open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Driton Camaj

**Driton Camaj** (s. 7. maaliskuuta 1997 Podgorica, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi vuonna 2015 puoli vuotta Kroatiassa ja elokuusta 2020 alkaen Unkarissa, jossa hän edustaa Kisvárdaa.

Camaj on pelannut Montenegron nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Montenegron A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Suomea vastaan ja toisen kerran syyskuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan; molemmissa otteluissa hän tuli vaihtopelaajana kentälle.

## Lähteet
Vladimir Jovović

**Vladimir Jovović** (s. 26. lokakuuta 1994 Nikšić, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 173-senttimetrinen. Hän on pelannut Montenegron ja Serbian lisäksi Tšekissä, jossa hän on edustanut FK Jablonecia kausina 2017–2021 ja uudelleen kesästä 2022 alkaen.

Jovović pelasi Montenegron A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2013 ystävyysottelussa Luxemburgia vastaan. Hän on pelannut toukokuun 2023 loppuun mennessä 51 A-maaottelua, joissa hän on ollut 30 kertaa avauskokoonpanossa. Maaleja hän ei ole maaotteluissaan tehnyt.

## Lähteet
Nikola Krstović

**Nikola Krstović** (s. 5. huhtikuuta 2000) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Serbiassa ja syyskuusta 2021 alkaen Dunajská Stredan joukkueessa Slovakiassa.

Krstović on pelannut useissa Montenegron nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Montenegron A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2022 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Kesäkuussa 2022 hän pelasi Kansojen liigan otteluissa Bosnia ja Hertsegovinaa sekä Romaniaa vastaan.

## Lähteet
Toshima (täsmennyssivu)

**Toshima** voi tarkoittaa:

* Toshima, yksi Tokion metropolin erillisalueista
* Toshima, Tokion metropolin Kitan erillisalueen kaupunginosa
* Toshima, Japanin saari Izusaarilla Tyynessä valtameressä
* Toshima, Japanin kyläkunta Toshiman saarella Tokion metropolissa
* Toshima, Japanin kyläkunta Kagoshiman prefektuurissa
* Toshima-linja, Seibu-rautatieyhtiön linja Japanissa
Sulo Huhma

**Sulo Albert Huhma**, vuoteen 1935 ** Hällström** (12. syyskuuta 1893 Helsinki – 23. marraskuuta 1970 Madeira) oli suomalainen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Huhman vanhemmat olivat työmies Albert Hällström ja Matilda Friman ja puoliso vuodesta 1918 Alina Adele Hellström. Huhma kävi neljä luokkaa Helsingin normaalilyseota 1903–1910 ja suoritti Helsingin kauppakoulun 1911. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Huhma oli SOK:n Helsingin konttorin konttoristi 1913–1915, SOK:n pääkonttorin ruokatavaraosaston konttoristi 1915–1917 ja marja- ja sienikaupan neuvoja 1917–1919, SOK:n Tampereen konttorin ruokatavaramyyjä ja kirjeenvaihtaja 1919–1927, SOK:n pääkonttorin ruokatavaraosaston apulaishoitaja ja sittemmin elintarvikeosaston hedelmä- ja säilykekaupan hoitaja 1927–1941, SOK:n Kokkolan konttorin johtaja 1941–1957 ja Helsingin konttorin johtaja vuodesta 1958. Hän oli myös Oy Sokle Ab:n toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1941–1958 ja hänellä oli useita osuustoiminnallisia ja muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Huhma sai 1960. 

## Lähteet
Spencer Silver

**Spencer Silver** (1941 – 8. toukokuuta 2021)  oli yhdysvaltalainen kemisti, joka teki heikon liiman 3M-yhtiölle. Myöhemmin Art Fry käytti sitä liimaa Post-It lappuihin.

Silver opiskeli kemiaa Arizonassa ja Coloradossa, ja aloitti työt 3M-yhtiössä vuonna 1966. Hänen työtään oli erilaisten liimojen kehittely. Vuonna 1968 syntyi aine, joka muodosti mikroskoopilla katsottuna kimaltavia palloja, jotka tarttuivat löyhästi, pitivät papereita kiinni toisissaan, irtosivat helposti ja voitiin kiinnittää uudelleen. Silver kutsui ainetta vastaukseksi kysymykseen, jota ei ole vielä keksitty. Art Fry keksi aineelle käytön kuusi vuotta myöhemmin. Silverin ura 3M:llä jatkui eläkkeelle jäämiseen vuonna 1996.

Post-it- laput ovat Museum of Modern Artin kokoelmissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Serendipity: Hitting on the right note *The Independent*
Al-Hijr

**Al-Hijr** () eli Hidzrin suura on Koraanin 15. suura ja sisältää 99 jaetta. Ikäluokituksen mukaan suura on mekkalainen. Suura on saanut nimensä jakeesta 80, jossa mainitaan seutu nimeltä Hidzr.

## Sisältö
Suura alkaa varoituksesta uskottomille (jakeet 2-3) ja kertoo, kuinka aikaisemmille kansoille on käynyt (4-15). Se esittelee Jumalan tunnusmerkkejä luonnossa (16-25) ja kertoo ihmisen luomisesta (26-42) sekä Helvetistä ja Paratiisista (43-48). Suura muistuttaa, että Jumala on anteeksiantava, mutta Hänen rangaistuksensa on tuskallinen (49-50). Suura päättyy profeettakertomuksiin Abrahamista (51-60) ja Lootista (61-77) sekä kertomuksiin Aikan ja Hidzrin asukkaista (78-84). Viimeiset jakeet ovat yleisluontoisia kehotuksia palvella Herraa (85-99). Hämeen-Anttilan mukaan suura kertoo myös Muhammedista, mutta profeetan nimeä ei tekstissä esiinny. 

Hämeen-Anttilan mukaan ei ole varmaa tarkoittaako suuran mainitsema Hidzr samannimistä nabatealaiskaupunkia.

### Seitsemän toistettavaa
Jakeessa 87 todetaan: *Olemme antaneet sinulle seitsemän toistettavaa [kertomusta] ja mahtavan Koraanin.* Al-Bukharin tallentama *hadith* lausuu: "Jumalan Lähettiläs sanoi: "Koraanin ydin on seitsemän usein toistettua säettä, jotka muodostavat 'Suuren Koraanin'." On arveltu, että tällä viitataan Koraanin ensimmäiseen, rukouksen muotoiseen suuraan Al-Fatiha, joka kuuluu muslimien päivittäisiin rukousrituaaleihin. Tämä tarkoittaisi, että al-Fatiha ei olisi osa Koraania, vaan itsenäinen "Suuri Koraani", jossa on "seitsemän toistettavaa" eli seitsemän jaetta.

## Katso myös

* Luettelo Koraanin suurista

## Lähteet

* 
* 
* 

### Viitteet
Albert Kellogg

**Albert Kellogg** (1813–1887) oli yhdysvaltalainen lääkäri, farmaseutti ja kasvitieteilijä.

Kellogg syntyi New Hartfordissa Connecticutissa ja opiskeli lääketiedettä Charlestonissa Etelä-Carolinassa sekä Transylvania Collegessa Kentuckyssa. Matkoillaan Yhdysvaltojen etelä- ja länsiosiin Kellogg kiinnostui kasvitieteestä. Hän saapui Kaliforniaan vuonna 1849 ja asettui viimein San Franciscoon, jonne hän perusti oman apteekin sekä praktikan. Kumpikaan näistä ei kuitenkaan ollut erityisen menestyksekkäitä yrityksiä. Niinpä Kellogg alkoi seurata kiinnostustaan kasveihin sekä kasvitieteeseen ja liittyi opiskelijoiden California Academy of Sciences -tiedejärjestöön vuonna 1853. Kellogg oli yksi tiedejärjestön seitsemästä perustajajäsenestä ja hoiti järjestössä erilaisia tehtäviä. Ollessaan järjestön ensimmäisenä kasvitieteen kuraattorina Kellogg toi järjestön jäsenille useita keräämiään kasvinäytteitä määritettäviksi. Merkittävimmän kasvien keräysmatkansa Kellogg teki vuonna 1867 yhdessä George Davidsonin kanssa. Tuolla matkalla Kellogg keräsi näytteitä lähes 500 kasvilajista ja noita näytteitä on säilöttynä eri paikkoihin.

