open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Daniel Hillel

**Daniel Hillel** (1930 Los Angeles, Kalifornia – 9. maaliskuuta 2021) oli israelilainen maataloustieteilijä.

Hillel oli nuorin vanhempiensa viidestä lapsesta. Isän kuoltua äiti muutti vuonna 1931 lasten kanssa omien vanhempiensa luokse Palestiinaan. Siellä Hillel asui kibbutzilla ja oppi maataloustöitä. Kibbutzilla vietetty lapsuus innoitti häntä etenemään kohti akateemista ja ammatillista uraa maatalouden parissa. Vuonna 1946 Hillel palasi Yhdysvaltoihin high schoolin suorittamista varten. Vuonna 1950 hän sai Georgian yliopistosta maataloustieteessä luonnontieteiden kandidaatin arvon, ja vuonna 1951 hän valmistui Rutgersin yliopistosta luonnontieteiden maisteriksi. Palattuaan Israeliin vuonna 1951 Hillel sai ensimmäisen viran Israelin maatalousministeriöstä, jossa osallistui ensimmäiseen maan resurssien kartoitustyöhön.

Hillel lähti Israelin maatalousministeriön palveluksesta ja osallistui maatalousyhteisö Sde Bokerin perustamiseen Negevin autiomaahan. Pääministeri David Ben-Gurion vakuuttui nuoren tieteilijän kyvyistä ja lähetti Hillelin myöhemmin matkoille edistämään kestävää maataloutta kehitysmaihin.

Vuonna 1957 Hillel sai filosofian tohtorin arvon maaperäfysiikassa ja ekologiassa Jerusalemin heprealaisesta yliopistosta. Vuosina 1959–1961 hän teki Kalifornian yliopistossa postdoc-työtä maaperäfysiikassa ja hydrologiassa. Hillel toimi muun muassa University of Massachusetts Amherstin maaperäfysiikan professorina. Hän työskenteli muun muassa Maailmanpankin, Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön ja Yhdysvaltain kehitysyhteistyöviraston kanssa edistääkseen vedenkäytön tehokkuutta kymmenissä eri maissa. Lisäksi hän teki töitä Yhdysvaltain International Food Policy Research Institutelle ja Kanadan International Development Research Centerille. Hillelillä oli *Senior Research Scientist* -asema Columbian yliopiston The Earth Instituten Center for Climate Systems Researchissa, ja hän toimi tutkijana myös NASA:n Goddard Institute for Space Studiesissa. 

Hillel sai vuonna 2012 Maailman ruokapalkinnon työstään kymmenien maiden kuivilla alueilla viljantuotantoa parantaneiden vedensäästömenetelmien kehittämisen ja edistämisen parissa. Maatalouden tuotantoon ja vedenkäytön tehokkuuteen kuivilla alueilla vaikuttivat keinokastelun tekniikat, joita Hillel oli kehittämässä 1960-luvulla. Hillel perehtyi työssään myös ilmastonmuutokseen ja sen potentiaalisiin vaikutuksiin maatalouteen.  

Vuoteen 2012 mennessä Hillel oli kirjoittanut 21 kirjaa, joita oli käännetty jo kahdelletoista eri kielelle. Tieteellisiä julkaisuja hänellä oli kaikkiaan yli kolmesataa. Vuonna 2015 World Scientific Publishingin kautta julkaistiin Hillelin muistelmateos *Memories and Reflections*.

## Lähteet
Pro et Contra

**Pro et Contra** on Valtiotieteellinen yhdistyksen julkaisusarja. VTY on julkaissut englanninkielistä sarjaa vuodesta 1983. Uudistetun sarjan julkaiseminen nimellä *Pro et Contra* aloitettiin vuonna 2018. Sarja on vertaisarvioitu ja verkossa vapaasti luettavissa, mutta saatavissa maksusta myös painettuna. Toisena julkaisijana on Helsinki University Press.

## Lähteet
Antti Valkama

**Antti Jalmari Valkama**, vuoteen 1905 **Vilkman** (31. heinäkuuta 1889 Mäntsälä – 26. heinäkuuta 1974) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja ampuja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

Valkaman vanhemmat olivat kauppias Antti Vilhelm Vilkman ja Elin Krakau ja puoliso 1920–1956 Ester Olivia Ingeborg Wiiala. Valkama tuli ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1911 ja valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1915. Hän oli valmistuttuaan avustava metsänhoitaja ja Metsähallituksen polttopuun hankintametsänhoitaja vuoteen 1918, sitten hankintatoimiston apulaisjohtaja ja vuodesta 1920 Rajajoen hoitoalueen aluemetsänhoitaja. Vuonna 1921 Valkamasta tuli piiritarkastaja Itä-Suomen piirikuntaan, vuosina 1930–1956 hän toimi Itä-Suomen piirikunnan päällikkönä ensin Viipurissa ja sitten Kuopiossa. 

Metsäneuvoksen arvonimen vuonna 1938 saanut Valkama osallistui jatkosotaan sotilashallinnon metsätoimiston palveluksessa. Hän oli samalla Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen 1942–1944 ja myöhemmin myös Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen. Valkama toimi myös puolustusvoimien metsäasiantuntijana ja hänellä oli useita muitakin alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Valkama oli lisäksi ammunnan harrastaja, joka voitti vapaakiväärin Suomen mestaruuden vuosina 1924 ja 1925. Hän osallistui muun muassa Pariisin olympiakisoihin 1924 ja ammunnan  maailmanmestaruuskilpailuihin 1924. Valkama oli myös Suomen Ampujainliiton liittohallituksen jäsen.

Myös Antti Valkaman poika Reino J. Valkama oli metsänhoitaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.

## Lähteet
Hermann Finck

**Hermann Finck** (1527 Pirna – 28. joulukuuta 1558 Wittenberg) oli saksalainen säveltäjä ja urkuri.

Finck oli Heinrich Finckin sisaruksen lapsenlapsi. Hän sai todennäköisesti varhaisen koulutuksensa Böömin kuningas Ferdinandin kapellin jäsenenä. Vuonna 1545 Finck pääsi opiskelemaan Wittenbergin yliopistoon. Vuodesta 1554 hän opetti siellä musiikkia, ja vuonna 1557 hänestä tuli sen urkuri. Finckin julkaistuun sävellystuotantoon kuuluu saksankielisiä lauluja ja latinankielisiä motetteja. Finckin pääjulkaisuna on kuitenkin pidetty vuonna 1556 julkaistua viiteen kirjaan jaettua musiikkiteoreettista tutkielmaa *Practica musica*. Siinä Finck nimeää Nicolas Gombertin imitatiivisen sävellystyylin suurimmaksi mestariksi ja arvostelee oman aikansa koristeellista saksalaista urkumusiikin tyyliä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: julkaisuja
Kansallinen radikaalipuolue

**Kansallinen radikaalipuolue** oli vuosina 1991–1995 Suomessa toiminut äärioikeistolainen puoluehanke ja järjestö, jonka puheenjohtajana oli Tapio Linna. Järjestö ei onnistunut keräämään tarvittavaa määrää kannattajakortteja puoluerekisteriin pääsyä varten, mutta se osallistui kuitenkin vuoden 1992 kunnallisvaaleihin. Kansallisen radikaalipuolueen ideologia pohjautui antiliberalismiin, rodulliseen nationalismiin ja kansalliseen solidaarisuuteen. Järjestö julkaisi lehtiä *Uusi Suunta*, *Kansallinen* *Suunta* ja *Kansakunta*.  

