open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kuoleman kauppiaat (Taylor Caldwellin romaani)

**Kuoleman kauppiaat** (*Dynasty of death*) on Taylor Caldwellin 1938 ilmestynyt esikoisromaani, jonka on suomentanut Aune Brotherus. Suomennos ilmestyi WSOY:n kustantamana 1939. Kirja kertoo yhdysvaltalaisesta asekauppiasperheestä. Teos on sukuromaani, ja päähenkilönä on amerikkalainen teollisuuden Napoleon. Aiheena on asetehtailijan taistelu maailmanvallasta.

Helle Kannila arvioi kirjan tuoreeltaan 1939 suomennoksen ilmestyttyä. Hänen arvionsa mukaan aihe ei juuri houkuttele laajaa kirjaa lukemaan, vaikka kustantajan mukaan kyseessä on "ajankohtainen, jännittävä ja voimakas romaani", joka oli ollut suuri menestys englanninkielisessä maailmassa. Kannila kuitenkin myöntää, että kun alkuun pääsee, kirja vie mukanaan, "sillä tekijällä on kertomataitoa ja hän pystyy saamaan eloa teoksen lukuisiin henkilöihin".

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Eino Palola : Sotatarviketeollisuus romaanin aiheena. Taylor Caldwell: The Dynasty of Death, Lontoo 1939, Helsingin Sanomat, 05.05.1939, nro 119, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Bernardino Molinari

**Bernardino Molinari** (11. huhtikuuta 1880 Rooma – 25. joulukuuta 1952 Rooma) oli italialainen kapellimestari.

Molinari opiskeli Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa ja valmistui vuonna 1902. Hänen opettajiensa joukossa olivat Stanislao Falchi ja Remigio Renzi. Molinari oli Rooman Orchestra dell'Augusteon taiteellinen johtaja vuosina 1912–1943. Hän teki esiintymisiä myös eri puolilla Eurooppaa, Etelä-Amerikassa ja Yhdysvalloissa. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän teki New Yorkin filharmonikkojen johdossa vuonna 1928.

Molinari johti edistyneen orkesterinjohdon luokkaa Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa vuodesta 1936 ja oli akatemian professori vuodesta 1939. Hän kantaesitti oman aikansa italialaisten säveltäjien teoksia. Molinari myös julkaisi uusia editioita ja transkriptioita vanhoista teoksista. Lisäksi hän orkestroi Claude Debussyn teoksen *[[L'isle joyeuse]]*.

## Lähteet
Vahdon seurakunta

**Vahdon seurakunta** oli itsenäinen evankelis-luterilainen seurakunta entisessä Vahdon kunnassa Varsinais-Suomen maakunnassa. Seurakunnan pääkirkkona toimi vuonna 1803 rakennettu Vahdon kirkko. Vahdon ja Ruskon kunnat yhdistyivät vuoden 2009 alussa, jonka jälkeen Vahdon seurakunnasta tuli Ruskon seurakunnan alainen kappeliseurakunta.

## Historia
Vahdon seurakunta erotettiin Ruskon seurakunnasta ja liitettiin Maskun seurakuntaan saarnahuonekuntana vuonna 1638. Vuonna 1866 Vahdosta tuli Maskun kappeli ja vuonna 1893 seurakunta itsenäistyi. Paattisten kappeliseurakunta, joka oli osa Maarian seurakuntaa, liitettiin myös Vahtoon. Paattisten seurakunnan itsenäistymisestä Vahdosta päätettiin vuonna 1901, mutta itsenäistyminen tapahtui vastta 1937.

16. heinäkuuta 1938 Vahdon pappilaan iski salama, joka sytytti rakennuksen tuleen. Tuli saatiin sammumaan kuitenkin nopeasti.

## Lähteet
Mario Aspa

**Mario Aspa** (17. lokakuuta 1797 Messina – 14. joulukuuta 1868 Messina) oli italialainen säveltäjä.

Aspa opiskeli Napolissa. Hänen opettajiensa joukossa oli Niccolò Antonio Zingarelli. Aspan sävellystuotantoon kuuluu yli neljäkymmentä oopperaa. Niistä suurimman suosion saavuttivat *Paolo e Virginia* (1843) ja *Il Muratore di Napoli* (1850).

## Lähteet
Orazio Michi

**Orazio Michi** (n. 1595 Alife – 26. lokakuuta 1641 Rooma) oli italialainen harpisti ja säveltäjä. Hänestä käytettiin nimitystä *dell'Arpa* virtuoosin taitojensa johdosta.

Michi työskenteli vuosina 1614–1623 Roomassa ja oli sen jälkeen Savoijin Maurizion palveluksessa. Vuoteen 1914 mennessä hänen sävellystuotannostaan tunnettiin vain kuusi aariaa. Vuonna 1914 Alberto Cametti julkaisi *[[Rivista Musicale Italiana]]ssa* kuvauksen ja luettelon Michin kymmenistä kantaateista, jotka hän oli löytänyt Italian kirjastoista.

## Lähteet
Camlannin taistelu

**Camlannin taistelu** oli legendojen mukaan kuningas Arthurin viimeinen taistelu. Taistelu mainitaan ensimmäisen kerran *Annales Cambriae* -teoksessa. Näiden Walesin aikakirjojen mukaan taistelu olisi käyty vuonna 539, ja sekä Arthur että Medraut (Mordred) kaatuvat taistelussa. Teoksessa ei kuitenkaan mainita, että he olisivat käyneet kaksintaistelun tai tappaneet toisensa.

Camlannin taisteluun viitataan myös walesilaisissa tarinoissa Culhwch ja Olwen sekä Rhonabwyn uni. Walesilaisissa triadeissa puolestaan kerrotaan Medrawdin eli Mordredin petoksesta ja Camlannin taistelusta, jossa Medrawd ja Arthur saavat surmansa.

Mahdollisesta taistelupaikasta on ollut eri käsityksiä. Historiotsija Geoffrey Monmouthilainen sijoittaa sen Camblan-joelle ja vuoteen 542. Taistelussa Mordred saa surmansa, ja haavoittunut Arthur viedään Avalonin saarelle, jossa hänen haavojaan hoidetaan. Wace sen sijaan sijoittaa taistelun Cornwallin Camel-joen varrelle. Layamonin mukaan Arthur ja Mordred taistelivat Camelfordin Tamar-joen varrella Cornwallissa. Thomas Malory seuraa Vulgataa ja sijoittaa Arthurin viimeisen taistelun Salisburyn tasangolle.

## Lähteet
Salvatore Meluzzi

**Salvatore Meluzzi** (22. heinäkuuta 1813 Rooma – 17. huhtikuuta 1897 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja kirkkomuusikko.

Meluzzi oli Vatikaanin Pietarinkirkon *maestro di cappella* ja toimi 45 vuoden ajan Cappella Giulia -kuoron johtajana. Hän sävelsi muun muassa messuja, requiemeja ja motetteja. Meluzzin teosten joukossa ovat *Stabat Mater* ja *Miserere*.

## Lähteet
Taka-Keljon kansakoulu

**Taka-Keljon kansakoulu** oli Jyväskylän Taka-Keljossa toiminut kansakoulu.

Taka-Keljo kuului alun perin Vesangan rajalla sijaitsevaa Perälää myöten vuonna 1896 perustettuun Keljon koulupiiriin. Koulumatkojen pituuden takia Taka-Keljo erotettiin erilliseksi koulupiiriksi vuonna 1920. Piirissä toimi aluksi ainoastaan alakoulu, mutta vuonna 1929 sinne perustettiin myös yläkoulu. Nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1930.

