open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lapierre

**Lapierre** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Fabrice Lapierre (s. 1983), australialainen pituushyppääjä
* François Lapierre (s. 1941), kanadalainen roomalaiskatolinen piispa
* Hendrix Lapierre (s. 2002), kanadalainen jääkiekkoilija
* Jules Lapierre (s. 1996), ranskalainen maastohiihtäjä
* Maxim Lapierre (s. 1985), kanadalainen jääkiekkoilija
* Nicolas Lapierre (s. 1984), ranskalainen autourheilija.
Dekonstruktivismi

**Dekonstruktivismi** on 1980- ja 1990-luvulla syntynyt arkkitehtuurin suuntaus. Dekonstruktivismi hylkää tavanomaiset käsitykset harmoniasta, yhtenäisyydestä ja vakaudesta. Se ei ole yhtenäinen tyylisuuntaus, vaan pikemminkin hajanainen pyrkimys vääristää rakennusten muotoja, jotta saadaan esiin uudenlaisia muotoja.

Nimitys on peräisin vuonna 1988 New Yorkin Museum of Modern Artissa järjestetystä näyttelystä *Deconstructivist Architecture*, jossa oli esillä muun muassa Zaha Hadidin, Peter Eisenmanin, Daniel Libeskindin, Jean Nouvelin, Bernard Tschumin ja Coop Himmelblau –ryhmän suunnitelmia. Dekonstruktivismia edustavien arkkitehtien muotokieli ei ole yhtenäistä. Suuntauksen pääpiirteenä on pyrkimys vapautua postmodernismista käyttäen hyväksi muotojen ja rakenteen transformaatioita ja hajottamista sekä rikkoa paikan, tilan ja ajan yhtenäisyys.

Dekonstruktivistisen arkkitehtuurin tunnettuja esimerkkejä ovat Libeskindin suunnittelema Berliinin juutalaismuseo (1989-1999), Hadidin Vitran tehdas- ja museoalueen paloasema (1989-1993) ja hänen ”Mind Zone” -näyttelynsä Millennium Domessa Greenwichissä (1999) sekä Eisenmanin *Wexner Center for the Visual Arts* Ohion Columbusissa (1983-1989). 

## Katso myös
*Dekonstruktivismi (typografia)
*Dekonstruktio

## Lähteet
*Jokinen, Teppo ja Honkala, Liisa: Arkkitehtuurin sanakirja. WSOY 2000. 
*Curl, James Stevens: Dictionary of architecture. Oxford University Press 1999. 
### Viitteet
Emilia-Romagnan Grand Prix

**Emilia-Romagnan Grand Prix** () on Imolassa Italiassa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.

Emilia-Romagnan Grand Prix ajettiin ensimmäisen kerran kaudella 2020. Kaudella 2021 se korvasi alkuperäisessä kalenterissa olleen Kiinan osakilpailun. Kilpailu ajettiin Autodromo Enzo e Dino Ferrarin moottoriradalla. Radan pituus on 4,909&nbsp;km ja 63 kierroksisen kilpailun yhteispituus on 309,049&nbsp;km.

## Voittajat

## Sponsorit
* 2020: Emirates Gran Premio dell’Emilia Romagna
* 2021: Pirelli Gran Premio del Made in Italy e dell’Emilia Romagna
* 2022: Rolex Gran Premio del Made in Italy e dell’Emilia-Romagna
* 2024: MSC Cruises Gran Premio del Made in Italy e dell’Emilia-Romagna
* 2025: AWS Gran Premio del Made in Italy e dell’Emilia-Romagna

## Lähteet
Radhia Nasraoui

**Radhia Nasraoui** (; s. 1953 Tunis, Ranskan Tunisia) on tunisialainen asianajaja, joka on erikoistunut ihmisoikeuksiin liittyviin kysymyksiin. Hän on Tunisiassa aktiivisesti vastustanut erityisesti kidutusta, ja hänen perustamansa järjestö on tarjonnut kidutuksesta kärsineille lääketieteellistä ja oikeudellista tukea. Nasraoui on joutunut hallinnon kritisoijana ahdisteluiden ja pelottelun kohteeksi. 

## Elämä
### Nuoruus ja uran alku
Radhia Nasraoui syntyi vuonna 1953, ja hän on kertonut saaneensa sekulaarin kasvatuksen. Hänen isänsä oli yhteiskunnallisesti aktiivinen, ja hän seurasi isänsä jalanjälkiä liittymällä opiskeluaikoinaan opiskelijajärjestö Union générale des étudiants de Tunisieen, jonka protesteihin hän myös osallistui. Nasraoui opiskeli oikeustiedettä Tunisin yliopistossa, missä hän tapasi myös tulevan miehensä, Hamma Hammamin, joka oli myöhemmin perustamassa kommunistista puoluetta.

Nasraoui valmistui vuonna 1976 ja liittyi Tunisin asianajajakuntaan. Hän aloitti työuransa lakitoimiston harjoittelijana, ja siellä hän vakuutti asianajajat puolustamaan opiskelijoita, jotka oli tuomittu osallistumisesta presidentti Habib Bourguiban vastaisiin protesteihin.

### Oma toimisto ihmisoikeusasianajajana
Nasraoui perusti vuonna 1978 oman toimistonsa, ja hän on keskittynyt puolustamaan Tunisian poliittisia vankeja. Hän oli ensimmäisiä, jotka puolusti islamistipuolueen jäsenten vaimoja, joita oli 1990-luvulla vainottu, ahdisteltu ja kidutettu. Nasraoui oli aktiivisesti vastustamassa Tunisian viranomaisten tekemiä ihmisoikeusrikkomuksia.

Nasraoui oli vuonna 2003 perustamassa kidutuksen vastaista Association de lutte contre la torture en Tunisie -järjestöä (ACTT). Siitä tuli vuonna 2011 Organisation Mondiale Contre la Torturen Tunisian-toimisto. ACTT tuomitsi julkisesti kidutuksen käyttämisen ja takasi lääketieteellistä ja oikeudellista apua kidutuksesta kärsineille.

Koska Nasraoui on aktiivisesti kritisoinut Tunisian hallitusta ja hallintokoneistoa, hän ja hänen perheensä ovat itsekin joutuneet ahdistelun ja pelottelun kohteeksi. Nasraoui on ollut poliisin valvonnan alla, ja Tunisian turvallisuusjoukot ovat pahoinpidelleet hänet. Nasrouin mies Hamma Hammami on myös istunut useita vuosia vankilassa ja joutunut elämään piilossa mahdollisen pidätyksen, kidutuksen ja kuoleman pelon takia.

## Tunnustukset
Nasraoui on saanut toimistaan useita kansainvälisiä ihmisoikeuspalkintoja. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin Olof Palme -palkinto yli 30 vuotta kestäneestä työstä kidutusta ja rankaisemattomuutta vastaan. Vuonna 2013 hän puolestaan sai Geuzenpenning-mitalin. Nasraouista tuli vuonna 2006 Université libre de Bruxellesin ja vuonna 2013 Monsin yliopiston kunniatohtori.

## Lähteet
Alexandra Ailus

**Alexandra Ailus** (s. 2002) on suomalainen koripalloilija. Hän pelaa takamiehenä ja on pituudeltaan 168-senttimetrinen. Hän on pelannut Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 17 maaottelua ja alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa 39 maaottelua. Hän on edustanut Suomen Korisliigassa kasvattajaseuraansa Tapiolan Honkaa kaudesta 2018–2019 alkaen ja pelasi joukkueessa jo aiemmin I-divisioonaa.

Ailus on pelannut Korisliigassa kauden 2020–2021 jälkeen runkosarjassa 64 ottelua, joissa hän on tehnyt ottelua kohden 8,4 pistettä, ottanut 1,9 levypalloa ja antanut 2,4 koriin johtanutta syöttöä. Koronaviruspandemian keskeyttämällä kaudella 2019–2020 hän pelasi keskimäärin yli 30 minuuttia per ottelu.

