open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Anne-Marie Godart

**Anne-Marie Godart** (s. 1950) on ranskalainen laulaja. Godart aloitti uransa vuonna 1966 duetoimalla Pascal Sevranin kanssa *Le Petit Conservatoire de la chanson* -ohjelmassa.

Godart edusti Monacoa Eurovision laulukilpailussa 1972 duettona Peter MacLanen kanssa kappaleella "Comme on s'aime". Duetto sijoittui kilpailussa 16. sijalle 18 kilpailijan joukosta. Godart osallistui Ranskan euroviisukarsintaan 1973 kappaleilla "Pas un mot, pas une larme" ja "Lui, il ne saura jamais", jotka sijoittuivat karsinnassa kolmannelle ja neljännelle sijalle.

## Diskografia
### Albumit
**Besoin De Vivre* (1976)

### Singlet
*"Vent D’hiver / Croque La Pomme" (1968)
*"Concerto Sans Frontière / On Est Si Bien" (1970)
*"La Ville Est Morte / Rose D'Irlande" (1971)
*"Comme On S'aime" (1972, duetto Peter MacLanen kanssa)
*"Pas Un Mot, Pas Une Larme / Mister Rock Est De Retour" (1973)
*"Le Temps De Mon Père = 緑の乙女" (1973)

## Lähteet
Juhani Parta

**Jouko Aatto Juhani (Jussi) Parta** (23. kesäkuuta 1936 Pyhtää – 9. heinäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Parran vanhemmat olivat kauppias Toivo Parta ja Aino Esteri Leskinen ja puolisot 1960–1997 Kirsti Helena Vainio ja vuodesta 1998 Irma Saunamäki. Parta valmistui merkonomiksi Malmin kauppaoppilaitoksesta 1959 ja suoritti mainoshoitajakurssin Myynti- ja mainoskoulussa 1962. Hän oli Oy Lintas Ab:n yhteysmies ja tuotepäällikkö 1959–1962, Kahvi Oy:n mainospäällikkö 1962–1965, Oy Karl Fazer Ab:n tuotepäällikkö 1965–1966, markkinointipäällikkö 1966–1970 ja apulaisjohtaja 1971–1973, Oy A. Marschan Ab:n markkinointijohtaja 1973–1974 ja Oy Gustav Paulig Ab:n myyntipäällikkö 1974–1975, markkinointijohtaja 1975–1979, kahviryhmän johtaja 1979–1991 ja toimitusjohtaja 1991–1993. Parralla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1992. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Holger Sihvola

**Holger Bertel Sihvola** (21. tammikuuta 1917 Kerava – 1. joulukuuta 1996 Rovaniemi) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja.  

Sihvola syntyi yhdeksänlapsisen suomenruotsalaisen perheen nuorimpana lapsena. Hän aloitti musiikin harrastamisen alle kouluikäisenä viulua soittamalla. Vuodesta 1933 hän opiskeli Helsingin konservatoriossa viulun-, oboen- ja pianonsoittoa. Ennen toista maailmansotaa Sihvola soitti monissa tanssiorkestereissa, kuten Dallapéssa, Rytmi-Pojissa ja Ramblersissa. Tammikuussa 1940 hän liittyi armeijaan vapaaehtoisena. Sihvola matkusti sotilassoittokunnan mukana pitkiä matkoja. Tänä aikana hän soitti muiden muassa A. Aimon ja George de Godzinskyn kanssa. Sihvola jatkoi sotien jälkeen uraansa esiintyjänä muun muassa ravintoloissa, kasinoilla ja teatterissa. Hän myös kiersi Sirkus Sariolan mukana, soitti mykkäelokuvien taustalla ja osallistui *[[Kalle Aaltosen morsian]]* -elokuvaan (1948).

Sihvola valmistui Sibelius-Akatemiasta kapellimestariksi vuonna 1949. Hän muutti Rovaniemelle saatuaan Rovalan kansalaisopistosta töitä kapellimestarina. Hän loi merkittävimmän uransa Lapissa ja oli tärkeä Lapin musiikkielämän kehittäjä. Sihvola johti vuosikymmenten ajan Rovaniemen orkesteria ja Lapin maakuntaorkesteria sekä kuoroja. Hän työskenteli myös musiikinopettajana. Hänelle myönnettiin Rovaniemen kaupungin kulttuuripalkinto vuonna 1966. Omia sävellyksiään Sihvola teki 1920-luvulta alkaen. Aluksi hän keskittyi tanssimusiikkiin, mutta hänen myöhempään tuotantoonsa kuuluu kuoroteoksia ja noin viisikymmentä laajamuotoista orkesterisävellystä. Monet Lapin kuorot ottivat ohjelmistoihinsa Sihvolan sävellyksiä. Niitä myös levytettiin. 30. lokakuuta 1988 Sihvola piti Rovaniemen Lappia-talossa oman "Lapin lumoissa" -sävellyskonserttinsa, joka tarjosi läpileikkauksen hänen tuotannostaan. Hän kuoli äkillisesti Saarenkylän terveyskeskussairaalassa 79-vuotiaana.  

Vuonna 2015 Reuna-kustantamon kautta julkaistiin Holger Sihvolan varhaisia elämänvaiheita kuvaava kirja *Iskusävelten lumoissa. Muusikeri Holger Sihvolan muistiinmerkintöjä 1917-49*. Se on hänen tyttärensä Anita Läntisen kirjoittama ja Sihvolan tarkoista muistiinpanoista kokoama. Jo vuonna 2012 Läntinen oli julkaissut isänsä Lapissa tekemästä elämäntyöstä Mediapinnan kautta kirjan *Lapin lumoissa – Kapellimestari Holger Sihvolan elämäntyö Lapissa 1949-1988*.

## Lähteet
Stuart Hall (kilpa-autoilija)

**Stuart Hall** (s. 18. lokakuuta 1984 Chelmsford, Essex, Britannia) on brittiläinen kilpa-autoilija. Hall on voittanut Formula Renault 2.0 -talvisarjan mestaruuden vuonna 2004 ja kilpaillut useissa kestävyysajon kilpailuissa. Hall voitti FIA World Endurance Championship -sarjan LMGTE Am -luokan mestaruuden vuonna 2013 parinaan Jamie Campbell-Walter.

## Lähteet
Pariisi–Roubaix 2022

**Pariisi–Roubaix 2022** oli miesten ja naisten maantiepyöräilyn monumenttikilpailu.

## Miesten kilpailu
**Pariisi–Roubaix 2022** oli 119. maantiepyöräilyn miesten Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 257,2 kilometrin reitillä Compiègneta Roubaix'hin 17. huhtikuuta 2022. Kilpailussa ajettiin kaikkiaan 30 mukulakiviosuutta, yhteispituudeltaan 54,8 kilometriä. Kilpailu kuului UCI World Touriin 2022.

Dylan van Baarle voitti kilpailun 19 kilometrin sooloajon jälkeen. Hän oli tavoittanut kilpailun kärjesssä ajaneet Matej Mohoričin, Yves Lampaertin ja Tom Devriendtin 25 kilometrin ennen maalia. Vam Baarle teki ratkaisevan irtioton Camphin-en-Pévèlen mukulakiviosuudella ja voitti kilpailun lopulta minuutin ja 47 sekunnin erolla Wout van Aertiin, joka kukisti kolmanneksi sijoittuneen Stefan Küngin loppukirissä Roubaix'n velodromilla. Van Baarlen keskituntinopeus 45,79 km/h oli uusi Pariisi–Roubaix'n ennätys.

### Tulokset
Lähde: Pro Cycling Stats

### Osallistuneet joukkueet
Lähde: Pro Cycling Stats

## Naisten kilpailu

Naisten järjestyksessään toinen Pariisi–Roubaix-kilpailu käytiin 124,7 kilometrin matkalla Denainista Roubaix'hin 16. huhtikuuta 2022. Reitillä oli 17 mukulakiviosuutta, yhteispituudeltaan 29,2 kilometriä. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin 2022.

