Maria Orska

**Maria Orska**, nimi alunperin *Effi Rahel Blindermann* (16. maaliskuuta 1893 Nikolajev, Venäjän keisarikunta – 16. toukokuuta 1930 Wien oli venäjänjuutalaista syntyperää ollut saksalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hän oli hyvin suosittu Keski-Euroopassa 1910- ja 1920-luvuilla.

Maria Orskan vanhemmat olivat lakimies Habrán Moiseyvich Blindermann ja Augusta Frankfurter. 

Maria Orskan löysi Pietarissa saksalainen näyttelijä ja draamaopettaja Ferdinand Gregori, joka toi hänet 1909 johtamaansa Wienin konservatorioon (*Akademie für Musik und darstellende Kunst*). Vuonna 1910 Orska seurasi häntä Mannheimin hoviteatteriin, jossa Orska debytoi näyttämöllä Daisy Orskan nimellä. Hän herätti pian huomiota esiintyessään August Strindbergin ja Arthur Schnitzlerin näytelmissä. Vuonna 1911 Orska siirtyi Hampurin Schauspielhausiin ja hänestä tuli siellä teatterin tähtinäyttelijä. Vuosina 1914–1915 hän esiintyi jo Berliinissä Maria Orskan nimellä Theater in der Königgrätzer Straßella ja Max Reinhardtin näyttämöllä. Hän tuli Berliinissä tunnetuksi Oscar Wilden, Strindbergin, Schnitzlerin, Frank Wedekindin ja Luigi Pirandellon näytelmien naisroolien tulkitsijana. Orska sai suursuosion esiintyessään Wedekindin kirjoittaman ja Max Reinhardtin ohjaaman *Erdgeist*-näytelmän Lulu nimisenä päähenkilönä 1916.

Vuonna 1915 Orska alkoi esiintyä myös elokuvissa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Greenbaum-Film GmbH:n tuottamassa ja Richard Oswaldin ohjaamassa melodraamassa *Dämon und Mensch*, jossa hän esitti Linaa, joka halusi houkutella parannuksen tehneen rikollisen (Rudolf Schildkraut) pois hyveen polulta.

Orska meni naimisiin 1920 paroni Hans von Bleichröderin kanssa, jonka isoisä oli juutalainen pankkiiri Gerson von Bleichröder. Orska oli 1920-luvulla paronitar von Bleichröderinä Berliinin seurapiirien keskeisiä henkilöitä. Hänen kuviaan oli lehtien kansissa ja häntä esittäviä postikortteja myytiin kaikkialla Euroopassa. Taiteilija Oskar Kokoschka piirsi Maria Orskasta tunnetun muotokuvan vuonna 1922.

Orska ei onnistunut tekemään läpimurtoa Pariisin teattereissa ja palasi sitten Berliiniin, jossa hän esiintyi muun muassa Komödienhausissa, Deutsches Theaterissa ja Lessing Theaterissa. Erottuaan vuonna 1925 paroni Hans von Bleichröderistä Orskan morfiinin käytöstä ja itsemurheyrityksistä tuli yleinen puheenaihe Berliinissä. Vuonna 1928 Orskan rakastaja, Wienistä kotoisin ollut teollisuusmies ja geologi Julius Heinrich Koritschoner ampui itsensä Konstantinopolissa. Hän oli ennen kuolemaansa kirjoittanut kirjeen Orskalle ja itsemurhaan vaikutti todennäköisesti morfiinin käyttö. Orskan 1894 syntynyt sisar Gabryela oli mennyt naimisiin italialaisen aristokraatin kanssa ja hänestä oli tullut markiisitar di Serra Mantschedda. Vuonna 1924 Gabryela teki itsemurhan hirttäytymällä wieniläisessä hotellissa väitteen mukaan sen jälkeen kun hän oli riidellyt Marian kanssa. Marian ja Gabryelan veli Edwin oli palvellut lentäjänä ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän keisarillisessa armeijassa. Hän eli sittemmin emigranttina ja muutti 1938 Saksasta Ecuadoriin, jossa hän meni naimisiin ja kuoli Quitossa vuonna 1966.

Maria Orska ei onnistunut pääsemään irti huumeista. Vuonna 1930 hän otti suuren annoksen veronaalia ja kuoli 37-vuotiaana keuhkokuumeeseen Wienin yleisessä sairaalassa toukokuussa 1930.

## Maria Orskan elokuvia
* *Dämon und Mensch* (ohjaus Richard Oswald, 1915)
* *Das tanzende Herz* (ohjaus Max Mack, 1916)
* *Der Sumpf* (ohjaus Max Mack, 1916)
* *Die Sektwette* (ohjaus Max Mack, 1916)
* *Adamant's Letztes Rennen* (ohjaus Max Mack, 1917) 
* *Der lebende Tote* (ohjaus Max Mack, 1917)
* *Die schwarze Loo* (ohjaus Max Mack, Louis Neher, 1917) 
* *Die letzte Stunde*, (ohjaus Dimitri Buchowetzki, 1920)
* *Die Bestie im Menschen* (ohjaus Ludwig Wolff, 1921)
* *Der Streik der Diebe* (ohjaus Alfred Abel, 1921)
* *Opfer der Leidenschaft* (ohjaus Paul Czinner, 1922)
* *Sturm und Drang* (ohjaus Arzén von Cserépy, 1922)
* *Sanssouci* (ohjaus Arzén von Cserépy, 1923) 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMDb : Maria Orska (1893-1930)
* Eino Salmelainen : Päättynyt onneton taiteilijaelämä, Aamulehti, 25.05.1930, nro 139, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot