Amelie Posse

**Amelie Posse** (aik. *Bjerre* ja *Posse-Brázdová*; 11. helmikuuta 1884 Tukholma – 3. maaliskuuta 1957 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija. Hän oli toisen maailmansodan aikana aktiivinen antifasisti.

Posse kasvoi vauraassa aatelisperheessä Skånen Glumslövissä. Hänen isänsä oli kreivi Fredrik Posse ja isoisänsä pääministeri Arvid Posse. Äidin puolelta isoisä puolestaan oli Gunnar Wennerberg. Possen lapsuudenkodissa arvostettiin kirjallisuutta, musiikkia ja kielitaitoa. Isän kuoleman jälkeen perhe muutti vuonna 1897 Lundiin, mistä Posse lähti pian Kööpenhaminaan opiskelemaan pianonsoittoa ja taidemaalausta. Vuosina 1904–1912 hän oli naimisissa Andreas Bjerren kanssa (Possen äiti puolestaan meni naimisiin Andreaksen vanhemman veljen Poul Bjerren kanssa, joten äidistä ja tyttärestä tuli näin myös kälyjä). Liiton päätyttyä Posse muutti Roomaan, missä hän meni vuonna 1915 naimisiin tšekkiläisen taiteilijan Oskar Brázdowin kanssa. He saivat kaksi poikaa ja muuttivat vuonna 1925 Tšekkoslovakiasta ostamalleen Líčkovin maatilalle. Posse ja Brázdow olivat jo ensimmäisen maailmansodan aikana osallistuneet propagandatyöhön itsenäisen Tšekkoslovakian puolesta. Tulevat presidentit Tomáš Masaryk ja Edvard Beneš kuuluivat heidän tuttavapiiriinsä. Pariskunta oli vuosina 1915–1916 vangittuna Sardiniassa, koska Italia oli liittynyt sotaan ympärysvaltojen puolella ja Brázdow oli keskusvaltoihin kuuluneen Itävallan kansalainen.

Possen esikoisteos, omaelämäkerrallinen *Den oförlikneliga fångenskapen*, ilmestyi vuonna 1931. Se kertoi vankeusajasta Sardiniassa ja käännettiin useille kielille. Sitä seurasivat samaa tyylilajia edustavat *Den brokiga friheteten* (1932) ja *Vidare* (1936).  Sudeettialueella asunut Posse huolestui varhain natsien valtaannoususta Saksassa ja kirjoitti vuonna 1935 *[[Tidevarvet]]iin* artikkelin ”Upp till kamp!”, jossa hän kehotti vastustamaan natsismia. Aluksi hän kannatti pasifismia, mutta veti nopeasti johtopäätöksen, että Natsi-Saksaa voisi vastustaa vain asein. Hitlerin miehitettyä sudeettialueet Posse muutti Prahaan. Samoihin aikoihin hän erosi Oskar Brázdowista, jotta tämä ei joutuisi vaikeuksiin hänen poliittisen toimintansa vuoksi. Kun Saksa valloitti loputkin Tšekkoslovakiasta, Posse palasi Ruotsiin. Siellä hän perusti Tiistaiseuran (Tisdagsklubben), joka keräsi yhteen antifasisteja. Seura järjesti luentoja ja levitti fasisminvastaisia julkaisuja, mutta siellä muodostettiin myös salainen verkosto, jonka oli tarkoitus toteuttaa vastarintaa, jos Saksa miehittäisi Ruotsin. Posse myös majoitti sodan aikana tšekkoslovakialaisia pakolaisia.

Sodan jälkeen vuonna 1946 Posse muutti takaisin Tšekkoslovakiaan, jonka kehitystä hän seurasi huolestuneena. Hän vastusti muun muassa sudeettialueiden saksalaisten karkottamista. Kommunistien vallankaappauksen jälkeen 1948 Posse osallistui vastarintaliikkeen toimintaan, kunnes samana syksynä pakeni maasta, minkä jälkeen hän tuki kommunisminvastaista liikettä Ruotsista käsin. Hänen kuvauksensa Tšekkoslovakian liukumisesta rautaesiripun itäpuolelle ilmestyi postuumisti Prahan kevään aikana vuonna 1968 kirjassa *När järnridån föll över Prag*. Vuosina 1951–1952 Posse asui jälleen Roomassa. Hän kuoli vuonna 1957, ja hänet on haudattu Odensvin kirkon hautausmaalle Smålantiin.

## Bibliografia

* *Den oförlikneliga fångenskapen* (1931)
* *Den brokiga friheten* (1932)
* *Vidare* (1936)
* *I begynnelsen var ljuset* (1940)
* *Bygga upp, ej riva neder* (1942)
* *Mellan slagen* (1944)
* *Kring kunskapens träd* (1946)
* *Kunskapens träd i blom* (1946)
* *Åtskilligt kan nu sägas* (1949)
* *Minnenas park* (1954)
* *När järnridån föll över Prag* (1968)

## Lähteet

## Aiheesta muualla