Usutu-virus

**Usutu-virus** on hyttysvälitteinen virus, joka luokitellaan *[[Flavivirukset|Flavivirus]]*-sukuun ja on läheistä sukua Länsi-Niilin virukselle. Luonnossa ne jakavat samat isännät ja vektorit, sekä esiintyvät monilla alueilla samanaikaisesti. Viruksen pääasiallisia isäntäeläimiä ovat linnut, mutta myös ihmiset ja muut selkärankaiset voivat saada tartunnan. Tavallisesti tartunta tapahtuu infektoituneen hyttysen piston välityksellä. Sen lisäksi tartunnat veriteitse, kuten verensiirtojen yhteydessä ovat mahdollisia .

Usutu-virus eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1959 Swazimaasta Usutujoen lähistöltä *[[Culex]]*-suvun hyttysestä osana arbovirusten esiintymistä kartoittavaa tutkimusta. Sittemmin virusta on eristetty useista muista Afrikan maista. Virus on levinnyt Afrikasta eri puolille Eurooppaa todennäköisesti useampaan otteeseen. Usutu-virusta on havaittu noin 15 eri Euroopan maasta ja se luokitellaan endeemiseksi lajiksi jo ainakin Italiassa. Tiedot viruksen esiintymisestä perustuvat hyttysistä, linnuista, ihmisistä ja hevosista kerättyyn molekulaariseen ja serologiseen dataan. Tällä hetkellä usutu-virusta ei ole tavattu Suomesta tai muilta yhtä pohjoisilta alueilta. Lähin varmistettu tapaus on usutuvirusinfektioon menehtynyt mustarastas (*Turdus merula*), joka löydettiin kuolleena Öölannista Ruotsista kesällä 2019. Usutu-viruksen onkin havaittu olevan patogeeninen erityisesti linnuille ja sen on todettu vain harvoin aiheuttaneen infektioita ihmisille. Usutuvirusepidemiat ovat aiheuttaneet etenkin mustarastaiden joukkokuolemia ympäri Eurooppaa, mutta myös monien muiden lintulajien on kuvailtu olevan herkkiä viruksen aiheuttamalle infektiolle ​.

Usutu-viruksen aiheuttamia infektioita ihmisillä on kuvattu vain muutamia, näissä tapauksissa potilaiden taudinkuva on vastannut Länsi-Niilin viruksen aiheuttamia oireita. Länsi-Niilin viruksen aiheuttama tauti on usein oireeton tai vähäoireinen, noin viidennekselle kehittyy influenssan kaltainen taudinkuva ja pienelle osalle voi muodostua erittäin vakava keskushermostoinfektio​. Italiassa tehtyjen seroprevalenssitutkimusten perusteella vasta-aineet usutu-virusta vastaan olivat yleisempiä kuin Länsi-Niilin virusta vastaan. Tutkimusalueella molempien virusten tiedetään kiertävän rinnakkain. Tulokset vahvistaisivat näkemystä siitä, että hyvin pieni osa tartunnoista johtaa oireiseen infektioon.

## Usutu- ja Länsi-Niilin virusten elinkierto

Usutu- ja Länsi-Niilin virukset kiertävät enzoottisessa syklissä lintujen ja hyttysten välillä. Virusten luontaisia isäntiä ovat linnut, eikä tarkkoja isäntälajeja ei ole osoitettu, mutta etenkin varpuslinnut vaikuttaisivat ylläpitävän viruksen elinkiertoa. Linnut ovat viruksille otollisia isäntiä, sillä lintujen veren viruspitoisuus eli viremia kehittyy korkeaksi. Korkea viremia mahdollistaa viruksen siirtymisen linnusta veriateriaa nauttimaan tulleeseen hyttyseen. Monien hyttyslajien on todettu olevan usutu- ja Länsi-Niilin viruksille sopivia vektoreita, mutta keskeisimmässä roolissa ovat ennen kaikkea *Culex*-suvun lintuhyttyset. Veriaterian mukana virus kulkeutuu hyttysen suolistoon ja edelleen suoliston epiteelin kautta hemolymfaan. Tarvitaan vielä riittävän korkea lämpötila, jotta virus pystyisi replikoitumaan hyttysessä ja siirtymään sen sylkirauhasiin. Linnut voivat myös kulkea pitkiäkin matkoja maiden välillä tai muuttomatkoillaan, jolloin ne voivat kuljettaa virusta uusille alueille. Hyttyset taas vastaavat viruksen selviämisestä talvikauden yli, sillä infektoituneet naarashyttyset voivat talvehtia aikuismuodossa ja olla tartuttamiskykyisiä vielä herätessään kevätkaudella​​.

Vektorivälitteisten virusten yleisyys ja enzoottisessa kierrossa on monisyistä, sillä siihen liittyvät niin isäntälajeihin ja vektoreihin liittyvät tekijät. Usutu- ja Länsi-Niilin virukset vaativat riittävän korkeita lämpötiloja, jotta ne voivat tehokkaasti replikoitua hyttysissä. Molempia viruksia esiintyy kuitenkin Kanadassa ja Euroopassakin pohjoisin levinneisyys ulottuu Saksaan. Ne eivät siis ole pelkästään trooppisten alueiden viruksia vaan voivat selvitä enzoottisessa kierrossa talvikausienkin yli​. Ihmiset ja hevoset, joilla virusten esiintymistä usein seurataan, ovat virusten kannalta umpikujaisäntiä. Umpikujaisäntä voi saada vakavan virusinfektion, mutta ei edistä viruksen leviämistä takaisin hyttysiin ja näin ylläpidä viruksen elinkiertoa. Ihmisten ja hevosten veren viruspitoisuus jää liian alhaiseksi taudinkuvasta riippumatta, ettei se riitä hyttysen infektoitumiseen. Kun virusta on runsaasti enzoottisessa kierrossa eli viruksella infektoitujen hyttysten ja lintujen suhteellinen määrä kasvaa, niin samalla kasvaa todennäköisyys sille, että tartuttamiskykyinen hyttynen nauttii veriateriaansa ihmisestä​.

## Lähteet