Taka-Keljon koulupiiri siirtyi Jyväskylän maalaiskunnalta kaupungille vuoden 1965 alueliitoksessa. Koulu oli liitoksen jälkeen vielä toiminnassa kahden vuoden ajan, jonka jälkeen se lakkautettiin ja oppilaat siirrettiin Valkolan kouluun. Vuonna 1977 Taka-Keljo siirrettiin Valkolan koulupiiristä vastaperustetun Keltinmäen koulun piiriin. Vanhassa koulurakennuksessa toimii nykyään Jyväskylän Katulähetyksen tukikeskus Etappi.

## Lähteet
*  

### Viitteet
Giacomo Rust

**Giacomo Rust** (1741 Rooma – 1786 Barcelona) oli italialainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu kolmisenkymmentä näyttämöteosta.

Rust opiskeli Napolin Turchini-konservatoriossa ja sai lisäksi Roomassa opetusta Rinaldo di Capualta. Hän sävelsi ensimmäisen oopperansa vuonna 1763. Se suunnattiin esitettäväksi Venetsiaan, jossa monet Rustin oopperoista kantaesitettiin. Rust pääsi vuonna 1777 hovikapellimestariksi Salzburgiin, mutta terveysongelmien johdosta hän toimi tässä tehtävässä vain joitain kuukausia ennen paluutaan Italiaan, jossa hän jatkoi työtään oopperasäveltäjänä. Vuodesta 1783 Rust toimi Barcelonan tuomiokirkon maestro di cappellana. Hän jatkoi samalla säveltämistä kuolemaansa saakka.

## Lähteet
Herman Vedel

**Herman Albert Gude Vedel** (1875–1948) oli tanskalainen taidemaalari. Hän opiskeli Kristian Zahrtmannin johdolla ja sai sittemmin vaikutteita varsinkin italialaisilta renessanssimestareilta. Hän sai huomiota maalauksellaan *Nuori tyttö* (1900) ja kuusi vuotta myöhemmin maalauksellaan *Värejä jauhava mies*. Hän maalasi paljon myös muotokuvia.

## Muotokuvia

Herman Vedel - Ung pige med rød alpehue.png|Hattupäinen nuori tyttö.
Herman Vedel, Portræt af en ældre dame.png|Vanhan naisen muotokuva.
Herman Vedel - Portræt af en kvinde.png|Naisen muotokuva
Hjalmar Matthiessen by Herman Vedel.gif|Hjalmar Matthiessen


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Hei sokoly

***Hei sokoly*** (, , ) on etenkin Ukrainassa ja Puolassa tunnettu isänmaallinen laulu. Se kertoo kasakasta, joka jättää hyvästit rakastamalleen nuorelle neidolle.

Laulun sanoittajasta ei ole täyttä varmuutta, mutta sellaiseksi mainitaan toisinaan Tymko Padura. Toisten lähteiden mukaan laulun on sanoittanut Maciej Kamieński.

## Ensimmäisen säkeistön sanat eri kielillä

## Suosio
Neuvostoliitto tai sen sateliittivaltiot esim. Puolassa eivät koskaan virallisesti kieltäneet laulua, mutta käytännössä kaikki ammattimuusikot jättivät sen esittämättä. Kommunismin romahdettua laulua alettiin kuulla myös ammattilaisten esittämänä. Laulu on säilyttänyt suosionsa myös nykyaikana ja siitä tehdään uusia tulkintoja niin Puolassa, Ukrainassa kuin muuallakin. 

Venäjän aloitettua täysimittaisen hyökkäyksensä Ukrainaan vuonna 2022 laulusta on tullut jälleen suosittu. Se esitettiin mm. Slovakian sotilassoittokunnan esittämänä, kun maa luovutti Ukrainalle Slovakian ilmavoimien kaikki MiG-29 -hävittäjät.

## Lähteet
Torkel

**Torkel** on alkuperältään muinaisskandinaavinen miehen etunimi. Nimi johtuu Tor-jumalan nimestä ja kypärää merkitsevästä sanasta *kittel*.>

Nimen vanhempi kirjoitusasu on **Thorkel**. Norjassa ja Tanskassa nimi esiintyy muodossa **Torkil**, **Thorkil** tai **Thorkild**. Sen lyhentymänä on käytössä myös *Toke*.

Nimi on ollut Suomessakin käytössä jo 1300-luvulla. Sen tunnetuin kantaja on ollut kolmanteen ristiretkeen osallistunut valtaneuvos Torkkeli Knuutinpoika, joka tunnetaan myös Viipurin linnan perustajana. Nykyään nimi on kuitenkin jäänyt harvinaiseksi, ja 1900-luvun alusta maaliskuuhun 2025 mennessä se on annettu alle sadalle henkilölle.  Nimeä ei esiinny suomenkielisessä nimipäiväkalenteirssa, mutta Suomen ruotsinkielisen kalenterin mukaan Torkelin nimipäivä on 11. maaliskuuta.

## Tunnettuja henkilöitä

Tunnettuja henkilöitä, joiden etunimenä on Torkel tai jokin sen muunnelma, ovat:

* Torkil Baden (s. 1944), norjalainen urkuri, musiikkikirjailija ja -toimittaja
* Torkjell Berulfsen (1943–2024), norjalainen toimittaja, juontaja ja kirjailija
* Thorkild Bjørnvig (1918–2004), tanskalainen kirjailija
* Torkild Garp (1883–1976), tanskalainen voimistelija
* Thorkild Hansen (1927–1989), tanskalainen kirjailija, kriitikko ja ulkomaankirjeenvaihtaja
* Torkkeli Knuutinpoika, *Torgils Knutsson* (k. 1306), ruotsalainen valtaneuvos, marski ja Viipurin linnan perustaja
* Thorkil Kristensen (1899–1989), tanskalainen kansantaloustieteen professori, poliitikko, ministeri ja tulevaisuudentutkija
* Torkel Noisniemi, *Totti Noisniemi* (1916–1963), suomalainen taiteilija ja kuvittaja
* Torkel Nordman (1878–1949), suomalainen arkkitehti
* Þorkell Sigurbjörnsson (1938–2013), islantilainen säveltäjä
* Thorkild Simonsen (1920–2002), tanskalainen poliitikko, ministeri ja pormestari.

## Lähteet
Sétifin maakunta

**Sétifin maakunta** () eli wilaya on hallintoalue Algerian pohjoisosassa. Sen keskus on Sétifin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 6&nbsp;549 neliökilometriä. Asukkaita on 2&nbsp;021&nbsp;700 henkeä (vuonna 2021, arvio).

Sétifin maakunta rajoittuu pohjoisessa Béjaïan ja Jijelin, idässä Milan, etelässä Batnan ja M’Silan sekä lännessä Bordj Bou Arreridjin maakuntiin. Maisemaa leimaavat pohjoisen ja etelän vuoret, keskiosan ylätasangot ja etelän suolajärvien täyttämät syvängöt. Ilmasto on mannermainen ja semiaridi. Kesät ovat kuumia ja kuivia ja talvet viileitä ja sateisia. Vuotuinen sademäärä on 300–700 millimetriä.

Maakunta jakautuu hallinnollisesti 20 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 60 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Arnat, Aïn Azel, Aïn El Kebira, Aïn Oulmene, Amoucha, Babor, Beni Aziz, Beni Ourtilane, Bir El Arch, Bouandas, Bougaa, Djemila, El Eulma, Guidjel, Guenzet, Hammam Guergour, Hammam Soukhna, Maoklane, Salah Bey ja Sétif.

Sétifin kautta kulkee Algerista itään johtava valtatie A1 sekä Algerin ja Constantinen välinen rautatie. Aïn Arnatissa on kansainvälinen lentoasema.

