. Vähitellen Tristana alkaa kuitenkin pitää puoliaan Lopea vastaan: Hän karkaa ensin taiteilija Horacion matkaan ja palaa myöhemmin alistamaan vuorostaan Lopea.

## Rooleissa

## Arviot

Yleisradion toimittajan Vesa Nykäsen analysoi *Tristanaa* varsin myönteisesti, ja pitää sen kerrontaa perinteisenä: "Uskonto, rakkaus, intohimo, perversiot, sorto, rappio, vanhuus, kunnia, seksi ja kuolema ovat sen teemoja siinä missä monen muunkin Buñuelin elokuvan, mutta tyyliltään *Tristana* on hänen selkeimpiä ja yleisöystävällisimpiä elokuviaan ja varsin perinteisesti kerrottu melodraama nöyryytyksistä ja kostosta."

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Arvid Aksel Kaurila

**Arvid Aksel (Aksu, A. A.) Kaurila**  (5. syyskuuta 1893 Pyhämaa – 25. helmikuuta 1959) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 

Kaurilan vanhemmat olivat talollinen Kustaa Kustaanpoika Kaurila ja emäntä Amalia Fredrikintytär Valpola ja puoliso vuodesta 1935 taiteilija, piirustuksenopettaja Lyyli Ihanelma Moisio. Arvid Aksel Kaurila tuli ylioppilaaksi Helsingin maanviljelyslyseosta 1915 ja valmistui metsänhoitajaksi 1920, jolloin hän sai myös metsäkonduktöörin arvon. Kaurila oli Metsähallituksen Rovaniemen ja Meltauksen hoitoalueiden avustava metsänhoitaja 1920, Rovaniemen metsänvartijakoulun vt. opettaja 1920–1921, Metsähallituksen Paltamon hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1921–1923, Kajaanin kaupungin metsänhoitaja ja sahanhoitaja 1923–1927, Metsähallituksen Viitasaaren, Saarijärven ja Laukaan hoitoalueiden hankintametsänhoitaja 1927–1930, Kivijärven hoitoalueen aluemetsänhoitaja 1930–1934, Pohjanmaan piirikunnan hankintametsänhoitaja 1930–1932 ja hankintatoimiston metsänhoitaja 1932–1934.

Virkamiehen tehtävistä Kaurila siirtyi metsäteollisuuden piiriin, kun hän oli  Ab Uleå Oy:n piirimetsänhoitaja 1934–1935 ja Oulu Oy:n metsäpäällikkö 1936–1958.

Kaurila myös hoiti Kajaanin kaupungin metsätaloutta 1921–1923, oli puolustusministeriön hallinnassa olevien metsien ja puolustuslaitoksen polttopuiden hankintoja koskevien asioiden asiantuntija 1933–1934 sekä puutavaran kuljetuspäällikkö ja uittopiirin päällikkö Oulussa 1941–1944. Oulun kaupungin metsälautakunnan puheenjohtajana hän toimi 1946–1947. Kaurilalla oli lisäksi useita metsäalan, uiton ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän sai metsäneuvoksen arvonimen 1948.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Karvanen

**Karvanen** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Juha Karvanen (s. 1975), tilastotieteen professori
* Juha Karvanen (s. 1983), käsikirjoittaja ja ohjaaja.

## Muuta
* Karvanen, lampi Kymenlaaksossa Kouvolassa
Mouzon (Ardennes)

**Mouzon** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen varrella, noin 18 kilometriä Sedanin kaupungista kaakkoon.

Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016. Tällöin kaksi kuntaa, Amblimont ja Mouzon yhdistyivät muodostaen uuden Mouzonin kunnan.

Frankkien kuningas Klodvig I sai kasteen Reimsin arkkipiispalta noin vuonna 498. Kiitokseksi tästä hän lahjoitti Mouzonin lähiympäristöineen arkkipiispalle. Vuonna 971 Reimsin arkkipiispa Adalberon antoi benediktiiniläismunkeille maata perustaakseen luostarin Mouzoniin. Lisäksi hän antoi pyhäinjäännöksiä ja muita pyhiä esineitä, jotka olivat välttämättömiä väkijoukkojen houkuttelemiseksi. Luostari tuhoutui Ranskan-Espanjan sodassa vuosina 1650 – 1653, mutta se rakennettiin uudelleen. Nykyään se toimii vanhainkotina. Alkuperäisen luostarikirkon paikalle rakennettiin uusi kirkko noin 1190. Se tuhoutui vuoden 1212 tulipalossa, jonka jälkeen se rakennettiin uudelleen goottilaiseen tyyliin vuonna 1230. Vuosina 1865 – 1890 arkkitehti Émile Boeswillwald teki luostarikirkkoon suuria kunnostuksia. 

Kunnassa toimii huopamuseo *Musée du Feutre*. Mouzonissa toimi yksi Ranskan viimeisistä huopatehtaista, minkä muistoksi museo perustettiin. Huopamuseossa on vuosittain vaihtuvia näyttelyitä, joissa esitellään taiteilijoiden suunnittelemia huopateoksia.