Kellogg julkaisi kasvitieteellisiä löydöksiään useissa paikallisissa sanoma- ja aikakauslehdissä sekä tiedejärjestön julkaisuissa ja kuvasi käsikirjoituksissaan toisinaan myös uusia lajeja. Toiset kasvitieteilijät ovat myöhemmin kuvanneet samoja lajeja Kelloggin materiaaleihin perustuen, jolloin Kelloggin lajikuvauksesta on tullut useiden sukujen ja 215 lajin varsinainen alkuperäinen lajikuvaus. Kasvitieteilijä Asa Gray kuvaili Kelloggia "hyvää tarkoittavaksi, mutta tiedemaailman harmiksi". Toisaalta kasvitieteilijä John Torrey antoi Sierra Nevadassa kasvavalle matarakasvisuvulle Kelloggin mukaan nimeksi *[[Kelloggia]]*.

Kellogg oli myös huomattavan tuottelias kasvikuvien piirtäjä. Vaikka Kellogg piti kaikentyyppisistä kasveista, hän oli erityisesti kiinnostunut puista. Niinpä yksi hänen merkittävimmistä julkaisuistaan on vuonna 1882 julkaistu yksityiskohtainen kuvaus Kalifornian metsäpuista. Elämänsä viimeisen vuosikymmenen Kellogg piirsi yli 400 piirroskuvaa eri puu- ja pensaslajeista.

## Lähteet
* Daniel, T. E., 2008: One Hundred and Fifty Years of Botany at the California Academy of Sciences (1853–2003) — *Proceedings of the California Academy of Sciences* 4, vol. 59, № 7, s. 215–305 (https://www.calacademy.org/sites/default/files/assets/docs/pdf/history_botany_at_cas_pcas_v59apr08_daniel_pp_215-305lr.pdf) 

## Aiheesta muualla

* JSTOR Global Plants: Kellogg, Albert
Toshima (Tokion kyläkunta)

**Toshima** () on Japanin kyläkunta Tokion metropolissa. Se käsittää Izusaariin kuuluvan Toshiman saaren, joka sijaitsee Tyynessä valtameressä noin 140 kilometriä Tokion kaupunkialueelta etelään. Toshiman kunta on osa Ōshiman aliprefektuuria. Toshimassa on 320 asukasta (heinäkuussa 2022) ja sen pinta-ala on 4,12 neliökilometriä.

## Maantiede
Toshiman kuntaan kuuluu ainoastaan Toshiman saari, yksi pienimmistä Izusaarista. Saari on tuliperäinen, ja sen keskellä kohoaa 508 metriä korkea Miyatsukavuori. Saaren rannikko on jyrkkäpiirteinen. Alavia alueita onkin vähän, ja asutus on keskittynyt yhteen kylään saaren pohjoisosaan, jossa maasto on suhteellisen loivaa. 

Saarta peittävät pääosin kameliametsät. Vuorenhuipun lähettyvillä kasvaa myös luonnontilaista metsää, jonka lajeja ovat esimerkiksi *[[Castanopsis sieboldii]]* ja *[[Machilus thunbergii]]*. Maaperä on vulkaanisen toiminnan ansiosta hyvin hedelmällistä. Saari on valkonaamaliitäjän elinaluetta. Se kuuluu Fujin–Hakonen–Izun kansallispuistoon.

## Historia
Toshimalla on ollut asutusta jo esihistoriallisella jōmon-kaudella. Saarelta onkin löydetty jōmon- ja Yayoi-kausilla valmistettuja keraamisia astioita.

Meiji-kaudella 1800-luvulla Toshima kuului Japanin prefektuurinhallinnon perustamisen jälkeen vuoroin useaan eri prefektuuriin, kunnes se liitettiin osaksi Tokion prefektuuria vuonna 1878. Kunnallishallinto saarelle ulotettiin vuonna 1923.

## Talous
Toshiman tärkein elinkeino on kamelian siemenistä puristettavan kameliaöljyn tuotanto. Muita elinkeinoja ovat kalastus ja 1960-luvun jälkeen aloitettu koristekasvien puutarhaviljely. Merialueilta kerätään *[[Panulirus japonicus]]* -langusteja (*ise-ebi*) ja *[[Turbo sazae]]* -kotiloita.

## Liikenne
Toshimalta on säännöllinen laivayhteys Tokioon ja läheiselle Ōshiman saarelle.

## Kulttuuri ja nähtävyydet
Toshimassa on säilynyt vanha ratsastusjousiammuntaperinne (*[[yabusame]]*), joka ulottuu useiden vuosisatojen taakse. Se katkesi toisen maailmansodan jälkeen, mutta elvytettiin 1970-luvun lopulla. Toshiman yabusame on nimetty Tokion metropolin aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.

## Kuvia

Tiedosto:Toshima street.jpg|Katu Toshiman saarella
Tiedosto:Miyatsukayama.jpg|Miyatsukavuori
Tiedosto:Toshima Port2.jpg|Toshiman satamaa, taustalla Ōshima
Tiedosto:Toshima.heliport.jpg|Toshiman helikopterikenttä


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Toshiman kyläkunnan internetsivut
Jyllinkosken Sähkö

**Jyllinkosken Sähkö Oy** oli nykyisten Etelä- ja Rannikko-Pohjanmaan maakuntien alueella vuosina 1912–1996 toiminut energiantuotantoyhtiö. Aikana, jolloin kansallista kantaverkkoa ei vielä ollut, yhtiö tuotti sähköä kaikkiaan 18 kuntaan ja työllisti lähes 200 henkilöä. Jyllinkosken Sähkön piirissä olleet kunnat olivat vuonna 1938 pohjoisimpana Ilmajoki ja Pirttikylä, läntisimpänä Kaskinen ja Närpiö sekä eteläisimpänä Karijoki ja Kauhajoki. Yhtiö oli kaatua 1930-luvun lamassa, mutta Kurikan kunta pelasti yhtiön ostamalla suuren osan osake­kannasta vuonna 1932.

Yhtiön vesivoimala sijaitsi Kurikassa kanjonimaisessa Kauhajoen Jyllinkoskessa hieman ennen Kauhajoen yhdistymistä Kyrönjoeksi Jalasjoen kanssa. Voimala tuotti sähköä vuodesta 1913 aina vuoteen 1970, jolloin sen korvasi lähelle rakennettu Pitkämön voimalaitos ja Kyrönjoen tulvia hillitsevä Pitkämön tekojärvi. Entisessä voimalarakennuksessa toimii vuonna 1987 perustettu Jyllinkosken sähkömuseo, Suomen ensimmäinen sähkölaitosmuseo.

