Sam Fender

**Sam Fender** (s. 25. huhtikuuta 1994, North Shields, Iso-Britannia) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä ja muusikko.

Fenderin musiikkia on kutsuttu politisoiduksi rockiksi ja yhteiskunnalliseksi realismiksi. Hän on käyttänyt työväenluokkaista taustaansa vaikuttajana sanoituksiinsa ja musiikkityyliinsä sekä hakenut inspiraatiota levottomista juuristaan ja ympärillä olevista ihmisistä ja asioista.

## Lapsuus ja nuoruus
Fender varttui musikaalisessa perheessä North Shieldsissä lähellä Newcastlea Pohjois-Englannissa työväenluokkaisessa ympäristössä. Hän on kertonut lapsuutensa olleen huoletonta aikaa. Kotona kuunneltiin Aretha Franklinin, Joni Mitchellin ja David Bowien musiikkia. Hänen isänsä oli sähköasentaja ja harrastajamuusikko, hänen yhdeksän vuotta vanhempi isoveljensä Liam on multi-instrumentalisti. Äiti työskenteli hoitajana NHS:llä. Vanhemmat erosivat, kun hän oli 13-vuotias. Eron jälkeen hän asui kunnan vuokra-asunnossa äitinsä kanssa. Kun hän oli 17-vuotias, hänen äitinsä sairastui, mikä esti työnteon ja aiheutti taloudellisen kriisin. Tätä vaihetta Fender on kuvannut elämänsä käännekohdaksi. Hän ei saanut suoritettua lukion loppututkintoa. Saadakseen rahaa elämiseen hän alkoi työskennellä puhelinpalvelukeskuksessa ja Low Lights Tavern -nimisessä pubissa North Shieldsissä. Hän kirjoitti lauluja ja esiintyi avoin mikki -tilaisuuksissa. Ben Howardin manageri Owain Davies löysi hänet sattumalta Low Lights Tavernista ja auttoi uran alkuun. 20-vuotiaana hän sairastui vakavaan sairauteen, josta hän ei ole tarkemmin kertonut, ja eli kaksi vuotta sosiaalietuuksilla. Sairausloman aikana hän jatkoi laulujen kirjoittamista.

## Ura
Fenderin voimakas läpimurtosingle ”Play God” (2017), johon hän sai inspiraatiota George Orwellin kirjasta *[[Vuonna 1984]]*, nousi suoraan iTunesin laulaja-lauluntekijälistan kärkeen ja vietti useita viikkoja Spotifyn viraalilistan toisella sijalla. ”Play God” valittiin FIFA 19 -videopelin ääniraidaksi.

Vuoden 2019 alussa hän aloitti debyyttialbumin nauhoittamisen tuottaja Bramwell Bronten kanssa. Maaliskuussa hän vieraili Yhdysvalloissa *[[Jimmy Kimmel Live!]]* -keskusteluohjelmassa.

Ensimmäinen albumi *Hypersonic Missiles* ilmestyi syyskuussa 2019. Se nousi Britannian albumilistan kärkeen, pääsi Top 20 -listalle Saksassa ja nousi *[[Billboard]]in* Heatseekers-listan sijalle 12. Albumi sai hyvät arvostelut.

Vuonna 2021 ilmestynyt *Seventeen Going Under* sai yleisesti hyvän vastaanoton kriitikoilta. *Seventeen Going Under* oli Fenderin toinen ykkösalbumi Britannian albumilistalla. Sekä *Hypersonic Missiles* että *Seventeen Going Under* myivät platinaa; jälkimmäisen nimikappaletta myytiin lähes 2 miljoonaa kappaletta Isossa-Britanniassa.

Fender ilmoitti syyskuussa 2022 peruuttavansa kolme jäljellä olevaa Yhdysvaltain kiertueen esiintymistä mielialaongelmien takia. Hän kertoi laiminlyöneensä itseään yli vuoden ajan ja tarvitsevansa aikaa käsitellä asioita. 

