open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Korotytš

**Korotytš** () on kylä, entinen kaupunkityyppinen taajama Harkovan suurkaupunkialueen länsiosassa Ukrainan Harkovan alueen Harkovan piirissä. Pientalovaltainen kylä on tosiasiallisesti osa Harkovan suurkaupungin taajamarakennetta, ja sijaitsee maanteitse 16 kilometriä aluekeskus Harkovan keskustasta länteen. Eurooppatie  kulkee taajaman pohjois- ja länsipuolitse. Paikkakunnalla on rautatieasema.

Tammikuun keskilämpötila on −7,1 ja heinäkuun +20,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 520 millimetriä.

Väkiluvuksi arvioitiin 4&nbsp;953 (1.1.2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa taajamassa oli 5&nbsp;078 asukasta, joista enemmistö oli ukrainalaisia. Vuonna 1989 taajamaan kirjattiin 5&nbsp;427 asukasta. Korotytš sijaitsee Harkovan piirin Pisotšynin hromadassa (32&nbsp;490 as. 2022).

Kaupunkityyppisen taajaman asema Korotytšillä oli vuosina 1938-2024. Ukraina lakkautti tammikuussa 2024 kaupunkityyppisiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista.


Tiedosto:Харківська область - Харківський район - Коротич - Бібліотека, музей.JPG|Kirjasto- ja museorakennus Korotytšin kylässä.
Tiedosto:Л 410.jpg|thumb|left|Korotytšin harrastelentokentän ulkoilmamuseota: L-410 -lentokone.


Eräs suuri työllistäjä paikkakunnalla on ollut yksityisen postipalveluyrityksen Nova Poštan alueterminaali. Taajaman luoteispuolella on Harkovan ilmailukerhon käyttämä maapohjainen Korotytšin pienlentokenttä, jonka yhteydessä oli ennen Venäjän hyökkäyssotaa ulkoilmassa toimiva ilmailumuseo.

Venäjän hyökkäyssodan (24.2.2022-) aikana Venäjä on tehnyt useita ilmaiskuja kylään ja sen toimintoihin muun muassa risteilyohjusten ja ballististen ohjusten (H-59 ja S-300) sekä räjähdelennokkien avulla. Postiterminaaliin osuneen kahden S-300-ohjuksen ohjusiskun seurauksena kuoli ainakin kuusi ihmistä ja haavottui 17. Maatilalta ilmaisku tappoi yhden ihmisen ja haavoitti neljää muuta. Ilmailukerholta ohjushyökkäykset tuhosivat siellä olevia rakenteita, pienlentokoneita ja museoesineistöä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Istorija mist i cil Ukrajinskoji RSR (Історія міст і сіл Української РСР), osa 21: Korotytš (Коротич, Харківський район, Харківська область; teksti Ukrainan SNT:n painotuksin)
Colin King-Ansell

**Durward Colin King-Ansell** (s. 1947) on uusiseelantilainen uusnatsi.

King-Ansell oli puolentoista vuoden ajan vangittuna osuudestaan vuonna 1968 tehtyyn synagogan tuhopolttoon Aucklandissa. 20. lokakuuta 1977 hän sai Aucklandissa kolmen kuukauden vankeustuomion etnisen vihan lietsonnasta. 27. kesäkuuta 1978 korkein oikeus lievensi tuomion sakkorangaistukseksi. King-Ansell teki valituksen, joka hylättiin heinäkuussa 1979. Tuomio langetettiin juutalaisvastaisesta pamfletista, josta tehtiin 9&nbsp;000 kopiota ja jota uusnatsit jakoivat ihmisten postilaatikoihin Aucklandissa. Pamflettia jaeltiin myös juutalaisille ja muutosten tekemisen jälkeen Tyynenmeren saarilta muuttaneille. Pamflettiin oli painettu kuvat Jeesuksesta ja Adolf Hitleristä. Siinä lainattiin sekä Raamattua että Mein Kampfia. Tuomio oli ensimmäinen Uudessa-Seelannissa vihapuheesta langetettu. Sosiologi Paul Spoonleyn mukaan uusnatsien vaikuttaminen Uudessa-Seelannissa ei ollut maassa yleisessä tiedossa ennen tapausta.