## Historia ja toiminta
Kansallisen radikaalipuolueen juuret olivat Börje Himbergin ja Jarmo Saloseudun vuonna 1985 rekisteröimässä Kansallisen Yhtenäisyyden Järjestössä. *Uusi Suunta* -nimistä maahanmuutovastaista lehteä julkaisseen opiskelija Tapio Linnan tultua mukaan mukaan järjestön toimintaan Kansallisen Yhtenäisyyden Järjestön nimi vaihtui Kansalliseksi radikaalipuolueeksi. Linna valiittiin Kansallisen radikaalipuolueen puheenjohtajaksi ja hän jatkoi myös *Uuden Suunnan* päätoimittajana. Kansallinen radikaalipuolue osallistui vuoden 1992 kunnallisvaaleihin, joissa sen ehdokkaat saivat Helsingissä 314 ääntä ja Turussa 184 ääntä. 

Vuonna 1993 järjestön puheenjohtaja ja Uuden Suunnan päätoimittaja Tapio Linna tuomittiin kiihottamisesta kansanryhmän syrjintään ja uskonrauhan rikkomisesta 60 päiväsakkoon. Tuomioon johtaneissa kirjoituksissa levitettiin rotuoppia ja solvattiin juutalaisia. Tuomion jälkeen Kansallinen radikaalipuolue alkoi julkaisemaan *Kansallinen Suunta* -lehteä, joka muistutti tyyliltään lopetettua *Uutta Suuntaa*.

Kansallinen radikaalipuolueen toiminta hiipui vuonna 1994 ja päättyi lopullisesti vuonna 1995. Järjestö kärsi talousvaikeuksista, eikä se onnistunut keräämään puoluerekisteriin pääsemiseksi vaadittavaa määrää kannattajakortteja. Lisäksi osa Kansallisen radikaalipuolueen toimijoista oli siirtynyt muihin ryhmiin.

## Lähteet
Lantbrukarnas Riksförbund

**Lantbrukarnas Riksförbund** (LRF) on ruotsalainen maataloustuottajien keskusliitto. Se muodostettiin vuonna 1971, kun vuonna 1929 perustettu Riksförbundet Landsbygdens Folk (RLF) ja vuonna 1917 perustettu Lantbruksförbundet (aiemmin Sveriges Allmänna Lantbrukssällskap, SAL) yhdistyivät.

Lantbrukarnas Riksförbund edustaa noin 140&nbsp;000 yksilöjäsentä, jotka edustavat kaikkiaan noin 70&nbsp;000 yritystä. Tämä tekee Lantbrukarnas Riksförbundista Ruotsin suurimman pienyritysten kattojärjestön. Toukokuussa 2017 Lantbrukarnas Riksförbundin puheenjohtajaksi valittiin Palle Borgström (s. 1960).

## Lähteet
Veikko Valpas

**Veikko Vilho Valpas** (16. syyskuuta 1906 Viiala – 20. huhtikuuta 1983) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 

Valppaan vanhemmat olivat työnjohtaja Valfrid Valpas, aiemmin Faenander, ja Ida Lovisa Wallin ja puoliso vuodesta 1934 Elli Esteri Pulkkinen. Toimittaja, kirjailija Hugo Valpas oli hänen veljensä. Metsänhoitajaksi Veikko Valpas valmistui vuonna 1932 ja kävi vielä sen jälkeen Sahateollisuuskoulun kurssin. Oltuaan ensin Metsähallituksen palveluksessa avustava metsänhoitaja hän toimi 1934–1942 Metsäliiton hankintapäällikkönä. Saastamoisen metsäpäälliköksi Valpas nimitettiin vuonna 1942 ja hoiti tehtävää aina vuoteen 1971, jolloin hän jäi eläkkeelle.  Valpas oli myös Saastamoisen perustaman sahan johtaja 1961–1971. Jatkosodan aikana Valpas toimi myös Kuopion metsäpiirin johtajana ja Kuopion puutavarakuljetustarkastajana. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1967.

## Lähteet
Varjo ja riipus

**Varjo ja riipus** on nuorille suunnattu fantasiakirjasarja, jonka on kirjoittanut israelilainen Leigh Bardugo. Trilogian ensimmäinen osa julkaistiin Macmillan Publishersin kustantamana vuonna 2012. Teokset nousivat The New York Timesin bestseller-listan kärkeen ja saivat hyviä arvosteluja.

*Varjo ja riipus* sijoittuu kuvitteelliseen Ravka-nimiseen maailmaan. Maan halkaisee kahtia sysikuilu-niminen alue, jonka ylittäminen kuolematta on lähes mahdotonta. Päähenkilö Alina Starkov huomaa omaavansa voimia, joiden avulla sysikuilun voi tuhota. Mutta ennen sitä hänen täytyy liittyä grishoihin, maan eliittiryhmään. Alina kamppailee tunteidensa ja järkensä välillä koettaessaan pelastaa maailman ja samalla myös itsensä.

Kirjasarjasta on tehty samannimistä televisiosarjaa, jonka ensimmäinen kausi ilmestyi 2021.
Sänkimäjärvi

**Sänkimäjärvi** () on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Prääsän kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 2,0 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 9,0 neliökilometriä, keskisyvyys 3,2 metriä ja suurin syvyys 5,6 metriä.

Sänkimäjärveen virtaa puro Prääsänjärvestä. Se laskee Sänkijoen kautta Pyhäjokeen. Kalalajeja ovat hauki, särki, salakka, lahna, made, ahven ja kiiski.

## Lähteet
Tšogajärvi

**Tšogajärvi** (myös *Tsokajärvi*, ) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Prääsän kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 4,4 neliökilometriä, keskisyvyys 4,1 metriä ja suurin syvyys 10,5 metriä.

Järvellä ei ole tulojokia. Se laskee Tšogaojan kautta Suojokeen. Kalalajeja ovat hauki, särki, made, ahven ja kiiski.

## Lähteet
Tymko Padura

**Tymko Padura**, myös: **Tomasz Padura** t. **Padurra**, , (21. joulukuuta 1801 Illintsi, Radomyšlin piiri, Kiovan kuvernementti – 20. syyskuuta 1871 Kozjatyn, Berdytšivin piiri, Kiovan kuvernementti) oli puolalaistaustainen ukrainalainen runoilija. Puolan kirjallisuudessa hän on ukrainalaisen koulukunnan edustaja.

Padura valmistui Kremenetsin lyseosta 1825. Hän oli yhteydessä dekabristeihin ja kannatti Ukrainan autonomiaa. Sen vuoksi Venäjän viranomaiset vangitsivat hänet vuosiksi 1830–1832. Padura sai vaikutteita ukrainalaisesta folkloresta. Muita vaikutteiden antajia olivat Julian Ursyn Niemcewicz, George Byron ja Ossian. Hän kirjoitti puolaksi ja latinalaista kirjoitusta käyttäen ukrainaksi. Tuotanto käsittää lyyrisiä runoja ja lauluja, ja hän tulkitsee Ukrainan historiaa slavofiilisestä ja polonofiilisestä näkökulmasta. Runoja ovat säveltäneet esimerkiksi Mykola Lysenko ja Karol Lipiński.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Peltoisenjärvi

**Peltoisenjärvi** () on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Pyhäjärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 5,7 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 162 neliökilometriä, keskisyvyys 5,5 metriä ja suurin syvyys 11,3 metriä.

Peltoisenjärvi on yhteydessä kapeikkojen kautta Pyhäjärveen. Se laskee Suojokeen Pyhäjoen kautta. Kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, made, ahven, kiiski ja kivisimppu.

Järven eteläpuolella sijaitsee Pyhäjärven taajama. Länsirannalla on autioitunut Peltoisen kylä.

## Lähteet
Saimaa Stadiumi

**Saimaa Stadiumi** on maaliskuussa 2018 Mikkelin Kalevankankaalle avautunut monitoimiareena. Lähes 11 000 neliön Saimaa Stadiumi on tuonut Kalevankankaalle runsaasti uusia sisäliikuntavaihtoehtoja. Areenan muunneltavat tilat mahdollistavat myös kulttuuritapahtumien, messujen ja hyvinvointipalveluiden järjestämisen. Areenan varustelussa on huomioitu SM- ja maailmanliigatasoiset urheilutapahtumat sekä maaottelut.