Jyllinkosken Sähkön omistus­kuviot muuttuivat monesti 1990-luvulla. Yhtiöstä osti suurimman osan Imatran voima. Sen yhdistyessä Nesteen kanssa Fortumiksi vuonna 1998 Kurikan kaupunki sai Fortumin osakkeita. Nesteen osakkeita kaupunki puolestaan sai, kun Fortum Oil irrotettiin Fortumista uudelleen Nesteeksi vuonna 2005.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* Turunen, H.: *Jyllinkosken Sähkö Oy 1912–1992*. Vaasa 1992.
Niilo Hilke

**Niilo Nikolai Hilke**, vuoteen 1935 **Hildén** (10. toukokuuta 1900 Viipurin maalaiskunta – 10. marraskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Hilkkeen vanhemmat olivat pientilallinen Frans Nestor Hildén ja Maria Matilda Ketola ja puolisot 1926–1951 Sigrid Anna Helena Stubb ja vuodesta 1952 Aune Kaarina Ervamaa, aiemmin Seppälä. Hilke kävi keskikoulun Viipurin suomalaisessa lyseossa 1918 ja Ojastenmäen Yksityisen Kauppakoulun Viipurissa 1919. Hän oli 
Välitys- ja Agenttuuriliike Illukka & Perttilä Oy:n konttorioppilas Viipurissa 1919–1925, Hangon konttorin konttorinhoitaja talvisin 1921–1925, Oy John Dahlbergin Viipurin konttorin speditööri 1925–1928, Kotkan, Helsingin, Hangon konttoreissa prokuravaltuuksin 1927–1928, Suomen Valtamerentakainen Kauppa -yhtiön Viipurin konttorin huolintaosaston hoitaja 1928, Oy Huolintakeskus Ab:n perustaja ja johtaja vuodesta 1928, Viipurin ja Hangon konttorien johtaja 1928–1940, puolustusvoimien pääesikunnan sotatalousosaston Tornion toimiston virkailija 1939–1940 ja 1941–1942, Oy Huolintakeskus Ab:n Liinahamarin konttorin johtaja 1940–1941, laivojen lastien purkausten valvoja Kirkkoniemessä Norjassa 1941, armeijan huoltopäällikön esikunnassa Helsingissä 1942, jälleenrakennus- ja väestönsuojelutehtävissä Viipurissa 1942–1944, Oy Huolintakeskus Ab:n Kotkan konttorin johtaja 1945–1950 sekä Haminan Laivaus Oy:n, Oy Fredrikshamn Stevedoring Co:n ja Ahtaus Oy Promptin toimitusjohtaja vuodesta 1950. Hilke oli myös Linnan tilan omistaja Lappeella vuodesta 1941 ja hänellä oli lukuisia luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Hilke sai 1960.

## Lähteet
Niels Bollmann

**Niels Andersen Bollmann** (11. heinäkuuta 1939 Brøns – 16. toukokuuta 1989) oli tanskalainen keskustademokraattien poliitikko. Hän toimi Tanskan asuntoministerinä vuosina 1982–1986 ja istui kansankäräjillä vuodesta 1977 kuolemaansa saakka.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* [''Niels Bollmann'' Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla](https://www.ft.dk/da/medlemmer/fhvmf/n/niels-bollmann-(cd))
Matti Hurme

**Matti Hurme** (23. helmikuuta 1865 Lieto – 8. helmikuuta 1947) oli suomalainen kruununvouti.

Matti Hurmeen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Alikirri ja Fredrika Eufrosyne Jaakontytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Turun lyseosta ja suoritti kameraalitutkinnon vuonna 1894.

Hurme oli senaatin talousosastolla ylimääräisenä kopistina vuodesta 1899. Hänestä tuli Uudenkaupungin kaupunginvouti vuonna 1900 ja kaupunginviskaali 1902. Hurme oli sitten kruununnimismiehenä Pöytyällä vuodesta 1904, sen jälkeen Hartolassa ja Hauholla ja lopuksi vuodesta 1909 alkaen Hausjärvellä. Hän toimi Hauhon kihlakunnan kruununvoutina 1914–1932 eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Tämän jälkeen Hurme toimi kunnallisena alkoholitarkastajana Riihimäellä. Hänet valittiin Riihimäki-Seuran puheenjohtajaksi vuonna 1938.

Kruununvoutina toimiessaan Hurme joutui vuonna 1917 pitämään poliisitutkimuksen paikan päällä Mommilan veriteoista ja taistelusta suojeluskuntalaisten ja venäläisten matruusien välillä. Hän julkaisi vuonna 1937 tästä aiheesta kirjan *Mommila* täydennettyään tutkimuspöytäkirjoja haastatteluilla.

Matti Hurme oli naimisissa vuodesta 1899 Saima Irene Kahilaisen kanssa.

## Julkaisuja
* *Mommila*. WSOY 1937

## Lähteet
Dahmer – Hirviö: Jeffrey Dahmerin tarina

**Dahmer – Hirviö: Jeffrey Dahmerin tarina** () on yhdysvaltalainen 10-osainen rikosdraamasarja, jonka ovat luoneet Ryan Murphy ja Ian Brennan. Sarja seuraa pahamaineisen sarjamurhaajan Jeffrey Dahmerin murhia. Dahmeria sarjassa esittää Evan Peters. Muita rooleja esittävät muun muassa Niecy Nash, Molly Ringwald, Michael Learned ja Richard Jenkins.

Sarja julkaistiin Netflixissä 21. syyskuuta 2022. Syksyllä 2024 julkaistu sarjan toinen tuotantokausi keskittyy vuoden 1989 perhesurmaan Beverly Hillsissä nimellä *Hirviöt: Lyle ja Erik Menendezin tarina*.

## Näyttelijät

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Sainte-Christie

**Sainte-Christie** on kunta Lounais-Ranskassa Gersin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Gersjoen varrella, noin 15 kilometriä Auchin kaupungista pohjoiseen.

Sainte-Christien kylä ja linna ovat peräisin 1000-luvulta. Linna on tarkoitettu palvelemaan Santiago de Compostelaan menevien pyhiinvaeltajien majapaikkana. Tuli tuhosi 1200-luvulla suuren osan linnasta, mutta se on jälleenrakennettu.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Feodor Roos

**Feodor Wladimir Gabriel Roos** (13. huhtikuuta 1867 Naantali – 15. syyskuuta 1946 Orivesi) oli suomalainen vankilanjohtaja.

Roosin vanhemmat olivat Naantalin pormestari Anders Gabriel Roos ja Gustava Emilia Holmberg. Roos kirjoitti ylioppilaaksi Åbo lyceumista 1886, suoritti oikeustutkinnon 1890 ja toimi Turun hovioikeuden auskultanttina. Hän oli Viipurin lääninvankilan kirjanpitäjänä 1892–1896 ja johtajana 1896–1899 ja sen jälkeen Helsingin lääninvankilan johtajana 1899–1918. Vuoden 1918 sisällissodan aikana punaiset erottivat Roosin ja vangitsivat hänet omaan vankilaansa. Sodan jälkeen Roos oli ensin lyhyen aikaa Suomenlinnan vankileirin I piirin päällikkönä, toukokuusta kesäkuuhun 1918 Sotavankilaitoksen alaisena Helsingin sotilasvankiloiden johtajana ja kesäkuun lopusta alkaen koko Sotavankilaitoksen johtajana, kunnes se syyskuun puolivälissä yhdistettiin vankeinhoitolaitokseen. Tämän jälkeen Roos oli vielä vuosina 1918–1919 Vankeinhoitohallituksen vankilatarkastajana.

Vuonna 1919 Roos erosi virastaan ja siirtyi hoitamaan Orivedellä omistamaansa Holman kartanoa, jonka omistuksen hän luovutti 1933 pojalleen. Hän kuoli siellä 1946.