King-Ansell johti perustamaansa Uuden-Seelannin kansallissosialistista puoluetta 1970-luvulla. Hänen vaalimenestyksensä jäi 35 ääneen vuonna 1972 ja 19 ääneen vuonna 1975. King-Ansellin johtamaa puoluetta vastaan kilpaili toinen, vielä epäsuositumpi kansallissosialistipuolue. Puolueet syyttelivät toisiaan muun muassa liiallisesta äärimmäisyydestä, häiritsevyydestä tai pehmeydestä maoreja kohtaan. Myöhemmin King-Ansell toimi Unit 88 -liikkeessä. Hän väitti vuonna 2006 luopuneensa uusnatsismista 25 vuotta aiemmin. 2000-vuosikymmenen lopussa King-Ansell nousi taas julkisuuteen seuratessaan Kyle Chapmania valkoista nationalismia edustaneen New Zealand National Front -liikkeen puheenjohtajana.

King-Ansell työskenteli pitkään seripainajana. Hän perusti vuonna 2004 Hāweraan oman liikkeensä. 30. syyskuuta 2019 liiketiloihin murtauduttiin ja sieltä varastettiin muun muassa tietokoneet. King-Ansell huomasi murron seuraavana aamuna, ja tunteja myöhemmin tilat tuhoutuivat tulipalossa.

## Lähteet
Peresitšne

**Peresitšne** (; 1950-luvulta vuoteen 2013: )) on kylä ja aiempi kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Harkovan alueen Harkovan piirissä. Taajama sijaitsee Donetsjoen vesistöön kuuluvan Udyjoen varrella, 20 kilometriä aluekeskus Harkovan keskustasta länteen. Kylän kautta kulkee rautatie.

Tammikuun keskilämpötila on −7,4 ja heinäkuun +20,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 522 millimetriä.

Väkiluvuksi arvioitiin 6&nbsp;922 (1.1.2022). Vuonna 1989 taajamaan kirjattiin 8&nbsp;034 asukasta. Peresitšne on osa Harkovan länsipuolella sijaitsevaa Solonytsivkan hromadaa (yhteensä 34&nbsp;942 as, 2022).

Paikkakunnan asutus on perustettu vuonna 1650. Kaupunkityyppisen taajaman asema sillä oli vuosina 1938-2024. Ukraina lakkautti tammikuussa 2024 kaupunkityyppiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista.

Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä Peresitšnesta tuli osa Harkovan piiriä; tätä ennen se oli osa Derhatšin piiriä.

Venäjän hyökkäyssodan aikana (24.2.2022-) Venäjä on tehdyt kylään ainakin yhden ohjusiskun.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Aku Inkeroinen

**Aku Inkeroinen** (s. 13. syyskuuta 1985) on uransa lopettanut suomalainen salibandypuolustaja. Hän edusti urallaan pääsarjatasolla SSV:tä, HIFK:ta ja norjalaista Nornenia.

Inkeroinen debytoi pääsarjatasolla SSV:n pelaajana kaudella 2003–2004. Hän pelasi SSV:ssä pienessä roolissa kaksi kautta, joiden molempien päätteeksi joukkue voitti Suomen-mestaruuden. Kauden 2005–2006 hän pelasi divarissa SB-Pron joukkueessa. Kauden 2006–2007 hän pelasi jälleen liigatasolla HIFK:ssa. Syksyksi 2007 hän siirtyi Norjan 1. divisioonassa pelanneeseen Norneniin. Hän jatkoi Nornenissa myös kauden 2008–2009 joukkueen noustua Eliteserieniin.

Maajoukkuetasolla Inkeroinen pelasi kahdeksan ottelua alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa. Kahdessa niistä hän oli Suomen joukkueen kapteeni. Hän pelasi ykköskentässä alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2003, jossa Suomi voitti kultaa.

## Lähteet
Mir (maksujärjestelmä)

**Mir** (; suom. ’maailma, rauha’) on Venäjän kansallinen maksujärjestelmä.  Järjestelmä luotiin Venäjään vuoden 2014 jälkeen kohdistettujen pakotteiden seurauksena, ja otettiin käyttöön 1. huhtikuuta 2015 lähtien. 