Maakunnan pääelinkeinoja ovat muovi-, sähkölaite- ja kemian teollisuus sekä maatalous, joka tuottaa viljaa, vihanneksia, lihaa ja maitoa. Sétifissä toimii kaksi yliopistoa. Nähtävyyksiä ovat roomalais- ja Bysantin ajan rauniot, Sétifin ja Djemilan museot, Baborin luonnonsuojelualue sekä kuumat lähteet, joista tunnetuin on Hammam Guergour.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Sétifin matkailusivusto , ,
Pietro Carlo Guglielmi

**Pietro Carlo Guglielmi** (n. 1763 Rooma tai Napoli – 21. helmikuuta 1817 todennäköisesti Napoli) oli italialainen säveltäjä. Myös hänen isänsä Pietro Alessandro Guglielmi oli säveltäjä.

Guglielmi opiskeli konservatoriossa Napolissa laulua, kosketinsoittimen soittoa ja säveltämistä. Hän lähti Madridiin, jossa vietetyltä ajanjaksolta ovat hänen ensimmäiset oopperansa. Guglielmi palasi Italiaan vuonna 1795 ja sai oopperoitaan esitetyiksi eri kaupungeissa. Useat niistä olivat suosittuja aikanaan. Guglielmi oli Lontoossa vuosina 1809–1811. Noin vuodesta 1813 hän oli *maestro di cappella* arkkiherttuatar Maria Beatrice d'Esten hovissa. Guglielmin säveltämistä yli neljästäkymmenestä näyttämöteoksesta suurin osa on koomisia oopperoita. Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu oratorio *La distruzione di Gerusalemme* (1803).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Pietro Alessandro Guglielmi

**Pietro Alessandro Guglielmi** (9. joulukuuta 1728 Massa – 18. marraskuuta 1804 Rooma) oli italialainen säveltäjä. Hän oli säveltäjä Jacopo Guglielmin poika ja säveltäjä Pietro Carlo Guglielmin isä.

Guglielmi sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa isältään ja opiskeli sitten konservatoriossa Napolissa Francesco Duranten johdolla. Hän sävelsi suuren määrän oopperoita, joista ensimmäisenä kantaesitettiin Napolissa vuonna 1757 *Lo solachianello ’mbroglione*. Guglielmin varhaisista oopperoista suosituimpiin kuuluivat *Il ratio della sposa* (1765), *La sposa fedele* (1767) ja *L'impresa d'opera* (1769). Vuonna 1767 Guglielmi lähti Lontooseen. Palattuaan vuonna 1772 Italiaan hän jatkoi tuotteliasta työtään oopperoiden säveltäjänä. Hän sai suosiota myös oratorioillaan, joihin kuului *La morte di Oloferne* (1791).

Guglielmi sai nimitykset maestro di cappellan asemaan Vatikaanin Pietarinkirkkoon (1793) ja sen lisäksi San Lorenzo in Lucinaan (1797). Hän sävelsi myös kirkkomusiikkia, kuten messuja ja requiemin. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu soitinmusiikkia eri kokoonpanoille. Guglielmin vaimo oli oopperalaulaja Maria Leli, joka tunnettiin myös nimellä Lelia Achiapati.

## Lähteet
Felice Alessandri

**Felice Alessandri** (24. marraskuuta 1747 Rooma? – 15. elokuuta 1798 Casinalbo) oli italialainen säveltäjä.

Alessandri sai oppinsa Napolissa. Hän aloitti uransa cembalistina ja kapellimestarina Torinossa ja Pariisissa. Noin vuodesta 1767 hän oli naimisissa laulaja Maria Lavinia Guadagnin – Gaetano Guadagnin siskon – kanssa. Pariskunta työskenteli yhdessä Lontoossa, jossa kantaesitettiin Alessandrin oopperat *La moglie fedele* (1768) ja *Il re alla caccia* (1769). Ooppera *L'argentino* (1768) esitettiin ensimmäisen kerran Wienissä. Tämän jälkeen Alessandri sävelsi suuren määrän oopperoita Italian teattereihin. Näiden joukossa oli Milanon uutta La Scala -teatteria varten sävelletty *Calliroe*, joka kantaesitettiin siellä 26. joulukuuta 1778.

Alessandri työskenteli Venäjällä lauluopettajana vuosina 1784–1789. Hänet valittiin hovioopperan avustavaksi johtajaksi Berliiniin, mutta hän joutui palaamaan Italiaan vuonna 1792, koska hänen Berliinissä säveltämänsä oopperat eivät osoittautuneet menestyksiksi. Italiassa Alessandri saavutti suosiota vuonna 1794 Padovassa kantaesitetyillä oopperoillaan *Zemira* ja *Armida*. Oopperoiden lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu oratorioita ja soitinmusiikkia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Niinikumpu

**Niinikumpu** on kylä Kiteellä, joka sijaitsee kahdeksan kilometrin päässä Kiteen keskustasta ja reilun kahden kilometrin päässä valtatie 6:sta. Näkyvin kumpualue sijoittuu Lepikonjoen ja Lietsonsuon välimaastoon, jonka korkein kohta on Ulriksberg. Kylää kiertää Sirkkajoki-Lepinkonjoki ja se laskee Ätäsköön. 30° pituuspiiri kulkee kylän läpi.

## Historiaa

Lähistöllä on ollut historiallista asutusta kivikaudelta saakka, ja nykyistä asutushistoriaa 1500-luvulta saakka. Koivikossa Niinikummun ja Puhoksen välissä sijaitsee entinen Brandereiden sukutila, joka toimi viime vuosiin saakka maatalousoppilaitoksena. Nykyisin vanhassa päärakennuksessa toimii Koivikon Kievari. Lähellä Niinikummuntien risteystä sijaitsi Karttusten sukutila Karttu-Kakskerta, joka pääsi rapistumaan ja purettiin. Vuonna 1951 rakennettu seurojentalo on myös pahasti rapistunut. Ätäskön rannalla sijaitseva Niinikummun kyläkoulu valmistui vuonna 1929. Peruskoulun ala-asteen opetus lakkasi siellä vuonna 1996. Vuosina 1975 ja 1976 Niinikummussa ajettiin Jyväskylän suurajojen erikoiskoe sekä ja vuonna 1977 Itärallin erikoiskoe. Niinikummun Kyläyhdistys ry perustettiin 1981.

## Lähteet
Viron EU-kansanäänestys

**Viron EU-kansanäänestys** järjestettiin 14. syyskuuta 2003 Viron liittymisestä Euroopan unioniin. Hieman reilu kaksi kolmasosaa äänestäneistä kannatti unioniin liittymistä.

## Tausta
Euroopan unionin jäsenyys oli yksi Viron ulkopolitiikan päätavoitteista itsenäistymisestä 1991 lähtien. Viroa pyydettiin aloittamaan neuvottelut EU:hun liittymisestä vuonna 1997, ja Viro kutsuttiin virallisesti unionin jäseneksi Kööpenhaminan huippukokouksessa joulukuussa 2002. Viron parlamentti ilmoitti sitten, että kansanäänestys EU-jäsenyydestä järjestetään syyskuun puolivälissä 2003.

Viron hallitus hyväksyi kansanäänestyksessä äänestettävän kysymyksen joulukuussa 2002. Kansanäänestyksen kysymys, johon äänestäjien piti vastata joko ”kyllä” tai ”ei”, oli:Kas Teie olete Euroopa Liiduga ühinemise ja Eesti Vabariigi põhiseaduse täiendamise seaduse vastuvõtmise poolt? ()Virossa ei ole käytössä mitään tiettyä äänestysaktiivisuuden rajaa, joka tulee ylittää, jotta kansanäänestyksen tulos olisi pätevä.