Hankkeen juuret ovat yhteistyössä Mikkelin kaupungin, Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulu Xamkin sekä Suomen Nuoriso-opiston välillä. Ammattikorkeakoulu myös käyttää tiloja osana kampustaan. Mikkelin kaupunki rakensi erillishankkeena alueelle yli 600 autopaikkaa käsittävän pysäköintialueen. Mikkelin Jukurien noustua jääkiekon SM-liigaan liikennemäärä Kalevankankaalla on selvästi lisääntynyt. 

Saimaa Stadiumin palveluihin kuuluvat:

* Palloilulajit
* Kuntosali
* Juoksurata
* Voimistelu
* Taitoharjoittelualue
* Viihdeliikunta
* Seinäkiipeily ja boulderointi
* SuperCorner
* Kahvila- ja ravintolapalvelut
* Hyvinvointipalvelut ja -testaukset
* Stadiumi Shop
* Tilapalvelut
* Hieronta ja fysioterapia

## Liikunta ja hyvinvointi
Saimaa Stadiumin halliosan koko on noin 5200 neliömetriä. 225 metriä pitkän juoksuradan ympäröivälle keskialueelle mahtuu esimerkiksi kolme salibandykenttää tai seitsemän lentopallokenttää. Saimaa Stadiumi muodostaa yhdessä Kalevankankaan ympärivuotisten ulkoliikuntamaastojen, Let's go Areenan, Mikkelin raviradan sekä jääkiekon ja jalkapallon harjoitushallien kanssa ainutlaatuisen kokonaisuuden. 

Tiloista voi varata vuoroja mm. kuntosalille, pelaamiseen, juoksuun tai ryhmäliikuntaan. Saimaa Stadiumilla on myös mahdollisuus kuntotestauksiin ja erilaisten hyvinvointipalveluiden hyödyntämiseen. Palveluita tarjotaan yhteistyössä paikallisten yritysten ja Xamk Active Life Labin kanssa.

Saimaa Stadiumin 12,5 metriä korkea ja lähes 30 metriä leveä Walltopia-kiipeilyseinä on alueen ensimmäinen. Seinällä on 4 itsevarmistavaa automaattilaitetta. Erillisellä boulder-kiipeilyseinällä on leveyttä jopa 16 metriä. 

Saimaa Stadiumissa toimii myös yli 1100m² käsittävä SuperCorner, joka koostuu kolmesta eri alueesta kahdessa kerroksessa. 

## Tapahtumat
Saimaa Stadiumin 1500 kiinteää katsomopaikkaa ja yhteensä 5000 asiakaspaikkaa tuovat Etelä-Savoon ja Mikkeliin mahdollisuuksia järjestää konsertteja näyttävissä sisätiloissa ympäri vuoden. Konsertteja varten on tarjolla erilaisia vaihtoehtoja: esiintymislava voi olla hallin pitkällä sivulla tai sen päädyssä. Hallissa voidaan järjestää niin urheilutapahtumia, messuja kun konserttejakin. Yritykset voivat huomioida omia asiakkaitaan ja sidosryhmiään korkealuokkaisissa tiloissa erilaisten VIP-palveluiden muodossa.

## Lähteet
Ilmari Wäre

**Ilmari Wäre** (26. tammikuuta 1911 Turku – 3. syyskuuta 1982 Turku) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 

Wäreen vanhemmat olivat Waldemar Aleksander Wäre, aiemmin Wikman, ja Rauha Rautalin ja puoliso vuodesta 1940 Kirsti Eva Ulrika Jäämeri, aiemmin Järnström. Wäre tuli ylioppilaaksi vuonna 1932 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1939. Hän toimi yliopistolla assistenttina ja osallistui sotiin, ennen kuin tuli harjoittelijaksi Nokian palvelukseen vuonna 1945. Yhtiössä hän toimi sitten aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Wäre oli Nokian piirimetsänhoitaja vuoteen 1960, apulaismetsäpäällikkö 1960–1963, metsäpäällikkö 1964–1976 ja sitten vielä yhtiön puutavaramyynnin johtaja. Wäre vaikutti myös merkittävästi Nokian ja G. A. Serlachius Osakeyhtiön yhteisen Puulaaki-yrityksen perustamiseen, jonka ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi tuli myöskin metsäneuvoksen arvonimen sittemmin saanut Väinö Niku. Tämän arvonimen Wäre sai itse vuonna 1970. Sotilasarvoltaan Wäre oli reservin majuri (1967).

## Lähteet
Vuoden 1812 Turun tapaaminen

**Vuoden 1812 Turun tapaaminen** viittaa Venäjän keisari Aleksanteri I:n ja Ruotsin kruununprinssi Kaarle Juhanan kohtaamiseen Turussa vuonna 1812.

Ruotsin kruununperilliseksi vuonna 1810 valittu Kaarle Juhana eli Jean-Baptiste Jules Bernadotte arvosteli Ruotsin silloista ulkopolitiikkaa, jonka mukaan liittoutuminen Eurooppaa valloittaneen Napoleon I:n kanssa olisi turmiollinen. Mikäli Napoleon voittaisi käynnissä olleen sodan, Ruotsi joutuisi Ranskan vasalliksi. Näissä oloissa olisi siis viisaampi liittyä Napoleonin vastaiseen liittoumaan. Ruotsin ja Bernadotten mahdollisuus hakea Napoleonin vastaista liittoumaa syntyi Napoleonin joukkojen miehitettyä tammikuussa 1812 Saksassa olleen viimeisen ruotsalaisalueen eli Ruotsin Pommerin. Tämän perusteella Bernadotte lähetti helmikuussa 1812 kreivi Carl Löwenhielmin Pietariin tunnustelemaan mahdollista yhteistyötä ja tsaari Aleksanteri I:n ystävyyttä. Ruotsi oli valmis yhteistyöhön keisarillisen Venäjän kanssa, mikäli Ruotsi saisi hyvitykseksi Norjan. Suomen takaisinvalloittaminen ei siis ollut enää kiinnostuksen kohteena. Hyvitykseksi Bernadotten johtama Ruotsi auttaisi Venäjää mahdollisessa sodassa Napoleonia vastaan. Tsaari Aleksanteri I suostuikin ehdotukseen, ja Ruotsin ja Venäjän välillä solmittiin huhtikuussa 1812 liittosopimus. Napoleon yritti vielä taivuttaa Ruotsia ja Bernadottea Ranskan johtaman liittouman puolelle lupaamalla Pommerin, Suomen ja rahoitusta avun palkaksi. Bernadotten vaatimus Norjan saamisesta ei ollut Napoleonille mahdollinen johtuen silloisesta liitosta Norjan silloisen omistajan Tanskan kanssa. Kesäkuussa 1812 Napoleon aloitti sotaretken Venäjälle kohteena valloittaa Moskova. 

Tsaari Aleksanteri I ehdotti kesällä 1812 hallitsijakokousta Bernadotten kanssa, jossa sovittaisiin ajankohdan vaatimista yhteisistä toimenpiteistä. Kokouspaikaksi valittiin Turku, jonne hallitsijat saapuivat 24. elokuuta 1812. Turku oli tällöin Suomen suuriruhtinaskunnan hallinnollinen keskus. Hallitsijoiden käymien keskustelujen perusteella täsmennetty liittosopimus laadittiin 30. elokuuta, jossa sovittiin Ruotsin osallistumisesta Euroopan mannermaalla käytävään sotaan Napoleonia vastaan ja Venäjän tuettava ruotsalaisten Norjan valloitusta.