Tiedosto:Musée du feutre.JPG|Huopamuseo


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kaulanen

**Kaulanen** on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Kirsi Kaulanen (s. 1969), kuvanveistäjä
* Minttu Kaulanen (oik. *Michele Murphy-Kaulanen*, s. 1980), tv-esiintyjä ja julkisuuden henkilö, Sampo Kaulasen puoliso
* Sampo Kaulanen (s. 1979), yrittäjä, Jounin Kaupan entinen omistaja, julkisuuden henkilö.
Mouzon

**Mouzon** voi tarkoittaa seuraavia:

## Henkilöt
* Alphonse Mouzon (1948-2016), yhdysvaltalainen jazzrumpali

## Maantieto
* Mouzon, kunta Ranskassa Ardennesin departementissa
* Mouzon, kunta Ranskassa Charenten departementissa
Alexandre Levy

**Alexandre Levy** (10. marraskuuta 1864 São Paulo, Brasilia – 17. tammikuuta 1892 São Paulo) oli brasilialainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikriitikko. Hän oli Brasilian musiikin kansallisen suuntauksen edelläkävijä.

Levy oli pianojen ja nuottien myyntiyhtiö Casa Levyn perustaja Henrique Luiz Levyn poika. Hän osoitti varhain lahjakkuutta pianonsoitossa ja esiintyi ensimmäisen kerran kahdeksanvuotiaana. Levyn ensimmäiset pianosävellykset painettiin Euroopassa vuonna 1880. Levy valittiin vuonna 1883 sãopaulolaisen Clube Haydnin perustamisen yhteydessä sen konserttijohtajaksi. Hän toimi kapellimestarina ensimmäisen kerran São Paulossa vuonna 1885.

Levy aloitti vuonna 1886 teoksensa *Sinfonia em mi menor* säveltämisen. Seuraavana vuonna hän matkusti Eurooppaan ja sävelsi teoksen *Variations sur un thème populaire brésilien*. Hän sai Ranskassa opetusta Émile Durandilta ja Vincenzo Ferronilta. Brasiliassa hänen opettajiinsa oli kuulunut ranskalainen Gabriel Giraudon. Palattuaan Brasiliaan Levy aloitti musiikkikriitikkona Figarote-salanimellä paikallisissa lehdissä. Hän sai vaikutteita Robert Schumannilta mutta ammensi aineksia myös brasilialaisista musiikin muodoista. Vuonna 1890 esitettiin Levyn teos *Samba*, joka sai erinomaisen vastaanoton. Se kuului hänen neliosaiseen teokseensa *Suite brésilienne*. Vuodelta 1890 on myös hänen sävelrunonsa *Comala*. Lisäksi Levyn käyttämiä brasilialaisia kansanmusiikin teemoja on muun muassa teoksessa *Variações sobre um tema popular brasileiro* (1884), joka perustuu *Vem cá, Bitu!* -melodiaan.

Levy on Brasilian musiikkiakatemian 29. tuolin suojelija.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Žydatšiv

**Žydatšiv** () on kaupunki Ukrainan Lvivin alueen Stryin piirissä. Žydatšiv sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Stryijoen oikealla rannalla, 30 kilometriä piirikeskus Stryistä koilliseen ja 62 kilometriä aluekeskus Lvivistä eteläkaakkoon. Kaupungissa on rautatieasema. 

Ukrainan tilastokeskus arvioi Žydatšivin väkiluvuksi 10&nbsp;353 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 11&nbsp;683 asukasta, ja vuonna 1990 noin 6&nbsp;900 asukasta. 

Tammikuun keskilämpötila on −4,4 ja heinäkuun +18,2 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 705 millimetriä.

Paikkakunta lukeutuu Ukrainan vanhimpiin kirjallisesti mainittuihin asuinpaikkoihin. Vuonna 1164 se mainitaan nimellä *Udetš* (Удеч). Sittemmin kaupungista on käytetty useita nimimuotoja. Magdeburgin oikeudet se sai vuonna 1393. ....

Žydatšiv on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Stryin piiriin; sitä ennen se oli Žydatšivin piirin hallintokeskus.

Kaupungin historiallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuvat muun muassa ....  

Nykyään Žydatšiv on ukrainalainen paperiteollisuuskaupunki, jossa... 

Жидачівська рада.jpeg|Kaupungintalo (valtuuston talo).
Church of the martyrs of Boris and Hlib. Zhydachiv. Lviv region..JPG|Borisin ja Glebin kirkko.
Churches in Zhydachiv1.JPG|Kaikkien pyhien kirkko.
Zydaczow Kosciol 02.jpg|Katolinen kirkko.
Zhydachiv Castle Settlement RB 46-215-0126.jpg|Žydatšivin linnamäki.
Zamek w Żydaczowie. Rekonstrukcja stanu z XVI w. - model I. Kaczora.jpg|Rekonstrutio (pienoismalli) Žydatšivin linnasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Жидачівська міська громада  (gromada.info)
Anchamps

**Anchamps** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maasjoen varrella, noin 29 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista pohjoiseen.