## Kampanja ennen kansanäänestystä

Mielipidemittaukset vuoden 2003 ensimmäisellä puoliskolla osoittivat melko heikkoa kannatusta EU-jäsenyydelle. Tämä vakuutti Viron johtavat poliitikot, kuten presidentti Arnold Rüütel, pääministeri Juhan Parts ja riigikogun puhemies Ene Ergma tukivat vahvasti omalla panoksellaan kyllä-ääniä eli EU:hun liittymistä. Kolmikko julkaisi 25. kesäkuuta julistuksen, jonka mukaan ”Viro tulee aina olemaan osa Europpaa”. Kansanäänestystä edeltävällä viikolla Suomen presidentti Tarja Halonen vieraili Virossa tuoden esille Suomen pääosin positiivista kuvaa EU-jäsenydestä Suomen kohdalla.

Talous oli yksi tärkeimmistä asioista, joista keskusteltiin kansanäänestyskampanjan aikana. EU-jäsenyyden kannattajat sanoivat, että jäsenyys vauhdittaisi talouskasvua ja loisi uusia työpaikkoja, kun taas kielteisesti EU:hun suhtautuvien mukaan EU-jäsenyys voisi hidastaa Viron talouskasvua. Vastustajat väittivät myös, että Viron ei pitäisi siirtyä suoraan yhdestä liitosta eli Neuvostoliitosta toiseen eli EU:hun.

EU-jäsenyyskampanja sai vahvaa poliittista, taloudellista ja tiedotusvälineiden tukea. Viron keskustapuolue oli ainoa johtava puolue, joka vastusti EU:hun liittymistä. Pääsyä tukevat julisteet olivat vallitsevia katukuvassa. Vähän ennen äänestystä kyselyt osoittivat EU-jäsenyyden lisääntyneen kannatuksen, kun 70 prosenttia vastaajista kannatti ajatusta EU:hun liittymisestä.

## Tulokset

### Kokonaistulokset

### Alueittain (Maakunnat, Tallinna ja Tartto)

## Jälkipyykki
Kansanäänestyksen tulosta pidettiin symbolisena eleenä, jossa Viro katkaisi viimeisetkin siteensä Neuvostoliittoon. Pääministeri Parts sanoi tuloksen selvittyä, että ”kevät on saapunut Viroon”. Latviassa, jossa pidettiin viikkoa myöhemmin myös kansanäänestys EU-jäsenyydestä, arveltiin Viron äänestystuloksen johtavan vastaavanlaiseen tulokseen myös Latviassa.

Virosta tuli unionin jäsen virallisesti 1. toukokuuta 2004.

## Lähteet
Francesco Morlacchi

**Francesco Giuseppe Baldassare Morlacchi** (14. kesäkuuta 1784 Perugia – 28. lokakuuta 1841 Innsbruck) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari.

Morlacchi sai varhaista opetusta sedältään tai enoltaan, urkuri Mazzettilta. Hänen opettajiinsa kuuluivat myös Luigi Caruso, Niccolò Antonio Zingarelli (1803–1804) ja Stanislao Mattei (1805–1807). Morlacchi sai diplomin kantaatillaan *Il tempio della gloria*. Vuodelta 1807 on hänen teoksensa *Miserere à 16*. Morlacchi saavutti suosiota oopperasäveltäjänä teoksillaan *La Principessa per ripiego* (1809) ja *Le Danaidi* (1810). Vuonna 1810 hän lähti Dresdeniin italialaisen oopperatalon varakapellimestariksi. Hän sai *Raoul di Créqui* -oopperansa menestyksen ansiosta nimityksen oopperatalon elinikäiseksi kapellimestariksi vuonna 1811 ja pysyi tässä tehtävässä, kunnes oopperatalo suljettiin vuonna 1832. Morlacchi sävelsi Dresdenin-aikanaan menestyksekkäitä oopperoita: *Il nuovo barbiere di Siviglia* (1816), *La simplicetta di Pirna* (1817), *La gioventù di Enrico* (1823), *Il Colombo* (1828) ja *Il Rinnegato* (1832).

Morlacchi sävelsi Fredrik August I:lle requiemin. Hän sairasti tuberkuloosia ja kuoli ollessaan matkalla Italiaan vuonna 1841.  

## Lähteet
Uhniv

**Uhniv** () on pikkukaupunki Ukrainan Lvivin alueen Tšervonohradin piirissä. Uhniv sijaitsee Läntisen Bugin vesistöön kuuluvan  Solokijajoen varrella, linnuntietä 62 kilometriä aluekeskus Lvivistä pohjoisluoteeseen ja noin 3 kilometriä Puolan rajalta kaakkoon. 

Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 939 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 999 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli 98,20 prosenttia ja venäläisiä 1,20 %. Vuonna 1989 väkiluvuksi oli kirjattu 1&nbsp;161 asukasta. 

Tammikuun keskilämpötila on -4,0 ja heinäkuun +17,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 564 millimetriä.

Paikkakunnan ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1360, Magdeburgin oikeudet se sai 1462 (tai 1528), nykyinen kaupungin asema vuodelta 1951.

Uhniv on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Tšervonohradin piiriin; sitä ennen se oli Sokalin piiriin kuulunut kaupunki.

Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu muun muassa Uspenskin kirkko (1600-luvulta).


Uhniv Sokalskyi Lvivska-Rizdva Bogorodytsi church complex.jpg|Kirkko Uhnivissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kallias ja Hipponikos

**Kallias ja Hipponikos** (, ) olivat toistuvia nimiä eräässä antiikin kreikkalaisessa ateenalaisessa eupatridi- eli ylimyssuvussa.

Suku oli kotoisin Alopeken demoksesta ja tunnettiin vauraudestaan, joka oli ainakin osaksi peräisin Laureionin hopeakaivosten tuotosta. Suvun miespuolisilla jäsenillä toistuivat vuorottaisissa sukupolvissa nimet Hipponikos ja Kallias. Suku kuului keryksien sukuun, ja sillä oli kunniatehtävä toimia soihdunkantajina Eleusiin mysteereissä yhdessä eumolpidien suvun kanssa.

## Jäseniä

Suvun jäseniä olivat:

* Hipponikos (600/500-luku eaa.)
* Kallias I (500-luku eaa.), Hipponikoksen veljenpoika
* Hipponikos I (500/400-luku eaa.), Kallias I:n poika
* Kallias II (n. 520-446 eaa.), Hipponikos I:n poika
* Hipponikos II (n. 485–422/421 eaa.), Kallias II:n poika
* Kallias III (n. 450–367/366 eaa.), Hipponikos II:n poika
* Hipparete (n. 440–417/416 eaa.), Hipponikos II:n tytär, Alkibiadeen vaimo
* Hermogenes (400/300-luku eaa.), Hipponikos II:n avioton poika, filosofi
* Hipponikos III (n. 421–342/341 eaa.), Kallias III:n poika

## Sukupuu

Suvun jäseniä olivat (miehet sinisellä, naiset punaisella, avioliiton kautta liittyvät valkoisella):

## Huomautukset

## Lähteet

* 

### Viitteet
Eumolpidit

**Eumolpidit** (, ) oli antiikin kreikkalainen eleusislainen eupatridi- eli ylimyssuku, joka katsoi periytyvänsä Eumolpoksesta. Suku oli yksi Attikan vanhoista papillisista suvuista, ja sen tehtäviin kuului Eleusiin mysteereistä vastaaminen yhdessä keryksien suvun kanssa.