Elisa Longo Borghini voitti kilpailun lähdettyään irtiottoon 38 kilometriä ennen maalia. Hän voitti kilpailun lopulta 23 sekunnin erolla takaa-ajoryhmään, josta Lotte Kopecky sijoittui toiseksi ja Lucinda Brand kolmanneksi.

### Tulokset
Lähde: Pro Cycling Stats

### Osallistuneet joukkueet
Lähde:

## Lähteet
Ann Sophia Stephens

**Ann Sophia Stephens**, alun perin **Ann Sophia Winterbotham** (30. maaliskuuta 1810 Humphreysville, Connecticut – 20. elokuuta 1886 Newport, Rhode Island) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten halpojen melodramaattisten kertomusten eli niin sanottujen dime novelien kirjoittajana.

Ann halusi jo lapsena ryhtyä kirjailijaksi. Hän meni vuonna 1831 naimisiin Edward Stephensin kanssa. Pari asettui Mainen Portlandiin, jossa he perustivat naisille suunnatun *Portland Magazine* -lehden. Ann toimi lehden toimittajana, ja hän julkaisi vuonna 1836 *The Portland Sketch Bookin*, paikallisten kirjailijoiden antologian.

Stephensit muuttivat New Yorkiin vuonna 1837. Ann Sophia Stephens työskenteli siellä aluksi *Ladies’ Companion* -lehden apulaistoimittajana. Sen jälkeen hän oli toimittajana sekä *Graham’s Magazine*ssa että *Peterson’s Magazine*ssa. Stephens alkoi myös kirjoittaa useisiin lehtiin melodramaattisia romanttisia tarinoita, jotka julkaistiin sarjakertomuksina. Vuonna 1856 Stephens perusti oman lehden, *Mrs. Stephens’ Illustrated New Monthlyn*. Se yhdistettiin kuitenkin jo parin vuoden päästä *Peterson’s Magazineen*. Lehdessä julkaistiin Stephensin kertomuksia sarjamuodossa, ja näitä kertomuksia alettiin sittemmin julkaista myös kirjoina, joista tuli suunnattoman suosittuja. Stephens kirjoitti myös humoristisia tarinoita salanimellä Jonathan Slick.

Vuonna 1860 Beadle & Company -kustantamo julkaisi Stephensin alun perin 1839 kolmessa osassa julkaiseman tarinan *Malaeska: The Indian Wife of the White Hunter* uudessa huokeiden *Beadle’s Dime Novels* -kirjasten ensimmäisenä kertomuksena. Siitä tuli valtava menestys ja tarinaa myytiin yli 300&nbsp;000 kappaletta. Tämä siivitti dime novel -formaatin suureen suosioon. Beadle-kustantamo julkaisi *Beadle’s Dime Novels* -sarjassaan myös monia muita Stephensin aiemmin kirjoittamia tarinoita. Aviomiehensä kuoltua 1862 Stephens pystyi elättämään koko perheensä kirjoituspalkkioillaan. Ann Sophia Stephens kuoli Newportissa vuonna 1886.

## Lähteet
Neljä pientä aikuista

**Neljä pientä aikuista** on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Selma Vilhunen. Elokuvan pääosissa ovat Alma Pöysti, Eero Milonoff, Oona Airola ja Pietu Wikström.

*Neljä pientä aikuista* kertoo Juuliasta (Pöysti), joka saa tietää miehensä Matiaksen (Milonoff) pettäneen häntä, jonka jälkeen hän päättää tehdä avioliitostaan polyamorisen.

Elokuvan tuottavat Venla Hellstedt ja Elli Toivoniemi Tuffi Filmsiltä ja yhteistuottajina ovat Nima Yousefi ruotsalaisesta Hobab-tuotantoyhtiöstä sekä Aurora Studios. Elokuvan piti levittää Aurora Studios, mutta juuri ennen Suomen ensi-iltaa levittäjäksi vaihtui SF Studios.

*Neljä pientä aikuista* on valittu Rotterdamin kansainvälisen elokuvafestivaalin Big Screen -kilpasarjaan. Alma Pöysti palkittiin roolistaan Göteborgin elokuvajuhlilla parhaan näyttelijän Dragon Award -palkinnolla sekä vuoden 2024 Jussi-gaalassa parhaan pääosan Jussi-palkinnolla.

__NOTOC__
## Rooleissa

## Arvosteluja

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Mackenzie Dwyer

**Mackenzie Dwyer** (s. 17. helmikuuta 1997 Winnipeg) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SPHL-joukkue Birmingham Bullsissa.
Claude Naville

**Claude Naville** (10. heinäkuuta 1936 Pariisi – 3. joulukuuta 2003 Helsinki) oli ranskalainen valosuunnittelija. Hän työskenteli myös ohjaajana ja teatterinjohtajana, mutta tuli tunnetuksi varsinkin valosuunnittelijana. Naville työskenteli 1980-luvulta asti Suomessa ja vaikutti voimakkaasti maan näyttämötaiteen visuaalisuuteen.

Naville työskenteli urallaan teatterin, oopperan ja nykytanssin aloilla. Hän teki 1960-luvulla Pariisissa yhteistyötä Jean-Marie Serreaun ja Víctor Garcían kanssa. Hänellä oli 1970-luvulla oma teatteriryhmänsä. Hänen yhteistyökumppaneihinsa kuului tanssija Carolyn Carlson, jonka kanssa hän työskenteli Pariisin oopperan kokeellisessa yksikössä. Naville toi Carolyn Carlsonin kanssa työskennellessään saamansa vaikutteet myös Suomeen saapuessaan maahan 1980-luvun alkupuolella Jorma Uotisen mukana.

Suomessa Naville työskenteli muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Suomen kansallisoopperassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla. Kansallisoopperaan hän teki lukuisia valaistus- ja lavastustöitä 1980-luvulta 2000-luvulle. Lisäksi hän ohjasi sinne tuotannot Richard Wagnerin *[[Parsifal]]ista* (1991), Richard Straussin *[[Salome (ooppera)|Salomesta]]* (1995) ja Hector Berlioz'n *[[Faustin tuomio]]sta* (1999). Navillen Jorma Uotisen kanssa tekemiin töihin kuuluvat *[[Unohdettu horisontti]]*, *Kalevala*, *Huuto* ja *[[Ballet Pathétique]]*. Naville ohjasi myös teatterissa.

Naville opetti myöhempinä vuosinaan Teatterikorkeakoulussa. Hän kertoi valoestetiikkansa muovautumiseen vaikuttaneen erityisesti valosuunnittelija André Diot'n työn sekä Carolyn Carlsonin ja John Davisin modernin tanssin valon. Naville kuoli 67-vuotiaana sairauteen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Valkohammaskotilot

**Valkohammaskotilot** (Dentaliidae) on hammaskotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.

## Taksonomia ja anatomia
Valkohammaskotilot jaetaan 13 sukuun. Heimon lajien kuori on pitkä ja suippeneva ja vaihtelevasti joko suora tai käyrä. Kuoressa on usein harjanteita. Valkohammaskotiloiden jalka on kartionmuotoinen.

## Levinneisyys
Valkohammaskotiloita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti lämpimistä meristä, mutta myös lauhkeislta alueilta. Suurin osa on syvänveden lajeja.

## Lähteet
Alppihiihto talviparalympialaisissa 2022

**Alppihiihto [[Talviparalympialaiset 2022|talviparalympialaisissa 2022]]** kilpailtiin 5. – 13. maaliskuuta 2022 Yanqing National Alpine Skiing Centressä, Pekingissä. Alppihiihdossa oli 30 kilpailutapahtumaa. Menestynein maa oli Itävalta, jonka urheilijat saavuttivat neljä kultamitalia ja yhteensä 11 mitalia. Eniten mitaleja saavutti Kiina, jonka urheilijat saavuttivat yhteensä 19 mitalia.