Mir-maksujärjestelmän kehittämisessä keskeisenä apuna oli belgialainen OpenWay-yhtiö, joka jatkoi toimintaansa Venäjällä vuoden 2014 pakotteiden jälkeenkin kulissiyhtiöiden välityksellä. Maksutapahtumat Mir-järjestelmssä välittää Venäjän keskuspankin omistama Venäjän kansallinen korttimaksujärjestelmä -yhtiö (, lyhennys NSPK). Järjestelmään sisältyy vuonna 2019 käynnistetty mobiilimaksujen -ja pankkisiirtojen käyttömahdollisuus (; lyhennys СБП, SBP).

Pakotteiden vuoksi useiden venäläisten pankkien maksukorttien MasterCard- ja Visa-toimintojen käyttö estettiin vuonna 2014 ulkomailla myönnetyillä korteilta sekä joidenkin venäläispankkien pankkien osalta. Useat suuret venäläispankit jatkoivat näiden pankki- ja luottokorttien myöntämistä; käyttö jatkui vuoteen 2022 saakka. Vuonna 2017 säädetyllä lailla Venäjällä toimineet pankit velvoitettiin ohjaamaan valtiolliset maksusuoritukset ainoastaan NSPK-maksujärjestelmän kautta. Siksi kymmenet miljoonat asiakkaat saivat tai hankkivat verraten nopeasti Mir-järjestelmän mukaisen maksukortin voidakseen esimerkiksi nostaa kuntien tai valtion organisaatioiden maksamia palkkojaan, etuuksiaan tai eläkkeitään. Säädöksestä seurannut laajamittainen siirtymä Mir-maksukortteihin tapahtui vuosien 2017-2020 aikana. 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
ICRC:n säännöt siviilihakkereiden osallistumiselle sotatoimiin

**Punaisen Ristin kansainvälisen komitean säännöt siviilihakkereiden osallistumiselle sotatoimiin** on ICRC:n lokakuussa 2023 julkaisema ohjeisto siviilihenkilöille, jotka osallistuvat kyberoperaatioihin.

Kahdeksan säännön ohjeistoa on luonnehdittu siviilihakkereille tarkoitetuksi Geneven sopimusten kaltaiseksi kybersodankäynnin ohjeistoksi. Ohjeiston tarkoituksena on selkeyttää esimerkiksi sitä, minkälainen hakkerointi on kiellettyä kansainvälisen humanitaarisen oikeuden kannalta.

ICRC esittää huolensa myös siviilihakkereista ainakin kolmesta syystä. Ensinnäkin he voivat aiheuttaa vahinkoa siviiliväestölle joko suoraan tai välillisesti. Kyberoperaatiota on kohdistettu esimerkiksi pankkeihin, apteekkeihin, sairaaloihin, rautateihin ja valtiollisiin siviilipalveluihin. Toiseksi siviilihakkerit ovat vaarassa paljastaa itsensä ja muut sotilaallisille operaatioille, vaikka esiintyisivät nimimerkeillä. Jos sotilaallinen osapuoli saa heidät kiinni, heitä voidaan pitää suoraan vihollisuuksiin osallistuvana tahona. Myös heidän tietokoneensa ja muut digilaitteensa voivat tulla sotilaallisen operaation kohteiksi. Heitä tai heidän laitteitaan kohti voidaan ampua ammuksia ja ohjuksia. Kolmanneksi siviilien osallistuminen sotatoimiin hämärtää käsitystä siitä, ketkä ovat oikeutettua saamaan suojaa ja ketkä ovat laillisia sotilaskohteita.

Kahdeksan siviilihakkereille kohdistetun säännön rinnalla Punaisen Ristin kansainvälisen komitea muistuttaa, että valtioilla on kansainvälisiin sopimuksiin liittyviä velvollisuuksia. Valtioiden tulee huolehtia, ettei siviilihakkerointi riko humanitaarista oikeutta. ICRC kirjaa näkyviin neljä valtiota koskevaa velvollisuutta sotilaallisiin kyberoperaatioihin osallistuvien siviilien toimintaan liittyen.