Ailus voitti 19-vuotiaiden tyttöjen Suomen-mestaruuden kaudella 2018–2019.

## Lähteet
NF (rap-artisti)

**Nathan John Feuerstein** (syntynyt 30. maaliskuuta 1991), joka tunnetaan nimikirjaimillaan **NF** (tyyliteltynä **ИF** ), on yhdysvaltalainen räppäri, laulaja ja lauluntekijä. Hän on julkaissut kaksi EP:tä, *I'm Free* (2012),  ja NF -EP:n vuonna 2014 Capitol CMG:n kanssa . NF on julkaissut kuusi studioalbumia: *Moments* (2010) *, [[Mansion]]* (2015), Therapy Session (2016), Perception (2017), The Search (2019) ja *Hope (2023)*.   NF julkaisi mixtapen Clouds (The Mixtape) vuonna 2021. Hänen albumit ovat ansainneet useita tunnustuksia, mukaan lukien: Gospel Music Associationin Dove Awardin vuoden rap/hiphop -albumista (Therapy Session), kaksi numero 1 debyyttiä Billboard 200 -listoilla (*Perception* *ja* *The Search*), ja kolminkertaisen platinan sertifioidun singlen Yhdysvalloissa, joka pääsi listoille myös kansainvälisesti ("Let You Down").

## Elämä
Nathan John Feuerstein syntyi Gladwinissa, Michiganissa, 30. maaliskuuta 1991.

Hän meni naimisiin Bridgette Doremuksen kanssa syksyllä 2018. 

## Kiertueet
* Therapy Session Tour (2017) 
* Perception Tour (2018) 
* Perception World Tour (2018) 
* The Search Tour (2019)  

## Diskografia

### Studioalbumit
* *Moments* (29. marraskuuta 2010)
* *Mansion* (31. maaliskuuta 2015)
* *Therapy Session* (22. huhtikuuta 2016)
* *Perception* (6. lokakuuta 2017)
* *The Search* (26. heinäkuuta 2019)
* *Hope* (2023)

### EP:t
* *I'm Free* (1. toukokuuta 2012)
* *NF* (5. elokuuta 2014)
*Club Dj (24. lokakuuta 2021)
**FEAR* (14. marraskuuta 2025)

### Mixtapet
* *Clouds* (The Mixtape) (26. maaliskuuta 2021)

## Lähteet
Karol G

**Karol G**, oikealta nimeltään **Carolina Giraldo Navarro** (s. ), on kolumbialainen laulaja. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa, *Unstoppable*, vuonna 2017 ja voitti parhaan uuden artistin Latin Grammy -palkinnon vuonna 2018. Karol G:n menestynein kappale on vuonna 2019 julkaistu ”Tusa”, jonka hän teki yhteistyönä Nicki Minajin kanssa. Kappaleen musiikkivideota oli katsottu videopalvelu YouTubessa yli miljardi kertaa vuoden 2021 maaliskuuhun mennessä.

## Diskografia
### Studioalbumit
* *Unstoppable* (2017)
* *Ocean* (2019)
* *KG0516* (2021)
* *Mañana Será Bonito* (2023)
* *Tropicoqueta* (2025)

## Lähteet
Bad Bunny

**Benito Antonio Martínez Ocasio** (s.  San Juan, Puerto Rico), tunnetaan esiintyjänimellä **Bad Bunny** on puertoricolais-yhdysvaltalainen Grammy-palkittu rap-artisti ja laulaja, joka tunnetaan lattarityylisestä trap-musiikistaan. Hänen tunnettuja kappaleitaan ovat muun muassa ”Estamos bien” sekä Draken kanssa tehty ”Mia”. Hänen *[[YHLQMDLG]]*-albuminsa on voittanut Grammy-palkinnon. Bad Bunny oli suoratoistopalvelu Spotifyn kuunnelluin artisti vuonna 2020–2022 ja 2025.

Bad Bunny esiintyi Shakiran ja Jennifer Lopezin kanssa Super Bowlin väliaikashow’ssa vuonna 2020. Suomessa artisti vieraili ensimmäistä kertaa vuonna 2019 esiintyessään Ruisrockissa. Bad Bunny esiintyi pääesiintyjänä Super Bowlin väliaikashow'ssa vuonna 2026.

## Tausta
Benito Antonio Martínez Ocasio syntyi 10. maaliskuuta 1994 San Juanissa, Puerto Ricossa rekkakuski-isän Titon ja opettaja äidin Lysaurien pojaksi ja kasvoi Almirante Sur Vega Bajassa lähellä Puerto Ricon pääkaupunkia San Juania. Hänellä on lisäksi kaksi nuorempaa veljeä, Bernie ja Bysael.

## Studioalbumit
* *X 100pre* (2018)
* *YHLQMDLG* (2020)
* *El último tour del mundo* (2020)
* *[[Un verano sin ti]]* (2022)
* *Nadie sabe lo que va a pasar mañana* (2023)
* *[[Debí tirar más fotos]]* (2025)

## Lähteet
Sammalistonsuo

**Sammalistonsuo** on suo Riihimäellä, kantatien 54 varrella. Suo on Vapon omistaman Kekkilä Oy:n turvetuotantoaluetta, josta on nostettu turvetta 1980-luvulta lähtien. Turpeennoston seurauksena alueelle muodostuu tulvavuosina laajoja vesialtaita. Sammalistonsuo on linnustollisesti yksi Kanta-Hämeen arvokkaimmista alueista ja valtakunnallisesti yksi merkittävimmistä lintujen levähdysalueista sisämaassa. Alueen asemaa lintukosteikkona yritetään kehittää Vapon, Kekkilän, metsästäjien, Riihimäen kaupungin ja luonnonsuojeluväen yhteistyöllä. Alue on suosittu lintujen tarkkailualue, jonne on rakennettu lintutorni. Lintutornin yhteyteen rakennettiin pysäköintialue vuonna 2020. Sammalistonsuolle avattiin 8. kesäkuuta 2022 luontopolku, jossa voi tutustua lintuharrastukseen, luonnonsuojeluun, metsästykseen, riistanhoitoon sekä vastuulliseen turvetuotantoon.

## Historia
Sammalistonsuosta raivattiin Riihimäen vankilan vankityövoimin ns. Vankilanpellot vuodesta 1927 alkaen. Pellot ehtivät olla tehokkaassa viljelykäytössä vain kymmenkunta vuotta ennen kuin ne ylituotannon takia paketoitiin vuonna 1970. 

Vapo aloitti Vankilanpelloilla turpeennoston 1980-luvulla ja alueelta jyrsittiin polttoturvetta. Turpeenoton seurauksena peltojen pinta on madaltunut ja alueelle on muodostunut laajoja altaita. Paikoin altaiden keskelle jäi matalia saarekkeita ja turvejuotteja, joihin kasvoi harvaa rikkaruohostoa. Monet vesihyönteiset pääsivät lisääntymään altaissa ja niihin kehittyi siten jonkin verran ravintoa alueelle levähtäville linnuille.

Vuosina 2013–2014 Kekkilä muutti 22 hehtaaria turvetuotannosta poistunutta suomaata kosteikoksi, jonka tehtävänä on suodattaa ja puhdistaa turpeennostoalueelta pumpattavaa humuspitoista vettä ennen kuin se lasketaan läheiseen Riihiviidanojaan. Neljä allasta käsittävä kosteikko tarjoaa myös merkittävän laskeutumis- ja pesimäpaikan alueen linnustolle. 