## Mitaliyhteenveto
{| 

### Miehet

#### Syöksylasku

#### Super-G

#### Pujottelu

#### Suurpujottelu

#### Alppiyhdistetty

### Naiset
#### Syöksylasku

#### Super-G

#### Pujottelu

#### Suurpujottelu

#### Alppiyhdistetty

## Lähteet
Vihjemestari

**Vihjemestari** (eng. Cluemaster) on superpahis, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa, yleensä supersankari Batmanin vihollisena sekä Tim Draken, kolmannen Robinin, toistuvana vihollisena. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Detective Comicsin numerossa #351, ja sen loivat Gardner Fox ja Carmine Infantino.

## Taustaa
Arthur "Artie" Brown on epäonnistunut peliohjelman juontaja, josta tuli rikollinen, joka jättää johtolankoja rikoksiinsa, mutta toisin kuin Arvuuttajan vihjeet, ne eivät ole arvoituksia. Hän on myös Stephanie Brownin isä, josta tuli rikostentorjuja Spoiler ja myöhemmin neljäs Robin ja kolmas Batgirl. Vihjemestari on toiminut myös Suicide Squadin jäsenenä. Toisin kuin useimmat Batmanin roistot, Vihjemestari on täysin järkevä, mikä antaa hänelle ainutlaatuisen suhteen Batmaniin. Vihjemestarilla ei ole metainhimillisiä voimia tai kykyjä. Hänellä on useita muovi-lasipellettejä kiinnitettynä univormunsa etupuolelle. Pelletit sisältävät erilaisia ​​hyökkääviä aseita, mukaan lukien: sokaisevat sytytyssoihdut, savua, toimintakyvytöntä kaasua ja räjähteitä.

## Muussa mediassa
*Vuoden 2004 *[[Batman (vuoden 2004 animaatiosarja)|Batman]]* animaatiosarjassa Vihjemestaria ääninäyttelee Glenn Shadix.
*Televisiosarjassa Batwoman Vihjemestaria esittää Rick Miller.
Joonas Utti

**Joonas Utti**(s. 1982) on suomalainen kuvittaja, animaattori, kirjailija ja yrittäjä. Hän on animaatioihin keskittyneen Gigglebug Entertainment-tuotantoyhtiön luova johtaja ja perustaja. Yhtiö on luonut esimerkiksi Kikattava Kakkiainen- ja Keltainen lumimies- sarjat.

## Ura
Joonas Utti harrasti lapsena piirtämistä, hän piirsi esimerkiksi erilaisia Disney-hahmoja. 
 Hän on opiskellut kuvittamista ja animointia Tampereen ammattikorkeakoulussa vuosina 2003–2007.

Utti tutustui Anttu Harliniin työskennellessään helsinkiläisessä animaatiostudiossa. 

Utti ja Harlin perustivat Gigglebug Entertainment- yhtiön vuonna 2013. Miehet olivat tutustuneet vuonna 2011, kun Utti esitteli Harlinille ideaansa tarttuvasta naurusta ja he olivat alkaneet suunnittella idean ympärille pelisovellusta. Sovellus julkaistiin yrityksen ensimmäisenä toimintavuonna ja Utti ja Harlin alkoivat ideoida keskenään myös Keltainen lumimies -hahmoa. Hahmo sai inspiraatiota Utin kotona asuneesta costaricalaisesta vaihto-oppilaasta, josta hän sai itselleen "veljen" 1990-luvulla.

Keväällä 2015 Kikattava Kakkiainen -sarja sai ensiesiintymisensä Pikku Kakkosessa ja Otava julkaisi ensimmäisen Kikattava Kakkiainen -kirjan.

Yhtiö on tehnyt yhteistyötä muun muassa Disneyn kanssa, kun Utti ja Harlin suunnittelivat Disney Channelille uuden sarjan, joka pohjautui 101 dalmatialaisia -elokuvaan.

## Tunnustuksia
*Vuonna 2016 julkaistu DJ Kakkiainen voitti Emman

## Tuotantoja

### Animaatiosarjat
Utti on toiminut muun muassa
*tuottajana Keltainen lumimies-sarjassa. 
*tuottajana Nickelodeonin julkaisemssa The BeadBuds, Let's Jam! -animaatiosarjassa

### Kirjat
Utti on julkaissut useita lastenkirjoja erityisesti Harlinin kanssa:
*Harlin & Utti: Kikattava Kakkiainen: naurunappikirja, 2015, kuvitus Joonas Utti
*Harlin & Utti & Tuire Harjola: Kikattava Kakkiainen ja jymy-yllätys: metelinappikirja, 2016, kuvitus Joonas Utti
*Harlin & Utti: Kikattava Kakkiainen ja bändi: musiikkinappikirja, 2017, kuvitus Joonas Utti ja Paula Mela
*Harlin & Utti: Kikattava Kakkiainen ja Neiti Siilin avaruuskivi, 2018, kuvitus Joonas Utti, Paula Mela ja Janne Korsumäki
*Harlin & Utti: Kikattava Kakkiainen ja City-Kanin skeittilauta, 2018, kuvitus Joonas Utti, Paula Mela ja Janne Korsumäki
*Harlin & Utti: Kikattava Kakkiainen ja Herra Hirven hiekkalinna, 2019, kuvitus Paula Mela ja Joonas Utti
*Kaisa Happonen (teksti) & Joonas Utti (kuvitus): Piste, WSOY, 2019
*Harlin & Utti: Kikattava Kakkiainen ja Setä Simarusinan käpygolf, 2020, kuvitus Joonas Utti ja Paula Mela 

### Muut
Utti ja Harlin ovat julkaisseet myös musiikkia ja muita äänitallenteita:
*Kikattava Kakkiainen: DJ Kakkiainen -CD, 2016
*Kikattava Kakkiainen: Juostaan diskoon! -CD, 2018
*Aamusatu : Kikattava Kakkiainen ja Kukkuluuruu -äänitallenne, 2019

Joonas Utti tekee myös giffejä Giphy-palveluun. Joulukuuhun 2019 mennessä niitä oli ladattu yli 800 miljoonaa kertaa

## Yksityiselämä
Utti on kotoisin Lappeenrannasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
*Utti Twitterissä
Yhdystie 6792

**Yhdystie 6792** on tie, joka johtaa Maalahdesta Åminneen. 

Tie kulkee Maalahdenjoen vieressä, kunnes joki yhtyy Pohjanlahteen. Tien osoitenimi koko matkalla on Åminnentie. Tien liikennemäärät ovat koko matkalla hieman alle 1000 autoa vuorokaudessa.

## Lähteet
*
*
Lauri Siimes

**Oma Lauri Siimes** (23. heinäkuuta 1933 Karstula – 28. lokakuuta 2016 Tampere) oli suomalainen kapellimestari.

## Elämä ja ura
### Varhaiset vaiheet ja opinnot
Siimes aloitti 13-vuotiaana musiikkiopintonsa Sibelius-Akatemian alaisessa Puolustusvoimien Soitto-oppilaskoulussa. Hän valmistui ammattimuusikoksi vuonna 1950 pääsoittimenaan trumpetti. Hänen trumpetinsoiton opettajansa oli Uuno Koivu. Sibelius-Akatemiassa Siimes suoritti vuonna 1959 sotilaskapellimestarin tutkinnon Artturi Ropen opettamana ja vuonna 1962 orkesterinjohdon kurssit. Lisäksi hän suoritti Klemetti-Opiston kuoronjohtajatutkinnon 1950-luvun alussa. Orkesterinjohdon opintojaan Siimes täydensi Alankomaiden radiounionin ja Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n kursseilla. Orkesterinjohdon diplomin hän suoritti Sibelius-Akatemiassa Jussi Jalaksen johdolla vuonna 1977. Siimes sai opetusta myös George Szelliltä ja André Previniltä.