## Reaktioita
Ukrainan IT-armeija ja venäläinen Killnet ovat esittäneet kriittisten alkukommenttien jälkeen myönteisiä lausuntoja  kyberoperaatioden kansainvälisistä säännöistä. Esimerkiksi Ukrainan IT-armeijan edustaja totesi jo aluksi, ettei se kohdista iskuja terveydenhuollon kohteisiin. Samalla edustaja kuitenkin huomautti, että sääntöjen noudattaminen voi johtaa epäedulliseen asemaan, jos yksi osapuoli ei ohjeita noudata. Killnetin johtoon lukeutuva Killmilk kysyi aluksi tylymmin: ”Miksi minun pitäisi kuunnella Punaista Ristiä?” Melko pian sekä Ukrainan IT-armeija ja Killnet olivat kertoneet hyväksyvänsä ICRC:n kybertoiminnan säännöt. 

Sen sjiaan esimerkiksi Anonymous ja Anonymous Sudan ovat edustajansa kautta viestineet suoraan, etteivät ne aikoisi noudattaa ICRC:n julkaisemia kybertoiminnan sääntöjä.

## Lähteet
Maskana

**Maskana** () on kaupunki Pohjois-Syyriassa Eufratin varrella Aleppon itäpuolella. Sen asukasluku oli vuonna 2004 15&nbsp;477.

## Maantiede
Maskana sijaitsee Eufratjoen varrella Pohjois-Syyriassa Manbijin piirikunnassa noin 100 kilometriä Aleppon kaupungista itään. Alue on rajaseutua pohjoisen viljelykelpoisen tasangon ja etelän aavikkoalueen välillä. 

## Historia
Nykyisen Maskanan lähiseudulla on ollut ihmisasutusta jo pronssikaudelta. Lähistöllä on useita rauniokumpuja, kuten Tell Muraybat. Maskanan kautta kulkee vanha reitti Alepposta Eufratin vartta pitkin kohti Bagdadia ja paikkakunta on historiansa aikana  ollut usein eri armeijoiden sotaretkien varrella.

Nimi Maskana on johdettu sen syyriankielisestä nimestä Maškene. Stefanos Byzantionlainen mainitsee Maskanan Septimius Severuksen Parthian vastaisen sodan yhteydessä. Ennen islamin saapumista alueelle sen asukkaat kuuluivat Hadidin-heimoon. 500-luvulta lähtien seudulle asttuivat Anaza- ja Bakr-heimot. Edellisiä saapui myös muissa muuttoaalloissa myöhemmin.

Keskiajan arabimaantieteilijät eivät juuri viittaa Maskanaan sinänsä, vaan pelkästään Balisiin noin 4 kilometriä Maskanasta kaakkoon. Keskiajalla aluetta hallittiin Alepposta ja 1100-luvulta alueelle alkoivat ulottaa valtaansa Mosulin alueen turkkilaiset hallitsijat. Nur al-Dinin kuoltua seutu kärsi hajaannuksesta hänen seuraajiensa kausilla. Sama toistui Salah al-Dinin kuollessa. 1200- ja 1300-luvuilla alue kärsi puolestaan mongolien sodista.

1400-luvulla nykyistä Syyriaa hallitsivat Egyptin mamelukit. Itse paikkakunta lienee ollut vähämerkityksellinen. Mamelukkeja seurasivat osmanit, joiden kaudella seutua asuttivat paimentolaiset. Alois Musil kuvaili Maskanaa vuonna 1915 mainiten siellä sijainneen poliisiaseman, majatalon ja lähetintoimiston. Syyriasta tuli osmanivallan jälkeen Ranskan mandaattialue ja Maskanasta oman *kadansa* keskus. Vuonna 1945 Maskanan asukasluku oli 430.

Isis valtasi Maskanan Syyrian sisällissodan aikana vuonna 2014. Hallituksen joukot valtasivat sen takaisin vuonna 2017.