Tapaaminen sinetöi Suomen jo aiemmin sovitun siirtymisen Venäjän vallan alle ja muutti Itämeren alueen ja Euroopan suurvaltojen keskinäisiä suhteita perusteellisesti. Historiantutkija Matti Klinge on todennut, että tällä sopimuksella luotiin pohja uudelle Euroopalle ja Itämeren alueen rauhalle ja ystävyyden politiikalle.

## Veistos

Venäläisen kuvanveistäjä Andrei Kovaltšukin pronssiveistos *[[Tapaaminen Turussa 1812]]* sijaitsee Aurajoen rannassa. Teoksessa Aleksanteri I istuu tuolilla ja tarjoaa Kaarle Juhanalle istumapaikkaa vieressään tuolilla. Veistos paljastettiin tapaamisen 200-vuotisjuhlan kunniaksi järjestetyn seminaarin yhteydessä vuonna 2012.

## Lähteet
Palle Borgström

**Palle Borgström** (s. 30. joulukuuta 1960) on ruotsalainen maanviljelijä. Toukokuussa 2017 hänet valittiin yleiskokouksessa Ruotsin maataloustuottajien keskusliiton (Lantbrukarnas Riksförbund) puheenjohtajaksi.

Borgström on pitänyt vuodesta 1981 veljensä kanssa Göteborgin pohjoispuolella Kilanda Säteri -nimistä maatilaa, jolla on 350 hehtaarin verran viljeltävää maata ja lisäksi 200 hehtaaria metsää. Lypsykarjaa tilalla on 170 lehmän verran. Vuonna 1988 Borgström valmistui oppiarvolla maataloudessa Ruotsin maatalousyliopistosta. Hänet valittiin hallituksen jäseneksi Lantbrukarnas Riksförbundiin vuonna 2010 ja järjestön puheenjohtajaksi vuonna 2017. Lisäksi hän on toiminut muun muassa Pohjoismaisten Tuottajajärjestöjen keskusliiton puheenjohtajana vuosina 2019–2021 sekä Arla Foodsin ja Svensk Mjölkin hallituksissa.

Borgström on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.

## Lähteet
Archie Renaux

**Archie James Beale** (s. 22. marraskuuta 1997) on brittiläinen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt Netflix-sarjassa *[[Varjo ja riipus (televisiosarja)|Varjo ja riipus]]*. Renaux esiintyi myös BBC One -minisarjassa *Gold Digger*.

## Ura

Renaux aloitti uransa mallina erilaisilla keikoilla, kuten Topman, Nasir Mazhar, Moss Bros, Gay Times Magazine ja Men's Fashion Week. Vuonna 2017 Renaux sai roolin dystooppisessa elokuvassa *Zero*.  Hän teki televisiodebyyttinsä vierailemalla Amazon Prime -sarjassa *Hanna* ja sai ensimmäisen suuren televisioroolinsa vuonna 2018 Leo Dayn pääroolissa vuoden 2019 BBC One -minisarjassa *Gold Digger*. Hän näytteli Alexia vuoden 2021 elokuvassa *[[Voyagers]]*  ja vuoden 2021 elokuvassa Marvelin* [[Morbius]]*.

Lokakuussa 2019 ilmoitettiin, että Renaux näyttelee Malyen "Mal" Oretsevaa vuoden 2021 Netflix-sarjassa* [[Varjo ja riipus]]*, joka on tehty Leigh Bardugon kirjojen pohjalta.

## Nuoruus ja koulutus
Renaux on kotoisin Tolworthista Kingston upon Thamesista. Hänen äitinsä perhe on anglointialainen.  Hänellä on kaksi siskoa ja veli. Renaux kävi Richard Challonerin koulua ennen kuin meni Unseenin, draamakouluun Lontooseen. Hän lopetti työnsä ryhtyäkseen näyttelijäksi.

## Yksityiselämä
Renaux ilmoitti Instagramissa kesäkuussa 2020, että hän ja hänen tyttöystävänsä Annie odottavat lasta. Heidän tyttärensä, Iris syntyi lokakuussa 2020.

## Filmografia
### Elokuva

### Televisio

### Musiikkivideo

## Lähteet
 

## Aiheesta muualla
Audienssi

**Audienssi** on valtionpäämiehen kutsusta toteutettava kutsutilaisuus. Termiä käytetään lähinnä monarkioissa.

Tapaamisella tarkoitetaan muodollisesti arvokasta ja merkityksellistä kahden tai useamman henkilön välistä vastaanottoa tai puheillepääsyä, joka toimitetaan juhlallisen seremonian yhteydessä. Tilaisuus suoritetaan toteutuneiden tapojen sekä kulttuuristen perinteiden muodollisuuksia noudattamalla.

## Tilaisuuden toimitus
Tilaisuus suoritetaan kulloinkin sovitussa paikassa kuten hallitsijan kabinetissa tai kuninkaanlinnan avoimessa salissa. Toimitus tapahtuu perinteiden mukaan riittinä hallitsijan valtaistuimen edessä, ja läsnäolevien tulee noudattaa tarkkaa pukukoodia.

## Pukukoodin nykyinen käytäntö
Nykyisin pukeutumiskoodia noudattavat lähinnä vain diplomaatit, eikä perinteinen pukeutuminen ole enää pakollista.

## Valtioiden vastaanottoja
* Suomen lähetyskunnan audienssi  30. marraskuuta 1808.

## Kuvagalleria

Tiedosto:Pope John XXIII in audience.jpg|Paavi Johannes XXIII:n audienssi.
Tiedosto:Audience given by Pope Pius V to Cosimo I, Duke of Tuscany Met DP885844.jpg|Paavi Pius V:n audienssi Toscanan herttualle Cosimo I de’ Medicille.
Tiedosto:Man Seated Beneath a Statue of Bacchus, Receiving an Audience MET DP159993.jpg|Bacchuksenpatsaan alla suorititettu audienssi.
Tiedosto:Audience of Ashurnasirpal II.jpg|Henkilöt kuvattuna Assurnasirpal II:n audienssilla.
Tiedosto:Franklin's first audience before King Louis XVI, at Versailles. March 20, 1778 LCCN95508146.jpg|kuningas Ludvig XVI:n audienssi Versailles’n palatsissa.
Tiedosto:Ottoman Sultan Selim III (1789).jpg|Osmanien sulttaani Selim III:n audienssi vuonna 1789.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Englannin kuningattaren audienssi Viitattu 23.5.2022
* Holy See, Papal audiences Viitattu 23.5.2022
Punasulkapyrstö

**Punasulkapyrstö** (*Hemiodus gracilis*) on keilatetroihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta ja sitä pidetään myös akvaarioissa.

## Koko ja ulkonäkö
Punasulkapyrstö voi kasvaa suurimmillaan noin 16 pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen ja hoikka. Väriltään punasulkapyrstö on hopeanharmaa. Selkäevän kohdalta alkaa haarautuneen pyrstön alaosaan ulottuva musta juova. Pyrstön alaosa on väriltään punainen.

## Levinneisyys ja elintavat
Punasulkapyrstöä tavataan joista Venezuelasta Brasiliaan. Se elää jokien virtapaikoissa. Punasulkapyrstön ravintoa ovat kasvit ja pienet selkärangattomat eläimet.

## Lähteet
Mikko Mäntysaari

**Mikko Mäntysaari** (s. 1954 Tampere) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä.

Vuonna 1991 Tampereen yliopistossa tarkastettu sosiaalipolitiikan, erityisesti sosiaalityön väitöskirja "Sosiaalibyrokratia asiakkaiden valvojana: byrokratiatyö, sosiaalinen kontrolli ja tarpeitten sääntely sosiaalitoimistoissa" käsitteli sosiaalitoimistojen sosiaalityötä.

Mäntysaari oli sosiaalityön professori Jyväskylän yliopistossa vuosina 2001–2018. 