## Lähteet
Veikselin kynnään kanava

**Veikselin kynnään kanava** () on Puolassa sijaitseva Itämeren kanava, joka rakennettiin vuosina 2019–2022 ja avattiin liikenteelle syyskuussa 2022. Se on noin 1,3 kilometriä pitkä ja syväykseltään 4,5 metriä. Kanava puhkaisee Veikselin kynnään kapean harjanteen ja yhdistää Veikselinhaffin Gdanskinlahteen. Ennen kanavan rakentamista ainoa merireitti Veikselinhaffin lähes umpinaisesta lahdesta Itämerelle kulki Baltijskinsalmen kautta, joka sijaitsee Venäjän Kaliningradin alueella. Kanava lyhentää merkittävästi merimatkaa Elblągin satamakaupungista Itämerelle.

Puolan valtio rakennutti kanavan osaksi strategisista ja turvallisuuspoliittisista syistä. Kanavan käyttöönoton jälkeen laivat pääsevät Veikselinhaffiin kulkematta Venäjän aluevesien kautta. Sen virallinen avajaispäivä 17. syyskuuta oli Neuvostoliiton Puolaan hyökkäyksen 83. vuosipäivä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sere (sukunimi)

**Sere** on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:

*Jouko Sere (1927–2022), diplomi-insinööri, yritysjohtaja ja vuorineuvos
*Kaisa Sere (1954–2012), tietojenkäsittelytieteilijä ja professori
Jorma Harima

**Jorma Harima**, vuoteen 1933 **Hohenthal**, 1933–1936 **Hohenthal-Harima** (26. elokuuta 1908 Kokkola – 11. elokuuta 1963 Asikkala) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Hariman vanhemmat olivat kauppaneuvos Samuli Harima, aiemmin Hohenthal, ja Anna Matilda Björklund ja puolisot 1931–1942 Valma Elo ja vuodesta 1945 Ansa Paavola.Taidemaalari Ilona Harima oli hänen sisarensa. Jorma Harima kävi kolme luokkaa Helsingin Suomalaista normaalilyseota 1919–1924, suoritti Helsingin Kauppiaitten Kauppakoulun 1925–1927 ja opiskeli kaupallisia aineita Nottinghamissa Englannissa 1930–1931. Hän oli Buck & Willmanin palveluksessa Lyypekissä 1927–1928, Schlüter & Maackin palveluksessa Hampurissa 1929–1930, Talous-Osakekaupan maaseutumatkustaja 1932–1937, mainospäällikkö 1937–1942, prokuristi vuodesta 1938, toimitusjohtaja vuodesta 1943 ja johtokunnan jäsen vuodesta 1943. Harima oli myös Helsingin Talouskauppa Oy:n perustaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1958 ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Harima sai 1960. 

## Lähteet
Karina (laulaja)

**Karina** (oik. **María Isabel Llaudés Santiago**, s. 4. joulukuuta 1945 Jaén) on espanjalainen laulaja. Karina opiskeli nuorena pianonsoittoa ja musiikin teoriaa. Karina pääsi vuonna 1961 radio- ja televisiomainosten kautta levyttämään ensimmäisen kappaleensa "Bikini Amarillo" nimellä Maribel Llaudes. Levytysura nimellä Karina alkoi vuonna 1963 levy-yhtiö Hispavoxilla.

Vuonna 1965 Karina levytti tuon vuoden eurovision laulukilpailun voittokappaleen "Poupée de cire, poupée de son" espanjaksi nimellä "Muñeca de Cera". Muihin 1960-luvun loppupuolen hitteihin kuuluivat "Romeo y Julieta", "Las flechas del amor", "Fiesta", "Regresarás", "El baúl de los recuerdos" ja "Colores". Samoihin aikoihin Karina myös näytteli elokuvissa "El último sábado", "Los chicos del Preu" ja "La chica de los anuncios".

Karina voitti joulukuussa 1970 espanjalaisen Pasaporte a Dublín -musiikkikilpailun, jossa valittiin Espanjan edustaja vuoden 1971 Eurovision laulukilpailuun. Karinan edustuskappaleeksi valittiin kilpailun jälkeen sisäisesti "En un mundo nuevo". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Karina sijoittui toiseksi. Myöhemmin samana vuonna Karina teki kokemuksensa pohjalta elokuvan "En un mundo nuevo", jossa lastenhoitaja haaveili euroviisuedustuksesta.

Karinan levytyssopimus Hispanvoxin kanssa päättyi vuonna 1978. Tuon jälkeen Karina muutti Meksikoon, mutta muutti myöhemmin takaisin Espanjaan. Karinalla todettiin syöpä vuonna 1993, mutta hän toipui siitä täysin.

## Lähteet
*

### Viitteet
Dmitri Astrahan

**Dmitri Hananovitš Astrahan** (; s. 17. maaliskuuta 1957 Leningrad) on venäläinen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja. Hän on työskennellyt sekä elokuvissa että teatterissa.

Astrahan valmistui Leningradin teatterin, musiikin ja elokuvan valtioninstituutista vuonna 1982. Hän on työskennellyt muun muassa Pietarin komediateatterin taiteellisena johtajana vuosina 1991–1995. Astrahan aloitti ohjaamisen 1990-luvun alussa. Hänen ohjaamiensa elokuvien joukossa ovat *[[Vsjo budet horošo]]* (1995), *[[Kontrakt so smertju]]* (1998), *[[Podari mne lunnyi svet]]* (2001), *[[Žoltyi karlik]]* (2001) ja *[[Zolotaja strana]]* (2009). Astrahanille myönnettiin vuonna 2009 Venäjän kunniataiteilijan arvonimi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Richa Chadda

**Richa Chadda** (s. 18. joulukuuta 1986 Amritsar, Punjab, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee hindinkielisissä elokuvissa. Tehtyään ensiesiintymisensä pienessä roolissa komediaelokuvassa *[[Oye Lucky! Lucky Oye!]]* (2008) Chaddan läpimurto tapahtui vuonna 2012 sivuroolissa gangsterisaagassa *[[Gangs of Wasseypur]]*, jossa hänen roolinsa gangsterin sotaisena ja pahakielisenä vaimona ansaitsi hänelle parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon. Chaddan ensimmäinen päärooli oli draamassa *[[Masaan]]* (2015).

## Yksityiselämä
Chadda on naimisissa näyttelijä Ali Fazalin kanssa.

## Filmografia

## Palkinnot ja ehdokkuudet

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
*
Joasaf Horlenko

**Joasaf Horlenko**, , maallinen nimi: **Jakym Horlenko**, (19. syyskuuta 1705 Pryluky, Pultavan alue – 21. joulukuuta 1754 Hraivoron, Sloboda-Ukraina) oli ukrainalainen kirkollinen johtaja ja kirjailija.

Horlenkon isän puoleinen isoisä oli kasakkaupseeri ja äidin puoleinen hetmani Danylo Apostol. Opiskeluaikana Kiovan Mohyla-akatemiassa hän antoi munkkilupauksen, valmistuttuaan opetti siellä 1729–1731. Hän antautui sitten kirkolliselle uralle ja oli vuodesta 1748 Sloboda-Ukrainassa Belgorodin piispa. Horlenko kunnostutti kirkkoja, kohotti papiston moraalista ja koulutuksellista tasoa ja tuki Harkovan kollegiumia. Hän kirjoitti lyhyen omaelämäkerran, muutamia saarnoja sekä runon tai näytelmän *Bran tšesnyh sedmi dobrodetelei z sedmi grehami smertnimi* (1737, *Seitsemän päähyveen ja seitsemän kuolemansynnin välinen taistelu*). Hän käytti muinaiskirkkoslaavia, mutta hänen kieleensä sisältyy paljon ukrainan kielen ilmaisuja. Kansa kunnioitti häntä, ja ortodoksinen kirkko kanonisoi hänet 1911.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Erkki Valve

**Erkki William Valve** (22. lokakuuta 1910 Muolaa – 9. maaliskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Valveen vanhemmat olivat kauppias William Valve ja Hilja Vänskä ja puoliso vuodesta 1936 Eeva Tellervo Halmetoja. Valve tuli ylioppilaaksi Viipurin maanviljelys- ja kauppalyseosta 1931 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1936. Hän oli Kansallis-Osake-Pankin virkailija pääkonttorissa Helsingissä 1936, Valtion lentokonetehtaan rakennustyömaan konttoripäällikkö Tampereella 1936–1937, Ilmailuvarikon hankintapäällikö Tampereella 1937–1938, Kuitu Oy:n ostopäällikkö Jääskessä 1938–1940, Nahkatehtaiden Hankinta Oy:n toimitusjohtaja Tampereella 1940–1941, Säteri Oy:n ostopäällikkö Valkeakoskella 1942–1943 ja Outokumpu Oy:n ostopäällikkö 1943–1948, Helsingin konttorin esimies 1946–1948 ja kaupallinen johtaja ja johtokunnan jäsen 1948–1971. Valveella oli myös asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni (1971). Kauppaneuvoksen arvonimen Valve sai 1960. 