## Väestö
Maskanan asukasluku oli Syyrian vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 15&nbsp;477.

## Lähteet
Ydintäytelanka

**Ydintäytelanka** on MIG-MAG-hitsauksessaa käytettävä lisäainelanka. Se menee syöttöpyörästön kautta ensin lankajohtimeen ja sieltä kaasupolttimeen ja lopulta se tulee virtasuuttimen kautta ulos. Ydintäytelangassa on teräskuoren siällä täytejauhetta. Hitsattaessa kuori sulaa ja siitä tulee hitsiainetta.

## Lähteet
NA (EP)

**NA** on Twice-yhtyeen Nayeonin toinen sooloalbumi. Albumi julkaistiin 14. kesäkuuta 2024. Albumin nimi viittaa sanaan "minä" koreaksi.

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Aoste (Isère)

**Aoste** on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Rhônen ja sen sivujoen Guiersin varrella, noin 13 kilometriä La Tour-du-Pinin kaupungista itään.

Kaupunki on roomalaisten perustama. Kaupungin nimi oli tuolloin **Vicus Augustus**, ja se oli nimetty kaupungin perustajan keisari Augustuksen mukaan. Ensimmäiset arkeologiset kaivaukset kaupungissa tehtiin vuonna 1856, ja vuosina 1856-1859 kaupungin asukkaat kokosivat yhteen ensimmäisen gallo-roomalaisen museon kokoelman. Gallo-roomalainen museo (*Musée gallo-romain d'Aoste*) sai uudet tilat vuonna 1988, ja sitä laajennettiin vuonna 1999.

Kaupungin keskustassa oleva Saint-Clairin kirkko rakennettiin vuonna 1893 vanhan kyläkirkon päälle. Tyyliltään se on uusromaaninen. Kirkon julkisivun rakentamisessa käytettiin vanhan kirkkorakennuksen materiaaleja, jonka takia uudessa julkisivussa on nähtävissä muinaisia kirjoituksia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Herbert Fisher

**Herbert Fisher** on seuraavien henkilöiden nimi:

* Herbert William Fisher (1826–1903), brittiläinen historioitsija, H. A. L. Fisherin isä
* H. A. L. Fisher (1865–1940), englantilainen historioitsija, yliopistonopettaja ja poliitikko
* Herbert O. Fisher (1909–1990), yhdysvaltalainen lentäjä ja ilmailujohtaja
* Herbert Fisher, yhdysvaltalainen liikemies
Nicolae Vermont

**Nicolae Vermont** , alkuperäiseltä nimeltään   **Isidor Grünberg** (10. lokakuuta 1866  Bacău- 14. kesäkuuta 1932 Bukarest) oli romanialainen, juutalaistaustainen taidemaalari. Tyylisuunnaltaan Vermont oli lähinnä jälki-impressionisti. Maalauksiinsa Vermont otti useita aiheita, mutta nykyään hänet muistetaan yhteiskunnan huono-osaisten kuvaajana. Suuri osa hänen töistään tuhoutui vuonna 1944 Luftwaffen tekemissä Bukarestin pommituksissa.   

## Elämänvaiheita
Tulevan taiteilijan isä oli juutalaistaustainen professori  Iosif Grünberg. Poika otti käyttöönsä nimen ranskankielisen version Vermont ja käännyttyään kristinuskoon hän muutti etunimekseen Nicolae. 

Vermont työskenteli ensiksi jonkin aikaa journalistina Bukarestissa, mutta ryhtyi opiskelemaan maalaustaidetta Bukarestissa vuonna 1884. Hänen opettajanaan oli Theodor Aman. Aman osoittautui erittäin inspiroivaksi ja kannustavaksi opettajaksi. Opinnot kestivät kaksi vuotta ja niiden jälkeen hän päätti jatkaa niitä Münchenissä.  

Münchenissä taideopetus oli vanhananaikaista ja jäykän akateemista. Vermont ei pitänyt siitä ja liittyi yhteen muiden akatemiassa opiskelleiden romanialaisten kanssa ja perusti löyhän yhteenliittymän nimeltä Tinerimea Artistica. Ryhmään kuuluivat muiden muassa Ștefan Luchian, Marius Bunescu , Alexandru Satmari ja muutama muu.  