Hän toimi vuosina 2002–2005 Jyväskylän yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina.

Mäntysaaren tutkimusaiheita ovat olleet sosiaalityön teoriat ja menetelmät, sosiaalihuolto, lähisuhdeväkivalta ja pitkäaikaistyöttömyys.

## Julkaisuja

* Mikko Mäntysaari (1991). *Sosiaalibyrokratia asiakkaiden valvojana: byrokratiatyö, sosiaalinen kontrolli ja tarpeitten sääntely sosiaalitoimistoissa*. Tampere: Vastapaino
* Mikko Mäntysaari (1992). *Sotsiaaltöö: sissejuhatus*. Tampere: Tampereen yliopisto
* Ilmari Rostila, Mikko Mäntysaari (1997). *Tapauskohtainen evaluointi sosiaalityön välineenä*. Helsinki: STAKES
* Erkki Kemppainen, Mikko Mäntysaari (toim.) (1998). *Aristoteles, Rawls ja sosiaalipolitiikka: keskustelua hyvinvointivaltion peruskysymyksistä eurooppalaisten ajatteluperinteiden valossa*. Saarijärvi: STAKES
* Mikko Mäntysaari (2005). Realism as a Foundation for Social Work Knowledge. *Qualitative Social Work* 4(1): 87–98
* Mikko Mäntysaari, Anneli Pohjola, Tarja Pösö (toim.) (2009). *Sosiaalityö ja teoria*. PS-Kustannus

## Lähteet
* Kuka kukin on (2003). Helsinki: Otava.

## Aiheesta muualla
* Researchgate.net Mikko Mäntysaari
Arthur Andersson

**Anders Arthur Andersson** (3. marraskuuta 1880 Lemland – 19. heinäkuuta 1955 Maarianhamina) oli suomalainen merikapteeni ja laivanvarustaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.

Anderssonin vanhemmat olivat merikapteeni Anders Viktor Andersson ja Ida Viktoria Hagström ja puoliso Ilma Elisabeth Karlsson. Andersson meni töihin merille jo 12-vuotiaana. Maarianhaminan merikoulussa hän opiskeli perämieheksi 1901–1902 ja suoritti merikapteenin ja höyrylaivan päällikön tutkinnot Turun merikoulussa vuonna 1906. Hän toimi perämiehenä ja päällikkönä useilla eri aluksilla aina vuoteen 1925 asti. Ensimmäisen laivansa Andersson osti jo vuonna 1911, mutta laivanvarustajaksi hän ryhtyi varsinaisesti vasta mentyään osakkaaksi varustamoyhtiöön vuonna 1923. Perustamiensa varustamojen yhteyteen Andersson järjesti myös meklari- ja rahtitoimistot ja siirtyi purjelaivoista vähitellen höyrylaivoihin. Sotiin mennessä hänestä oli tullut useiden laivojen omistaja ja varustamoyhtiöiden osakas sekä omistaja ja toimitusjohtaja. Merenkulkuneuvoksen arvonimen Andersson sai sotien jälkeen, vuonna 1948. Viimeisen aluksensa 70-vuotiaana hankkinut Andersson keskitti varustamonsa vuonna 1952 Asta-yhtiöön, jonka toimitusjohtajana hän työskenteli aina kuolemaansa asti. Anderssonilla oli useita merenkulkuun liittyviä järjestö- ja muita tehtäviä, koskien myös esimerkiksi laivojen ja meriliikennöinnin vakuutustoimintaa. Hän oli myös Maarianhaminan kaupunginvaltuuston jäsen.

## Lähteet
Patrik Ouředník

**Patrik Ouředník** (s. 1957 Praha) on tšekkiläis-ranskalainen kirjailija.

Ouředník on kirjoittanut parikymmentä kirjaa ja kääntänyt Rabelais’n, Jarryn, Queneaun, Beckettin, Michaux’n, Simonin ja Vianin teoksia tšekiksi. Vuonna 2001 hän julkaisi kirjan, joka kiersi maailmaa: *Europeana. 20. vuosisadan lyhyt historia*.

Ouředník vietti nuoruutensa Tšekkoslovakiassa 1970-luvulla, keskellä ”normalisointia”, joka oli tehnyt lopun Prahan kevään toiveista. Poliittisten vankien vapauttamista koskevan vetoomuksen allekirjoittaja ja samizdatien julkaisija suljettiin yliopisto-opinnoista ”ideologisen poikkeavuuden” vuoksi. Vuonna 1984 hän lähti maanpakoon Ranskaan, jossa hän on asunut siitä lähtien.

Patrik Ouřednikin kaikkia teoksia – sanakirjoja, esseitä, romaaneja, runoutta – leimaa kiinnostus vallitseviin käsityksiin, ennakkoluuloihin ja stereotypioihin, joita tarkastellaan kielen kautta ja jotka ovat hänelle ”aikakauden totuuden” ilmaus.

## Teokset

### Romaanit
* Vuosi kaksikymmentäneljä (Rok čtyřiadvacet), 1995.
* Sikurin kreivin poikkeukselliset seikkailut (O princi Čekankovi, jak putoval...), 1995
* Europeana. 20. vuosisadan lyhyt historia (Europeana. Stručné dějiny dvacátého věku), 2001; Slitala, .
* Oikea aika 1855 (Příhodná chvíle, 1855), 2006.
* Ad acta (Ad acta), 2006.
* (ranskaksi) Ranskan historia. Rakkaiden edesmenneiden puolesta (Histoire de France. À notre chère disparue), 2014.
* (ranskaksi) Maailma ei olisi loppunut (La Fin du monde n'aurait pas eu lieu), 2017.

### Runous
* Tai sitten (Anebo), 1992.
* Sitä suuremmalla syyllä (Neřkuli), 1996.
* Paljasjalka talo, 2004.

### Teatteri
* Tänään ja ylihuomenna (Dnes a pozítří), 2012.

### Esseet
* Kadonneen kielen jäljillä (Hledání ztraceného jazyka), 1997.
* Utopus itse teki minusta saaren (Utopus to byl, kdo učinil mě ostrovem), 2010.
* Kielen vapaa tila (Svobodný prostor jazyka), 2013.
* Antikoraani tai TH:n outo maailma (Antialkorán aneb Podivný svět TH), 2017.

### Leksikografia
* Epätavanomaisen tšekin kielen sanakirja (Šmírbuch jazyka českého), 1988.
* Auringon alla ei ole mitään uutta (Aniž jest co nového pod sluncem), 1994.
* Pyydä avainta baarissa (Klíč je ve výčepu), 2000.
* Unohtuneet sanat (Slova v zapomenutí daná), 2021.
Suopa-aaloe

**Suopa-aaloe** (*Aloe maculata*) on eteläafrikkalainen, soihtukasvien heimoon kuuluva aaloelaji.

## Kuvaus
Suopa-aaloe on hyvin mukautuva laji ja hybridisoituu helposti muiden samankaltaisten aaleoiden kanssa, mikä vaikeuttaa joskus tunnistamista. Lehtien väri vaihtelee punaisesta vihreään, mutta niissä on aina erottuvia täpliä. Kukat vaihtelevat väriltään kirkkaan punaisesta keltaiseen, mutta ne ovat aina nipussa tasoterttuna. Kukinto kasvaa korkean, monihaaraisen varren päässä ja sen siemenet ovat myrkyllisiä.

## Taksonomia
Laji tunnettiin aiemmin nimellä *Aloe saponaria* (nimi, joka tuli latinan sanasta "sapo", joka tarkoittaa saippuaa, koska sen mahla muodostaa saippuavaahdon vedessä). Etelä-Afrikan kansallisen biodiversiteettiinstituutin (SANBI) mukaan sen hyväksytty nimi on Aloe maculata ("maculata" tarkoittaa pilkullista tai merkittyä).