Varusmiespalveluksensa suoritettuaan Siimes toimi yli kymmenen vuoden ajan soittaja-aliupseerina Puolustusvoimissa. Hän soitti musiikkiopintojensa ohitti muun muassa Turun laivaston ja Helsingin varuskuntasoittokunnissa sekä Suomen Kansallisteatterin ja Suomen kansallisoopperan orkestereissa.

### Työ Kuopiossa
Vuonna 1962 Siimes valittiin Kuopion kaupungin ensimmäiseksi musiikkijohtajaksi ja Kuopion orkesterin kapellimestariksi. Vuonna 1976 orkesterista tuli Kuopion kaupunginorkesteri. Siimes jatkoi työtään sen ensimmäisenä kapellimestarina vuoteen 1980 saakka. Hänen kaudellaan orkesteri (myöhemmästä kaupunginorkesteri) ammattimaistui ja laajensi ohjelmistoaan merkittävästi. Kuopiossa ollessaan Siimes myös opetti musiikkia Kuopion kansalaisopistossa (1963–1975), Kuopion Lyseossa (1964–1965) ja Kuopion musiikkiopistossa (1962–1971).

Siimes oli yksi aloitteellisista toimijoista Kuopio tanssii ja soi -festivaalin perustamisessa. Hän toimi sen musiikkijaoston puheenjohtajana vuosina 1969–1975 sekä hallituksen puheenjohtajana (1974–1975, 1978-1980). Siimeksellä oli ratkaiseva rooli Kuopion Musiikkikeskuksen perustamisessa ja toteutuksessa.

### Työ Tampereella
Siimes toimi Tampereen konservatorion apulaisrehtorina vuosina 1980–1990 ja rehtorina vuosina 1990–1995. Vuodesta 1985 hän oli Tampereen työväenyhdistyksen soittokunnan kapellimestari. Siimes johti oopperoiden esityksiä sekä Kuopiossa että Tampereella. Siimes jäi eläkkeelle Tampereen konservatorion rehtorin virasta.

### Luottamustehtävät, muut toimenkuvat ja myöhemmät vaiheet
Siimes oli Klemettiläiset ry:n hallituksen johtaja vuosina 1958–1962 ja *Klemettiläiset*-lehden toimikunnan johtaja vuosina 1958–1961. Siimes pääsi Suomen Kapellimestarit ry:n puheenjohtajaksi vuonna 1974 ja toimi lisäksi Finland Festivalsin hallituksen johtajana vuosina 1973–1975.

Siimes johti monia harrastelijakuoroja. Hän myös itse lauloi kuoroissa, kuten Kamarikuoro Cantemuksessa ja Radion kamarikuorossa, joissa oli perustajajäsenenä. Siimekselle myönnettiin useita valtakunnallisia sekä pohjoismaisia palkintoja ja tunnustuksia. Hän kuoli Tampereella lokakuussa 2016 pitkään sairastettuaan.

## Lähteet
Jelisei Sinitsyn

**Jelisei Tihonovitš Sinitsyn** (; 8. kesäkuuta 1909 – 31. maaliskuuta 1995) oli venäläinen kemian insinööri ja diplomaatti, joka toimi NKVD:n tiedustelupäällikkönä Suomessa talvisodan ja välirauhan aikana sekä uudelleen vuosina 1944–1945. Hän käytti peitenimeä **Jelisei Jelisejev.** Hän piti yhteyttä vaikutusvaltaisiin suomalaisiin henkilöihin, kuten Urho Kekkoseen, ja sai heiltä luottamuksellisia tietoja. Sinitsyn toimi myöhemmin NKVD:n ulkomaantiedustelun Skandinavian osaston ja Saksan osaston päällikkönä. Vuonna 1995 Suomessa julkaistiin Sinitsynin muistelmat, joissa on lista hänen suomalaisten yhteyshenkilöidensä peitenimistä. Teoksen nimi on *Vaiettu totuus - Salaisen agentin todistajanlausunto.* Historioitsija Jukka Tarkan mukaan mitään Sinitsynin kirjassaan esittämää ei pidä uskoa, ellei asialle löydy vahvistusta muista lähteistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://suomenhistoriaa.blogspot.com/2009/06/vaiettu-totuus.html
Seututie 662

**Seututie 662** on tie, joka johtaa Tiukasta Kristiinankaupunkiin. Tien pituus on 5 kilometriä. 

Tie saa alkunsa Tiukassa, missä tie alkaa valtatien 8 liittymästä. Seututie kulkee Kristiinankaupunkia kohti kaupungin pohjoispuolelta, kunnes se päättyy Köydenpunojankadun risteykseen. Tästä reitti jatkaa matkaansa osana Kristiinankaupungin katuverkkoa Merikatuna. Tien osoitenimi on koko matkalla Kristiinankaupungintie. 

Vuonna 2021 tien liikennemäärät olivat koko matkalla noin 700 ajoneuvoa vuorokautta kohden. 

## Lähteet
Keuruun kaupunginvaltuusto

**Keuruun kaupunginvaltuusto** on Keuruun kaupungin ylin päättävä elin. Kaupunginvaltuuston puheenjohtaja on Saara Kässi-Jokinen (kesk.), 1. varapuheenjohtaja on Emilia Koikkalainen (kok.) ja 2. varapuheenjohtaja on Arto Tulonen (sd.)..

Kaupunginvaltuuston paikkajako vuosina 2025–2029 on seuraava: SDP 9 paikkaa, keskusta 8 paikkaa, kokoomus 4 paikkaa, kristillisdemokraatit 3 paikkaa, perussuomalaiset 2 paikkaa ja vihreät 1 paikka.

## Koostumus vaaleittain
SDP on ollut Keuruun suurin puolue vuoden 1996 kunnallisvaaleihin saakka, jolloin keskusta meni ohi paikoissa. Vuoden 2017 ja 2025 vaaleissa SDP onnistui saamaan jälleen eniten paikkoja Keuruun kaupunginvaltuustoon. Vuonna 2021 keskusta ja SDP saivat saman verran paikkoja ja keskusta yhden prosenttiyksikön sosiaalidemokraatteja enemmän ääniä.

## Lähteet
*
*
*
*
*
*
*

### Viitteet
Pirkko Siirilä

**Pirkko Siirilä** (17. lokakuuta 1927 Kerava – 4. huhtikuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen sopraano ja musiikinopettaja.

Siirilä suoritti lauludiplomin. Hän esiintyi Suomen kansallisoopperassa Donna Elviran roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin oopperan *[[Don Giovanni]]* esityksissä vuonna 1954. Siirilä lauloi Aarre Merikannon oopperan *[[Juha (ooppera)|Juha]]* kantaesityksessä, joka pidettiin Yleisradiossa 3. joulukuuta 1958 Nils-Eric Fougstedtin johtaman Radion sinfoniaorkesterin kanssa. Siirilä teki äänityksiä myös Oskar Merikannon *[[Elinan surma (ooppera)|Elinan surma]]* -oopperan ensimmäisestä näytöksestä, muiden suomalaisten säveltäjien lauluista ja kansanlauluista.

Siirilän vanhemmat olivat kansakoulunjohtaja, laulaja ja kirjailija Väinö Siirilä ja opettaja Martta (o.s. Hoffren). Pirkko Siirilä oli vuodesta 1970 naimisissa viulisti Sulo Aron kanssa. Hänen testamenttinsa perusteella muodostunut Pirkko Siirilä-Aron ja Sulo Aron rahasto sai peruspääomaksi 243&nbsp;610 euroa. Rahaston tarkoitus on tukea klassisen musiikin laulajia ja viulisteja apurahoin.