Vuonna 1896 Vermont ja Luchian perustivat romanialaisen version ranskalaisesta nuorten valtavirrasta poikenneiden taiteilijoiden salongista. Se sai nimekseen Salonul Independentilor, Itsenäisten salonki. Ryhmittymällä oli merkittävä osuus kotimaansa taiteen kehittymiseen. Ryhmän töitä osti kiistanalaisesta maineesta nauttinut poliitikko ja taidekeräilijä Alexandru Bogdan-Piteşti. Luchianin taide alkoi muuttua symbolistiseksi, kun taas Vermont kiinnitti huomionsa yhteiskunnan laitapuolen kulkijoihin.  

Kiinnostuksensa huono-osaisiin  Vermont oli saanut Münchenissä. Kaikkien yllätykseksi Vernin huono-osaisia esittäneistä maalauksista tuli suosittuja vaikka niiden aihepiiri ei ollut mitenkään suosittu. Seuraavien vuosien aikana hän piti useita menestyksekkäitä näyttelyitä. Vuonna 1898 hän oli perustamassa nuoria taiteilijoita ja uutta taidetta tukenutta Ileana-seuraa. Bogdan-Piteştin mielestä Vermont oli yksi merkittävimmistä taiteilijoista ja hän osti useita tämän töitä kokoelmaansa.  

Vuonna 1906 vietettiin Romanian kuninkaan Kaarle I:n valtaantulon neljäkymmenvuotisjuhlaa. Tapausta juhlistettiin myös taidenäyttelyllä. Vermontin töitä oli valittu kyseiseen näyttelyyn. 

Vermontin taiteellinen ura ei rajoittunut ainoastaan maalausten tekemiseen. Häneltä tilattiin myös seinämaalauksia. Niitä on Kalinderun- ja Cantacuzeon- sukujen Bukarestin palatseissa. Niiden lisäksi hän maalasi myös kirkkomaalauksia. 

Vermontin pommituksilta säästyneitä töitä on nähtävillä museoissa ja yksityskokoelmissa.  

## Viitteet

## Aiheesta muualla
* http://artiss.ro/collections/nicolae-vermont 
* http://www.fineartstoronto.com/artist/vermont-nicholas.html
Veli Kauppinen (tutkimusprofessori)

**Veli Sakari Kauppinen** (30. toukokuuta 1933 Helsinki – 30. maaliskuuta 2024 Helsinki) oli VTT:n biotekniikan tutkimusprofessori.

Kauppisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Aulis Pietari Kauppinen ja Kerttu Kyllikki Korhonen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulussa 1951 ja lähti opiskelemaan biokemiaa ja mikrobiologiaa Helsingin yliopistoon, jossa väitteli filosofian tohtoriksi 1963. Lisäoppia Kauppinen oli hankkinut opiskellessaan 1962–1963 Yhdysvalloissa Rutgersin yliopistossa, joka sijaitsee New Brunswickissa New Jerseyn osavaltiossa. Väitöskirjan nimenä oli *The effect of iron deficiency on the growth and glucose metabolism of Candida guilliermondii*.

Työuransa Kauppinen aloitti Helsingin yliopiston biokemian laitoksen assistenttina 1957 ja siirtyi 1965 Kansaneläkelaitoksen sairausvakuutusosaston autoklinikan kemistiksi. Vuonna 1967 hän aloitti Valtion serumlaitoksen osastonjohtajana, josta virasta eteni Teknillisen korkeakoulun biokemian professoriksi vuosiksi 1972–1985. Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen (VTT) biotekniikan tutkimusprofessorina Kauppinen toimi 1985–1997.

Teknillisessä korkeakoulussa työskennellessään hän perusti 1980-luvun alussa kasvibiotekniikan tutkimusryhmän, joka siirtyi 1985 hänen johdettavakseen VTT:lle, jossa hän silloin aloitti työskentelynsä. Tutkimusryhmä kehitti muun muassa koivun soluviljelyteknologiaa, tutki millaisia geenimerkkejä liittyi puiden suorarunkoisuuteen ja suoritti bioreaktorikasvatuksia levillä ja kasvisoluilla.