## Alueen linnusto
Sammalistonsuon pesimälinnusto on hyvin runsasta ja koostuu pääosin vesilinnuista, kahlaajista ja varpuslinnuista. Alueella on tavattu 245 eri lintulajia. Yleisimmät pesimälajit ovat pensaskerttu, kottarainen, viitakerttunen ja kiuru. Alueella pesii lähes vuosittain myös Kanta-Hämeessä harvalukuisia viitasirkkalintuja, luhtakerttusia ja pikkulepinkäisiä. Etelä-Suomessa voimakkaasti harvinaistuneella keltavästäräkillä on edelleen pieni, vakaa populaatio suolla. Vesilinnuista alueella pesivät laulujoutsen, tavi, sinisorsa ja telkkä sekä kahlaajista töyhtöhyyppä, pikkutylli, sekä punajalkaviklo ja valkoviklo. Hyvinä myyrävuosina alueen reunametsissä pesivät sarvipöllöt käyttävät Sammalistonsuota säännöllisesti saalistusalueenaan. 

Alueen linnustollisia arvoja korostaa Kanta-Hämeen läpi muuttavat linnut, jotka kerääntyvät suolle levähtämään. Sammalistonsuo on yksi tärkeimmistä kahlaajien levähdyspaikoista rannikkoalueiden ulkopuolella.

## Lähteet
Petra Pääkkönen

**Petra Pääkkönen** (s. 2. elokuuta 1996 Helsinki) on suomalainen musikaaliartisti ja ääninäyttelijä. Hänen isänsä on näyttelijä Antti Pääkkönen, siskonsa näyttelijä Marketta Tikkanen, setänsä näyttelijä Seppo Pääkkönen ja serkkunsa näyttelijä Jasper Pääkkönen.

Pääkkönen kirjoitti ylioppilaaksi Kallion lukiosta vuonna 2016. Hän oli lukion aikana vuoden vaihto-oppilaana Ruotsissa. Pääkkönen valmistui musikaaliartistiksi Uumajan Musikalakademienista vuonna 2019.

Vuonna 2018 Pääkkönen esitti Sophien roolin Mamma Mia! -musikaalissa Messukeskuksen Amfi-salissa.

## Teatterityö

## Ääniroolit

## Lähteet
Écuillé

**Écuillé** on kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Angers'n kaupungista pohjoiseen.

Kunnan nähtävyys on linna *Château du Plessis-Bourré*. Se rakennettiin viidessä vuodessa 1468-1473, ja sen rakennutti Ludvig XI:n rahastonhoitaja Jean Bourré. Linna on säilynyt ulkokuoreltaan alkuperäisenä halki vuosisatojen. Vuodesta 1955 lähtien linna on ollut avoinna yleisölle. Linnassa on nähtävillä Ludvig XV:n kantotuoli, jota Catherine Deneuve käytti vuonna 1970 valmistuneessa elokuvassa Aasinnahka.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Maksim Tank

**Maksim Tank** (, oikealta nimeltään *Jauhen Ivanavitš Skurko*, Яўге́н Іва́навіч Скурко́; 17. syyskuuta 1912 Vilnan läänin Vileikan kihlakunnan Pilkauštšynan kylä – 7. elokuuta 1995 Minsk) oli valkovenäläinen runoilija ja poliitikko.

Jauhen Skurko syntyi maanviljelijäperheeseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana perhe siirtyi Moskovaan ja palasi Puolan alueelle jääneeseen kotikyläänsä vuonna 1922. Skurko kävi puolalaista, venäläistä ja valkovenäläistä koulua ja liittyi maanalaiseen kommunistiseen nuorisoliittoon. Hän toimi 1930-luvulla Valko-Venäjän länsiosan nuorisoliiton ja kommunistipuolueen työntekijänä ja joutui useaan kertaan pidätetyksi ja tuomituksi vankilaan. Toisen maailmansodan aikana Skurko oli sanomalehtien toimittajana. Sodan jälkeen hän työskenteli pilalehti *[[Vožyk]]issa* ja vuosina 1948–1967 hän oli kirjallisuuslehti *[[Polymja]]n* päätoimittaja.

Skurko alkoi kirjoittaa runoja 1930-luvun alussa ja esiintyi salanimellä Maksim Tank ensimmäisen kerran vuonna 1932. Hänen ensimmäinen kokoelmansa *Na etapah’* ilmestyi vuonna 1936. Runokokoelma *Kab vedali* sai Stalin-palkinnon (1948), kokoelma *Moi h’leb nadzjonny* Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon (1966) ja runokirja *Naratšanskija sosny* Lenin-palkinnon (1978). Tankin runous on sisällöltään ja muodoltaan monipuolista ja sillä on vahva yhteys valkovenäläiseen kansanperinteeseen. Hänet on palkittu puolalaisen runouden kääntäjänä.

Tank kuului Neuvostoliiton kirjailijaliittoon vuodesta 1940. Hän oli Valko-Venäjän kirjailijaliiton puheenjohtaja vuosina 1967–1990 ja Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen sihteeri vuosina 1966–1986. Tank oli Valko-Venäjän kommunistisen puolueen keskuskomitean ehdokasjäsen vuosina 1961–1966 ja varsinainen jäsen vuosina 1966–1990. Hän oli Valko-Venäjän SNT:n korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1947–1971 ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustaja vuosina 1969–1989. Tank toimi Valko-Venäjän korkeimman neuvoston puheenjohtajana vuosina 1963–1971. Hänelle on myönnetty Valko-Venäjän kansanrunoilijan (1968), Valko-Venäjän tiedeakatemian akateemikon (1972) ja sosialistisen työn sankarin (1974) arvonimet.

## Lähteet
Sairasmaja

**Sairasmajat** olivat Suomen Punaisen Ristin Suomen rajaseuduille rakennuttamia terveydenhuollon ja sairaanhoidon toimitiloja. Sairasmajan yhteydessä sijaitsi myös majaa hoitaneen sairaanhoitajan asunto.

Sairasmajojen perustaminen alkoi 1920-luvulla Kuopion läänin maaherra, varatuomari Gustaf Ignatiuksen vuonna 1925 tekemän ehdotuksen perusteella sen jälkeen kun eduskunta oli myöntänyt määrärahoja tätä varten. Esikuvamaana oli Ruotsi, jossa sairasmajoja oli alettu perustaa 1920-luvun alussa Pohjois-Ruotsiin. Sairasmajoja perustettiin Lapin Kuolajärveltä Laatokan Karjalan Salmiin ulottuneelle alueelle. Majat rakennettiin useimmiten järven rannalle, jotta sairaskuljetuksiin käytetyille vesilentokoneille olisi tarjoutunut mahdollisuus laskeutua majan läheisyyteen. Majojen mallipiirustukset tekivät arkkitehdit Axel Mörne ja professori Onni Tarjanne.

SPR:n sairasmajatoimintaa johti lääketieteen ja kirurgian tohtori Martti Johannes Siirala (1889–1948) vuoteen 1936 saakka. Ennen talvisotaa valmistui kahdeksan sairasmajaa:
* Kuolismaan sairasmaja, Ilomantsi (1926)
* Paanajärven sairasmaja, Kuusamo (1927)
* Ruhtinaansalmen sairasmaja, Suomussalmi (1927) 
* Ägläjärven sairasmaja, Korpiselkä (1928)
* Rautavaaran sairasmaja (1929)
* Vuorijärven sairasmaja, Kuolajärvi (Salla) (1931)
* Naarvan sairasmaja, Ilomantsi (1932)
* Aholanvaaran sairasmaja, Oulanka (1935)
Sotavuosina useimmat sairasmajat joko tuhoutuivat tai jäivät luovutetulle alueelle. Sotien jälkeen toimivat vain Rautavaaran ja Naarvan sairasmajat ja lisäksi Ruhtinaansalmen sairasmaja jälleenrakennettiin. Uusia sairasmajoja rakennettiin nyt Lentiiraan, Kursuun, Savukoskelle ja Outakoskelle. 1950-luvulla lakkautettiin 1950 Kursun ja Savukosken sairasmajat, 1953 Rautavaaran sairasmaja, 1954 Ruhtinaansalmen sairasmaja, 1956 Lentiiran sairasmaja ja 1957 Naarvan sairasmaja. Viimeisenä lakkautettiin 1972 Outakosken sairasmaja.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Punaisen Ristin sairasmajat. Sivistystyön etuvartioasemia rajaseuduilla, Helsingin Sanomat, 29.09.1929, nro 263, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Helen Sjöholm

**Helen Sjöholm** (s. 10. heinäkuuta 1970 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, näyttelijä ja musikaaliartisti.