Kylän itäosassa oleva Saint-Pierren kirkko on rakennettu liuskekivestä luultavasti 1600-luvulla. Kirkon portaali rakennettiin uudelleen vuonna 1766. Ikkunoiden ja oven kehykset on tehty Belgian graniitista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Macaulay

**Macaulay** tai **MacAulay** voi tarkoittaa seuraavia:

* MacAulayn klaani, skotlantilainen klaani
* Macaulay- tai MacAulay-nimisiä henkilöitä:
** Macaulay Culkin (s. 1980), yhdysvaltalainen näyttelijä
** Aulay Macaulay (k. 1767), MacAulayn klaanin viimeinen päällikkö
** Aulay Macaulay (k. 1788), englantilainen pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä
** David Macaulay (s. 1946), englantilainen kirjailija ja kuvittaja
** Kenny MacAulay (s. 1984), kanadalais-kroatialainen jääkiekkoilija
** Thomas Macaulay (1800–1859), brittiläinen historioitsija, esseisti, runoilija ja whig-poliitikko.
Kovalainen

**Kovalainen** tarkoittaa seuraavia:

## Sukunimenä
* Aleksanteri Kovalainen (s. 1978), kirjailija
* Anne Kovalainen (s. 1960), Turun yliopiston yrittäjyyden ja liiketoimintaosaamisen professori
* Heikki Kovalainen (s. 1981), kilpa-autoilija
* Kati Kovalainen (s. 1975), jääkiekkoilija
* Maija Lasaroff (o.s. *Kovalainen*, s. 1981), yleisurheilija
* Marko Kovalainen (s. 1975), motocrosskuljettaja
* Ritva Kovalainen (s. 1959), valokuvataiteilija ja taiteilijaprofessori

## Muita merkityksiä
* Iso-Kovalainen, järvi Keski-Suomessa Jyväskylässä Mökkiperän lähellä
* Pieni-Kovalainen, lampi Keski-Suomessa Jyväskylässä Mökkiperän lähellä
Ryhmäteatteri (dokumenttielokuva)

**Ryhmäteatteri** on Mika Kaurismäen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2018.

Elokuva käsittelee Ryhmäteatterin 50-vuotista historiaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Anna joen virrata

**Anna joen virrata** on Ole Giæverin ohjaama ja käsikirjoittama, norjalais-ruotsalais-suomalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva vuodelta 2023.

Elokuva perustuu tositapahtumiin: saamelaisyhteisö kokoontuu yhteen vastustamaan Pohjois-Norjassa sijaitsevaan Alattionjokeen suunnitellun vesivoimalan perustamista.

Elokuva sai yleisöpalkinnon Tromssan kansainvälisellä filmifestivaaleilla ja Göteborgin filmifestivaalilla yleisöpalkinnon ja  elokuvakriitikoiden Fipresci-palkinnon.

## Arvosteluja

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
André da Silva Gomes

**André da Silva Gomes** (15. joulukuuta 1752 Lissabon, Portugali – 16. kesäkuuta 1844 São Paulo, Brasilia) oli Brasiliassa työskennellyt portugalilaissyntyinen säveltäjä.

Silva Gomes toimi vuodesta 1774 Sé-kirkon musiikkijohtajana São Paulossa. Hän perusti musiikkikoulun ja orkesterin. Vuodesta 1775 hän oli naimisissa Maria Garcia de Jesusin kanssa. Pariskunta ei saanut omia lapsia, mutta adoptoi kuusitoista lasta. Silva Gomes liittyi vuonna 1789 armeijaan, jossa toimi sotilasmusiikin johtajana. Vuonna 1822 hän johti Pedro I:n saavuttua São Pauloon oman *Te Deuminsa* esityksen tulevan keisarin kunniaksi. Brasilian itsenäisyysjulistuksen aikaan Silva Gomes vastasi oopperatalolla São Paulossa järjestetyistä seremonioista.

Silva Gomesin laajaan tuotantoon kuuluu muun muassa hymnejä, litanioita, messuja ja offertorioita. Lisäksi hän laati tutkielman kontrapunktista.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Löppönen

**Löppönen** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Anna Löppönen-Kauhanen (1873–1947), taidemaalari
* Enok Löppönen (myös Lopponen, 1885–1963), suomalaissyntyinen painija, edusti Kanadaa
* Heikki Löppönen (s. 1957), audiologi ja audiologian professori emeritus
* Juha Löppönen, dokumenttielokuvien tuottaja
* Petteri Löppönen, radion ja television uutistoimittaja
* Santeri Löppönen (s. 1998), pesäpalloilija.
Purmonen

**Purmonen** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Atte Purmonen (s. 2004), pesäpalloilija
* Elmeri Purmonen (s. 2001), pesäpalloilija
* Joni Purmonen (s. 1974), kuntosaliyrittäjä ja eläinsuojelija
* Mika Purmonen (s. 1984), kolmiloikkaaja.
Ristinen