## Lähteet
Hertzogia martiorum

**Hertzogia martiorum** on Agaricales-lahkoon kuuluva sienilaji. Se muistuttaa malikoita (*Clitocybe*) ja rusomalikoita (*Lepista*), mutta laji luokitellaan nykyään omaan *Hertzogia*-sukuunsa.

## Kuvaus
*Hertzogia martiorum* on kanelinruskea tai viininpunainen sieni. Lakki on 3–6 senttimetriä leveä, kupera ja malikkamainen. Heltat ovat tasatyviset tai lyhytjohteiset.  Toisin kuin malikoilla, lajin itiöpöly on vaaleanpunertavaa. Itiöt ovat sileät, pienet, 4,5–5 mikrometriä pitkät ja 1–2 mikrometriä leveät. Vaaleanpunertava itiöpöly on tyypillistä rusomalikoille, mutta rusomalikoiden itiöt eivät ole sileät kuten *Hertzogia martiorum* -lajilla.

## Esiintyminen
*Hertzogia martiorum* kasvaa humuksella ja pitkälle lahonneella puulla. Laji on Suomessa puutteellisesti tunnettu, mahdollisesti hyvin harvinainen, laji. Sen ensisijaista elinympäristöä ovat kosteat lehdot.

## Taksonomia
*Hertzogia martiorum* on aiemmin luokiteltu malikoihin tai rusomalikoihin, mutta geneettisesti se ei kuulu kumpaankaan sukuun. Vuonna 2022 laji siirrettiin omaan *Hertzogia*-sukuunsa. Suvun nimi tulee ranskalaisen sienitieteilijän Paul Hertzogin (1928–2020) nimestä. *Hertzogia*-sukua ei toistaiseksi luokitella mihinkään heimoon, mutta se kuuluu Tricholomatineae-alalahkoon.

## Lähteet
Yhdystie 6620

**Yhdystie 6620** on tie, joka kulkee Kristiinankaupungissa Savilahdesta Karhusalmelle. Tien pituus on noin viisi kilometriä. 

Tie alkaa Savilahdessa, missä tie erkanee seututien 662 liittymästä. Tie kulkee kiertäen Kristiinankaupungin keskustan kaupungin länsipuolelta, kunnes se päättyy Leppäsalmella Karhunsaarenkadun risteykseen. Tien osoitenimi on koko matkalla Karhusaarentie. 

Vuonna 2022 tien liikennemäärät olivat tieosuudesta riippuen noin 170–190 autoa vuorokaudessa. 

## Lähteet
*
Lapinjärven Porlammin työväentalo

**Lapinjärven Porlammin työväentalo ** oli Lapinjärven kunnassa Porlammin kylässä sijainnut työväentalo.

## Historiaa
Porlammin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Yhdistyksen toiminta lähti vireästi liikkeelle, ja jäseniä oli seuraavana vuonna jo 90. Tämän jälkeen jäsenmäärä vaihteli vuosittain. Sosialistien kannatus oli vuoden 1907 eduskuntavaaleissa Porlammilla 65,5 %. Työväentalo rakennettiin vuonna 1908. Sos.dem. piirijärjestön vuosikertomuksen mukaan työväenyhdistyksellä ja osuuskaupalla oli yhteinen talo. Vuonna 1908 perustettu Porlammin Osuuskauppa osti riihirakennuksen, joka purettiin ja rakennettiin uudelleen työväentalon yhteyteen. Tämä toimi osuuskaupan ensimmäisenä liikerakennuksena vuoteen 1920 saakka. Tämänkin jälkeen talossa toimi osuuskaupan sivumyymälä. Vuonna 1948 se annettiin henkilökunnan käyttöön. Porlammin työväenyhdistyksen toiminta oli vaihtelevaa, välillä yhdistyksen toiminta oli vuosia pysähdyksissä..

Työväenyhdistys joutui 1960-luvulla konkurssitilaan ja lopettamaan toimintansa. Perustettu uusi yhdistys Lapinjärven Sosialidemokraatit osti työväentalon pakkohuutokaupasta. Työväentalo paloi vuonna 1967.

## Toimintaa työväentalolla
Työväentalolla oli yhdistystoiminnan lisäksi näyttämö- ja muuta harrastustoimintaa. Siellä oli myös kirjasto, jonka kokoelmassa oli 32 nidettä vuonna 1909. Vuonna 1942 työväentalolla järjestettiin suuret kesä- ja arpajaisjuhlat. Päiväjuhlassa oli läsnä 600 henkeä ja iltajuhlassa niin paljon, että lipunmyynti piti keskeyttää. Ennen tulipaloa talolla oli toiminut elokuvateatteri.

## Lähteet
Porvoon työväentalo

**Porvoon työväentalo** on vuonna 1912 valmistunut työväentalo Porvoossa.

## Historiaa
Porvoon työväenyhdistyksen perustava kokous pidettiin Palokunnantalossa 25. elokuuta 1901 ja rekisteröitiin SDP:n puoluetilaston tietoihin perustetuksi 27.10.1901. Tosin Porvoossa oli olemassa jo aiemmin, vuonna 1888 perustettu, wrightiläisen liikkeen työväenyhdistys. Uusi työväenyhdistys 111 jäsenineen liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen 5.5.1903. Yhdistys toimi useissa eri vuokrahuoneissa. Vihdoin 1.3.1912 pidettiin tupaantuliaiset nahkuri Saloselta ostetussa talossa, joka sijaitsi Kaivokadun varrella olevalla 1&nbsp;200 neliön tontilla Näköalavuoren huipulla.

## Rakennus
Vuonna 1912 ostettua rakennusta alettiin vuosina 1912–1913 talkoovoimin peruskorjata ja parannella. Korjausten jälkeen työväentalo vihittiin 28.9.1913 uuteen käyttöönsä. Vuoden 1918 sulkutilan jälkeen, jolloin talo oli toiminut punakaartin päämajana, yhdistyksen toiminta talossa jatkui entisellään, kun työväentalo vapautui käyttöön keväällä 1919. Vuonna 1928 päätettiin tehdä taloon suurmuutoksia, ja vuonna 1938 talo maalattiin talkoovoimin ja väriavustuksin. Talon juhlasalin tanssilattia uusittiin kovan käytön vuoksi vuonna 1945 ja ravintolan lattia vuonna 1947. Ennen elokuvateatterien tuloa rakennus liitettiin vesijohto- ja viemäriverkkoon. Vuonna 1972 talo vuokrattiin Kamras-Filmi Oy:lle, joka sijoitti taloon Alfa-Romeo-nimisen elokuvateatterin. Elokuvateatterit lopettivat toimintansa talossa 1980-luvun alussa, ja talon kunnostamiseen saatiin valtion tukia vuosina 1985–1992. Yhdistys myi työväentalon yksityisasunnoiksi vuonna 2001.

## Toimintaa
Yhdistys toimi vilkkaasti heti aloittamisestaan lähtien. Esimerkiksi vuonna 1905 yhdistyksen kokouksia oli 16 kertaa, johtokunnan kokouksia 15 ja yleisiä työväen kokouksia kaksi kertaa. Iltamia oli vuonna 1905 kolmesti ja muita kansanhuveja kaksi kertaa. Urheiluseura Porvoon Veikot toimi talossa. 1930-luvulla talon toiminta oli erittäin vilkasta. Esimerkiksi vuonna 1937 talossa pidettiin 54 huvitilaisuutta arpajaisineen ja seuraavana vuonna 61. Kuorot, soittokunnat, työväen näyttämö, perhejuhlat, äitienpäivät ja vappujuhlat kuuluivat talon toimintaan. Suomen sotavuosina 1939–1944 työväentaloa käytettiin sotilasmajoitukseen, mutta jo vuonna 1945 talossa pidettiin 127 tanssit. Elokuvateattereiden toimintaa ei enää 1980-luvun jälkeen ole ollut, mutta yhdistykset ja yhteisöt, kuten yksityisetkin juhlivat ja kokoontuvat rakennuksessa edelleen.