Hänen suuri läpimurtonsa tapahtui vuonna 1995, kun hän sai Kristinan roolin musikaalissa ''Kristina från Duvemåla'' yli tuhannen hakijan joukosta.

## Musikaalirooleja

## Filmografia
* 1997 – Anastasia – Anastasia/Anja (ääni)
* 1999 – Där regnbågen slutar
* 2003 – Chess (på svenska) – Florence
* 2004 – Niin kuin taivaassa – Gabriella
* 2011 – Simon och ekarna – Karin Larsson
* 2017 – Becker - Kungen av Tingsryd – Annika
* 2018 – Sjölyckan (tv-sarja)
* 2019 – A Music Story
* 2020 – Bäckström (tv-sarja)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Helen Sjöholmin viralliset sivut (ruotsiksi)
*
Sandra Diaz-Twine

**Sandra Diaz-Twine** (s. 30. heinäkuuta 1974) on yhdysvaltalainen televisioesiintyjä, joka tuli tunnetuksi osallistumisistaan *[[Selviytyjät]]*-tositelevisio-ohjelmassa. Hän voitti kaksi ensimmäistä kautta, joihin hän osallistui: *Selviytyjät 7: Pearl Islands* ja *Selviytyjät 20: Heroes vs. Villains.* Hän on ohjelman ensimmäinen kaksinkertainen voittaja. 

Diaz-Twine palasi ohjelman 34. kaudelle *Selviytyjät: Game Changers*, jossa hänet äänestettiin pois pelistä kuudentena. 

Yhdessä toisen Selviytyjät-kilpailijan Rob Marianon kanssa hän toimi mentorina ohjelman 39. kaudella *Selviytyjät: Island of the Idols*. Kumpikaan heistä ei osallistunut varsinaiseen peliin. 

Myöhemmin ohjelman 40. kaudella, *Selviytyjät: Winners at War.* Hän oli kahdeksas pelistä pois äänestetty henkilö ja ainoa pelaaja, joka lähti vapaaehtoisesti kotiin karkotussaarelta. 

Diaz-Twineä pidetään fanien keskuudessa yhtenä ohjelman parhaimmista pelaajista.

## Lähteet
Vera Danchakoff

**Vera Mikhailovna Danchakoff** (os. **Grigorevskaja**; ; 21. maaliskuuta 1879 Pietari Venäjä – 22. syyskuuta 1950 Yhdysvallat) oli venäläinen tieteilijä. Hänen tieteenalojaan olivat solubiologia, anatomia ja embryologia eli alkionkehitysoppi. Hän oli Venäjän ensimmäinen naispuolinen professori ja kantasolututkimuksen pioneeri.

Danchakoffin vanhemmat olisivat halunneet tyttärensä opiskelevan joko musiikkia tai piirustusta, mutta tytär valitsi luonnontieteet. Hän opiskeli Lausannessa, missä valmistui lääketieteen tohtoriksi vuonna 1906. Venäjällä hän jatkoi opintojaan Harkovan yliopistossa ja pääsi opettajaksi Pietarin yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan. Moskovan yliopiston embryologian professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1908, jolloin hän oli Venäjän ensimmäinen naispuolinen professori.   

Yhdysvaltoihin Danchakoff muutti vuonna 1915. Hänestä tuli poliittisesti aktiivinen ja hän järjesti ensimmäisen maailmansodan aikaan apua pulaan joutuneille venäläisille akateemikoille. Venäjällä oli sen sisällissodan aikana vuosina 1921–1922 nälänhätä. Nyt Danchakoff suuntasi tarmonsa avun saamiseksi nälkää näkeville akateemikoille. Apu ei mennyt perille, sillä hallinto oli julistanut heidät "tyhjänpäiväisiksi loisiksi". Moni näistä "tyhjänpäiväisistä loisista" oli kansainvälisesti tunnustettuja akateemikkoja. 

Vuonna 1919 Danchakoff nimitettiin Columbian yliopiston professoriksi. Hän jätti viran vuonna 1934, jolloin työskenteli Liettuan terveystieteiden yliopistossa vuoteen 1937. Tämän jälkeen Danchakoff teki tutkimuksen testosteronin vaikutuksesta marsuihin. Hänen teki havainnon ensi kertaa tieteen historiassa, että testosteronitason lisäys naaraspuolisilla marsun poikasilla lisää maskuliinista sukupuolikäyttäytymistä aikuisuudessa.  

New Yorkissa oli 1920- ja 1930-luvuilla tiivis ja eläväinen venäläisemigranttien yhteisö. Danchakoff järjesti aviomiehensä kanssa kutsuja monille venäläistaustaisille henkilöille. Hänen tyttärensä Lina avioitui Sergei Prokofjevin kanssa. 
## Lähteet
Kroatia-Slavonian kuningaskunta

**Kroatia-Slavonian kuningaskunta** (; ; ) oli Itävalta-Unkariin kuulunut autonominen kuningaskunta Balkanilla. Se perustettiin vuonna 1868 yhdistämällä aiemmat Kroatian ja Slavonian kuningaskunnat. Kroatia-Slavonia kuului Itävalta-Unkarin kaksoismonarkiassa Unkarin puoleen, ja vaikka sillä oli virallisesti laaja sisäinen autonomia, todellisuudessa Unkari kontrolloi monia keskeisiä toimintoja, kuten vero- ja sotilasasioita.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Kroatia-Slavonia julistautui itsenäiseksi ja siitä tuli yksi Jugoslavian edeltäjistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Noora Fagerström

**Noora Karoliina Fagerström** (s. 1985) on suomalainen yrittäjä ja poliitikko, joka tunnetaan Jungle Juice Barin perustajana. Hän perusti yrityksen vuonna 2010 yhdessä miehensä Petteri Fagerströmin kanssa. Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Fagerström valittiin kansanedustajaksi kokoomuksen ehdokkaana Uudenmaan vaalipiiristä.

Fagerström on koulutukseltaan ylioppilas, kuntosaliohjaaja ja tradenomi. Helmikuussa 2021 hän toimi Nelosen *[[Diili]]*-ohjelmassa Jaajo Linnonmaan neuvonantajana yhdessä Toni Lähteen kanssa. Fagerströmistä ilmestyi marraskuussa 2022 Bazarin kustantama, Laura Frimanin kirjoittama kirja *Menestysresepti*.

Fagerström on kertonut käyvänsä kerran viikossa šamaanin luona, joka hänen mukaansa korjaa Fagerströmin energiaväylät.

Fagerströmillä on puolisonsa kanssa kolme lasta.

## Näkemykset
### Arvot
Fagerström sijoittuu vaalikonevastausten perusteella oikeistoon. *[[Yle]]n* vaalikoneessa Fagerström ei erotu vahvasti konservatiivina tai liberaalina. *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomien]]* vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Fagerström on keskellä. HS:n vaalikoneeseen Fagerströmin antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin oikeistolaiset mielipiteet.

## Kohu vähätuloisiin suhtautumisesta
Fagerström sanoi elokuussa 2023 *[[Iltalehti|Iltalehden]]* haastattelussa, että huonoista työntekijöistä pitää päästä eroon eikä pieni lapsi ole syy olla tekemättä töitä. Fagerströmin mukaan suurituloisten veroedut ovat ansaittuja ja leikkausten kohdistuminen pienituloisille on oikein. Fagerströmin mielestä Suomessa on myös liian helppoa elää tukien varassa. Fagerström myös kehotti jättämään ulkomaanmatkan väliin, mikäli rahat eivät riitä menemään yksityiseen terapiaan. Fagerström esitti myös käsityksenään, että Suomessa pyritään kaikin tavoin estämään ihmisten varallisuuden kerryttäminen ja että kaikki oikeasti varakkaat ja todella hyvätuloiset muuttavat Suomesta pois, jos voivat.