Eumolpidit olivat kunnioitetuin kaikista attikalaisista pappissuvuista. Heidän esi-isänään pidettyä Eumolposta pidettiin Eleusiin mysteerien perustajana. Mysteerien hierofantti () oli aina eumolpidien suvusta, koska Eumolpoksen katsottiin olleen ensimmäinen hierofanttina toiminut.

Hierofanttia avusti neljä henkilöä (), joista yksi oli myös eumolpidi. Muilla suvun jäsenillä ei vaikuta olleen erityisiä tehtäviä mysteereissä, mutta osa muista tehtävistä kuului keryksien suvulle. Lisäksi eumolpodien tuli tietyissä tilanteissa rukoilla valtion puolesta yhdessä keryksien kanssa. Suvuille kuului yhdessä myös kultin varoista huolehtiminen.

Eumolpideilla (kuten mahdollisesti myös kerykseillä) oli myös tiettyjä oikeudellisia tehtäviä tapauksissa, joissa mysteereitä oli loukattu (). Syyte saattoi olla kahta muotoa, tuomitseminen eumolpidien edesä () tai kuninkaan edessä (), mutta niissä lienee ollut kyse käytännössä samasta asiasta. Näissä tapauksissa kuningasarkontti toimi oikeuden puheenjohtajana () ja eumolpidit valamiehinä. Tätä lakia ei ollut kirjoitettu ylös vaan se perustui pelkästään perinteeseen, jota ainoastaan eumolpideilla oli oikeus tulkita () tai soveltaa uusiin tilanteisiin. Rangaistukseksi eumolpidit saattoivat määrätä henkilön suljettavaksi pois mysteereistä tai alennettavaksi mysteereihin vihitystä () vihkimättömäksi.

Tämä kertoo siitä, että demokraattisessa Ateenassa vanhalle aristokratialle oli jätetty vain muodollisia oikeuden- ja vallankäytön tehtäviä. Niinpä kun antiikin lähteissä mainitaan, että Eleusiin pyhimpiin tiloihin astumisesta tai turvananojan merkkinä toimineen oksan () laittamisesta väärään paikkaan tai väärään aikaan seurasi kuolemanrangaistus, voidaan olla melko varmoja, ettei pelkästään eumolpideilla ollut valtaa päättää asiasta. Joissakin tapauksissa, joissa henkilö tuomittiin törkeistä rikkomuksista valtiota vastaan, kansa paitsi lähetti tuomitun maanpakoon myös langetti tämän päälle eumolpidien lausuman kirouksen. Tällöinkin eumolpidit saattoivat lausua kyseisen kirouksen vain kansan määräyksestä, ja saattoivat myöhemmin joutua perumaan sen ja puhdistamaan aiemmin kiroamansa henkilön.

## Lähteet
Sanna Saarela

**Sanna Saarela** ( s. 7. maaliskuuta 1980 Riihimäki) on suomalainen teatteriohjaaja, -opettaja ja näyttelijä. Hän on työskennellyt elokuusta 2020 Suomen Harrastajateatteriliiton toiminnanjohtajana. Vuosina 2006-2020 hän toimi Riihimäen Nuorisoteatterin rehtorina. Saarela on Improvisaatioryhmä VSOP:n perustajajäsen.

Saarela on ohjannut useita teatteriesityksiä ja hän toimii mm. Suomen ainoan laajaa teatteritaiteen perusopetusta opiskelevien kehitysvammaisten ryhmän, Titi-Nallet, ohjaajana.

Koulutukseltaan Saarela on teatteritaiteen maisteri.

## Lähteet

## Aiheesta muuuualla
* VSOP tekijät
* https://www.raahenseutu.fi/suomen-harrastajateatteriliiton-toiminnanjohtaja-s/11251166
Hipponikos (594 eaa.)

**Hipponikos** (, ; 600/500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssukuun. Hän on suvun ensimmäinen tunnettu jäsen.

Plutarkhos mainitsee Hipponikoksen yhtenä kolmesta, joille Solon olisi ilmaissut etukäteen ennen vuoden 594 eaa. *seisakhtheiaansa* aikomuksensa antaa velkoja anteeksi suuressa mittakaavassa ilman aikomusta koskea ihmisten maaomaisuuteen. Näiden kolmen kerrotaan sitten käyttäneen tietoa väärin hyväkseen ja rikastuneen ostamalla suuria maa-alueita lainarahalla. On kuitenkin arveltu, että kertomus saattaisi olla pelkkää panettelua hänen kateellisten maanmiestensä taholta. Hipponikoksen omaisuus siirtyi hänen veljenpojalleen Kallias I:lle.

Erotuksena suvun muista samannimisistä tähän Hipponikokseen on vanhemmassa tutkimuksessa viitattu nimellä *Hipponikos I*. Nykyisin kyseistä numeroa käytetään kuitenkin vasta Kallias I:n pojasta Hipponikos I:stä.

## Lähteet
Krimin tataarien keittiö

**Krimin tataarien keittiö** on osa pääsääntöisesti Krimin tataarien ruokakulttuuri, joka on osa laajempaa ukrainalaista keittiötä, johon Krimin tataarien keittiö on vaikuttanut. Muita ruokakulttuureita, jotka ovat vaikuttaneet Krimin tataarien keittiöön, ovat mm. turkkilainen, venäläinen keittiöt.

Suurin osa Krimin tataareista on uskonnoltaan muslimeita, minkä johdosta nämä noudattavat halal-käytäntöjä.

Venäjän vallattua Krimin niemimaan vuonna 2014 Krimin tataarien ravintolat ovat levittäneet väestön ruokakulttuuria myös niemimaan ulkopuolelle. Lisäksi ravintoloista on tullut merkittäviä kohtaamispaikkoja kotinsa maanpakoon ajetuille Krimin tataareille. Krimin tataarien keittiö on melko huonosti dokumentoitu: vuonna 2019 julkaistu ruokakulttuureita tutkivan Olena Braitšnkon *Krimin tataarien keittiö* -kirja oli ensimmäinen kirja yli 20 vuoteen aiheen tiimoilta.

## Raaka-aineita
Talven ruokapulan ja taloudellisten vaikeuksien takia Krimin tataarit ovat jo pitkään tottuneet uhraamaan merkittävän osan kesästä ruokavarastojen täyttämiseen, mistä johtuen säilykkeet, mehut, kuivakala ja -liha ovat olleet isossa osassa Krimin tataarien keittiössä. Yleisesti käytössä olevia raaka-aineita ovat mm. maitotuotteet, itsekasvatetut vihannetkset ja hedelmät sekä liha, jota on saatu kotona pidettävistä eläimistä.

Krimin maantieteestä johtuen kalaa ja muita mereneläviä syödään yleisesti.

Pekmez () on joko omenoista tai päärynöistä keittämällä valmistettu makeutusaine, joka muistuttaa koostumukseltaan hunajaa. Sitä käytetään levitteenä, leivonnassa ja juomien maustamisessa.

## Ruokalajeja

## Juomia
Kahvi on suosittu seurustelujuoma. Sitä valmistetaan turkkilaiseen tapaan kuumentamalla hiekassa siten, ettei se kiehu. Kahviloissa kahvia tilattaessa saa myös yleensä lasin vettä. Myös vihreää teetä juodaan yleisesti.

Huolimatta siitä, että Krimin tataarit ovat pääsääntöisesti muslimeita, osa esim. näiden omistamista ravintoloista tarjoilee alkoholia.

## Lähteet
Hipponikos I

**Hipponikos** (, myös ; ; 500/400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssukuun. Erotuksena suvun muista samannimisistä häneen viitataan tutkimuksessa nimellä *Hipponikos I* (vanhemmassa tutkimuksessa kuitenkin *Hipponikos II*).

