Shenyang J-11

**Shenyang J-11** (), myös nimellä **Yinglong** (), () on Kiinan kaksimoottorinen neljännen sukupolven suihkuhävittäjä, joka perustuu Neuvostoliitossa suunniteltuun Suhoi-27SK:hon. Alkuperäiset J-11:t olivat lisenssillä valmistettuja Suhoita, mutta myöhemmin Kiina on muunnellut omia versioita.

## Kehitys
1980-luvun lopulla Kiina oli jo pidemmän aikaa tarvinnut modernin neljännen sukupolven hävittäjän, jollaista sillä ei ollut. Kiinan ja Yhdysvaltojen välit heikkenivät vuonna 1989 Tiananmenin aukion tapahtumien johdosta, ja kun aseita ei saanut länsimaista, päätti Kiina ostaa niitä Neuvostoliitosta. Kiina ostikin kymmeniä Su-27SK- ja Su-27UBK-hävittäjiä 1990-luvun alusta alkaen. Kiina valitsi Suhoin MiG-29:n sijaan, jota Neuvostoliitto alkuun tarjosi.

J-11 kehitettiin neuvostoliittolaista alkuperää olevan Su-27SK-hävittäjän kiinalaiseksi versioksi. Venäjä ja Kiina sopivat helmikuussa 1996 Shenyangin valmistavan lisenssillä 200 Su-27SK:ta Suhoin toimittamilla osilla. Hävittäjät saivat kiinalaisen konetunnuksen J-11.

Ensimmäinen Shenyangin valmistama kone aloitti koelennot joulukuussa 1998. Tuotanto hidastui teknisten ongelmien takia. Haasteet aiheuttivat kitkaa Kiinan ja Venäjän välille. Vuonna 2002 Kiina esitteli itse parantelemansa version, J-11B:n, jossa muun muassa käytettiin laajemmin kiinalaista tekniikkaa. Esimerkiksi venäläinen tutka vaihdettiin kiinalaiseen, ja kiinalaista aseistusta tuli valikoimaan. Noin sata J-11-konetta oli valmistettu vuoteen 2003 mennessä. Tuotanto kuitenkin keskeytettiin pian, koska alkuperäinen malli ei täyttänyt Kiinan ilmavoimien vaatimuksia. Alkuperäinen J-11 modernisoitiin samoihin aikoihin ja sai tunnuksen J-11A. Venäjä yritti tarjota modernisoitua Su-27SKM:ää, mutta Kiina valitsi itse kehittämänsä versiot. Kiina siis rikkoi sopimuksen Venäjän kanssa irtaantumalla projektissa omille teilleen.

Ensimmäinen J-11B lensi vuonna 2004 ja kokeita tehtiin vuoteen 2007, jolloin konetyyppi otettiin palvelukseen. 104 tai 105 J-11/J-11A:ta valmistettiin vuoteen 2006 mennessä, jonka jälkeen jatkettiin vain J-11B:n tuotantoa. Shenyang yritti saada B-malliin myös kiinalaiset WS-10-moottorit, mutta teknisten ongelmien vuoksi ensimmäiseen kone-erään asennettiin venäläiset moottorit. Ongelmat ratkaistiin myöhemmin, ja 2010-luvun J-11B:t käyttävätkin WS-10-moottoreita, kiinalaisia pulssi-dopler-tutkia ja voivat kantaa kiinalaisia PL-8B- ja PL-12-ilmataisteluohjuksia. Kiinan laivaston käyttöön otettiin malli J-11BH.

Samaan aikaan B- ja BH-mallien kanssa Kiina on kehittänyt kaksipaikkaiset J-11BS/BSH-mallit, jotka edelleen lisäsivät ongelmia Kiinan rikkoman lisenssisopimuksen saralla, koska Kiina ei koskaan saanut Venäjältä lupaa kaksipaikkaisten Suhoi-pohjaisten hävittäjien valmistukseen. Noin vuodesta 2019 alkaen J-11B/BH-koneita on väitetysti päivitetty AESA-tutkilla, jotka tukevat uudempia PL-10- ja PL-15-ilmataisteluohjuksia. Näiden hävittäjien tunnukset ovat J-11BG/BGH, jossa G tarkoittaa modernisoitua.

J-11:n seuraaja on Shenyang J-16.

## Mallit

* **J-11**: Alkuperäiset Su-27SK:n kiinalaisversiot
* **J-11A**: Kiinan modernisoimat alkuperäiset koneet
* **J-11B** (*Flanker-L*): Paranneltu malli, jossa käytetään enemmän kiinalaista tekniikkaa
* **J-11BS**: Kaksipaikkainen versio B-mallin pohjalta
* **J-11BH**: Laivastoversio B-mallista
* **J-11BSH**: Kaksipaikkainen laivastoversio
* **J-11BG**: Modernisoitu B-malli
* **J-11BGH**: Modernisoitu BH-malli
* **J-11D**: Kolme prototyyppiä rakennettiin 2015–2016, mutta malli ilmeisesti hylättiin. Koneen avioniikkaa otettiin käyttöön J-15B-hävittäjässä.

## Käyttäjät
;
* Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat
* Kansan vapautusarmeijan laivaston ilmavoimat

## Lähteet

## Aiheesta muualla