Fagerströmin kommentit herättivät sosiaalisessa mediassa keskustelua, jonka jälkimainingeissa Fagerströmin aviomies Petteri Fagerström lähetti Instagramissa aggressiivisia ja väkivaltaan viittaavia, uhkaavia viestejä ainakin Helsingin apulaispormestari Paavo Arhinmäelle sekä sarjakuvataiteilija Heidi Suotsalolle, jotka olivat kritisoineet Noora Fagerströmiä. Noora Fagerström pahoitteli miehensä käytöstä, ja myös Petteri Fagerström pyysi anteeksi omien sanojensa mukaan ”tunnekuohussa” kirjoittamiaan asiattomia viestejä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Peter Jöback

**Peter Jöback** (s. 4. kesäkuuta 1971 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, näyttelijä ja musikaaliartisti.

Jöbackin suuri läpimurto tapahtui vuonna 1995, kun hän sai Robertin roolin musikaalissa *[[Kristina från Duvemåla]]*. Hänen soolokappaleensa musikaalista "Guldet blev till sand", joka julkaistiin studiolevytyksenä vuonna 1996 yhdessä musikaalin muun musiikin kanssa, oli Svensktoppen-musiikkilistalla 110 viikon ajan.

Jöback on osallistunut Ruotsin ''Melodifestivaleniin'' kaksi kertaa, vuosina 1990 ja 2010. Hän esitti pääroolin ''The Phantom of the Opera'' -musikaalin 30-vuotisjuhlanäytöksessä Broadwaylla.

Peter Jöback on naimisissa Oscar Jöbackin (o.s. Nilsson) kanssa. He menivät naimisiin 25. kesäkuuta 2010.

## Diskografia

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Peter Jöbackin viralliset kotisivut (englanniksi)
Grímur Thomsen

**Grímur Thomsen** (1820 Bessastaðir, Islanti – 1896 Bessastaðir, Islanti) oli islantilainen runoilija. Hän oli oppiarvoltaan filosofian tohtori ja edusti Islannin runouden myöhäisromantiikkaa.

Grímur Thomsen työskenteli 1848–1867 Tanskan ulkoasiainhallinnossa Belgiassa, Britannissa ja sittemmin Kööpenhaminassa ja tuli useita kertoja valituksi alltingiin. Hän kannatti skandinavismia ja kuningasvaltaa, ja hänen runoissaan romantiikka ilmenee sankarinpalvontana ja muinais- ja keskiajalta peräisin olevien aiheiden käyttönä.

Toivo Lyyn suomentama runo "Kuningas Half käy kummun yöhön" on antologiassa *[[Maailmankirjallisuuden kultainen kirja|Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja]]* (WSOY 1930)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Hawa Aden Mohamed

**Hawa Aden Mohamed**, lempinimeltään **Mama Hawa** (s. 1949 Baidoa) on somalialainen opettaja ja naisten oikeuksien puolustaja. Hänelle myönnettiin YK:n pakolaisjärjestön (UNHCR) vuoden 2012 Nansen-palkinto tunnustuksena poikkeuksellisesta, väsymättömästä ja inspiroivasta työstään somalialaisten pakolaisiksi ja evakkoon joutuneiden tyttöjen ja naisten parissa. Mama Hava kampanjoi äänekkäästi myös naisten oikeuksien puolesta. Hän on vastustanut erityisesti tyttöihin perinteen varjolla kohdistettua pahoinpitelyä eli naisten sukupuolielinten silpomista vastaan.

Mohamed valmistui opettajaksi Mogadishusta. Sitten hän opiskeli Intiassa alemman ja ylemmän korkeakoulututkinnon lapsen kehityksen ja elintarviketieteen aihepiireistä. Hänen opinhalunsa johdatti hänet myös Englantiin, Yhdysvaltoihin ja Tansaniaan. Vuosina 1973–1974 hän toimi opettajana Somaliassa. Vuosina 1974-1987 hän johti 13 vuoden ajan Somalian opetusministeriön naisten koulutuksen osastoa. Sitten hän oli UNICEFin konsulttina Somalian naisjärjestön parissa (1987-1988). Tätä seurasi kansallisen hallituksesta riippumattoman, Mohamedin perustaman NGO-järjestön (Somali Women Concern) johtaminen (1988-1990).  Sisällissodan seurauksen hän pakeni maasta ja asettautui vuonna 1991 pakolaisena Kanadan Torontoon. Siellä hän työskenteli somalialaisille maahanmuuttajanaisille kohdistetun  Women’s Health in Women’s Hands -ohjelman parissa kertoen heille naisten sukupuolielimien silpomisesta. Hänet valittiin Ontarion vuoden naiseksi 1994. 

Mohamed palasi kotimaahansa aviomiehensä kanssa vuonna 1995. Hän perusti Juban naisten koulutuskeskuksen (Juba Women Education Centre, JWDC) Kismayoon. Sotilasjoukot valtasivat Kismayon ja tuhosivat JWDC-keskuksen. Mohamed pakeni uudelleen, nyt Somalian koillisosan Puntlandin Galkayoon, jossa hän perusti lokakuussa 1999 uuden koulutuskeskuksen (Galkayo Education Centre for Peace and Development, GECPD). Sieltä joista evakkoon erilaisen väärinkäytön tai väkivallan uhriksi joutuneet naiset tai tytöt voivat löytää turvaa, kehittymismahdollisuuksia ja joissa he ovat suojeltuja ja suojassa. Mama Hawan työ kumpuaa käsityksestä, että erityisesti tytöillä kehittymisen alkuna on koulutus. Hän vertaa kouluttamattomuutta sairauteen. Hänen perustamansa ja johtamansa keskus tarjoaa toisen asteen yleissivistävää, samoin kuin ammatillista koulutusta. Tämä mahdollistaa tytöille ja naisille oman toimeentulon ja paremman mahdollisuuden vaikuttaa omaan tulevaisuuteensa ja rooliinsa somalialaisessa yhteiskunnassa. Sittemmin GECPD on laajentanut toimintaansa yhteensä neljälle eri paikkakunnalle.

Mama Hawan saamiin useisiin tunnustuksiin kuuluvat muun muassa Amnesty International USA:n myöntämä Ginetta Sagan -palkinto (2005; sisältäen 20&nbsp;000 USD apurahan) ja YK:n pakolaisjärjestön (UNHCR) Nansen-palkinto (2012; sisältäen 100&nbsp;000 dollarin palkintorahan). 

## Lähteet
Vera Popova

**Vera Jestafjevna Popova** (os. **Bogdanovskaja**; ; 17. syyskuuta 1867 – 8. toukokuuta 1896) oli venäläinen kemisti. Hän oli Venäjän ensimmäisiä naispuolisia kemistejä ja ensimmäinen venäläinen kemian oppikirjan kirjoittanut nainen. Lupaavasti alkaneen tutkijan uran katkaisi laboratoriossa tapahtunut räjähdys, jonka yhteydessä Popova kuoli. 

## Lähteet
Arkadz Kuljašou

**Arkadz Aljaksandravitš Kuljašou** (, 6. helmikuuta 1914 Mahiljoun läänin Klimavitšyn kihlakunnan Samatevitšyn taajama – 4. helmikuuta 1978 Njasviž) oli valkovenäläinen runoilija ja kääntäjä.

Arkadz Kuljašou syntyi opettajaperheeseen. Hän opiskeli Mstsislaun opettajaopistossa ja Minskin opettajakorkeakoulun kirjallisuuden tiedekunnassa vuosina 1931–1933. Kuljašou työskenteli 1930-luvulla sanomalehdessä, radiossa ja kirjailijaliiton neuvonantajana sekä toisen maailmansodan aikana sotilaslehdessä ja Valko-Venäjän partisaaniesikunnassa. Vuosina 1945–1946 hän oli *[[Litaratura i mastatstva]]* -lehden toimittaja ja vuosina 1958–1967 elokuvastudio Belarusfilmin käsikirjoitusosaston päällikkö ja päätoimittaja. Kuljašou jäi eläkkeelle vapaana kirjailijana vuonna 1974.