Hipponikos oli Kallias I:n poika ja kotoisin Alopeken demoksesta. Hänen kerrotaan rikastuneen suuresti saatuaan itselleen erään persialaisen sotapäällikön aarteet, jotka tämä oli uskonut erään eretrialaisen Diomnestoksen haltuun. Kun Persian armeija sitten tuhottiin vuoden 490 eaa. Marathonin taistelussa, Diomnestos piti varat. Persian toisen hyökkäyksen aikoihin vuonna 480 eaa. Diomnestoksen perilliset siirsivät varat Hipponikokselle Ateenaan, ja ne jäivät lopulta hänelle, kun vangiksi jääneet eretrialaiset vietiin Vähään-Aasiaan.

Tämän kertomuksen kertoo Athenaios lähteenään Herakleides Pontoslainen. Sen todenperäisyys on kuitenkin kyseenalainen, sillä Herodotos mainitsee vain yhden onnistuneen Eretrian valtauksen, joka tapahtui vuonna 490 eaa. On arveltu, että Hipponikoksesta kertova anekdootti perustuisi ateenalaisiin juoruihin, joilla ihmiset selittivät suvun vaurautta, samoin kuin anekdootti, joka koski Hipponikoksen poikaa Kallias II:sta.

## Lähteet
Hipponikos II

**Hipponikos** (, ; n. 485–422/421 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssukuun. Erotuksena suvun muista samannimisistä häneen viitataan tutkimuksessa nimellä *Hipponikos II* (vanhemmassa tutkimuksessa kuitenkin *Hipponikos III*).

## Elämä
Hipponikoksen isä oli Kallias II ja äiti Miltiades nuoremman tytär Elpinike, ja hän oli kotoisin Alopeken demoksesta. Hänen syntymänsä aikoihin Kallias oli rikastunut Laureionin hopeakaivosten tuotolla. Hipponikos peri tämän omaisuuden ja tunnettiin ”Kreikan rikkaimpana miehenä”. Ksenofonin mukaan Hipponikoksella oli kaivoksillaan 600 orjaa ja ne tuottivat kuusi talenttia hopeaa vuodessa. Hipponikos sai tuloja myös pappeudestaan keryksien suvulle kuuluneena Eleusiin mysteerien soihdunkantajana.

Hipponikos nai joskus vuoden 455 eaa. jälkeen nimeltä tuntemattoman naisen, joka oli aiemmin ollut Perikleen vaimona ja joka oli myös jotakin sukua Perikleelle. Hipponikoksella oli vaimostaan ainakin kolme lasta, poika Kallias III, tytär Hipparete ja toinen nimeltä tuntematon tytär. Kallias III peri suvun vaurauden. Hipparetesta tuli Alkibiadeen vaimo kymmenen talentin myötäjäisillä. Pseudo-Andokideen mukaan nämä olivat suurimmat myötäjäiset, jotka oli koskaan annettu. Hipponikoksen toinen tytär nai Theodoroksen, ja näin hänestä tuli puhuja Isokrateen äiti.

Platonin *[[Kratylos (dialogi)|Kratyloksessa]]* filosofi Hermogenes mainitaan Hipponikoksen poikana ja Kalliaan veljenä, mutta koska hänen ei sanota olleen osallinen isänsä omaisuudesta, ja myös Ksenofon viittaa hänen köyhyyteensä, hänen arvellaan olleen avioton poika. Äidistä ei tiedetä mitään. Aelianus kertoo anekdootin Hipponikoksesta liittyen kuvanveistäjä Polykleitokseen.

Vuonna 445/444 eaa. Hipponikos toimi Ateenan *[[bule]]n* sihteerinä. Hän johti Eurymedonin kanssa Ateenan joukkoja vuoden 426 eaa. Tanagran taistelussa. Pseudo-Andokideen mukaan Hipponikos olisi kaatunut vuoden 424 eaa. Delionin taistelussa, jossa hän toimi yhtenä kymmenestä strategoksesta. Tämä on kuitenkin virhe, sillä Thukydideen mukaan Delionissa strategoksena toimi Hippokrates. Todellisuudessa Hipponikos vaikuttaa kuolleen myöhemmin, jonkin verran ennen kun Eupolis esitytti komediansa *Imartelijat* (*Kolakes*) vuonna 421 eaa.

## Lähteet
Paul-Louis Arslanian

**Paul-Louis Arslanian** (s. 1944) on ranskalainen virkamies. Hän oli Ranskan siviili-ilmailun turvallisuuden tutkimus- ja analyysitoimiston johtaja vuosina 1995–2009. Arslanian on Kunnialegioonan upseeri, valmistunut École polytechniquesta (luokka 1965) ja École nationale de l’aviation civilestä (luokka 1970).

## Elämäkerta
Arslanian aloitti uransa siviili-ilmailuinsinöörinä *[[Direction Générale de l'Aviation Civile]]*ssa, jota seurasi siviili-ilmailun ja ilmatieteen yleistarkastus (IGACEM). Hänestä tuli BEA:n johtaja vuonna 1995. Vuonna 2009 hänet korvasi Jean-Paul Troadec.

## Bibliografia
* Académie nationale de l'air et de l'espace ja Lucien Robineau, *Les français du ciel, dictionnaire historique*, Le Cherche midi, kesäkuuta 2005, 782 p. (), p.&nbsp;38, *Arslanian, Paul-Louis*

## Lähteet
Hipponikos III

**Hipponikos** (, ; n. 421–342/341 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssukuun. Erotuksena suvun muista samannimisistä häneen viitataan tutkimuksessa nimellä *Hipponikos III*.

## Elämä
Hipponikos oli Kallias III:n poika ja kotoisin Alopeken demoksesta. Hänen äitinsä oli nimeltä tuntematon Glaukon II:n tytär. Äiti kuoli pian hänen syntymänsä jälkeen, ja hänen isänsä meni uusiin naimisiin. Kallias menetti hopeakaivostoimintansa Laureionissa peloponnesolaissodan aikana, mikä vähensi suuresti suvun Hipponikokselle periytynyttä omaisuutta. Silti hän oli edelleen varsin varakas. Lisäksi hän oli Spartan perinnöllinen *[[proksenos]]*, mutta hän ei saanut isänsä asemaa keryksien suvulle kuuluneena Eleusiin mysteerien soihdunkantajana.

Hipponikos nai vuonna 399 eaa. Alkibiades III:n ja Hippareten nimeltä tuntemattoman tyttären, joka oli hänen serkkunsa. Hän otti kuitenkin eron vaimostaan jo vuonna 395 eaa. syyttäen tätä insestisestä suhteesta veljeensä Alkibiades IV:een. Hipponikos mainitaan vielä noin 80-vuotiaana, kun hän teki sijoituksia Melitessä. Hänen myötään suku menetti kuitenkin entisen vaurautensa ja vaikutusvaltansa.

Hipponikoksen mainitsevat muun muassa Platon, Lysias ja Andokides.

## Lähteet
Hipponikos

**Hipponikos** (, ) voi viitata seuraaviin henkilöihin ateenalaisessa Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssuvussa:

* Hipponikos (joskus *Hipponikos I*; 600–500-luku eaa.)
* Hipponikos I (joskus *Hipponikos II*; 500–400-luku eaa.), Kallias I:n poika
* Hipponikos II (joskus *Hipponikos III*; n. 485–422/421 eaa.), Kallias II:n poika
* Hipponikos III (joskus *Hipponikos IV*; n. 421–342/341 eaa.), Kallias III:n poika
Yhdystie 4500

**Yhdystie 4500** on Mikkelin Visulahden ja Juvan Hatsolan välillä kulkeva yhdystie. Osa tiestä on entistä Viitostietä ja osa on uuden Viitostien rinnakkaistie. Tie on kaksikaistainen ja noin 35 kilometriä pitkä. Nopeusrajoitus on pääosin 80 km/h.