Kesäkuussa 2023 hän esiintyi taustayhtyeensä kanssa ensimmäistä kertaa St James’ Park -stadionilla kahtena peräkkäisenä päivänä. Fenderin live-esiintymiset ovat saaneet kehuja eri puolilla maailmaa. Hänen taustayhtyettään on kutsuttu koillisenglantilaiseksi versioksi Bruce Springsteenin E Street Band -yhtyeestä.

Kolmas albumi *[[People Watching]]* julkaistiin helmikuussa 2025. Samoin kuin aiemmilla albumeilla hän kirjoitti itse kaikki albumin kappaleet. *The Guardianin* musiikkitoimittajan Alexis Petridisin mukaan on luultavasti palattava Manic Street Preachersin tai vielä kauemmas The Jamin aikakauteen, jotta voidaan löytää muusikoita, jotka tekevät samankaltaisesta musiikillisesta agendasta niin kaupallisesti menestynyttä kuin Fender. Albumia myytiin noin 107 000 kappaletta ensimmäisen viikon aikana. Se on Britannian albumihistorian nopeimmin myynyt albumi Harry Stylesin *[[Harry’s House]]* -albumin (2022) jälkeen ja yhdeksänneksi nopein 2020-luvulla. Samalla *People Watchingista* tuli 2000-luvun nopeimmin myynyt brittiläisen artistin vinyylialbumi, jonka myynti avajaisviikolla oli 43 000 kappaletta.

## Kunnianosoitukset ja palkinnot

Fender voitti British Phonographic Industryn Kriitikoiden valinta -palkinnon (Critics’ Choice Award) vuoden 2019 Brit Awards -palkintogaalassa.

Hän voitti Brit Awardsin Paras rock-esitys -palkinnon (Best Rock/Alternative Act) vuosina 2022 ja 2025 sekä Ivor Novello -palkinnon (Best Song Musically and Lyrically) vuonna 2022.

Arvostetun Mercury Prize -palkinnon hän voitti albumillaan *[[People Watching]]* vuonna 2025.

## Yksityiselämä

### Yhteiskunnalliset näkemykset

Fender on kertonut olevansa vasemmistolainen lapsesta saakka, mutta hän ei samaistu vasemmistolaisiin eikä oikeistolaisiin poliitikkoihin. Fenderin mukaan kulttuurisodat ovat perusteltuja sotia, joita pitää käydä, koska on paljon kiihkoilua, rasismia ja homofobiaa.

Kesäkuussa 2025 Lontoon stadionkonsertin lopussa Fender vaati vapaata Palestiinaa ja lopettamaan etnisen kansanmurhan ja kannusti kuuntelijoitaan osallistumaan Lääkärit ilman rajoja -järjestön työhön. Elokuussa 2025 Kööpenhaminan Syd For Solen -festivaalin konsertissa hän kutsui esiintymislavalle Greta Thunbergin ja muita aktivisteja puhumaan Palestiinan puolesta. Hän oli jo vuoden 2019 kappaleessaan ”Hypersonic Missiles” viitannut Gazan tilanteeseen.

## Diskografia (valikoima)

### Studioalbumit
* *Hypersonic Missiles* (2019)
* *Seventeen Going Under* (2021)
* *[[People Watching]]* (2025)

### Live-albumit
* *Live from Finsbury Park* (2022)

### EP:t

* *Dead Boys* (2018)

### Singlet
* ”Play God” (2017)
* "Millennial” (2017)
* ”Dead Boys” (2018)
* ”That Sound” (2018)
* ”Hypersonic Missiles” (2019)
* ”Will We Talk” (2019)
* ”The Borders” (2019)
* ”All Is on My Side” (2019)
* ”Seventeen Going Under” (2021)
* ”Get You Down ” (2021)
* ”Spit of You” (2021)
* ”Getting Started” (2022)
* ”Homesick” (Noah Kahanin kanssa, 2024)
* ”People Watching” (2024)
* ”Arm’s Length” (2025)
* ”Little Bit Closer” (2025)
* ”Rein Me In” (soolona ja Olivia Deanin kanssa, 2025)

## Lähteet
* Apple Music

### Viitteet