**Ristinen** on suomalainen sukunimi ja maantieteellinen nimi:

## Sukunimi
* Matti Ristinen (s. 1974), näyttelijä

## Maantiede
* Ristinen, kylä Pohjois-Savossa Pielavedellä
* Ristinen, järvi Keski-Suomessa Viitasaarella Niinimäenkylän lähellä  
* Pieni-Ristinen, lampi Etelä-Savossa Pieksämäellä Venetmäen lähellä
* Pieni Ristinen, järvi Pohjois-Savossa Pielaveden Ristisellä ja Tervossa
* Iso-Ristinen, lampi Etelä-Savossa Pieksämäellä Venetmäen lähellä
Rouvinen

**Rouvinen** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Oskari Rouvinen (1912–1997), maastohiihtäjä
* Petri Rouvinen (s. 1968), taloustieteilijä
* Väinö Rouvinen (1932–2025), taidegraafikko.
Ruokolainen

**Ruokolainen** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Kaisa-Mari Ruokolainen (s. 1984), laulaja
* Miina Ruokolainen (o.s. Kenttä, s. 1986), seiväshyppääjä
* Reino Ruokolainen (1929–2012), sisustusarkkitehti
Reino Laaksonen

**Reino Laaksonen** (10. huhtikuuta 1883 Helsinki – 26. marraskuuta 1946 Lappeenranta) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja poliisimestari.

Reino Laaksonen oli koulukäynnit päätettyään viipurilaisen Sonnén asekaupan palveluksessa ensin prokuristina ja sitten liikkeen johtajana. Hänestä tuli kesäkuussa 1917 Viipurin poliisimestarin apulainen ja hän hoiti vuonna 1918 virkansa ohella myös poliisimestarin tointa. Lappeenrannan poliisimestariksi Laaksonen nimitettiin syyskuussa 1918 ja hän astui tähän virkaan marraskuun alussa 1918.

Laaksonen esiintyi nuoruudessaan päätoimensa ohella näyttelijänä Viipurin näyttämöillä. Vuonna 1907 hän oli mukana Ida Aalbergin Unkarin-kiertuella ja siirtyi tämän jälkeen joksikin aikaa täyspäiväisesti teatterin puolelle. Laaksonen oli kahdeksan vuoden Viipurin Työväennäyttämön johtajana ja esiintyi myös säännöllisesti näyttelijänä. Lappeenrannassa asuessaan hän oli mukana Lappeenrannan teatterin toiminnassa. Urheilijana Laaksonen harrasti palloilulajeja. Hän kuului Wiipurin Sudet-urheiluseuran perustajiin ja hänestä tuli seuran kunniajäsen 1922. Laaksonen oli mukana Wiipurin Susien jääpallomestaruusjoukkueessa vuonna 1914 ja hän pelasi useita vuosia Viipurin Reippaan jalkapallojoukkueessa.

## Lähteet
Ruottinen

**Ruottinen** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Olli Ruottinen (1934–1986), huilisti
* Roi Ruottinen, (s. 1971), sellisti
* Timo Ruottinen, (s. 1947), musiikkituottaja, muusikko ja säveltäjä
Roman I

**Roman I Mstislavitš,** myös *Roman Suuri* (ukr. Роман Мстиславич); (n. 4. huhtikuuta 1152 – 19. kesäkuuta 1205 lähellä Zavikhostin kaupunkia, Puola) oli Novgorodin ruhtinas vuosina 1168–1170 nimellä **Roman II**, Vladimirin ruhtinas vuosina 1170-1205 ja Kiovan Rusin suuriruhtinas vuosina 1204-1205.

## Suku
Hänen isänsä oli Mstislav II ja äitinsä Piast-sukuun kuulunut puolalainen prinsessa Agnieszka. Hän peri Vladimirin isältään ja laajensi valtaansa Volyniassa. 

## Ruhtinas
Vuonna 1199 hän sai valtaansa myös Galitsian, ja yhdisti alueet Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnaksi. Hän kävi kaksi voitokasta sotaretkeä kumaaneja vastaan vuosina 1201–1202 ja 1203–1204, ja valloitti myös Kiovan vuonna 1204.

Roman oli taitava poliittinen ja sotilaallinen johtaja, joka pani pajarit järjestykseen ja antoi porvareille lisää vapauksia. Hänestä tuli Romanovitšien dynastiaksi kutsutun sukuhaaran kantaisä. Dynastia hallitsi Galitsian ja Volynian ruhtinaskunta 1200–1340.

## Avioliitot ja jälkeläiset
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuonna 1188 Predslava Rurikovna (k. 1204 jälkeen), joka oli Kiovan ruhtinas Rurik Rostislavitšin  ja Turovin prinsessa Annan tytär. Hän otti eron Predslavasta vuonna 1196.

Heille syntyivät lapset:

* Fjodora Romanovna Galitsialainen (k. 1200 jälkeen), avioitui 1187 Galitsian ruhtinas Vasilkon kanssa, avioero 1188

* Jelena Maria Romanovna Galitsialainen (k. 1243), avioitui 1210/1211 Tšernigovin ja Kiovan ruhtinas Mikael II Vsevolodovitšin kanssa, heille syntyi seitsemän lasta

* Solomea Romanovna

Toinen puoliso Anna-Euphrosyne Angelina (k. 1253) oli Bysantin keisari Isaak II Angeloksen ja Irene Palaiologinan tytär. Hän toimi alaikäisen poikansa Daniel Romanovitšin sijaishallitsijana vuosina 1205−1214.

