Neljäs filippolaispuhe

**Neljäs filippolaispuhe** (; ) on Demostheneen nimiin laitettu mutta epäperäinen puhe. Se on neljäs niin kutsutuista filippolaispuheista, jotka oli suunnattu Makedonian Filippos II:sta ja tämän laajentumispolitiikkaa vastaan. Siinä ehdotetaan, että Ateena lähestyisi Persian kuningasta saadakseen apua Filipposta vastaan. Puheen numero Demostheneen puheiden joukossa on 10.

## Historia

*Neljäs filippolaispuhe* liittyy vuoden 341 tai 340 eaa. tilanteeseen Ateenassa. Puhetta on nykyaikana arveltu usein epäperäiseksi. Epäilyksiä sen aitoudesta esitettiin jo antiikin aikana, mutta esimerkiksi Dionysios Halikarnassoslainen ja Hermogenes Tarsoslainen eivät epäilleet sitä.

1800-luvulla tutkijoiden parissa vakiintui näkemys, että puhe oli erikoislaatuinen väärennös. Noin kolmasosa sen sisällöstä vaikuttaa koostuvan suoraan Demostheneen aidosta puheesta *[[Khersonesoksesta]]* (341 eaa.) lainatuista kohdista, ja yksi kokonainen jakso (kohdat 35–45) puoltaa kaupungin juhlarahaston () jakamista — kanta, joka on täysin ristiriidassa olyntholaispuheiden ja *Khersonesoksesta*-puheen linjan kanssa. Toisaalta jotkin kohdat ovat tyyliltään ja sävyltään täysin Demostheneelle sopivia ja sopusoinnussa hänen näkemyksiensä kanssa. Siksi katsottiin, että kyseessä olisi kokoelma Demostheneen todellisista puheista peräisin olevia osia, joita on täydennetty jonkin verran retorisella sepitteellä. Puheen kirjoittajaksi on esitetty Anaksimenes Lampsakoslaista.

Nykytutkijoiden parissa on kuitenkin jälleen puolustettu puheen aitoutta. On mahdollista esimerkiksi, että Demosthenes itse otti *Khersonesoksesta*-puheeseen kohtia *Neljännestä filippolaispuheesta* sekä muista puheistaan, jotka eivät ole säilyneet. On myös esitetty, että *Neljäs filippolaispuhe* olisi jäänyt Demostheneelta viimeistelemättä kirjallisessa muodossaan, tai koostettu hänen jäämistöstään löytyneistä osista, joista osa on ehditty viimeistellä ja osa ei, hänen kuolemansa jälkeen.

## Sisältö

Puhuja aloittaa kritisoimalla ateenalaisten välinpitämättömyyttä valtion asioita kohtaan ja varoittaa Filippoksen uhasta. Hän huomauttaa, että vaikka ateenalaiset osaavat puhua oikeudenmukaisesti, he eivät toimi sanojensa mukaisesti, mikä on vienyt uskottavuuden. Hän esittää, että yhteiskunnat jakautuvat niihin, jotka tavoittelevat vapautta ja tasa-arvoa, ja niihin, jotka tavoittelevat valtaa ja tyranniaa – ja että Filippoksen kaltaiset hallitsijat ovat voittaneet kaikkialla paitsi Ateenassa.

Hän korostaa, että Filippoksen valta perustuu lahjontaan ja väkivaltaan, kun taas Ateena on passiivinen ja toimimaton, aivan kuin unessa. Hän käy läpi, kuinka Ateena on aiemmin laiminlyönyt liittolaisiaan ja alueitaan, kuten Traakia, Euboia ja Megara, mikä on johtanut tappioihin. Filippoksen toimet eivät ole satunnaisia, vaan hän pyrkii tietoisesti murentamaan Ateenan demokratiaa, jonka hän kokee suurimmaksi esteekseen. Puhuja vaatii ateenalaisia tunnustamaan Filippoksen viholliseksi ja ryhtymään järjestelmälliseen toimintaan: varustamaan armeija, rakentamaan laivaston, keräämään varoja ja lopettamaan keskinäisen syyttelyn. Hän varoittaa, että Ateenan passiivisuus hyödyttää vain Filipposta, ja että nykyinen toimintatapa on tuhoisa. Hän vetoaa ateenalaisiin tekemään tarvittavat uhraukset ja ryhtymään puolustamaan vapauttaan ennen kuin on liian myöhäistä.