## Lähteet
Aulis Onninen

**Aulis Alfred Onninen** (14. lokakuuta 1906 Turku – 1. huhtikuuta 2002 Turku) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Onnisen vanhemmat olivat kauppaneuvos, toimitusjohtaja Alfred Onninen ja Olga Maria Ahtinen ja puoliso vuodesta 1939 Saara Linnea Savisalo. Onninen kävi viisi luokkaa Turun suomalaista lyseota 1918–1924 ja suoritti vesi- ja lämpöjohtoinsinöörin tutkinnon Kölnissä 1927. Opintomatkoja hän teki useisiin eri maihin. Onninen oli Vesijohtoliike Onninen Oy:n lämpöinsinööri ja teknillinen johtaja 1928–1950 ja johtokunnan jäsen, Pumppu- ja armatuuritehdas Melta Oy:n toimitusjohtaja, teknillinen johtaja 1939–1968, johtokunnan jäsen ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1949, Yhtymä Onninen Oy:n osakas, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1951–1968 sekä Oulun Onninen Oy:n ja Porin Onninen Oy:n osakas, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1951–1968. Onninen oli myös Turun Sato Oy:n perustajia ja hallintohenkilöitä sekä Keskus-Sato Oy:n hallintohenkilöitä ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Onninen oli reservin luutnantti (1939). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1961. 

## Lähteet
Carl-Martin Bergroth

**Carl-Martin Bergroth** (1. syyskuuta 1892 Suoniemi – 20. marraskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen sotilas, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

## Henkilöhistoria
Bergrothin vanhemmat olivat Karl Emil Bergroth ja Gerda Olivia Ringbom ja puoliso Johanna (Mirka) Röneholm. Ylioppilaaksi Bergroth tuli Tampereella 1911. Hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella, suoritti Kadettikoulun ja palveli joukkueenjohtajana ja eskadroonanpäällikkönä ratsuväkirykmentissä vuoteen 1922. Bergroth otti myös osaa talvi- ja jatkosotaan. Hän oli Auto-Vulcanon ja Rengaskeskuksen palveluksessa 1922–1934 ja sitten Oy Alftan Ab:llä, jonka toimitusjohtaja hän oli 1949–1966. Bergroth perusti myös Oy Elektro-Diesel Ab:n ja oli sen toimitusjohtaja 1958–1971. Hän oli molempien yhtiöiden hallituksen puheenjohtaja aina kuolemaansa saakka. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1961. Bergroth, sotilasarvoltaan ratsumestari, oli Hakkapeliittayhdistyksen ja Suomen moottorivenekerhon kunniajäsen.

## Julkaisuja
* *50 vuotta autoilun palveluksessa: julkaisu oy Alftan ab:n 50-vuotisjuhlan johdosta*, 1961
* *Glimtar från åren 1892–1972*, 1972

## Lähteet
Divisive

**Divisive** on Disturbedin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet "Unstoppable", "Hey You", sekä "Divisive".
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* David Draiman – laulu
* Dan Donegan – kitara, koskettimet
* John Moyer – basso
* Mike Wengren – rummut

## Arvostelut
* AllMusic: 
* Soundi: 

## Lähteet
Viktor Hryhorovytš

**Viktor Hryhorovytš**, ,(12. toukokuuta 1815 Balta, Podolian kuvernementti – 31. joulukuuta 1876 Jelisavetgrad, Hersonin kuvernementti) oli ukrainalainen slavisti.

Hryhorovytš opetti slaavilaisia kieliä Kazanin yliopistossa 1839–1849, 1854–1865, Moskovan yliopistossa 1849–1854 ja Odessan yliopistossa 1865–1876. Hän puolusti teoksissaan muinaiskirkkoslaavin alkuperää pannonian kielessä. Hän matkusteli slaavilaisissa maissa 1844–1846 ja keräsi merkittävän muinaiskirkkoslaavinkielisten käsikirjoitusten kokoelman, jonka hän lahjoitti Odessan yliopistoon.

Hryhorovytšin kuoleman jälkeen hänen käsikirjoituksensa, muistiinpanonsa ja vanhat kirjansa sijoitettiin Moskovaan Rumjantsevin museoon. Fedir Petrun on julkaissut 1929 kirjan hänen toiminnastaan ennen Odessan aikaa ja toiminnan suhteesta Ukrainaan.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Runnin työväentalo

**Runnin työväentalo** (tai **Haapajärven työväenyhdistyksen talo**) oli Iisalmen kaupungin (vuoteen 1970 Iisalmen maalaiskunnan) Runnin kylässä sijainnut työväentalo.

## Historiaa
Haapajärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1907 yhdistys liittyi Suomen Työläisliittoon. Toiminta tapahtui alkuun torpissa, mutta vuonna 1912 valmistui oma hirsitalo. Yhdistyksellä oli tuolloin 10 jäsentä. 

Sisällissodan aikaan yhdistys lakkautettiin. Talon ollessa valkoisten takavarikossa sen laajentamista varten hankitut hirret käytettiin polttopuina. Lakkautetun yhdistyksen tilalle perustettiin Runnin sosialidemokraattinen yhdistys, joka kuitenkin myös lakkautettiin kommunistilakien nojalla vuonna 1932. Talo päätyi valtiolle ja huutokaupattavaksi. Kuopion sosialidemokraattinen piiri osti talon vuonna 1940 (toisen lähteen mukaan jo 1930-luvun alussa), ja sinne asettui vuokralle Runnin sosialidemokraattinen työväen ja pienviljelijöiden yhdistys, joka lienee perustettu lakkautetun sosialidemokraattisen yhdistyksen jatkajaksi.

Sotien jälkeen Runnin sosialidemokraattisessa yhdistyksessä oli 105 jäsentä, ja se päätti erota SDP:stä ja liittyä SKDL:n vuonna 1945. Tämän seurauksena Kuopion sosialidemokraattinen piiri ilmoitti, ettei Runnin yhdistys enää saanut vuokrata taloa, eikä suostunut myöskään myymään sitä yhdistykselle. Vuonna 1955 sosialidemokraattinen piiri laittoi talon myyntiin lehti-ilmoituksella. Ilmeisesti taloa ei saatu myytyä eikä käyttöön, sillä toiminta talossa loppui jo ennen 1960-lukua, ja se purettiin vuonna 1967. SKP:n Runnin osasto puolestaan rakensi uudeksi toimitilakseen Runnin Kansantalon vuonna 1955.