Heille syntyivät lapset:

* Daniel Romanovitš, seurasi isäänsä Kiovan suuriruhtinaana

* Vasilko Romanovitš

## Lähteet
Suihkonen

**Suihkonen** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Liisa Suihkonen (1943–2025), hiihtäjä ja olympiamitalisti, liikuntaneuvos
* Matti Suihkonen (s. 1944), metsänhoitaja, opettaja ja metsätalouden asiantuntija ja johtaja, metsäneuvos
* Markus Suihkonen (s. 1993), bassolaulaja, Mika Suihkosen poika
* Mika Suihkonen (s. 1963), viola da gamban soittaja
* Niko Suihkonen (s. 1999), lentopalloilija.
Ukraina talviparalympialaisissa 2010

**Ukraina** osallistui Vancouvern talviparalympialaisiin 19 urheilijan joukkueella. Maa oli mitalitaulukossa viidennellä sijalla 19 saadulla mitalilla.

Ukrainan menestynein urheilija oli Oleksandra Kononova, joka voitti maastohiihdossa ja ampumahiihdossa kolme kultamitalia ja yhden hopeamitalin. Eniten mitaleja sai Olena Jurkovska, jolle kertyi viisi mitalia ampumahiihdon ja maastohiihdon lajeissa. 

## Mitalit

## Lähteet
Mitsubishi B4M

**Mitsubishi B4M** oli Mitsubishin suunnittelema ja valmistama torpedokone vastaamaan keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien lentotukialukselle sijoitettavalle torpedokoneelle asettamia Shi-9-vaatimuksia.

## Tausta
Vuonna 1932 keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat julkisti 7-Shi-vaatimukset, jolla pyrittiin korvaamaan heikohko Mitsubishi B2M -torpedokone. Aichi, Mitsubishi ja Nakajima valmistivat vaatimusten  mukaiset prototyypit, mutta yhdenkään ei katsottu olevan käyttökelpoisia. Laivaston esikunta antoi 1934 määräyksen Yokosukan lentotekniselle varikolle suunnitella uuden torpedokoneen nimikkeellä tyypin 13 torpedokone.

Laivaston esikunta teki kuitenkin päätöksen palata yhtiöiden väliseen kilpailuun. Esikunta valitsi jälleen Mistubishin ja Nakajiman toimittajiksi julkistamalla helmikuussa 1934 Shi-9 vaatimukset lentotukialukselle sijoitettavasta kaksitasoisesta torpedokoneesta. Kuten epäonnisessa Shi-7-hankkeessa niin nytkin valittiin pääsuunnittelijaksi Hajime Matsuhara ja hänen avustajikseen Sadahiko Karo ja Minoru Hasegawa. Elokuussa valmistui suunnittelun tuloksena lentokone, jolla tehtiin ensilento 25. elokuuta Kagamigaharassa.

Shi-7-hankkeessa käytetty raskas Buzzard-tyyppinen nestejäähdytteinen moottori oli vaihdettu painon vähentämiseksi ilmajäähdytteiseen. Siivet olivat metallia rakenteiset ja kangaspäälliset perustuen Boulton Paul Aircraftin rakenteeseen. Loppuosa koneesta muistutti edeltänyttä Shi-7-torpedokonetta, joten suunnittelu ja valmistusaika saatiin lyhyeksi. Testit osoittivat siipirakenteen epäonnistuneeksi. Seuranneessa kilpailussa Yokosuka B4Y julistettiin marraskuussa 1936 voittajaksi, mutta Mitsubishi sai kuitenkin voittajakoneen valmistuksesta hankintasopimuksen.

Koneen puutteista huolimatta se oli merkittävä koealusta kehitettäessä A4-moottoria, mistä myöhemmin tuli Mitsubishi Kinsei.

## Tekniset tiedot

## Lähteet
*

### Viitteet
Toikkanen

**Toikkanen** on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:

* Frans Toikkanen, taiteilijanimi Saarijärven Paavo (1926–2008), kuvanveistäjä ja taidegraafikko
* Laura Toikkanen (s. 1995), pesäpalloilija
* Pirre Toikkanen, näyttelijä
* Tarmo Toikkanen (s. 1975),  psykologi, kirjailija, kouluttaja ja yrittäjä, itseoppinut tekijänoikeusasioiden asiantuntija.
Harriet Andreassen

**Harriet Andreassen** (6. toukokuuta 1925 Vikna – 10. helmikuuta 1997 Rælingen) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kuntaministerinä 1980–1981.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Harriet Andreassen'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Arvid Johanson

**Arvid Helmer Johanson** (3. helmikuuta 1929 Halden – 6. marraskuuta 2013 Halden) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1958–1961 ja 1964–1981 sekä toimi Norjan öljy- ja energiaministerinä 1980–1981. Poliittisen uransa lisäksi hän työskenteli toimittajana *[[Halden Arbeiderblad]]issa*.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Arvid Johanson'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Maraschinolikööri

**Maraschinolikööri** on maraschinokirsikoista tislaamalla valmistettu kirkas likööri. Sitä juodaan perinteisesti pienestä liköörilasista digestiivinä. Se on myös ollut suosittu drinkkien ainesosa 1800-luvun lopulta alkaen.