Kuljašoun ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1930. Hän kirjoitti etupäässä ajalleen tyypillistä kansalaislyriikkaa. Runoelmat *Stsjag brygady* (”Prikaatin lippu”) ja *Novaje retšyštša* (”Uusi uoma”) saivat Stalin-palkinnot vuosina 1946 ja 1949. Kuljašou sai käännöksistään Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1970. Hänelle myönnettiin Valko-Venäjän Komsomolin palkinto vuonna 1968.

Kuljašou oli Valko-Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen jäsen ja kuului Neuvostoliiton kirjailijaliittoon vuodesta 1934. Hän oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1941 ja Valko-Venäjän SNT:n korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1947–1978. Kuljašou nimitettiin Valko-Venäjän kansanrunoilijaksi vuonna 1968 ja Ukrainan SNT:n ansioituneeksi kulttuurityöntekijäksi vuonna 1973.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Arkadz Kuljašoulle omistettu sivusto
Caroline Flack

**Caroline Flack** (9. marraskuuta 1979 Lontoo – 15. helmikuuta 2020 Lontoo) oli brittiläinen televisio- ja radiojuontaja. Flack tunnettiin  ''Love Island'' -televisiosarjasta, jota hän juonsi vuosina 2015–2019. Hän juonsi myös *[[The X Factor (Iso-Britannia)|X-Factor]]* ja *[[Dancing with the Stars|Tanssii tähtien kanssa]]* -ohjelmia.

Flackilla oli kaksoissisko sekä isoveli ja isosisko.

Vuonna 2014 Flack julkaisi omaelämäkerran nimeltä *Storm in a C Cup.* Kirjassaan hän kertoi suhteestaan prinssi Harryyn, jota hän tapaili vuonna 2009. Vuonna 2011 Flack seurusteli One Direction -bändistä tutun Harry Stylesin kanssa. Flack oli kihloissa Andrew Bradyn kanssa ja seurusteli Sam Smithin managerin Jack Streetin kanssa.

Helmikuussa 2020 Flack löydettiin kuolleena asunnostaan Lontoosta. Hän teki itsemurhan saatuaan tietää, että pahoinpitelytapaus, jossa hän oli syytettynä, etenee oikeuteen. Flack oli saanut syytteen poikaystävänsä Lewis Burtonin pahoinpitelystä. Ennen kuolemaansa Flack kärsi mielenterveysongelmista. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Kelppiklini

**Kelppiklini** (*Heterostichus rostratus*) on klineihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikan länsirannikolla. Toisinaan sitä pidetään myös akvaarioissa.

## Koko ja ulkonäkö
Kelppiklini voi kasvaa suurimmillaan noin 60 cm pitkäksi, ja naaraat ovat koiraita kookkaampia. Ruumiinmuodoltaan kala on virtaviivaisen pitkänomainen ja litteäkö, kuono on pitkä. Kelppiklinin väritys on vaihteleva. Pohjaväriltään laji on vihreä, punainen tai ruskea, ja ruumiissa on tummia tai hopeanvärisiä kuvioita. Kelppiklini kykenee myös muuttamaan väriään ja kuviointiaan ympäristön mukaan. Kelppiklinin selkä- ja peräevät ovat pitkät ja pyrstöevä on haarautunut.

## Levinneisyys ja elintavat
Kelppiklinin levinneisyysalue ulottuu länsirannikkoa pitkin Kanadasta Meksikoon. Lajin elinympäristöä ovat runsaasti suurikokoisia ruskoleviä (kelppejä) ja muita leviä kasvavat kivipohjaiset alueet. Se on peto, jonka ravintoa ovat kalat, äyriäiset ja nilviäiset. Nuoret kelppiklinit liikkuvat parvissa, ja täysikasvuiset elävät yksin. Kalan kutuaika on keväällä, ja naaras kutee leviin mätirykelmiä, joita koiras vartioi.

Kelppiklinin liha on syötävää mutta ei kovin arvostettua, ja lajia kalastetaan pieniä määriä. Satunnaisesti sitä pidetään myös akvaarioissa.

## Lähteet
Laura Whitmore

**Laura Whitmore** (s. 4. toukokuuta 1985) on irlantilainen televisiojuontaja ja malli. Hän on juontanut tv-ohjelmia *I'm A Celebrity after show Get Me Out Of Here Now* ja Love Island.

Whitmore kiinnitettiin Love Island -sarjan juontajaksi vuonna 2019, kun sarjan aiempi juontaja Caroline Flack sai syytteen poikaystävänsä pahoinpitelystä.

Vuonna 2020 Whitmore meni naimisiin skottilaisen Iain Stirlingin kanssa, joka toimii Love Island -ohjelmassa kertojana. Vuonna 2021 pariskunnalle syntyi tyttövauva.

## Lähteet
Villem Gross

**Villem Gross**, kirjailijanimi **Ott Varangu**, (11. tammikuuta 1922 Tartto, Viro – 6. huhtikuuta 2001) oli virolainen kirjailija. Hänen romaaniensa aiheena ovat sosiaalipsykologiset ilmiöt, joita hän kuvaa realistisesti. Hän on kirjoittanut romaaneja ja näytelmiä.

## Lähteet
Melody Thomas Scott

**Melody Thomas Scott** (alk. *Melody Ann Thomas*, s. 18. huhtikuuta 1956 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti saippuasarjasta *[[Tunteita ja tuoksuja]]*, jossa hän on näytellyt Nikki Newmania yli 40 vuoden ajan.

Scott teki ensimmäiset roolityönsä lapsinäyttelijänä. Hän esiintyi 8-vuotiaana Alfred Hitchcockin elokuvassa *[[Marnie – vaarallisella tiellä]]* (1964). Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa *[[Korpraali McB]]* (1971), *[[Revolverimies]]* (1976) ja *[[Piraija (elokuva)|Piraija]]* (1978).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Max von der Grün

**Max von der Grün** (1926 Bayreuth, Saksa – 2005) oli saksalainen kirjailija ja länsisaksalaisen työläiskirjallisuuden merkittävimpiä edustajia. Hänen aiheitaan ovat kaivos- ja tehdasteollisuustyön vaarat ja raskaus. Myöhemmissä teoksissaan hän käsittelee työttömyyttä, työntekijöiden oikeusturvaa ja oikeistoradikalismia.

## Suomennetut teokset
* *Krokotiilijengi* (*Vorstadt Krokodile*), suom. Pirkko Talvio-Jaatinen, Helsinki: Tammi 1978 Sarja: Tam tam -kirjat, 73. 
* *Paikoitellen liukasta* (*Stellenweise Glatteis*), suom. Markku Mannila, Helsinki: Tammi 1981 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Belarusfilm

**Belarusfilm** () on Valko-Venäjällä Minskissä toimiva elokuvastudio.

Elokuvien tuotannon Valko-Venäjällä aloitti vuonna 1924 perustettu tasavallan valistusasiain kansankomissariaatin elokuvahallinto Beldzjaržkino. Se teki uutis- ja dokumenttielokuvia ja ensimmäisen näytelmäelokuvan *Ljasnaja byl* (”Metsän satu”) vuonna 1927. Vuonna 1928 perustettiin elokuvastudio Savetskaja Belarus, joka toimi vuoteen 1939 saakka Leningradissa. Minskissä aloitettiin uutiselokuvien valmistus vuonna 1931 ja näytelmäelokuvien tuotanto siirtyi sinne vuonna 1939.