## Rakennus
Taloon kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola ja keittiö sekä vahtimestarin asunto (yksi huone ja keittiö). Näyttämön yläpuolella oli erään Ylivieska-Iisalmi -rautatien rakentajan maalaama auringonnousua kuvaava maalaus ja teksti ”Kaikkien maiden köyhälistö, yhtykää!”. Talon korkeus oli noin 4,5 metriä. Taloon vedettiin sähköt jossain vaiheessa.

## Toimintaa työväentalolla
Talossa järjestettiin sen toiminnan alkuaikoina juhlia ja esitettiin jopa koko illan näytelmiä. Sisällissodan aikaan talolla pidettiin punakaartin harjoituksia; sodan jälkeen sinne taas vangittiin punaisten puolella taistelleita. Vuonna 1948 työväentalolla pidettiin yleinen työttömien kokous, johon osallistui noin 50 henkeä.

## Lähteet
Nightmare (Venomin kappale)

__NOTOC__

**Nightmare** on äärimetalliyhtye Venomin kappale vuodelta 1985. Se julkaistiin sekä 7" että 12" vinyylisinglenä; jälkimmäistä on kuvailtu myös EP:ksi. ”Nightmaren” myötä Venom siirtyi aiempaa melodisempaan suuntaan. EP oli Venomin viimeinen 1980-luvun studiojulkaisu, jolla yhtyeen alkuperäiskitaristi Jeffrey ”Mantas” Dunn soitti.

”Nightmaresta” kuvattiin musiikkivideo, joka kertoo nuoren naisen painajaisesta. Unessa ruma noita-akka vainoaa naista ja viettelee tämän tekeytymällä komeaksi mieheksi. Videon lopussa nainen herää ja kauhukseen havaitsee noidan istuvan sänkynsä vierellä.

## Vastaanotto
”Nightmare” sai tuoreeltaan ristiriitaisia arvioita. ''Kerrang!''-lehden numerossa 102 Robbin Crosby kuvaili singleä ”juuri sellaiseksi paskaksi, joka pilaa hevimetallin maineen”. Jon Bon Jovin kerrotaan antaneen samansuuntaisen lausunnon. *Kerrangin* numerossa 104 julkaistiin uusi arvostelu, jonka oli kirjoittanut Derek Oliver. Sen mukaan Venomin tyyli oli siirtynyt pehmeämpään suuntaan jo ''Possessed''-albumilla, ja ”Nightmare” oli tälle kehitykselle luontevaa jatkoa: ”Cronos laulaa (mahdollisesti ensimmäistä kertaa) sävelessä ja Mantasin soitto väliosassa on ehkäpä parasta kitarointia sitten Jeff Beckin hiljattaisen pitkäsoiton.” B-puolen kappaletta ”F.O.A.D.” Oliver kuvailee perinteisemmäksi Venomiksi ja ennustaa sen miellyttävän yhtyeen vanhoja ihailijoita.

*[[Imperiumi (verkkosivusto)|Imperiumin]]* Janne Peltonen pitää 2005 julkaistussa arviossa ”Nightmarea” osoituksena Venomin hiipuvasta luovuudesta. ”Venomilla oli tapana julkaista albumien välissä loistavia sinkkuja, lukuisina eri versioina tietenkin. Sääntönä oli, että näitä sinkkubiisejä oli turha odottaa albumeilta. Kun *Possessedin* jälkeen julkaistu Nightmare-sinkku sai kylkeensä albumiraidan Satanachist ja bonusbiisiksi äärimmäisen turhan F.O.A.D-sutaisun, niin todennäköisesti Venomit ovat tuumanneet, että eiköhän tää tässä ollut. Että tuplaliven julkaisupuuhiin.”

## Kappaleet

### 7" single

;A-puoli
# 
;B-puoli
#

### 12" single

;A-puoli
# 
;B-puoli
#
# 

### Alankomaalainen EP

;A-puoli
# 
;B-puoli
#
# 
# 

## Kokoonpano
* Conrad ”Cronos” Lant – bassokitara, laulu
* Jeffrey ”Mantas” Dunn – kitara
* Anthony ”Abaddon” Bray – rummut

## Katso myös

* *[[The Seven Gates of Hell|The Seven Gates of Hell. Singles 1980–1985]]*

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Runnin Kansantalo

**Runnin Kansantalo** on Iisalmen kaupungin (vuoteen 1970 Iisalmen maalaiskunnan) Runnin kylässä sijaitseva työväentalo.

## Historiaa
Suomen Kommunistisen Puolueen Runnin osasto perustettiin vuonna 1945, kun Runnin Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys päätti erota SDP:stä ja liittyä SKDL:n. Yhdistys hankki tontin Runnin kyläkeskustasta, ja talo valmistui vuonna 1955. Rakennushankkeen taustalla oli se, että Runnin vanhan työväentalon omisti Kuopion sosialidemokraattinen piiri, joka kieltäytyi vuokraamasta taloa Runnin yhdistykselle sen jälkeen, kun se oli eronnut SDP:stä. "Pitkän hiljaiselon" jälkeen kiinteistö siirtyi lahjoituksena Runnin seudun kyläyhdistyksen (perustettu vuonna 1996) omistukseen.

## Rakennus
Kansantalo on rakennettu Pörsänmäestä kotoisin olleen rakennusmestari Jaakko Reinikaisen suunnitelman mukaisesti. Talo on runkorakenteinen, laudoitettu ja huopakattoinen. Katto on uusittu vuonna 1987. Sisäkatot ja seinät on pahvitettu. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteiset sekä yhden huoneen ja keittiön asunto talonmiestä varten. Tontilla on lisäksi ulkorakennus. Talo on sähköistetty. 

Vuonna 2017 talossa oli tekeillä suuria perusparannuksia, viimeisimpänä sokkelin salaojitus ja sadevesien hallinta. Lisäksi vuonna 2016 Runnin seudun kyläyhdistys sai opetus- ja kulttuuriministeriöltä 15&nbsp;000 euron avustuksen katon korjaamista varten. Juhlasalissa oli vuonna 2017 monipuolinen kuntosalilaitteisto ja pingispöytä; kaikki laitteet oli saatu lahjoituksena läheiseltä kylpylältä.

## Lähteet
Niiralanniemen työväentalo

**Niiralanniemen työväentalo** oli Iisalmen kaupungin (vuoteen 1970 Iisalmen maalaiskunnan) Niiralanniemen kylässä sijainnut työväentalo. 

## Historiaa
Niiralanniemen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1910 nimellä Niiralanniemen Työ, ja se liittyi Suomen Työläisliittoon. Vuonna 1916 yhdistyksellä oli vain viisi jäsentä. Vuonna 1922 yhdistyksen oma talo valmistui. Yhdistys kuitenkin ilmoitti jo vuodesta 1917 alkaen sanomalehdissä järjestävänsä tilaisuuksia omalla talollaan, joten ilmeisesti sillä oli talo käytössään jo aiemmin. Vuonna 1921 talon kerrottiin jo olevan melkein velaton. Taloa laajennettiin vuonna 1922, joten talon valmistumisella voidaan jossain yhteydessä viitata laajennusosan valmistumiseen. Vuonna 1932 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla ja talo takavarikoitiin. Vuonna 1922 perustettu Niiralanniemen Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys anoi talon ostoa ja sai sen vuonna 1935. Vuonna 1938 talo myytiin Osuusliike Ylä-Savon omistukseen, ja Niiralanniemen Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys jatkoi sen vuokraamista kesäisin. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

## Rakennus
Talo oli runkorakenteinen lautatalo, jonka vesikatto oli päreistä. Vuonna 1938 taloa laajennettiin jälleen. Pinta-ala oli 120 neliömetriä. 