Ennen tislausta maraschinokirsikat maseroidaan murskattuine siemenineen ja lehtineen neutraalin makuisessa viinassa. Tislattu juoma laimennetaan ja makeutetaan sokerilla. Maraschinopullon ympärille on usein kiedottu olkia.

Maraschinolikööri on kotoisin Dalmatiasta Kroatiasta, jonka luostareissa sitä alettiin ensimmäisenä tislata. Juomaa alettiin valmistaa teollisesti 1700-luvulla, kun Dalmatia oli Venetsian hallinnassa. Tislausmenetelmän kehitti ja kaupallisti venetsialainen Giuseppe Carceniga vuonna 1730. Nykyinen markkinajohtaja on Luxardo.

Maraschinolikööri levisi Ranskan ja Italian yläluokkien suosioon 1700-luvun alussa ja Britanniaan 1800-luvun alussa, missä sitä käytettiin kuuluisaan Regent's Punch -drinkkiin. Yhdysvalloissa maraschinolikööristä tuli suosittu drinkkien ainesosa 1860-luvulla. Aluksi sitä käytettiin pienissä määrin esimerkiksi Martinez-drinkissä. Kuubassa maraschinolikööri oli suosittua 1920- ja 1930-luvuilla. Se on Mary Pickfordin, daiquiri no. 4:n ja daiquiri no. 3:n ainesosa. Nykyisin sitä käytetään myös esimerkiksi Last Word -drinkissä.

## Lähteet
Américo Jacomino

**Américo Jacomino** (12. helmikuuta 1889 São Paulo – 7. syyskuuta 1928 São Paulo) oli brasilialainen säveltäjä ja kitaristi. Hänestä käytettiin vasenkätisyyteen viittaavaa "Canhoto"-lempinimeä, joka johtui hänen tavastaan soittaa vasemmalla kädellä kääntämättä kitaran kieliä.

Jacomino teki lukuisia levytyksiä solistina ja kokoonpanon kanssa. Monilla levyillä hän soitti Grupo do Canhoton kanssa; kokoonpano koostui akustisesta kitarasta, cavaquinhosta, klarinetista ja pasuunasta. Jacominon teosten joukossa ovat *Abismo de rosas*, *Olhos feiticeiros* ja *Fantasia sobre o Guarani*. Vuonna 1916 järjestettiin Conservatório Dramático e Musical de São Paulossa ensimmäinen Jacominon suurimuotoinen konsertti, johon yhdistettiin hänen uraansa koskeneita luentoja. Jacomino kehitti yhä käytössä olevan kitaransoiton opetusmetodin. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Ville Kopra

**Ville Antero Kopra** (s. 1977) on suomalaisen mekaanisen puunjalostusyhtiö Versowood Groupin ja Versowood Oy:n toimitusjohtaja sekä omistaja.

## Elämäkerta
### Sukutausta
Ville Kopran isä teollisuusneuvos Keijo Kopra on kotoisin Valkjärveltä, Karjalasta, josta hänen perheensä lähti evakkoon vuonna 1945. Jo Keijo Kopran isä Teodor Kopra oli elättänyt perheensä sahaamalla kenttäsirkkelillään puuta sodanjälkeisen rakentamisen tarpeisiin ja kasvattanut liiketoimintaa vähitellen. Keijo Kopra jatkoi sahaamista veljensä Tenhon kanssa ja hankki lopulta omistukseensa Vierumäen Teollisuus -yhtiön vuonna 1990, josta yritysostoin on kasvanut Suomen suurin yksityinen puuta jalostava konserni Versowood.

Ville Kopralla on yksi veli Pekka Kopra (s. 1973), joka omistaa Westas-nimisen sahayhtiön.

### Ura
Kopra on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Helsingin Kauppakorkeakoulusta pääaineenaan laskentatoimi. Jo opiskeluaikanaan hän työskenteli perheyrityksessä erilaisissa tehtävissä. Sukupolvenvaihdoksen myötä, vuonna 2006, Kopra siirtyi Versowood Groupin toimitusjohtajaksi.

Vuosina 1997–2006 Ville Kopra toimi Vierumäen Teollisuus -konsernin (myöhemmin Versowood) hallituksen puheenjohtajana. Hän on myös Metsäteollisuus ry:n hallituksen jäsen, Sahateollisuus ry.n hallituksen ja työvaliokunnan jäsen sekä Puutuoteteollisuus ry:n hallituksen puheenjohtaja.