Taksonomisesti se on osa aaloeiden sukua yhdessä *[[Aloe petrophila]]n*, *[[Aloe umfoloziensis]]in*, *[[Aloe greatheadii]]n* ja *[[Aloe davyana]]n* kanssa.

## Levinneisyys
Suopa-aaloe on erittäin sopeutuvainen ja sitä esiintyy luonnollisesti monissa elinympäristöissä Etelä-Afrikassa, Zimbabwesta Kapin niemimaalle.

Kasvia on istutettu ympäri maailmaa suosittuna maisemakasvina lämpimillä aavikkoalueilla – erityisesti Yhdysvalloissa, missä se on suosituin koristeaaloe Arizonan Tucsonissa ja Kaliforniassa.

## Käyttö
Suopa-aaloen lehdistä saatavaa geeliä on käytetty perinteisesti lääkkeenä mm. infektioiden, ruoansulatuskanavan sairauksien ja ihovaurioiden hoidossa.

## Viljely
Alle 0 °C:n lämpötilat vahingoittavat kasveja, mutta ne toipuvat nopeasti. Sopivassa ilmastossa suopa-aaloe vaatii vain vähän huomiota. Suopa-aaloe on erittäin suolankestävä, mikä tekee siitä hyvän kasvin merenrantapuutarhoissa kasvatettavaksi.

Suopa-aaloen ja raita-aaloen hybridi on erittäin suosittu puutarhanhoidossa ja sitä käytetään maailmanlaajuisesti vesistöjen maisemointiin. Suopa-aaloet (ja jotkut sen monista hybrideistä) ovat matalakasvuisia ja leviävät tyviversojen avulla. Annettaessa kasvaa vapaasti, se muodostaa hyödyllisen maanpeitteen kuivilla alueilla. Sen pilkulliset lehdet houkuttelevat pölyttäjiä myös silloin, kun kasvit eivät ole kukinnassa. Suopa-aaloe kukkii kesällä usean viikon ajan, jolloin pölyttäjinä toimivat linnut ja hyönteiset vierailevat kukissa nektaria ja siitepölyä etsimässä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Laji.fi: Suopa-aaloe (''Aloë maculata'')
*ITIS: Aloe maculata 
*UniProt: Taxonomy - Aloe maculata (Soap aloe) (Aloe saponaria) 
*Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Aloe maculata
Islie Hirvonen

**Islie Hirvonen** (s. 1. huhtikuuta 2007 Alberta) on kanadalainen näyttelijä ja tanssija. Hänet tunnetaan roolistaan *[[The Flash (vuoden 2014 televisiosarja)|The Flash]]* -sarjassa sekä ääninäyttelystään *[[Llama Llama]]* -sarjassa.

Hirvosen vanhemmat ovat näyttelijä Heather Feeney ja stuntti-näyttelijä Kai Hirvonen. Hänen nuorempi sisarensa Madeline Hirvonen on myös näyttelijä. Hirvosen isän suku on kotoisin Suomesta, ja Hirvosen isovanhemmat ovat suomalaisia.

## Filmografia

## Aiheesta muualla
*
Jyrki Käkönen

**Jyrki Käkönen** (s. 23. tammikuuta 1943) on suomalainen rauhan- ja konfliktintutkija.

Käkösen isän toiveena oli pojan ryhtyminen upseeriksi, mutta Käkönen valitsi yliopistouran. Hänen maailmankuvansa muokkautui vasemmistolaiseksi Vietnamin sodan ja kolmanteen maailmaan liittyneiden teemojen myötä. Käkönen kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1964. Filosofian kandidaatin arvon hän sai vuonna 1971, ja valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli vuonna 1986. Käkönen oli Turun yliopistossa assistenttina (1976), apulaisprofessorina (1982) ja yliassistenttina (1983) ennen vuonna 1987 sinne saamaansa nimitystä kansainvälisen politiikan dosentiksi. Vuonna 1988 Käkösestä tuli myös Joensuun ja Oulun yliopistojen dosentti. Hän oli professorina Tampereen yliopistossa vuosina 1998–2007 ja Tallinnan yliopistossa (kansainväliset suhteet, Eurooppa-opinnot) vuosina 2007–2015.

Käkönen työskenteli Tampereen rauhan- ja konfliktintutkimuslaitoksen tutkijana vuodesta 1983 ja johtajana vuosina 1988–1998. Hän oli Suomen rauhantutkimusyhdistys ry:n puheenjohtaja vuosina 1986–1988 ja jatkoi sen jälkeen toimimista sen johtokunnan jäsenenä. Vuonna 1992 hänestä tuli European Peace Universityn (Itävalta) johtokunnan jäsen.

Käkönen on julkaissut lukuisia kirjoja. Vuonna 2020 hän julkaisi Palladium Kirjat -kustantamon kautta vuosina 1966–1969 kirjoittamaansa runoutta kokoelmassa *Paikkani maailmassa*.

## Lähteet
Cheek to Cheek (Irving Berlinin kappale)

"Cheek To Cheek" on Irving Berlinin säveltämä ja sanoittama Oscar-ehdokkuuden saanut kappale vuodelta 1934-1935. Berlin sävelsi laulun Fred Astairelle, joka laulaa kappaleen vastanäyttelijälleen Ginger Rogersille elokuvassa *[[Top Hat]]* roolihenkilöiden ollessa tanssimassa. Kappaleesta on tullut maineikas laulu ja se oli 11 viikon ajan listaykkönen Yhdysvalloissa, mikä teki siitä vuoden ennätyskappaleen.
Karnal

**Karnal** on kaupunki Intian Haryanan osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuonna 2011 286&nbsp;827.

## Maantiede

Karnal sijaitsee Intian Haryanan osavaltiossa Jamunajoen länsirannalla historiallisen Punjabin alueella.

## Historia
Karnalin kaupungilla on pitkä historia. Sen nimen sanotaan juontuvan eppos *[[Mahabharata]]n* soturihahmo Karnata, jota on kansanperinteessä pidetty kaupungin perustajana. Kaupungilla ei kuitenkaan ollut varhaisen historiansa aikana suurempaa merkitystä.

Karnalin merkitys kasvoi, kun Delhin sulttaani Firuz Šah Tughluq rakennutti kastelukanavan Jamanalta. Kanava kehitti alueen maatalutta, minkä lisäksi paikkakunta kasvoi tiellä Delhiin. Sama tie teki kuitenkin kaupungista hyökkäysreitin kohti Delhiä. Suurmoguleja vastaan kapinoineet sikhit ryöstivät kaupungin vuonna 1708. Vuonna 1739 sen kautta kulki puolestaan Nadir Šah, joka voitti suurmogulien armeijan kuuluisaksi tullessa Karnalin taistelussa. Suurmogulien valtakunta alkoi hajota Nadir Šahin sotaretken jälkeen. Sen omistuksesta kamppailivat myöhemmin sikhit ja marathat. Britit saivat sen haltuunsa voitettuaan marathat Delhin taistelussa vuonna 1803.

Brittivallan alla Karnalista tuli oman piirikuntansa hallinnollinen keskus. Kaupunki oli vuoteen 1841 saakka tärkein brittien sotilastukikohta heidän hallitsemiensa alueiden luoteisosissa. Intian sepoy-kapinan puhjetessa vuonna 1857 brittien onnistui pitää kaupunki hallinnassaan paikallisten hallitsijoiden avulla. Britit laajensivat myös Firuz Šahin rakennuttamaa kanavaa tehostaen alueen maataloutta.

## Väestö
Karnalin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 286&nbsp;827. Suurempi esikaupunkialue mukaan luettuna sen asukasluku oli 302&nbsp;140. Väestöstä 274&nbsp;498 eli 90,85&nbsp;% oli hinduja. Suurempia vähemmistöjä olivat sikhit (21&nbsp;033, 6,96&nbsp;%) ja muslimit (3&nbsp;938, 1,3&nbsp;%). Paikalliset puhuvat länsihindiä.