## Lähteet
Hugo Novoa

**Hugo Novoa Ramos** (s. 24. tammikuuta 2003 Bertamiráns) on espanjalainen jalkapalloilija, joka pelaa Saksan Bundesliigan RB Leipzigissa. Hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä. Hän on pelannut Leipzigin ykkösjoukkueessa kaudesta 2021–2022 lähtien. Kevätkauden 2023 hän pelasi lainalla Sveitsin Superliigan FC Baselissa ja kauden 2023–2024 hän on lainalla alankomaalaisessa FC Utrechtissa. Hän voitti vuonna 2022 Saksan Cupin RB Leipzigin paidassa.

Hän on pelannut Espanjan U21-maajoukkueessa kymmenen ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.

## Lähteet
Lapinjärven Kimonkylän työväentalo

**Lapinjärven Kimonkylä työväentalo ** oli Lapinjärven kunnassa Kimonkylässä sijainnut työväentalo.

## Historiaa
Kimonkylän työväenyhdistys mainittiin ensimmäisen kerran Sosialidemokraattisen puolueen tilastoissa vuonna 1909. Yhdistyksessä oli tuolloin 24 jäsentä. Siitä ei ole jäänyt tietoa, missä yhdistys kokoontui. Kirjasto sillä oli jo vuonna 1909. Kimonkylän työväenyhdistys aikoi ostaa Artjärven Kitulan työväentalon, mutta hanke ei toteutunut. Työväentalon rakentaminen oli kuitenkin aloitettu vuonna 1936. Yhdistys oli ostanut Anjalan Ahvion työväentalon ja siirtänyt sen omalle tontilleen Santapekkiin. Työväenyhdistys pyysi SPD:ltä lainaa vuonna 1950, jotta keskeneräisen työväentalon rakennustyöt saataisiin päätökseen. Lainan vakuudeksi talo ja tontti siirtyivät SDP:n omistukseen. Työväentalo myytiin vuonna 1956 yksityishenkilölle.

## Lähteet
BND

**BND** on lyhenne muun muassa seuraavista:

*Bundesnachrichtendienst (BND), Saksan tiedustelupalvelu
*Bank of North Dakota (BND), yhdysvaltalainen pankki
*Brunein dollari (BND), Brunein valuutta
*Bandar Abbasin lentoasema (BND), lentoasema Iranissa
Hilkka Siipola

**Hilkka Siipola** (4. helmikuuta 1927 Mynämäki – 22. syyskuuta 2003 Turku) oli suomalainen kuoronjohtaja ja musiikinopettaja. Hän sai director musiceksen arvonimen vuonna 1977.

Siipola suoritti tutkinnot Turun kirkkomusiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa. Hän opiskeli lisäksi laulua ja suoritti kuoronjohtajakurssin Klemetti-opistossa. Siipola johti kahdeksan vuoden ajan Turun akateemista naiskuoro Aurattaria ja vuosina 1966–1991 Turun Naislaulajia. Turun Naislaulajat saavutti Siipolan johdolla sekä kotimaisia että kansainvälisiä voittoja kuorokilpailuissa. Siipola johti Turun Naislaulajia myös levytyksillä. Hän toimi kahdenkymmenen vuoden ajan Suomen Naiskuoroliiton taiteellisena johtajana. Hänestä tuli liiton kunniajäsen vuonna 1994.

Kuoronjohtotyönsä lisäksi Siipola työskenteli Juhana Herttuan yhteiskoulun pitkäaikaisena musiikinopettajana Turussa. Hän toimi myös urkurina ja yksityisenä pianonsoiton opettajana. Eläkkeelle jäätyään Siipola oli jäsenenä Turun kaupungin musiikkilautakunnassa. Hän kuoli syyskuussa 2003 vaikeaan sairauteen.

## Lähteet
Morsiuspikari

**Morsiuspikari** on hopeinen kaksoispikari, jonka yläosassa on naishahmon kannattelema liikkuva pienempi pikari, ja alaosassa hahmon pitkästä hameesta muodostuva suurempi pikari. Suurempi pikari voidaan ottaa käyttöön kääntämällä esine ylösalaisin, jolloin pienempi pikari kääntyy saranansa varassa niin, että se voidaan myös täyttää viinillä, liköörillä tai muulla nesteellä. Tällaisia kaksoispikareita valmistivat taitavat saksalaiset hopeasepät etenkin 1500- ja 1600-luvuilla.

Morsiuspikareita annettiin häälahjaksi morsiuspareille, jotta he voivat juoda siitä samanaikaisesti. Niitä on käytetty myös juomakilpailuissa, jolloin isompi astia pyrittiin juomaan tyhjäksi pienempää läikyttämättä.

## Lähteet
Malakiittimosaiikki

**Malakiittimosaiikki** on ohuista vierekkäin asetelluista malakiittilevyistä sommiteltu päällyste, jonka levyjen erilaiset vihreän vivahdukset muodostavat kuvioita. Hiottu malakiitti kiillottuu kauniisti, mikä on tehnyt siitä suositun antiikin ajoista lähtien. Tällaista mosaiikkia on käytetty seinien päällystämiseen sekä huonekalujen ja astioiden valmistamisessa. Koska malakiittia on saatu erityisesti Uralin alueelta, sen käsittelystä kehittyi etenkin Venäjällä suosittu taidekäsityön muoto.

## Lähteet
Mohamed Simakan

**Mohamed Simakan** (s. 3. toukokuuta 2000 Marseille) on ranskalainen jalkapalloilija, joka pelaa Saudi-Arabian valioliigassa pelaavassa Al-Nassrissa. Hänen pelipaikkansa on puolustaja. Hän edusti aiemmin RC Strasbourgia Ranskan Ligue 1:ssä vuoteen 2021. Hän pelasi 38 Ranskan pääsarjaottelua ja teki yhden maalin. Simakan voitti vuosina 2022 ja 2023 Saksan Cupin RB Leipzigin paidassa. Hän on pelannut Bundesliigassa kesään 2023 mennessä 52 ottelua ja tehnyt kaksi maalia. Mestarien liigassa hän on tehnyt 11 ottelussaan yhden maalin ja antanut kolme maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa hän on pelannut kolme ottelua. 

Syyskuussa 2024 Simakan siirtyi 45 miljoonan euron siirtosummalla Saudi-Arabian valioliigassa pelaavaan Al-Nassriin.

Hän on tehnyt yhden maalin Ranskan U20-maajoukkueessa ja pelannut yhden ottelun U21-maajoukkueessa.

## Lähteet
Janis Blaswich

**Janis Jonathan Blaswich** (s. 2. toukokuuta 1991 Willich) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa Saksan Bundesliigan Bayer Leverkusenissa. Hänen pelipaikkansa on maalivahti. 

Blaswich edusti junioriaikojen seuraansa Borussia Mönchengladbachia vuoteen 2018 saakka, mutta pelasi vain seuran kakkosjoukkueessa Regionalligassa. Hän pelasi lainalla 3. Ligan Dynamo Dresdenissä kauden 2015–2016 ja saman sarjan Hansa Rostockissa kauden 2016–2017. Kausilla 2018–2022 hän edusti Heracles Almeloaa Hollannin Eredivisiessä, jossa pelasi 107 ottelua. Kesällä 2022 hän siirtyi Bundesliigan RB Leipzigiin, jossa pelasi tulokaskaudellaan 26 ottelua Bundesliigassa, kuusi peliä Mestarien liigassa ja viisi ottelua, mukaan lukien finaali, Leipzigin voittamassa Saksan cupissa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 21 Bundesliigan ottelua, viisi Mestarien liigan ottelua sekä voitokkaan DFL-Supercupin loppuottelun Bayern Müncheniä vastaan.