Puhuja varoittaa, että ateenalaiset ovat jo menettäneet vapaan ihmisen aseman ja lähestyvät orjuutta. Kansan passiivisuus, haluttomuus kuunnella neuvoja tai valmistautua, sekä taipumus reagoida vasta katastrofin iskiessä, on syvästi tuomittavaa. Puhuja korostaa, että tärkeintä olisi nyt varojen kerääminen ja järjestelmällinen toiminta, koska jopa Persian kuningas voisi kääntyä Filipposta vastaan – mutta Ateena ei osaa hyödyntää tilaisuutta. Hän kehottaa lähettämään lähetystön Persiaan ja yhdistämään voimat yhteistä vihollista vastaan. Puhuja käsittelee myös kotimaisia ristiriitoja: hän moittii sekä rikkaita että köyhiä näiden syyttäessä toisiaan toimimattomuudesta, ja vaatii oikeudenmukaista osallistumista valtion asioihin – varakkaiden tulee tukea valtiota, ja köyhien ymmärtää, että valtion varat eivät ole yksityisomaisuutta. Molempien ryhmien on tuettava yhteistä hyvää.

Puhuja huomauttaa, että Ateena on poikennut esi-isiensä linjasta: aiemmin se johti Kreikkaa, puolusti sorrettuja ja toimi aktiivisesti. Nyt se on jättänyt paikkansa, ja Filippoksesta on tullut vahva, koska muut kaupungit olivat estyneitä, mutta Ateena yksinkertaisesti laiska. Puhuja varoittaa, että Ateena on erityisen suuressa vaarassa – ei vain siksi, että Filippoksen aikeet kohdistuvat erityisesti siihen, vaan myös siksi, että se on toiminut kaikkein hitaimmin. Ateenalaisten ei pidä erehtyä luulemaan, että kukoistava tori ja kaupankäynti tarkoittavat valtion olevan turvassa – todellinen turvallisuus mitataan liittolaisten tuessa ja sotilaallisessa valmiudessa, jotka ovat nyt heikot.

Hän muistuttaa, että aiemmin Kreikan asiat jakautuivat Spartan ja Ateenan välille, mutta nyt Kreikka on hajautunut eikä kukaan enää johda. Kreikkalaiset kaupungit, kuten Argos, Theba, Sparta ja Ateena itse, toimivat erillisinä, ilman luottamusta tai yhteistyötä. Hän syyttää ateenalaisia siitä, että nämä ovat luovuttaneet päätöksenteon ja kunnian niille, jotka eivät puolusta kaupunkia, ja valinneet rauhan, mukavuuden ja passiivisuuden aktiivisen puolustautumisen sijaan. Hän huomauttaa, että rauhan puolustajat puhuvat vain sanoilla, samalla kun Filippoksen toimet – aluevaltaukset ja hyökkäykset – ovat käytännössä sotatoimia.

Puhuja arvostelee niitä, jotka moittivat kaikkia, jotka varoittavat Filippoksen uhasta, ja kehottaa kansaa tunnistamaan todelliset viholliset – sekä ulkoiset että sisäiset, eli ne, jotka edistävät Filippoksen etuja Ateenassa. Hän pitää Ateenan passiivisuutta vaarallisena: kaupunki on menettänyt liittolaisensa, maineensa ja vaikutusvaltansa, mutta sallii silti avoimen Filippoksen puolustamisen ilman seuraamuksia. Hän esittää, että muut kaupungit ovat hyväksyneet Filippoksen lahjukset ja kärsineet seuraukset – Olynthos, Theba, Thessalia. Vain Ateenassa voi vielä puhua Filippoksen puolesta ilman rangaistusta. Tämä kertoo Ateenan poliittisesta rappiosta.

Lopuksi puhuja kehottaa ateenalaisia ottamaan tilanteen vakavasti, tunnistamaan kaupungin sisäiset petturit, puuttumaan niihin ja ryhtymään puolustamaan itseään. Hän korostaa, että kaupungin turva ei riippuu sen kyvystä muodostaa liittolaisuuksia, säilyttää arvovaltansa ja valmistautua sotaan. Hän kehottaa ateenalaisia luopumaan välinpitämättömyydestä ja valheellisista puheista. Jos ateenalaiset eivät toimi, he eivät voi syyttää ketään muuta kaupungin alamäestä kuin itseään.

## Lähteet

## Kirjallisuutta

* Demosthenes: *Philippic 4*. Teoksessa 

## Aiheesta muualla

* Δημοσθένης: *[https://el.wikisource.org/wiki/Φιλιππικός_Δ' Φιλιππικός Δ']*. Wikiaineisto. 
* Demosthenes: *[https://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A1999.01.0069%3Aspeech%3D10%3Asection%3D1 Philippic 4]*. Perseus. 
* Demosthenes: *[https://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A1999.01.0070%3Aspeech%3D10 Philippic 4]*. Perseus.