## Lähteet
Butte

**Butte** voi tarkoittaa seuraavia:

## Paikkoja
* Butte, CDP Alaskassa
* Butte, kaupunki Montanassa
* Butte Mountains, vuoristo Nevadassa
* Butte, kunta Nebraskassa
* Butte, kaupunki Pohjois-Dakotassa
* Butte Lake, järvi Kaliforniassa

## Muita
Butte, pieni pöytävuori
Dmytro Pavlytško

**Dmytro Vasylovytš Pavlytško** (; 28. syyskuuta 1929 Stopczatów, Stanisławówin voivodikunta, Puola – 29. tammikuuta 2023) oli ukrainalainen runoilija ja Ukrainan 1960- ja 1980-lukujen renessanssin ajan aktivisti. Myöhemmin hän toimi politiikassa. Hänen tyttärensä oli kriitikko, feministi Solomija Pavlytško.

Pavlytško valmistui 1953 Lvivin yliopiston kielitieteellisestä tiedekunnasta ja työskenteli *Žovten*-lehdessä. Hän oli 1971–1978 *Vsesvitin* päätoimittaja. Hän aloitti 1986 Neuvostoliiton kirjailijaliiton sihteerinä ja vuonna 1988 Ukrainan kirjailijaliiton sihteerinä. Hän oli 1989–1990 Ševtšenkon ukrainan kielen seuran puheenjohtaja. Hänet valittiin 1990 Ukrainan korkeimpaan neuvostoon Verh’ovna Radaan, ja hän toimi ulkoasiain komission puheenjohtajana. Hän oli edustajana Ukrainan korkeimmassa neuvostossa vuoteen 1999 ja uudestaan 2005–2006. Vuosina 2006–2011 hän oli Ukrainan ulkomaankoordinaationeuvoston puheenjohtaja.

Pavlytško julkaisi runokokoelmia ja kirjallisuuskritiikkikokoelmia. Hän kirjoitti myös elokuvakäsikirjoituksia ja lastenkirjallisuutta. Hän kääni kirjallisuutta ukrainaksi, esimerkiksi José Martía, Hristo Botevia, Pavol Országh Hviezdoslavia ja William Shakespearea. Pavlytškon runoja on kehuttu muun muassa niiden sanastollisesta rikkaudesta ja hienostuneesta kielestä. Hän toimi 1980-luvun lopulta alkaen ukrainalaisen kulttuurin ja ukrainan kielen edistämiseksi ja vastusti venäläistämistä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Candice Patton

**Candice Kristina Patton** (s. 24. kesäkuuta 1988 Jackson, Mississippi, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa pääroolissa televisiosarjassa *[[The Flash (vuoden 2014 televisiosarja)|The Flash]]*.

## Nuoruus
Patton varttui Planossa Texasissa. Hän opiskeli Dallasissa Southern Methodist Universityssa ja suoritti näyttämötaiteen BFA-tutkinnon.

## Ura
Patton osallistui toukokuussa 2004 ensimmäisen yliopistovuoden jälkeen CBS:n Soap Star Screen Testiin, joka on yliopisto-opiskelijoille tarkoitettu valtakunnallinen kilpailu, jossa tavoitellaan roolia saippuaoopperassa *The Young and the Restless*. Patton voitti kilpailun Ethan Rainsin kanssa. Pattonilla oli vuonna 2008 päärooli WB:n verkkosarjassa *[[Sorority Forever]]* ja rooli riippumattomassa elokuvassa *[[Commander and Chief]]*.

Patton valittiin moniin televisiosarjoihin, mukaan lukien saippuaoopperaan *[[Kauniit ja rohkea]]*. Hän on näyttellyt vuodesta 2014 Iris West-Allenia sarjassa *[[The Flash (vuoden 2014 televisiosarja)|The Flash]]*. Roolin ansiosta hän saanut esiintymisiä muissa *Arrowverse*-ohjelmissa, kuten *[[Arrow]]*, *[[Supergirl]]* ja *[[Legends of Tomorrow]]* Crisis on Earth-X crossover -tapahtumassa. Kolmannen kauden jaksossa "Duet" hän esitti gangsterien tytärtä Millie Fossia unelmamaailman skenaariossa.

Vuonna 2017 Candicen rooli Iris Westina palkittiin Saturn-palkinnolla parhaasta televisiosivuosasta.

## Vapaaehtoistyö
Patton perusti vuonna 2017 yhdessä Arrowverse-tovereidensa kanssa verkkoyhteisö Shethorityn ("She + Authority"), jota luonnehditaan "positiiviseksi paikaksi naisille ja naisellisille ihmisille inspiroida, voimaannuttaa ja jakaa. Yhteisössä naiset jakavat omia tarinoitaan ja kokemuksiaan. Shethorityllä on oma vaatelinja, jonka tuotot lahjoitetaan voittoa tavoittelemattomille järjestöille, jotka taistelevat tyttöjen ja naisten oikeuksien puolesta, kuten Girls Not Brides ja Girls, Inc.

## Filmografia
Walkerville (Montana)

**Walkerville** on kunta (*town*) Montanan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 1&nbsp;396 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Silver Bow’n piirikunnassa, ja Butten kaupunki ympäröi sitä joka puolelta.

## Väestö
Vuonna 2020 Walkervillessä asui 639 asukasta ja 296 kotitaloutta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 47,5 vuotta ja kotitalouksien mediaanitulot olivat 32&nbsp;667 dollaria. 0,5&nbsp;% asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Bit-slice

**Bit-slice-prosessori** (BSP) on suoritin, joka yhdistää pienemmän sanaleveyden suorittimia muodostamaan suuremman sanaleveyden suorittimen.
Yksinkertaisia aritmeettis-loogisen yksikön sisältäviä *kaskadi*-suorittimia kuten 4-bittistä voi yhdistää muodostamaan 8-, 16- tai 32-bittisen suorittimen.
Bit-slice -prosessoreita esiteltiin 1970-luvulla. Menetelmää käytettiin kun ei vielä ollut mahdollista mahduttaa suurempaa suoritinta yhdelle piirille: bit-slice -prosessoria käytetään osana suorittimen rakentamiseen. Bit-slice sijoittui välimaastoon kokonaisen mikroprosessorin ja TTL-logiikalla rakentamisen välille. Bit-slice-prosessoreita käytettiin minitietokoneissa ja useissa muissa järjestelmissä 1970- ja 1980-luvulla, mutta tekniikka vanhentui kun CMOS-tekniikan kehittyminen mahdollisti nopean suorittimen valmistamisen yhdelle mikropiirille.
Eräitä bit-slice-prosessoreita ovat AMD Am2901, 74181 ja MMI 5701 sekä MMI 6701.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*
Hauhon Sappeen Työväentalo

**Hauhon Sappeen Työväentalo** on Valkeakoskella Kauppilanmäen museoalueella sijaitseva työväentalo, joka on alun perin sijainnut Luopioisten Vattisissa, mistä se oli siirretty Hauholle Sappeen kylään. Vuonna 1968 Valkeakosken Työväenyhdistys osti tämän talon ja lahjoitti sen Valkeakosken kaupungille, joka puolestaan sitoutui siirtämään sen museoalueelle, mikä tapahtui vuonna 1969.

Kauppilanmäen museoalue sijaitsee Valkeakoskella osoitteessa Rinnekatu 5 ja se on avoinna kesäisin. 