## Kirjallisuutta
*
Martti Pesonen (aktuaari)

**Martti Johannes Pesonen** (7. maaliskuuta 1895 Oulu – 9. helmikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja sosiaalitilastoja ylläpitänyt ja tutkinut aktuaari.

Martti Pesonen pääsi ylioppilaaksi 1913 ja hän valmistui filosofan kandidaatiksi 1917. Pesonen oli jonkin aikaa Pohjolan Osake-Pankin palveluksessa Oulussa ja osallistui sitten valkoisten puolella Suomen sisällissotaan. Hän muutti sodan jälkeen Oulusta Helsinkiin.

Pesonen oli joulukuusta 1918 maataloushallituksen tilastotoimiston v.t. aktuaarina, helmikuusta 1919 kauppa- ja teollisuushallituksen tilastotoimiston v.t. johtajana ja huhtikuusta 1919 tilastotoimiston vakinaisena johtajana. Pesonen siirtyi sitten keskuskauppakamarin kirjastonhoitajaksi, toimi lyhyen ajan tullihallituksen tilastokonttorin v.t. aktuaarina ja tuli kevätkesällä 1920 sosiaalihallituksen tilasto-osaston palvelukseen. Pesonen oli välillä myös Suomen vientiyhdistyksen palveluksessa.

Tilastotutkijana Pesonen tutki työpaikkatilastoja myös tieteellisessä tarkoituksessa ja suoritti useita erikoistutkimuksia muilta sosialisen elämän aloilta. Viimeksi hän hoiti lähinnä työttömyys- ja työnvälitystilastoa. Pesosen asiantuntemusta käytettiin useissa komiteoissa, taloudellisissa yhdistyksissä ja julkaisuissa.

Pesonen oli alkoholitilastokomitean sihteerinä vuonna 1920 ja hän oli pitkään Sosialireformiyhdistyksen sihteerinä. Hän toimi vuoteen 1931 saakka Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa sosiaalipolitiikan opettajana. Pesonen oli Yhteiskunnallisen Aikakauskirjan toimitussihteerinä 1918–1920 ja kuului sen jälkeen vielä tämän aikakauskirjan ja sen seuraajan Kansantaloudellisen Aikakauskirjan toimituskuntaan.

Pesonen harrasti valokuvausta ja hänen valokuviaan julkaistiin muun muassa Kansan Kuvalehdessä.

## Julkaisuja
* *Suomen sosialireformiyhdistys 1908-28 - Föreningen för sociala reformer i Finland 1908-28*. Suomen sosialireformiyhdistys, Helsinki 1928
* *Ulkomaiden työttömyysvakuutus - Arbetslöshetsförsäkringen i utlandet*. Sosialiministeriö, Helsinki 1933

## Lähteet
Rich Lyons

**Rich Lyons** on yhdysvaltalainen Suomessa yli kymmenen vuotta asunut stand up -koomikko.

Suomen stand up -komiikan synnystä lähtien Lyons on pysynyt maan johtavana englanninkielisenä koomikkona ja hän on esiintynyt ympäri Eurooppaa vuodesta 1997. Hän oli *London Bridge New Comedy Fringe* -festivaalikilpailun toinen vuonna 2009, ja siitä lähtien hän on ollut satunnainen pääesiintyjä Lontoon kiertueella. Hänen komediansa kattaa laajan valikoiman aiheita popkulttuurista, terrorismin aikakaudesta, politiikasta, uskonnosta, keski-iän kriisistä, televisiosta, julkkiksista ja niin edelleen. Hän saattaa myös ottaa koskettimet esiin ja esittää muutaman komediakappaleen. Hän esiintyy baareissa, klubeilla, yrityksissä ja Eurovision laulukilpailun lämmittelykoomikkona myös areenoilla.

Lyons on näytellyt mm. televisiosarjassa Nyrkki ja minisarjassa Alamaailma: Vanki. Televisiosarjassa Pasila hän toimi Barack Obaman hahmon ääninäyttelijänä. Lyons on myös yksi suunnitellun, mutta toteutumattoman *[[Kuningas Nalin tarina]]* -elokuvan käsikirjoittajista. Vuonna 2021 julkaistussa Omerta 6/12 -elokuvassa Lyons näytteli yhdysvaltalaista uutistoimittajaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Rich Lyons FullHouse FINLAND
* Rich Lyons Ohjelmanaiset
*
Emilia Paasonen

**Emilia Paasonen** (s. 9. marraskuuta 2001 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja jalkapalloilija. Hän on näytellyt *[[Ella ja kaverit (elokuva)|Ella ja kaverit]]* -elokuvissa.

## Filmografia

## Urheilu

Paasonen on Puotinkylän Valtin kasvatti. Hän pääsi seuran reservijoukkueeseen vuonna 2018 ja edustukseen 2019. Paasosen muutettua Vaasaan, hän liittyi VIFK:hon vuonna 2021. Paasonen pelasi kaksi kautta VIFK:n reservijoukkueessa. Vuonna 2023 Paasonen siirtyi Vaasan Palloseuraan. Hän pelasi siellä kaksi kautta, pelaten seuran reservijoukkueessa. Paasonen siirtyi FC Sportin joukkueeseen vuonna 2025.