## Toimintaa työväentalolla
Helmikuussa 1921 talolla järjestettiin laskiaistanssiaiset. Vuonna 1922 yhdistys järjesti työväentalolla ohjelmallisen iltaman vähävaraisten kansakoululasten hyväksi. Jo kesällä 1917 Salmetar -lehti taas kirjoitti, että Niiralanniemen työväentalolla järjestettiin tansseja "joka pyhä ja vieläpä arki-iltoinakin", ja että näihin tansseihin kertyi "kaikenkarvaista väkeä", myös "huonomaineisia" naisia. 

## Lähteet
Ulmalan työväentalo Ahmola

**Ulmalan työväentalo Ahmola** oli Iisalmen kaupungin (vuoteen 1970 Iisalmen maalaiskunnan) Peltosalmen kylässä sijainnut työväentalo.

## Historiaa
Ulmalan Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys perustettiin vuonna 1939, mutta yhdistys pääsi kunnolla toimimaan vasta sotien jälkeen. Yhdistys rakensi tanssilavan, joka valmistui vuonna 1945. Vielä 1980-luvun lopulla lava oli käytössä, mutta sen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.

Yhdistys osti vuonna 1985 huutokaupasta vuonna 1930 rakennetun entisen Ahmon kansakoulun ja muutti sen Ahmola-nimiseksi työväentaloksi, joka valmistui syksyksi 1987. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, jossa oli istumapaikat 225 hengelle, kahvio, wc-tilat sekä toisessa kerroksessa talonmiehen asunto, toimisto ja varastotiloja. Talo on sittemmin purettu, ja sen hirsistä on rakennettu vuonna 1998 Äkäslompoloon Ylläkselle osoitteeseen Vesikuruntie 11 loma-asunto nimeltä Villa Ahmola.

## Lähteet
Porasienet

**Porasienet** (Clionaidae, virheellisesti myös Clionidae) on sarveispiisieniin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.

## Taksonomia ja anatomia
Porasienet jaetaan 10 sukuun. Lajien rakenne muodostuu proteiinisäikeistä, joita tukevat piidioksidista koostuvat piikit eli spikulit. Useat lajeista muodostavat epämääräistä kasvustoa isäntäelöidensä kalkkikuoren alle. Osalla porasienilajeista on ulkouolelle ulottuva epämääräinen möykkymäinen kasvumuoto.

## Levinneisyys ja elintavat
Porasieniä tavataan merivesistä ympäri maailmaa. Niitä elää niin matalissa kuin syvissäkin vesissä aina 2&nbsp;000 metrin syvyyteen asti. Heimon lajit tuottavat happoja, joiden avulla ne porautuvat korallien ja nilviäisten kalkkikuoren läpi ja elävät loisina. Porasienillä on tärkeä osa koralliriuttojen bioeroosiossa. Porasienet elävät symbioosissa zooksantellilevien kanssa.

## Lähteet
Bomba (hahmo)

**Bomba** on päähahmo yhdysvaltalaisen Roy Rockwoodin Tarzan-tyylisiä viidakkopojan seikkailuja sisältävässä kirjasarjassa ja kirjojen pohjalta tehdyissä elokuvissa.

Kirjasarjasta on suomennettu ilmeisesti vain *Bomba vieraassa viidakossa* (Vaasa Oy, 1973). Roy Rockwood oli yhdysvaltalaisen Stratemeyer Syndicate -kustantamon käyttämä nimimerkki, jonka takana oli kustantamon omistaja Edward Stratemeyer. Hän kirjoitti ja kustansi 1920-luvulla Bomba-sarjan lisäksi monia muitakin poikien seikkailukirjoja.

Kirjoja tunnetumpia Suomessa ovat vuosina 1949–1955 tuotetut Ford Beeben ohjaamat ja kirjojen tarinoihin pohjautuvat elokuvat, jossa nuorukaisikäistä viidakkopoika Bombaa näyttelee Johnny Sheffield. Kaikki sarjan 12 elokuvaa esitettiin 1950-luvulla myös Suomessa. Elokuvien markkinoinnissa ratsastettiin Sheffieldin maineella tämän näyteltyä Tarzanin poikaa Johnny Weissmullerin tähdittämissä Tarzan-elokuvissa vuosikymmen aiemmin. Monien elokuvien suomenkielisissä nimissä Bombaa kutsutaankin ”Tarzanin pojaksi”, vaikka elokuvasarjoilla on yhteistä vain aihepiiri ja tyylilaji.

## Elokuvat
* Aarniometsän poika (*Bomba, the Jungle Boy*, 1949)
* Viidakon musta pantteri (*Bomba on Panther Island*, 1949)
* Bomba ja kätketty kaupunki (*Bomba and the Hidden City*, 1950)
* Bomba ja kadonnut tulivuori (*The Lost Volcano*, 1950)
* Tarzanin pojan seikkailut (*Bomba and the Elephant Stampede*, 1951)
* Viidakon nuori Tarzan (*Bomba and the Lion Hunters*, 1951)
* Bomba – Tarzanin poika (*African Treasure*, 1952)
* Tarzanin poika ja viidakkotyttö (*Bomba and the Jungle Girl*, 1952)
* Viidakon rummut (*Safari Drums*, 1953)
* Tarzanin pojan kosto (*The Golden Idol*, 1954)
* Tarzanin poika ja tappajaleopardi (*Killer Leopard*, 1954)
* Bomba, viidakon valtias (*Lord of the Jungle*, 1955)

## Lähteet
Aylmer Bourke Lambert

**Aylmer Bourke Lambert** (1761–1842) oli brittiläinen kasvitieteilijä. Hän oli Edmund Lambertin ja Bridget Bourken poika.

Aylmer Bourke Lambertin äiti kuoli vuonna 1773 ja samana vuonna Aylmer aloitti koulun. Lambert kävi Newcomen koulun (Newcome's School) ja jatkoi sitten opiskelemaan Oxfordin yliopistoon kolmeksi vuodeksi.

Vuonna 1791 Lambert valittiin Lontoon Royal Societyyn. Lisäksi hän oli myös yksi Linnean Societyn ensimmäisistä jäsenistä.

Lambert tunnetaan parhaiten teoksestaan *A description of the genus Pinus*, joka julkaistiin useassa osassa vuosina 1803–1824. Teos sisältää runsaiden kuvien kera kaikki havupuut, jotka tuohon aikaan tunnettiin. Teoksesta julkaistiin toinen laitos 1828 ja 1837 sekä kolmas, pienempi laitos vuonna 1832. Monet David Douglasin ja muiden luonnosta löytämät havupuut kuvattiin tieteelle ensimmäisen kerran Lambertin kirjoissa. Monet varsinaisista lajikuvauksista on kuitenkin kirjoittanut joku toinen Lambertin kanssa yhteistyötä tehnyt kasvitieteilijä, erityisesti David Don, joka sisällytti muiden kirjoittamia tekstejä Lambertin kirjoihin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Bussila

**Bussila** (myös **Pussila**, ruotsiksi myös *Båssila*) on kylä ja kartano entisessä Piikkiön kunnassa ja nykyisessä Kaarinan kaupungissa Varsinais-Suomessa.

## Historia
Bussilan omisti 1400-luvun lopulla asemies Jöns Niilonpoika, joka oli niin sanottua Finskilän aatelissukua. Hänen tyttärensä puolisosta Hannu Hannunpojasta polveutui vuonna 1564 aateloitu, mutta ennen ritarihuoneen perustamista sammunut Lax-suku, jonka hallussa Bussila oli ainakin vuoteen 1619, jonka jälkeen se avioliittojen kautta siirtyi peräkkäin Carpelan-, Footangel- ja Starck-suvuille. 1700-luvun keskivaiheilta alkaen Bussilan omisti professori ja kanslianeuvos Henrik Hassel (1700–1776), 1800-luvun alussa tehtaanpatruuna Johan Christian Roos (vuoteen 1822), sitten kauppaneuvos Jacob Johan Maexmontan (puoliso syntyjään Roos) ja hänen jälkeläisensä (vuoteen 1891), vapaaherrat Casper Wrede ja Carolus Wrede (vuoteen 1897) ynnä muut, vuodesta 1914 agronomi Felix Jansson, vuodesta 1916 agronomi Bertel Wilhem Reims ja tämän kuoleman jälkeen maanviljelysneuvos Eric Bertel Reims (1913–1991).