## Reitti

## Lähteet

* Karttapaikka - Maanmittauslaitos

* Nopeusrajoitus: Paikkatietoikkuna
Isagoras

**Isagoras** (; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja edusti oligarkkista puoluekuntaa aikansa valtakamppailuissa kotikaupungissaan.

Isagoras oli Teisandroksen poika ja Herodotoksen mukaan merkittävää sukua. Herodotos sanoo olevansa tietämätön Isagoraan suvun taustoista, mutta lisää, että hänen sukulaisensa uhrasivat kaarialaiselle Zeukselle. Kun Kleomenes I:n johtamat spartalaiset tulivat Ateenaan vuonna 510 eaa. ajamaan pois tyranni Hippiaan, hän muodosti kestiystävyyssuhteen Isagoraaseen.

Myöhemmin Isagoraan kerrotaan olleen Ateenan oligarkkisen puoluekunnan johdossa ja vastustaneen kansanpuolueen johtoon noussutta Kleisthenestä. Kun Isagoras totesi Kleistheneen liian vahvaksi vastustajaksi, hän pyysi apua Kleomeneeltä. Niin spartalaiset yrittivät auttaa häntä perustamaan Ateenaan oligarkkisen hallinnon, mutta yritys epäonnistui. Kun kostoa halunnut Kleomenes sitten hyökkäsi Attikaan uudelleen nostaakseen Isagoraan valtaan, yritys epäonnistui jälleen korinttilaisten ja Demaratoksen vaihdettua puolta.

Isagoras tulkitaan yleensä samaksi henkilöksi kuin Isagoras, joka toimi Ateenan arkonttina vuonna 508/507 eaa., mutta tästä ei ole varmuutta.

## Lähteet
Natalia Stjernschantz

**Natalia Stjernschantz** (os. **Kavaleff** 1. heinäkuuta 1831, Helsinki–1858), on Jacob Alexejevitsch Kavaleffin (1799–1912) ja Natalia Kavaleffin (1809–1888) tytär. Hänet tunnetaan Helsingissä Valkea rouva -nimisenä kummituksena. Natalia Kavaleff syntyi kauppiasperheeseen Helsingissä 1.heinäkuuta 1831. Kavaleff-suvun tytär meni 25-vuotiaana naimisiin aatelismies Johan Stjernschantzin kanssa. Häät pidettiin Tuomarinkylän kartanossa. 

Kartanonomistajan tyttären Natalia Kavaleffin ja Johan Stjernschantzin esikoispoika Johan Gustaf syntyi 1857 ja kuoli vain neljän päivän ikäisenä. Pienelle pojalle pystytettiin kartanon kivisen piha-aidan kupeeseen muistokivi, jossa lukee G. Stjernschantz sekä vuosiluku 1857. Vain vuosi tapahtumasta Natalia kuoli synnytettyään kaksostyttäret. 

## Kummitustarina
Tarinoiden mukaan Natalia ei saanut rauhaa kuoltuaan, vaan vaeltaa edelleen kartanossa kummituksena. Ullakolla ja puistossa on nähty valkoasuinen rouva vaeltamassa ja vanhasta lastenhuoneesta kuultu hiljaista kehtolaulun hyräilyä. Hänet on nähty myös työntämässä lastenvaunuja.

## Lähteet
Iskhomakhos

**Iskhomakhos** (, ; n. 460-luku–413 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului kaupungin varakkaaseen ylimystöön.

Iskhomakhoksen isä oli maanomistaja ja hän peri tämän omaisuuden. Hänen omaksi omaisuudekseen mainitaan suurimmillaan 70 talenttia. Peloponnesolaissota kuitenkin kutisti omaisuutta huomattavasti, 20 talenttiin. Iskhomakhoksen vaimo oli Khrysilla. Avioliitto solmittiin noin vuonna 436 eaa. Heillä oli kaksi poikaa sekä tytär, joka naitettiin ensin noin vuonna 420 eaa. Epilykos II:lle ja sitten noin vuonna 413 eaa. Kallias III:lle. Pian Iskhomakhoksen kuoltua Kallias III nai Iskhomakhoksen lesken Khrysillan erottuaan ensin tämän tyttärestä, joka oli karannut.

Iskhomakhos tunnetaan ennen kaikkea Ksenofonilta, jonka *[[Talouden taito|Talouden taidossa]]* Iskhomakhos keskustelee 14-vuotiaan nuorikkonsa kanssa kotitalouden ja maatilan hoidosta, ja jonka Ksenofon esittää esimerkillisenä henkilönä alalla. Dialogissa Iskhomakhos kertoo Sokrateelle, että hänen menestysreseptinsä oli ostaa viljelemätöntä maata, parantaa se hyväksi ja myydä se huomattavalla voitolla, jolla voi ostaa uutta viljelemätöntä maata. Hän myös kertoo, kuinka oli ohjeistanut nuorta vaimoaan kotitalouden hoidossa.

Antiikin lähteissä esiintyy myös Iskhomakhos, joka tuhlaili rahaa imartelijoihin ja parasiitteihin, sekä Kratinoksen komedian Iskomakhos, joka oli luonteeltaan ahne ja saita. Näitä kumpaakin piirrettä on hankala sovittaa yhtäaikaisesti Ksenofonin kuvaamaan Iskhomakhokseen. Siksi joskus on ehdotettu, että olisi voinut olla myös toinen, nuorempi Iskhomakhos.

## Lähteet
Nicola Logroscino

**Nicola Bonifacio Logroscino** (kastettu 22. lokakuuta 1698 Bitonto – 1764? Palermo) oli italialainen säveltäjä.

Logroscino sai opetusta sedältään tai enoltaan, maestro di cappella Pietro Logroscinolta. Hän opiskeli myös Napolin Santa Maria di Loreto -konservatoriossa. Hänen opettajiaan olivat Giovanni Veneziano ja Giuliano Perugino. Vuosina 1728–1731 Logroscino työskenteli urkurina Conzassa. Tältä ajalta on hänen oratorionsa *Il mondo trionfante nella concezione di Maria sempre Vergine*. Logroscino työskenteli tämän jälkeen Napolissa, kunnes lähti vuonna 1758 kutsusta opettamaan Palermoon.

Logroscinon oopperoista kokonaan ovat säilyneet *Il Governatore* (1747) ja *Giunio Bruto* (1748). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa *Stabat Mater* vuodelta 1760. Logroscino kuoli todennäköisesti vuonna 1764.

## Lähteet
Keryksit

**Keryksit** (, ) oli antiikin kreikkalainen eleusislainen eupatridi- eli ylimyssuku, joka katsoi periytyvänsä Keryksistä, jota pidettiin joko Eumolpoksen nuorempana poikana tai Hermeen ja Aglauroksen poikana. Suku oli yksi Attikan vanhoista papillisista suvuista, ja sen tehtäviin kuului Eleusiin mysteereistä vastaaminen yhdessä eumolpidien suvun kanssa.

Eleusiin mysteereissä kerykseille kuuluivat *hierokeryksin* eli uhriairuen ja *dadukhoksen* eli soihdunkantajan tehtävät. Lisäksi keryksien tuli tietyissä tilanteissa rukoilla valtion puolesta yhdessä eumolpidien kanssa. Suvuille kuului yhdessä myös kultin varoista huolehtiminen.

Kerykseihin kuului 500–300-luvuilla eaa. vaikuttanut Kalliasten ja Hipponikosten rikas ylimyssuku.