Elokuvastudio sai nimen Belarusfilm vuonna 1946. Toisen maailmansodan keskeyttämä näytelmäelokuvien tuotanto palasi 1950-luvulla Minskiin ja ensimmäinen värielokuva *Dzetsi partyzana* (”Partisaanin lapset”) tehtiin vuonna 1954. Belarusfilm sai uudet tilat vuonna 1961. Vuonna 1968 siihen liitettiin Minskin tiede-, uutis- ja dokumenttielokuvastudio. Samana vuonna alettiin tuottaa televisioelokuvia ja vuonna 1973 animaatioelokuvia. 1980-luvulla Belarusfilm valmisti vuosittain kuusi tai seitsemän näytelmäelokuvaa, 10–11 televisioelokuvaa, 110–120 jaksoa dokumentti- ja tiede-elokuvia sekä neljä animaatioelokuvaa.

Belarusfilmin omistus on Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen säilynyt valtion käsissä. Sen tuotanto on jatkunut ja kalustoa on uusittu. 2000-luvun alussa studiolla tehtiin vuosittain viidestä kuuteen näytelmäelokuvaa, kymmenen dokumenttia ja viisi animaatiota. Siellä on kuvattu myös venäläisiä televisioelokuvia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Belarusfilmin sivusto
Matti Teerisalo

**Matti Teerisalo**, sukunimi vuoteen 1906 *Fast* ja sitä ennen *Hållfast* (8. heinäkuuta 1856 Ilmajoki – 28. elokuuta 1950 Alavus) oli suomalainen poliisi, palstatilallinen ja viimeinen elossa ollut Turkin sodan suomalainen veteraani. Sotilasarvoltaan hän oli jefreittari. Jefreittari tulee venäjän kielen kautta saksan sansta Jefreiter, mikä tarkoittaa korpraalia. Korpraali on tarkoittanut miehistöön kuuluvaa sotilasta, jonka ei ole tarvinnut osallistua tupansa tupapalvelukseen muiden sotilaiden tapaan, vaan on ollut vapautettuna mm. siivouspalveluksesta. Korpraali nykyään voi olla alikersantin johtaman jalkaväkiryhmän varajohtaja tai yhden sen kolmesta partion johtaja. 

Teerisalo oli nuoruudessaan paimenena ja renkinä. Marraskuussa 1876 hän värväytyi kuudeksi vuodeksi sotaväkeen ja liittyi Suomen kaartiin. Teerisalo osallistui Suomen kaartin mukana vuosina 1877–1878 käytyyn Turkin-Venäjän sotaan. Suomalaiset matkasivat Helsingistä junalla Viipurin ja Pietarin kautta ja edelleen Venäjän, Puolan ja Romanian läpi Tonavan varrelle. Ensimmäinen sotatoimi käytiin Gornyi Dubniakin linnoituksen valtaamiseksi 24. lokakuuta 1877. Täältä sotaretki jatkui Bulgariaan ja Sofiaan ja edelleen Marmarameren rantaan. Kotimaahan Suomen Kaarti palasi 9. toukokuuta 1878 matkattuuan Konstantinopolin ja Mustan meren kautta Odessaan ja sieltä Venäjän läpi. Teerisalo sai sota-ansioistaan Bulgarian kuninkaan mitalin, Plevnan taistelujen muistomitalin ja Turkin sodan yleisen muistomitalin.

Sotilasuransa jälkeen Teerisalo työskenteli muun muassa poliisina Seinäjoella. Hän meni naimisiin Maria Teerisalon (ent. Pistol) kanssa ja heillä oli kahdeksan lasta. Teerisalo muutti sittemmin perheineen Alavuden Sydänmaalle. Hän oli kuollessaan vuonna 1950 viimeinen elossa ollut Turkin sodan suomalainen veteraani.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Kun minut värvättiin kaartihin..., Hakkapeliitta, 20.08.1935, nro 34, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Marija Kuznetsova

**Marija Nikolajevna Kuznetsova-Benua** (; 10. heinäkuuta / 22. heinäkuuta 1880 Odessa – 25. huhtikuuta 1966 Pariisi) oli venäläinen oopperalaulaja. Hänen äänialansa oli sopraano.

## Elämänvaiheita
Kuznetsova aloitti uransa balettitanssijana Pietarissa. Hän päätti kuitenkin ryhtyä laulajaksi ja lauluopintojen jälkeen debytoi Mariinski-teatterissa. Hän lauloi siellä vuoteen 1913 saakka, muun muassa Rimski-Korsakovin tuotannoissa. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän katsoi viisaammaksi siirtyä Ruotsiin. Hän herätti huomiota yhtä paljon laulu- kuin näyttelijän taidoillaan.

Chicagon ooppera kutsui Kutznetsovan laulamaan Cleopatran roolin, mutta kilpaileva laulaja Mary Garden sai aikaan, että Kuznetsovaa ei kutsuttu sinne uudelleen. Talossa ei ollut tilaa kahdelle suurelle tähdelle. Kutznetsova asettui nyt pysyvästi Pariisiin, missä hän perusti Opéra Russen, joka antoi työtilaisuuksia venäläisille emigranttilaulajille ja -muusikoille. Hän antoi konsertteja venäläisistä lauluista ja lauloi ja tanssi esityksissään. Kiertueita hän teki Barcelonaan, Milanoon, Madridiin ja Buenos Airesiin. Hän teki myös levytyksiä. 

## Viitteet
Litaratura i mastatstva

**Litaratura i mastatstva** (, ”Kirjallisuus ja taide”) on valkovenäläinen kulttuurilehti. Se ilmestyy Minskissä kerran viikossa valkovenäjän kielellä.

Vuonna 1932 perustettu lehti oli Valko-Venäjän neuvostokirjailijoiden liiton ja taidehallinnon äänenkannattaja. Toisen maailmansodan jälkeen se perustettiin uudelleen vuonna 1945 ja vuosina 1957–1970 se ilmestyi kahdesti viikossa. *Litaratura i mastatstvan* teemoja ovat Valko-Venäjän kirjallisuus-, kulttuuri- ja yhteiskuntaelämä. Se julkaisee myös kaunokirjallisia teoksia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lehden sivusto
Beninin presidentinvaali 2016

**Beninin presidentinvaali 2016** järjestettiin 6. maaliskuuta ja vaalin toinen kierros 20. maaliskuuta 2016. Vaalissa valittiin Beninin tasavallan presidentti viiden vuoden toimikaudeksi. Istuva presidentti Thomas Boni Yayi ei voinut perustuslain mukaan asettua enää ehdolle, koska hän oli toiminut kaksi peräkkäistä kautta presidenttinä. Uudeksi presidentiksi nousi sitoutumaton ehdokas Patrice Talon. Hänen vastaehdokkaansa oli Lionel Zinsou.

## Lähteet
Jukka Vornanen

**Jukka Tapio Vornanen** (s. 1985) on turkulainen poliitikko ja historiantutkija. Hän oli vuosina 2017-2021 Turun kaupunginhallituksen ensimmäinen varapuheenjohtaja sekä konsernijaoston puheenjohtaja. Vornanen on toiminut Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 2012 alkaen ja toimii Vihreän liiton puoluehallituksen jäsenenä Varsinais-Suomen vihreiden edustajana. Vornanen on toiminut opiskelijapoliitikkona Turun yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuonna 2009 ja Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksen jäsenenä vuonna 2010. Vornanen on toinen *Lihansyöjien maa* -kirjan kirjoittajista ja yksi *Nälkävuodet* -kirjan kirjoittajista.

Syksyllä 2021 Vornasesta tuli ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkosen erityisavustaja.

Vornanen avioitui heinäkuussa 2022 Turun kaupunginvaltuutettu Niina Ratilaisen kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* jukkavornanen.fi
Christina Dineson

**Christina Dineson** (s. 1992) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edusti Ruotsin toisella sarjatasolla Elitettanissa Assi IF:ää kausina 2017–2018. Kaudella 2021 hän pelasi Suomen Kansallisessa liigassa Åland Unitedin joukkueessa 18 ottelua.