Kartanon päärakennus on 1700-luvulla rakennettu ja muutettu vuonna 1902 uusrenessanssityyliseksi.

## Lähteet
Poroveden työväentalo

**Poroveden työväentalo** oli Iisalmen (vuoteen 1970 asti Iisalmen maalaiskunnan) Niiralanniemen kylässä sijainnut työväentalo. 

## Historiaa
Poroveden työväenyhdistys liittyi Suomen Työläisliittoon helmikuussa 1910, eli se oli luultavasti perustettu vuonna 1909 tai 1910. Yhdistys onnistui hankkimaan talon nopeasti, ja jo syksyllä 1910 se järjesti iltamat omalla talollaan. Vuonna 1911 yhdistys oli jo ajautunut konkurssiin. Huhtikuussa 1911 yhdistykselle kuuluvat rakennukset sekä rakennustarvikkeita, kuten tiiliä ja lautoja, myytiin huutokaupalla. Ennen huutokauppaa, alkuvuodesta 1911, Niiralanniemen työväenyhdistys piti kokouksen ja näytelmäiltamat Poroveden työväenyhdistyksen konkurssipesän talolla.  Ei ole tiedossa, mikä taho talon lopulta osti. 

Poroveden työväenyhdistys perustettiin jossain vaiheessa uudestaan, ja vuonna 1926 sillä oli jälleen oma talo, missä järjestettiin tanssit. Yhdistys lakkautettiin 1930-luvun alussa kommunistilakien nojalla, ja talo myytiin pakkohuutokaupassa vuonna 1933 Ylä-Savon osuusliikkeelle. Talon myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa. 

## Lähteet
Iisalmen järjestötaloyhdistyksen talo

**Iisalmen järjestötaloyhdistyksen talo** oli Iisalmessa sijainnut työväentalo. 

## Historiaa
Iisalmen järjestötaloyhdistyksen perustamisajankohdasta ei ole tietoa. Talo oli valmistunut vuonna 1905, ja järjestötaloyhdistys osti sen vanhana. Talo oli yksikerroksinen, hirsirunkoinen ja lautavuorattu, ja siinä oli huopakatto. Sisäkatot oli laudoitettu ja sisäseinissä lastulevyä ja tapettia. Talon pinta-ala oli noin 300 neliömetriä. Siihen kuului juhlasali, keittiö, eteinen sekä yhteensä kymmenen asuntoa. Lisäksi tontilla oli talousrakennus, jossa oli sauna ja puuvaja. Talo oli vuonna 1988 vesijohto- ja viemäriverkossa. Talossa järjestettiin lähinnä kokouksia. Vuonna 1988 talo oli pystyssä, mutta sen myöhemmistä vaiheista tai nykytilasta ei ole tietoa.

## Lähteet
Rero

**Réseau des bibliothèques de Suisse occidentale** (; **Rero**) on Länsi-Sveitsin suurten kirjastojen perustama kirjastoverkko. Kirjastoverkko perustettiin vuonna 1985 Länsi-Sveitsissä sijaitsevalle Romandien ranskankieliselle alueelle. Rero on sanojen ”Réseau Romand” akronyymi.

Vuoteen 2020 asti Rero sisälsi suurimman osan Sveitsin kantonikirjastoista, erikoiskirjastoista sekä julkisista ja akateemisista kirjastoista. mukaan lukien mukaan Geneven, Fribourgin ja Neuchâtelin yliopistojen kirjastot. Vuonna 2020 kaksi kolmasosaa Reroon liittyneistä oppilaitoksista siirtyi kilpailevaan Swisscovery-verkostoon, joka kattaa koko Sveitsin ja sisältää suurimman osan sen akateemisista oppilaitoksista.

## Lähteet
Joel Elmaci

**Joel Elmaci** (s. 14. helmikuuta 2000) on kokoomuksen kaupunginvaltuutettu Varkaudessa ja Varusmiesliiton entinen puheenjohtaja.

## Ura
Elmaci on ollut poliittisesti aktiivinen vuodesta 2018 vaikuttaesaan Suomen Lukiolaisten Liiton Itä-Suomen piirin varapuheenjohtajana. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hän oli Savo-Karjalan Kokoomuksen ehdokkaana. Hän sai 309 ääntä, eikä tullut valituksi.

Elmaci aloitti varusmiespalveluksensa vuoden 2020 tammikuussa Karjalan lennostossa ja suoritti Ilmavoimien reserviupseerikurssin Tikkakoskella. Elmaci on reservin vänrikki.

Vuonna 2021 Elmaci oli ehdolla kuntavaaleissa kotikaupungissaan Varkaudessa. Hän tuli valituksi valtuustoon 81 äänellä Kokoomuksen listalta.
Varusmiesliitto ry:n liittokokous vuonna 2021 valitsi Elmacin puheenjohtajaksi vuodelle 2022.

## Lähteet
Miksi vihaan miehiä

**Miksi vihaan miehiä** () on ranskalaisen Pauline Harmangen kirjoittama vuonna 2020 julkaistu pamfletti. Pamfletti oli Harmangen ensimmäinen teos ja se julkaistiin pienen vaihto­ehto­kustantamon kautta, mutta se nousi julkisuuteen, kun Ranskan tasa-arvoministeriön neuvonantaja vaati sen vetämistä pois myynnistä syytteen uhalla. Tasa-arvoministeriö sanoi itsensä irti neuvonantajansa vaatimuksesta ja kohun seurauksena pamfletista tuli kansainvälinen myyntimenestys. Sen suomenkielinen käännös julkaistiin vuonna 2021.

Harmange väittää pamfletissaan, että miesviha on seurausta naisvihasta. Hänen mukaansa miehiä ei tule ottaa mukaan feministiseen liikkeeseen, sillä he kuitenkin puhuisivat naisten päälle ja ahdistelisivat naisia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Misandrian punainen kirja Agricola – Suomen humanistiverkko
Iževskin kouluampuminen

**Iževskin kouluampuminen** tapahtui maanantaina 26. syyskuuta 2022 Udmurtian tasavallassa Keski-Venäjällä, kun Iževskissä sijaitsevassa koulussa ammuttiin. Ainakin 19 ihmistä kuoli ja 24 loukkaantui.

## Tapahtumat
Ampuminen tapahtui koululla numero 88 Iževskissä Udmurtian tasavallassa. Kello 10.52 Artjom Kazantsev saapui kouluun aseistautuneena kahdella pistoolilla ja avasi tulen useissa luokkahuoneissa ampuen ikkunoiden ja ovien läpi. Lopulta hän ampui itseään päähän.

## Lähteet
Nunnu-nallen seikkailu

**Nunnu-nallen seikkailu** (ruotsi: *En liten julsaga*) on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut suomalais-ruotsalainen jouluelokuva jonka ovat ohjanneet ja kirjoittaneet Åsa Sjöström ja Mari Marten-Bias Wahlgren.

## Juoni
Tarina kertoo pienen tytön nallekarhusta, joka katoaa metroon ja palaa hänen luokseen useiden epätodennäköisten tapahtumien kautta.

## Näyttelijät
### Ruotsinkieliset äänet

### Suomenkieliset äänet

Lähde: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
* 
*