Kesäkuussa 2024 Blaswich lainattiin yhdeksi kaudeksi itävaltalaisseura Red Bull Salzburgiin. Lainakaudellaan Red Bull Salzburgissa hän pelasi 11 Itävallan Bundesliigan ottelua, viisi Mestarien liigan ottelua, neljä Mestarien liigan karsintaottelua sekä kaksi Itävallan cupin ottelua.

Elokuussa 2025 Blaswich siirtyi RB Leipzigista saman sarjan Bayer Leverkuseniin 2 miljoonan euron siirtosummalla. Hän allekirjoitti Leverkusenin kanssa kaksivuotisen sopimuksen.

## Lähteet
Laura Save

**Laura Katriina Save** (10. lokakuuta 1983 – 24. maaliskuuta 2012) oli suomalainen kirjailija.

Save oli lääketieteen kandidaatti, joka sairastui kesken opintojensa aggressiiviseen osteosarkoomaan. Hän jatkoi opiskelua vielä sairastumisen jälkeen. Save kuoli sairauteensa ennen kuin ehti saada tietoa ainoaksi jääneen teoksensa *Paljain jaloin* (WSOY, 2013) julkaisusta. Kustantaja kuvaili teosta dokumenttiromaaniksi. Se perustuukin osin kirjoittajansa omiin muistiinpanoihin ja blogiin. Teos kuvaa muun muassa nuoren henkilön sopeutumista kuoleman läheisyyteen.

Savella oli puolisona toinen nuori nainen, ja hänellä oli pieni poika.

## Lähteet
Anne Enger

**Anne Enger** (s. 9. joulukuuta 1949 Trøgstad) on norjalainen keskustapuolueen poliitikko ja puolueen entinen puheenjohtaja vuosina 1991–1999. Hän on istunut suurkäräjillä 1985–2001 ja toiminut Norjan kulttuuriministerinä 1997–1999. Vuonna 1999 hän myös sijaisti äitiyslomalla ollutta Marit Arnstadia öljy- ja energiaministerinä.

Myös Engerin sisko Inger Enger on istunut suurkäräjillä.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Anne Enger'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit Alaskassa 2022

**Yhdysvaltain edustajainhuoneen vuoden 2022 vaalit Alaskan** osalta pidettiin 8. marraskuuta. Siinä valittiin Alaskan osavaltion ainoa kongressiedustaja Yhdysvaltain alahuoneeseen.

## Tausta ja vaalijärjestelmä
Alaskassa järjestettiin edustajainhuoneen paikasta ennenaikaiset vaalit (), kun edustaja Don Young kuoli yllättäen kesken kauden maaliskuussa 2022. Vaalit voitti yllättäen demokraatteja edustava Mary Peltola, joka astui virkaansa syyskuussa 2022.

Vuonna 2020 Alaskassa otettiin käyttöön uusi vaalilaki, joka hyväksyttiin kansanäänestyksessä. Sen nojalla kaikki ehdokkaat, niin puolueiden nimeämät kuin sitoutumattomatkin, osallistuvat esivaaleihin, joista neljä eniten ääniä saanutta karsiutuu virallisena vaalipäivänä pidettäviin vaaleihin. Näissä vaaleissa sovelletaan painotettua vaalitapaa, eli äänestäjä asettaa ehdokkaat mieleiseensä järjestykseen. Mikäli yli 50 % äänestäjistä merkitsee tietyn ehdokkaan ensimmäiseksi vaihtoehdokseen, tämä tulee valituksi. Mikäli näin ei käy, vähiten ääniä saanut karsiutuu ja hänen äänensä siirtyvät äänestäjien mieltymysten mukaan jäljelle jääneille ehdokkaille. Tätä jatketaan, kunne joku ehdokkaista on saanut vähintään 50 % äänistä.

Äänioikeutettuja vaaleissa ovat sellaiset henkilöt, jotka täyttävät seuraavat ehdot:

* Yhdysvaltain kansalainen
* Vähintään 18-vuotias
* On ollut kirjoilla Alaskassa vähintään 30 vrk ennen vaaleja
* On rekisteröitynyt äänestäjäksi määräaikaan mennessä eikä ole rekisteröitynyt äänestäjäksi muun osavaltion tai territorion alueella

## Ehdokasasettelu
Esivaalien jälkeen ehdokkaiksi pääsivät Peltola, Sarah Palin, Nick Begich III ja Chris Bye.

Istuva edustaja Peltola ilmoitti lähtevänsä ehdolle voitettuaan ennenaikaiset vaalit aiemmin syksyllä. Peltolan ehdokkuus vaaleissa keräsi kannatusta myös demokraattien ulkopuolelta: republikaaneista mm. Alaskan senaattorin Lisa Murkowskin ja osavaltion senaatin entinen puhemies Rick Halford tukivat Peltolaa. Myös sitoutumaton entinen pormestari Santa Claus tuki Peltolaa. 

Republikaaneilta selvisi neljän parhaan joukkoon kaksi ehdokasta: entinen kuvernööri Sarah Palin ja Nick Begich III, joka on toiminut konservatiivisen Alaska Policy Forum -ajatushautomon hallituksessa. Näistä kahdesta vain Begich sai Alaskan republikaanipuolueen tuen. Myös Palinin entinen appi, Jim Palin, ilmoitti tukevansa Begichia. Sarah Palin sen sijaan sai entisen presidentin Donald Trumpin tuen.

Kun republikaanien Tara Sweeney vetäytyi kisasta, hänen tilalleen neljänneksi vaalipäivän ehdokkaaksi nousi libertaaripuolueen edustaja Chris Bye.

## Tulokset

## Lähteet
Aniliiniväri

**Aniliinivärit** ovat hiiliyhdisteitä sisältäviä, synteettisesti valmistettuja väriaineita, joita käytetään esimerkiksi kuitujen värjäyksessä, painotöissä ja värikynissä. Nimensä nämä väriaineet ovat saaneet siitä, että niiden valmistukseen käytetään aniliinia ja sen johdannaisiin kuuluvaa toluidiinia.

Tärkeimpiä aniliinivärejä ovat

*Aniliinimusta eli indigomusta, jota muodostuu, kun aniliinia hapetetaan kaliumkromaatilla ja rikkihapolla tai kloraateilla. Sitä käytetään puuvillan värjäämiseen siten, että katalyyttejä hyödyntäen värjäys tehdään suoraan kuituun. Katalyytteinä käytetään kupari-, rauta- tai vanadiinisuoloja.
*Aniliinipunainen eli rosaniliini eli fuksiini.
*Aniliinisininen eli trifenyylirosaniliini, jota valmistetaan kuumentamalla rosaniliinia ylimääräisen aniliinin kanssa. Sen kloorivetypitoista suolaa on markkinoitu nimillä gentianasininen, himmeänsininen, opaalinsininen, spriinsininen ja vaaleansininen. Alkalinsininen on monosulfonihapon natriumsuolaa, jota käytetään villan värjäämiseen. Vedensininen on di- ja trisulfonihappojen suoloja, joilla värjätään puuvillaa sen jälkeen, kun puuvilla on peitattu tanniinilla ja oksennusviinikivellä.
*Aniliinisinipunainen eli aniliinivioletti syntyy, kun rosaniliinin typpeen sitoutuneet amino-ryhmän vetyatomit korvataan metyylillä tai etyylillä. Näiden violettien väriaineiden värisävy on sitä sinisempi, mitä useampia vetyatomeja on näin korvattu.
*Malakiittivihreä

## Lähteet
Kiiltonahka

**Kiiltonahka** eli **lakeerinahka** () on kiiltävän musta tai värillinen venymätön päällisnahkalaji. Se on tavallisesti kromiparkittua ja pellavaöljylakalla tai akryylihartsilla päällystettyä nahkaa, joka on peite- tai aniliinivärjätty. Värillisen kiiltonahkan valmistaminen on erilaista kuin mustan tuotelajin tekeminen.