## Lähteet
Vihtijärven kappeli

**Vihtijärven kappeli** (ruots. *Vihtijärvi kapell*) on Vihdin seurakunnan kappeli Vihdin Vihtijärvellä. Vihtijärven tiilestä ja graniitista rakennettu kappeli valmistui vuonna 1961 ja sen on suunnitellut Esko Toiviainen ja Tarja Toiviainen. Maa-alueen Vihtijärven kappelille on lahjoittanut Hiiskulan kartanon isäntä Hans Brummer vuonna 1946 kartanon autonkuljettajan kahden Vihtijärveen hukkuneen lapsen muistoksi. Kappeliin mahtuu noin sata henkeä istumaan.

## Esineistö
Kappelin alttaritaulun ´Paimenten kumarrus´ on maalannut Severin Falkman vuonna 1871. Urut ovat urkurakentamo Veikko Virtasen käsialaa vuodelta 1975. Uruissa on viisi äänikertaa.

Vihtijärven kappelin etuosan ristin muotoisessa ikkunassa on yksitoista punaista ruutua, jotka symbolisoivat Kristuksen sovintoverta.

## Lähteet
Minna Passi

**Minna Passi** (s. 1982) on suomalainen tietokirjailija ja rikostoimittaja. Hän on työskennellyt pitkään *[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomien]]* rikostoimittajana.

Passi on valmistunut Jyväskylän yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 2011.

Passi on kirjoittanut yhdessä Susanna Reinbothin kanssa *[[Keisari Aarnio]]* -kirjan, joka kertoo Helsingin huumepoliisin entisestä päälliköstä Jari Aarniosta. Passi ja Reinboth palkittiin vuonna 2014 Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnolla ja vuonna 2018 Lauri Jäntin säätiön tietokirjapalkinnolla. Passi oli myös päähenkilö Jari Aarniosta kertovassa televisiosarjassa *[[Keisari Aarnio (televisiosarja)|Keisari Aarnio]]*. Sarjassa häntä näytteli Pilvi Hämäläinen.

Joulukuussa 2018 Passi aloitti työn Suojelupoliisin viestinnän asiantuntijana.

## Lähteet
Guðbergur Bergsson

**Guðbergur Bergsson** (16. lokakuuta 1932 Grindavík, Islanti – 4. syyskuuta 2023 Mosfellsbær, Islanti) oli islantilainen kirjailija. Hän toimi myös opettajana.

Guðbergur Bergsson opiskeli kirjallisuutta ja taidehistoriaa. Hänen läpimurtoteoksensa oli *Tómas Jónsson, metsölubók*, joka oli samalla modernismin läpimurto. Se aloitti kuusiosaisen romaanisarjan, joka kuvaa satiirin keinoin sodanjälkeistä islantilaista yhteiskuntaa. Romaanien lisäksi hän julkaisi novelli- ja runokokoelmia.

Guðbergur Bergsson sai vuonna 2004 Ruotsin akatemian pohjoismaisen palkinnon.

## Suomennetut teokset
* *Joutsen* (*Svanurinn*), suom. Tapio Koivukari, Helsinki : Like 2001 

## Lähteet
Muusikkojen liiton tunnustuspalkinto

**Muusikkojen liiton tunnustuspalkinto** on vuosittain jaettava rahapalkinto kiitokseksi suomalaisen musiikin hyväksi tehdystä työstä. Sitä jakaa Suomen Muusikkojen Liitto.

Alkuvuosina tunnustuspalkinnon suuruus oli 2&nbsp;000 markkaa. Vuoden 1981 palkinnon suuruus oli 4&nbsp;000 markkaa. Vuoden 1989 molempien palkintojen suuruus oli 5&nbsp;000 markkaa. Muusikkojen liiton rahoittaman vuoden 2020 palkinnon suuruus oli 5&nbsp;000 euroa ja summa jaettiin kahden palkitun kesken.

## Palkinnon saajat

* 1978 Hannu Sopanen
* 1979 Radion kamarikuoro
* 1980 Toivo Kärki
* 1981 Pauli Kinnunen, muusikko
* 1982 Jukka-Pekka Saraste ja Harri Saksala
* 1983 Anneli Saaristo ja Juhani Raiskinen
* 1984 Jussi Raittinen ja Jorma Ylönen
* 1985 Seitsemän seinähullua veljestä
* 1986 Veijo Filppu, muusikko ja Risto Fredriksson, muusikko
* 1987 Esa Pulliainen ja Raimo Sarmas, trumpetisti, lehtori
* 1988 Heikki Laurila
* 1989 Lahden kaupunginorkesteri ja Pekka Helin
* 1990 Kari Lampela, diplomi-insinööri ja Paavo Helistö
* 1991 Martti Metsäketo
* 1992 Jukka Ollila
* 1993 Matti Puurtinen ja Timo Ronkainen, käyrätorvensoittaja
* 1994 Anssi Nykänen
* 1995 Martti Peippo, muusikko
* 1996 Kauko Saari
* 1997 Atso Almila
* 1998 Seppo Hovi
* 1999 Joensuun kaupunginorkesteri
* 2000 Eeva-Liisa Saarinen
* 2001 Kimmo Pohjonen
* 2002 Markku Johansson
* 2003 Pepa Päivinen
* 2004 Maria Kalaniemi
* 2005 Veikko Nyberg, tuottaja
* 2006 Juha Uusitalo
* 2007 Jussi Javas, muusikko
* 2008 Jukka Perko
* 2009 Heikki Hämäläinen
* 2010 Reetta Ristimäki
* 2011 Minna Tervamäki
* 2012 Iiro Rantala
* 2013 Pekka Laine
* 2014 Jussi Fredriksson, muusikko ja Timo Pulakka, muusikko
* 2015 Annamaija Saarela, yrittäjä
* 2016 Minna Pensola
* 2017 Ossi Runne
* 2018 UMO Jazz Orchestra
* 2019 Miikka Peltomaa, erikoislääkäri
* 2020 Janne Haavisto ja Kymi Sinfonietta
* 2021 Patrik Stenström, muusikko
* 2022 Kaisa Rönkkö, toimitusjohtaja
* 2024 Tuula Sarotie, intendentti

## Lähteet
Minna Santakari

**Minna Santakari** (s. 9. huhtikuuta 1960 Helsinki) on suomalainen elokuvalavastaja, visuaalinen suunnittelija ja tietokirjailija. 

Santakari on valmistunut taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta ja hän on opiskellut taidehistoriaa Helsingin yliopistossa, sekä lavastustaidetta Ecole Nationale Supérieure des Arts Décoratifs -korkeakoulussa Pariisissa. Hän on toiminut Aalto-yliopiston elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitoksen lehtorina vuosina 2012—2017.

Santakari sai Jussi-palkinnon parhaasta lavastuksesta vuonna 1994 elokuvista *[[Onnen maa]]* ja *[[Akvaariorakkaus]]* sekä vuonna 2001 elokuvasta *[[Badding (elokuva)|Badding]]*. 

Santakarille myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2025.

__NOTOC__
## Elokuvalavastuksia
* *[[Onnen maa]]* (1993)
* *[[Akvaariorakkaus]]* (1993)
* *[[Kivenpyörittäjän kylä]]* (1995)
* *[[Ihanat naiset rannalla]]* (1998)
* *[[Kuningasjätkä]]* (1998)
* *[[Badding (elokuva)|Badding]]* (2000)
* *[[Kuutamolla (elokuva)|Kuutamolla]]* (2002)
* *[[Koirankynnen leikkaaja (elokuva)|Koirankynnen leikkaaja]]* (2004)
* *[[Onnen varjot]]* (2005)
* *[[Risto Räppääjä (elokuva)|Risto Räppääjä]]* (2008)
* *[[Risto Räppääjä ja polkupyörävaras]]* (2010)
* *[[Risto Räppääjä ja viileä Venla]]* (2012)
* *[[Onneli ja Anneli (elokuva)|Onneli ja Anneli]]* (2014)
* *[[Onnelin ja Annelin talvi]]* (2015)
* *[[Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen]]* (2017)
* *[[Onneli, Anneli ja nukutuskello (elokuva)|Onneli, Anneli ja nukutuskello]]* (2018)
* *[[Puluboin ja Ponin leffa]]* (2018)

## Lähteet