## Historia
Valkeakoski-Seura perustettiin 1946. Seuran aloitteesta ryhdyttiin esinekeruuseen sekä aloitettiin vanhojen paikannimien talteenotto. Museoajatus virisi 1940-luvun lopussa ja vuonna 1956 kauppala päätti Valkeakoski-Seuran esityksestä varata museotarkoitukseen alueen Kauppilanmäestä. Sinne siirrettiin tyypillisimpiä purettavaksi määrätyistä taloista, ensimmäisenä 1957 ns. Niemen talo. Tontin ja sille siirretyt rakennukset omistivat kauppala ja tehdasyhtiö. Museon suunnittelu ja hoito annettiin Valkeakoski-Seuran tehtäväksi. Asiantuntija-apua saatiin mm. Hämeen Museosta Tampereelta. Museoesineistö kerättiin paikkakunnalta, työ tehtiin talkootyönä. Tavoitteena oli museo, joka kuvaisi Valkeakosken paperitehtaan työväestön asunto-oloja tehtaan perustamisvaiheesta 1870-luvulta ensimmäiseen maailmansotaan. Kauppilanmäen museo vihittiin kesällä 1960 valtakunnallisten kotiseutupäivien yhteydessä. Vastuu Kauppilanmäen ulkomuseosta siirrettiin kokonaan Valkeakosken kaupungille vuoden 1973 alusta.

## Rakennus
Työväenyhdistyksen piirissä virisi ajatus täydentää museoaluetta aidolla työväentalolla. Kun Valkeakosken oma vanha työväentalo oli ehditty purkaa, tarkoitukseen sopiva työväentalo löytyi Hauhon Sappeen kylästä. Talo oli alun perin rakennettu Luopioisten Vattisten kylään ja siirretty sieltä talkoovoimin Hauhon Sappeeseen. Nuoret miehet olivat tehneet siihen 6, perheelliset 3 ilmaista työpäivää. Lisävaroja oli koottu iltamin ja arpajaisin. Hauholla talon vihkiäiset pidettiin 23. elokuuta 1908. Taloon kuului myös kirjakaappi lainakirjoineen. Siinä on isohko sali näyttämöineen, jossa on säilynyt vanhanmallinen ”takafondi”. Eteistiloissa on pikkuinen kahvila keittiöineen sekä lipunmyyntikomero. Vuonna 1968 Valkeakosken Työväenyhdistys osti tämän talon ja lahjoitti sen kaupungille, joka puolestaan sitoutui siirtämään sen museoalueelle, jonne se siirrettiin vuonna 1969.

Talon mukana tuli vain niukasti irtaimistoa, täydennystä saatiin lahjoituksina Hauhon Kirkonkylän ja Tuittulan työväentaloista. Myös hauholaisten työväenyhdistysten arkistoa luovutettiin museossa säilytettäväksi, samoin Sappeen työväenyhdistyksen lippu. Työväentalomuseon vihkiäistilaisuus pidettiin elokuussa 1969.

## Lähteet
Eliel Åberg

**Eliel Wladimir Åberg** (17. maaliskuuta 1861 Varkaus – 27. marraskuuta 1936 Kauniainen) oli suomalainen merikapteeni ja virkamies, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.

Åbergin vanhemmat olivat rakennusmestari Gustaf Fredrik Åberg ja Anna Lovisa Snellman ja puoliso vuodesta 1890 Edla Kristina Sundström. Åberg kävi Joensuun lyseota ja opiskeli sitten Polyteknillisessä opistossa, mutta keskeytti opintonsa ja pestautui vuonna 1880 oululaiseen fregatti *[[Toivo (fregatti)|Toivoon]]*. Hän suoritti perämiehen tutkinnon Oulun merikoulussa vuonna 1886 ja hankki merikapteenin pätevyyden vuonna 1888. Vuonna 1891 hän sai myös höyrylaivan päällikön pätevyyden. Åberg palveli useilla venäläisillä ja suomalaisilla aluksilla vuoteen 1899 asti.  Luotsitarkastaja luotsi- ja majakkalaitoksen palveluksessa hänestä tuli vuonna 1900. Åberg toimi Saimaan merenmittausretkikunnan päällikkönä vuodesta 1907. Virastaan Åberg erosi vuonna 1912 ja toimi sitten vuoteen 1917 pankin virkailijana ja konttoripäällikkönä. Vuonna 1918 hänet nimitettiin Merenkulkuhallituksen merikartastolaitoksen vanhemmaksi assistentiksi ja vuonna 1819 koko merikartastolaitoksen päälliköksi. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1931 asti, toimien kuitenkin välillä muissa tehtävissä, kuten lyhyen ajan Merenkulkuhallituksen vt. pääjohtajana. Merenkulkuneuvoksen arvonimen Åberg sai vuonna 1931. Hän oli sotilasarvoltaan komentajakapteeni.

## Lähteet
Paul Eriksson (merenkulkuneuvos)

**Paul Leander Eriksson ** (23. tammikuuta 1880 Vestanfjärd – 20. elokuuta 1970 Turku) oli suomalainen merikapteeni ja yritysjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.

Erikssonin isä oli laivuri Leander Eriksson ja puolisot 1901–1946 Aino Johanna Nikula ja vuodesta 1948 Anna Anita Branting. Eriksson lähti merille 13-vuotiaana ja suoritti Turussa aliperämiehen tutkinnon vuonna 1899 ja yliperämiehen tutkinnon vuonna 1900. Merikapteenin ja höyrylaivan päällikön tutkinnot hän suoritti vuonna 1903. Eriksson työskenteli useilla eri aluksilla ja osti vuonna 1910 Alexander G. Zachariassenin kanssa parkkilaivan, joka purjehti Australiaan ja Chileen. Hän toimi merenkulkualalla aina vuoteen 1931 asti, jolloin hän myi laivayhtiön osuutensa ja siirtyi maanviljelijäksi Vihtiin. Alalle hän palasi tullessaan Vaasan Laiva -yhtiön toimitusjohtajaksi vuonna 1932, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1953 asti. Eriksson sai merenkulkuneuvoksen arvonimen vuonna 1950.

## Lähteet
Jalo Putta

**Matias Jalo Putta** (25. helmikuuta 1882 Uusikirkko Tl – 1. tammikuuta 1969 Rauma) oli suomalainen merikapteeni, opettaja ja koulunjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.

Putan vanhemmat olivat maanviljelijä Abraham Putta ja Anna Sofia Sjöblom ja puoliso vuodesta 1914 Fanny Wilhelmina Östring. Putta lähti merille 19-vuotiaana vuonna 1901 ja purjehti sitten useilla eri aluksilla. Perämiehen tutkinnon Putta suoritti 1907 ja yliperämiehen tutkinnon 1908. Merikapteenin tutkinnon hän suoritti Rauman merikoulussa vuonna 1911 ja jatkoi merenkulkua laivojen päällikkönä. Rauman merenkulkuopiston vanhemman opettajan virkaan hän tuli vuonna 1920, ryhtyen vielä samana vuonna oppilaitoksen rehtoriksi Frans Wilhelm Laineen jälkeen. Tässä tehtävässä Putta toimi yli kymmenen vuotta, mutta oli myös muun muassa merivahinko- ja kompassintarkastaja sekä paikallisen merimieshuoneen asiamies. Kun merenkulkuopistot muutettiin vuonna 1943 merenkulkukouluiksi, Putasta tuli merenkulkuaineiden yliopettaja. Koulun rehtorin tehtävää hän hoiti silti vuoteen 1949 saakka ja toimi vain kolme viimeistä työvuottaan yliopettajana. Merenkulkuneuvoksen arvonimen Putta sai vuonna 1951. Hän oli Rauman kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen, edustaen Kokoomusta, ja toimi kahteen otteeseen myös Rauman kaupunginjohtajan varamiehenä.

## Julkaisuja
* *Maailman merillä: muistelmia merimatkoistani vuosina 1901-1921*. Länsi-Suomi, Rauma 1962

## Lähteet