## Katso myös
* Mokkanahka

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lohjan Immulan työväentalo

**Lohjan Immulan työväentalo** on Lohjan kaupungissa Immulan kylässä sijaitseva työväentalo.

## Historiaa
Lohjan Immulan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Oman talon hankinnasta tehtiin ensimmäistä kertaa päätös vuonna 1911, mutta hanke ei toteutunut. Vuonna 1920 vuokrattiin tontti, ja talon rakennustyöt myytiin huutokaupassa työväenyhdistyksen puheenjohtajalle Kustaa Ahlströmille. Työväentalon vihkiäisjuhla pidettiin heinäkuussa 1920. Talo alkoi käydä pieneksi, ja vuonna 1929 ostettiin nykyinen 4&nbsp;000 m²:n tontti. Pienen työväentalon iltamakäyttö kiellettiin. Uusi työväentalo rakennettiin vuonna 1934 pääosin talkootyönä. Työväenyhdistyksen toiminta vilkastui talon rakentamisen myötä.

## Rakennus
Ensimmäisen vuonna 1920 rakennetun työväentalon pinta-ala oli vain 60 m². Rakennuksessa oli kuitenkin juhlasali, näyttämö, ravintola ja vaatesäilytys. Talossa järjestettyjen tilaisuuksien tuotoilla ostettiin muun muassa paloruisku ja kahvipannu sekä rakennettiin puuliiteri ja käymälä. Vuonna 1934 rakennettuun taloon vedettiin sähköt vuonna 1939. Vuonna 1983 talo maalattiin ja sinne vedettiin vesijohto.

## Toimintaa työväentalolla
Vuonna 1934 rakennetun työväentalon vihkiäisjuhlassa oli yli 300 henkilöä. Työväentalolla järjestettiin arpajaisia 1930-luvulla. Niiden tuotoilla pystyttiin kunnostamaan ja ylläpitämään taloa. Sotavuosina työväentalo oli useaan otteeseen sotilaiden majoituspaikkana. Vuonna 1943 sinne majoitettiin Inkerin pakolaisia. Talossa oli myöhemmin vuokralaisina useita yrityksiä. Talo otettiin uudelleen yhdistyksen omaan käyttöön vuonna 1966. Nuoriso-osaston toiminta aktivoitui, ja vuonna 1967 siellä aloitettiin myös bingo. Talossa toimi myös Nuoret Kotkat. Talo on edelleen toiminnassa.

## Lähteet
Jarmo Parviainen

**Jarmo Uolevi Parviainen** (6. syyskuuta 1928 Helsinki – 12.elokuuta 1994 Espoo) oli suomalainen säveltäjä ja kirkkomuusikko. Hän oli yksi musiikkipedagogi Lauri Parviaisen (1900–1949) lapsista.

Parviainen aloitti musiikkiopintonsa käymällä viulutunneilla. Sittemmin hän suoritti diplomin urkurina ja valmistui filosofian kandidaatiksi. Parviainen työskenteli Espoossa ja Helsingissä kanttori-urkurina vuodesta 1949, kunnes joutui vuonna 1961 terveyssyistä eroamaan virasta. Hänen uransa kirkkomuusikkona katkesi ja hänen Sibelius-Akatemiaan suunnitellun opetusvirkansa toteuminen estyi hänen sairastuttuaan vakavasti aivoverenvuodon seurauksena elokuussa 1958. Tuolloin Parviainen myös halvaantui. Hän sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.

Parviaisen sävellyksiä ovat levyttäneet Alba Recordsille urkuri Tomi Satomaa ja Esko Kallion johtama Hämäläis-Osakunnan Laulajat. Parviaisen säveltämästä teoksesta *Partita suomalaisesta kansankoraalista Aurinko nyt mailleen vaipuu* (1954) teki vuonna 1977 äänityksen Yleisradiolle urkuri Tauno Äikää. Parviaisen tunnetuin urkuteos on Toccata con Fuga (1958). Sen ovat levyttäneet mm. Tauno Äikää ja James D. Hicks.

## Lähteet
Roger Livesey

**Roger Livesey** (25. kesäkuuta 1906 Barry, Wales – 4. helmikuuta 1976 Watford) oli brittiläinen näyttelijä. Pitkä, komea ja persoonallisen karhealla äänellä puhunut Livesey  tunnetaan erityisesti keskeisistä rooleistaan kolmessa Michael Powellin ja Emeric Pressburgerin elokuvassa: *[[Ystävykset]]* (1943), *[[Myrskyöitä]]* (1945) ja *[[Kysymys elämästä ja kuolemasta]]* (1946).

Laajaan teatterisukuun syntyneen Liveseyn ensimmäinen esiintyminen oli lapsiroolissa vuonna 1917, ja 1930-luvulla hän näytteli New Yorkin Broadwaylla, vastanäyttelijänään usein vaimonsa Ursula Jeans.

## Elokuvia
*Rembrandt (1936, ohj. Alexander Korda)
*Vuoriston rummut (*The Drum*, 1938, ohj. Zoltan Korda)
*Girl in the News (1941, ohj. Carol Reed)
*Ystävykset (*The Life and Death of Colonel Blimp,* 1943)
*Myrskyöitä (*I Know Where I'm Going,* 1945)
*Kysymys elämästä ja kuolemasta (*A Matter of Life and Death,* 1946)
*Vice Versa (1948, ohj. Peter Ustinov)
*Vaarallinen ikä (*That Dangerous Age*, 1949, ohj. Gregory Ratoff)
*Merten veijarit (*The Master of Ballantrae*, 1953, ohj. William Keighley)
*Syyttävä sormi (*Finger of Guilt / Intimate Stranger*, 1956, ohj. Joseph Losey)
*Kun hymy hyytyy (*The Entertainer*, 1960)
*Pankkirosvojen kerho (*The League of Gentlemen*, 1960, ohj. Basil Dearden)
*Tuittupää tyttäreni (*No, My Darling Daughter*, 1961, ohj. Ralph Thomas)
*Elämän kahle* (*Of Human Bondage*, 1964)
*[[Moll Flandersin lemmenseikkailut]] (*The Amorous Adventures of Moll Flanders'', 1965, ohj. Terence Young)
*Hamlet (1969, ohj. Tony Richardson)

## Lähteet
Aud Inger Aure

**Aud Inger Aure** (12. marraskuuta 1942 Averøy – 7. kesäkuuta 2023) oli norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan oikeusministerinä 1997–1999.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Aud Inger Aure'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Lohjan Koikkalan-Vaanilan työväentalo

**Lohjan Koikkalan-Vaanilan työväentalo** oli Lohjan kaupungissa sijainnut työväentalo.

## Historiaa
Koikkalan-Vaanilan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistys osti noin puolen hehtaarin tontin, jolle päätettiin rakentaa työväentalo vuonna 1911. Talon rakennustarpeiksi ostettiin vanha talli. Vuonna 1912 valmistuneen työväentalon nimeksi annettiin Veljelä. Näyttämöllä laajennettu talo valmistui vuonna 1917, mutta vihkiäisjuhlat päästiin pitämään vasta vuonna 1919. Talo siirtyi vuonna 1953 Sos.dem. puolueen omistukseen. Talo oli huonokuntoinen, ja se päätettiin purkaa vuosina 1954–1955.

## Rakennus
Työväentalossa ei ollut sähköä, joten tilaisuuksia oli talvisin vaikea järjestää. Talossa oli juhlasali ja pieni näyttämö sekä laajennusosassa ravintola ja keittiö. Talossa oli myös talonmiehen asunto.

## Lähteet