## Yksityiselämä
Paasonen aloitti sähkö- ja automaatiotekniikkan opiskelun Vaasan ammattikorkeakoulussa vuonna 2020. Paasonen vaihtoi Vaasan yliopistoon vuonna 2021, jossa hän opiskelee sähkö- ja energiatekniikkaa. Paasonen valmistui tekniikan kandidaatiksi helmikuussa 2025.

Paasonen on myös toiminut Tutti ry:n vuosijuhlavastaavana ja järjestön hallituksessa hyvinvointivastaavana.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Scheelegatan

**Scheelegatan** on Tukholman Kungsholmenilla sijaitseva katu, joka ulottuu Kungsholmstorgilta Barnhusbronille. Barnhusvikenin toisella puolella Vasastadenissa se jatkuu Tegnérgatanina. 

Katu on saanut nimensä kemisti-apteekkari Carl Wilhelm Scheelen mukaan.
## Kuvia

Rådhuset-057.jpg|Scheelegatanin varrella sijaitsee Tukholman raatihuone.
Piperska murens trädgård 14.JPG|Raatihuonetta vastapäätä on Piperin barokkityylinen puutarha, joka tunnetaan patsaistaan.
Pagen 14, Scheelegatan, 2018a.jpg|Venetsialaista renessanssia jäljittelevä asuintalo Scheelegatan 14:ssä. Arkkitehti Alfred Hellerström, 1892.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Halden Arbeiderblad

**Halden Arbeiderblad** (lyh. **HA**) on norjalainen vuonna 1929 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Halden. Se ilmestyy neljästi viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lehden verkkosivut
Päälinjan protestantismi

**Päälinjan protestantismi** tai **yleisprotestantismi** () tarkoittaa Yhdysvaltain suuria protestanttisia kirkkokuntia, joiden juuret ovat joko suoraan uskonpuhdistuksessa tai varhaisissa Yhdysvaltain historian vaiheissa.

Päälinjan protestantismiin lasketaan kuuluvat seitsemän suurta, pääasiassa etnisesti valkoista ja viisi etnisesti afrikkalais-amerikkalaista kirkkokuntaa. Suppeammassa merkityksessä käsitteellä tarkoitetaan näitä seitsemää valkoista kirkkoa. Laajassa merkityksessä lasketaan mukaan nämä mustat kirkot ja muut vuonna 1950 perustetun kattojärjestön jäsenkirkot.

2000-luvun alussa näillä 36:lla kirkkokunnalla on yhteensä noin 45 miljoonaa jäsentä. Heidän kanssaan on tehnyt yhteistyötä myös 70 miljoonan jäsenen katolinen kirkko Yhdysvalloissa, jota voi pitää välillisesti osana laajasti ymmärrettyä päälinjan kristillisyyttä.

* American Baptist Churches USA
* Amerikan evankelisluterilainen kirkko
* Disciples of Christ
* Presbyterian Church (USA)
* United Church of Christ
* Yhdistynyt metodistikirkko
* Yhdysvaltain episkopaalinen kirkko

## Katso myös
* Kristinusko Yhdysvalloissa
* Evankelikalismi

## Lähteet
* 

### Viitteet
Viheriibis

**Viheriibis** (*Mesembrinibis cayennensis*) on iibiksiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta.

## Koko ja ulkonäkö
Viheriibis voi kasvaa 45&ndash;60 cm pitkäksi. Laji on ruumiinrakenteeltaan tukevahko ja jalat ja kaula ovat iibikseksi lyhyehköt. Nokka on erittäin pitkä, hieman alaspäinkaartuva ja väriltään vihertävän harmaa. Viheriibiksen pää ja kaula ovat mustat ja päänlaen töyhtö ja niska ovat vihreät. Linnun selässä ja siivissä on vihreä ja pronssinvärinen kiilto.

## Levinneisyys ja elintavat
Viheriibiksen levinneisyysalue ulottuu Nicaraguasta Brasiliaan. Lajin elinympäristöä ovat suot ja kosteat metsät sekä tiheiköt. Se liikkuu useimmiten yksin tai pareittain, ja on aktiivisin hämärän ja yön aikaan. Viheriibiksen ravintoa ovat selkärangattomat eläimet. Pesänsä laji rakentaa korkeaan puuhun.

## Lähteet
Ruslan Mašurenko

**Ruslan Mašurenko** (s. 13. maaliskuuta 1971) on ukrainalainen judoka.

Mašurenko osallistui Atlantan olympialaisiin 1996 alle 86 kilogramman ja Sydneyn olympialaisiin 2000 alle 90 kilogramman sarjassa. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sai olympiapronssia voittaen neljä ottelua ja häviten myös pronssille tulleelle Frédéric Demontfauconille. Atlantan olympialaisissa hän oli 13:s. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Mašurenko oli pronssilla Birminghamissa 1995 alle 86 kilon sarjassa ja  Wrocławissa 2000 alle 90 kg:n sarjassa.

## Lähteet