## Lähteet
Francesco Gnecco

**Francesco Gnecco** (n. 1769 Genova – 1810/1 Milano) oli italialainen säveltäjä.

Gnecco työskenteli maestro di cappellana Savonan tuomiokirkossa. Hän sävelsi suuren määrän oopperoita. Niistä menestyksekkääksi osoittautui erityisesti *La prova di un'opera seria*, joka on Milanosta vuodelta 1805. Gnecco sävelsi myös kirkkomusiikkia ja kamarimusiikkia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Belz

**Belz** () on historiallinen pikkukaupunki Ukrainan Lvivin alueen Tšervonohradin piirissä. Belz sijaitsee Läntisen Bugin vesistöön kuuluvan Solokijajoen varrella, 70 kilometriä aluekeskus Lvivistä pohjoiseen, linnuntietä noin 3 kilometriä Puolan rajasta. 

Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 2&nbsp;191 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 2&nbsp;478 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli suuri enemmistö (97,50 % ukrainalaisia ja 1,69 % venäläisiä). Vuonna 1989 väkiluvuksi oli kirjattu 2&nbsp;378 asukasta. 

Tammikuun keskilämpötila on -4,0 ja heinäkuun +17,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 570 millimetriä.

Paikkakunnan ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1030, Magdeburgin oikeudet se sai 1377 tai 1509. Nykyaikana paikkakunta sai kaupungin aseman vuonna 1951.

Belz on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Tšervonohradin piiriin; sitä ennen se kuului Sokalin piiriin. 


Arcade in Belz Zamochok.jpg|Belzin muuria.
Zamochok Bez.jpg| Ilmakuva.
Церква Параскеви Белз.jpg|Pyhän Paraskevan kirkko.
Белз (Відкритий вівтар Св. Валентина2.jpg|Pyhän Valentinan kirkko.
Белз.Комплекс монастиря отців Домініканів.jpg|Dominikaanisen luostarin aluetta.
Belz Savenka Str. 3 Dominican Women's Monastery (YDS 8587).jpg| Dominikaanista nunnaluostaria.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Eurymedon

**Eurymedon** () voi viitata seuraaviin:

* Eurymedon, useita hahmoja kreikkalaisessa mytologiassa
* Eurymedon (k. 413 eaa.), ateenalainen sotapäällikkö
* Köprüçay, antiikin Eurymedon, joki Vähässä-Aasiassa nykyisessä Turkissa
* 5012 Eurymedon, asteroidi.

## Katso myös

* Eurymedonin taistelu, Eurymedon (Köprüçay) -joen varrella käytyjä taisteluja.
Ranemsletta

**Ranemsletta** on taajama Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 516 vuonna 2023.

## Lähteet
Hunn

**Hunn** tai **Skage** on taajama Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 831 vuonna 2023. Hunnista on löydetty jälkiä pronssikautisesta asutuksesta.

## Lähteet
Svalia

**Svalia** on taajama Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,24 neliökilometriä ja asukasluku 279 vuonna 2023.

## Lähteet
Ranemin kirkko

**Ranemin kirkko** () on Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta. Barokkia edustava alttaritaulu 1600-luvulta onnistuttiin pelastamaan kirkon tulipalossa vuonna 1899.
## Kuvia

Ranem church, Norway altarpiece.jpg|Alttaritaulu

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Skagen kirkko

**Skagen kirkko** () on Overhallan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1903.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Namdalen

**Namdalen** on piiri Trøndelagin läänissä Norjassa. Siihen kuuluvat Namsosin, Liernen, Røyrvikin, Namsskoganin, Grongin, Overhallan, Høylandetin, Flatangerin, Nærøysundin ja Lekan kunnat. Alueen pinta-ala on 11&nbsp;857 neliökilometriä ja asukasluku 34&nbsp;487 vuonna 2011. Namdalen on nimetty alueen halki virtaavan Namsen-joen mukaan.
## Lähteet
Braunschweig (F260)

**Braunschweig** (runkonumero F260) on Saksan laivaston Braunscheig-luokan korvetti.

## Valmistus

Alus tilattiin Hampurista Blohm + Vossilta, missä köli laskettiin 3. joulukuuta 2004. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 2006 ja otettiin palvelukseen 16. huhtikuuta 2008.

## Palvelus
Alus on palveluksessa.

## Lähteet
*

### Viitteet
Alf Hildrum

**Alf Hildrum** (s. 18. huhtikuuta 1948 Overhalla) on norjalainen eläkkeellä oleva toimittaja ja yritysjohtaja, joka on ollut muun muassa Amedian toimitusjohtaja vuosina 1988–2007. Vuosina 1981–1984 hän toimi *[[Bergensavisen]]in* päätoimittajana. Ennen siirtymistään sanomalehtialalle hän työskenteli virkamiehenä Norjan kauppaministeriössä. Vuosina 2007–2015 Hildrum oli Norjan TV 2:n toimitusjohtaja.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Wiljam Aittala

**Wiljam Ensio Aittala** (5. heinäkuuta 1920 Nousiainen – 27. syyskuuta 1993 Paimio) oli suomalainen teologi, kristillinen kirjailija ja Suomen Adventtikirkon saarnaaja, joka toimi kirkon esimiehenä.

## Henkilöhistoria
Wiljam Aittalan vanhemmat olivat Hemming Nikolai Aittala ja Enni Katariina Hammar. Hän avioitui 1950 seurakuntasisar Sinikka Kurjen kanssa. Aittala tuli ylioppilaaksi 1946 ja suoritti teologian opintoja adventistien teologisissa seminaareissa Ruotsissa ja Englannissa. Teologian kandidaatiksi hän valmistui Helsingin yliopistosta 1967. Aittala oli ensimmäinen adventistipastori, joka suoritti teologisen loppututkinnon Helsingin yliopistossa. Hän oli Suomen Adventtikirkon työntekijä vuodesta 1948, saarnaajaksi hänet vihittin 1951. Adventistisaarnaajana Aittala toimi Riihimäellä 1948–1949, Heinolassa 1949–1950, Joensuussa 1950–1951, Kotkassa 1951–1953, Mikkelissä 1953–1955, Porissa 1955–1958 ja Turussa 1958–1960.

Aittala oli Suomen Adventtikirkon itäisen piirin esimies Helsingissä 1960–1967, Suomen Adventtikirkon esimies 1967–1984 ja Toivonlinnan seminaarin johtaja 1984–1986 ja rehtori 1986–1988.

## Julkaisuja
* *Kaikkeuden sanoma avaruuskauden ihmiselle*, 1959
* *Joka uskoo ja kastetaan*, 1971
* *Kehitysoppi ja uskon kriisi*, 1971
* *Tavoitteena kuolemattomuus*, 1974
* *Aapiskujalta Tähkäpolulle: Wiljam Aittala muistelee*, 1994

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Aittala

**Aittala** on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:

*Anita Aittala (1927–2009), pika- ja keskimatkojen juoksija
*Wiljam Aittala (1920–1993), teologi, uskonnollinen vaikuttaja ja kristillinen kirjailija
Borgomasino

**Borgomasino** () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli arviolta 760 asukasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Maine Pyar Kiya

**Maine Pyar Kiya** (, ) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen musikaalidraamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Sooraj R. Barjatya. Päärooleja näyttelevät Salman Khan ja Bhagyashree. Se oli vuoden eniten tuottanut hindinkielinen elokuva.

## Juoni
Kun Sumanin isä jättää hänet toisen perheen hoitoon matkustaessaan itse ulkomaille, Suman rakastuu Premiin. Jotta he voisivat mennä naimisiin, Premin on kuitenkin todistettava Sumanin isälle, ettei hän ole samanlainen kuin oma isänsä.

## Näyttelijät

## Soundtrack

## Palkinnot

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*