Sivutoimenaan Kauppinen toimi Helsingin yliopiston biokemian dosenttina 1967–1996 ja farmasian laitoksen mikrobiologian opettajana vuodesta 1966 lähtien. Hänellä oli myös lyhytaikaisia luottamustehtäviä joissakin järjestöissä. Kauppisen kirjallinen tuotanto sisältää lukuisia julkaisuja biokemian ja mikrobiologian alalta.

## Lähteet
Yleisurheilun Australaasian-mestaruuskilpailut

**Yleisurheilun Australaasian-mestaruuskilpailut** kilpailtiin vuosien 1893–1927 välillä 16 kertaa. Kilpailussa urheilivat lähinnä Australian ja Uuden-Seelannin edustajia, vaikka se olikin avoin kaikille. Ennen Australaasian-mestaruuskilpailuita oli jo kilpailtu 1890 Sydneyssä siirtomaiden välisessä kisassa. Kilpailujen järjestäminen lopetettiin, kun alettiin pitämään vuodesta 1930 lähtien Australian avoimia mestaruuskilpailuja. Kilpailussa oli lajeja vain miehille.

## Kilpailut

Lähde

## Lähteet
Kevor Palumets

**Kevor Palumets** (s. 21. marraskuuta 2002 Tallinna) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa seuratasolla belgialaista Zulte Waregemia.

Junioritasolla Palumets pelasi Keila JK:ssa ja JK Tabasalussa ennen siirtoaan Italiaan Bolognan akatemiaan 16-vuotiaana tammikuussa 2019. Hän kuitenkin palasi takaisin Viroon reilun puolen vuoden jälkeen, ensin JK Tabasaluun, josta hän jatkoi matkaa Meistriliigan Paide Linnameeskondiin tammikuussa 2020. Syyskuussa 2022 Palumets siirtyi Belgian Pro Leaguen Zulte Waregemiin. Kauden 2022-2023 päätteeksi Zulte Waregem putosi Belgian toiselle sarjatasolle, Challenger Pro Leagueen. Palumets on pelannut kesään 2024 mennessä Zulte Waregemissa yhteensä 10 sarjaottelua, joista kolme pääsarjassa ja seitsemän toisella sarjatasolla.

Heinäkuussa 2024 Palumets siirtyi loppukauden mittaisella, osto-option sisältävällä lainasopimuksella Veikkausliigaan Helsingin Jalkapalloklubiin. 

Viron A-maajoukkueessa Palumets debytoi 12. tammikuuta 2024 maaottelussa Ruotsia vastaan, onnistuen heti maalinteossa.

## Lähteet
Herbert Albert Laurens Fisher

**Herbert Albert Laurens (H. A. L.) Fisher** (21. maaliskuuta 1865 – 18. huhtikuuta 1940) oli englantilainen historioitsija ja opetusministeri, aikansa merkittävimpiä historioitsijoita. Hän toimi muun muassa vuodesta 1912 Sheffieldin yliopiston varakanslerina. Hän oli joulukuusta 1916 Lloyd Georgen ministeristön opetusministeri ja parlamentin jäsen 1916–1926. Vuodesta 1925 kuolemaansa saakka hän oli Oxfordin yliopiston New Collegessa johtaja (*warden*)..

Fisher kuoli jäätyään kuorma-auton alle.

## Julkaisuja
* *Studies in Napoleonic statesmanship. Germany* (1903)
* *Bonapartism* (1908)
* *Napoleon Bonaparte* (1913).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* H. A. L. Fisherin teoksia Project Runebergissa
Heikki Kulla

**Heikki Ilmari Kulla** (s. 28. elokuuta 1950 Orivesi) on suomalainen oikeustieteilijä ja emeritusprofessori.

## Ura
Kulla valmistui ylioppilaaksi Oriveden yhteiskoulusta vuonna 1969. Hän valmistui Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1973 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1981.

Kulla työskenteli Turun yliopiston assistenttina 1973–1976 ja 1978–1981 sekä amanuenssina 1976–1978 ja Suomen Akatemian tutkijana 1984–1986 ja 1988–1990. Hän työskenteli Turun yliopiston virkaa tekevänä hallinto-oikeuden professorina 1986–1987, Vaasan yliopiston julkisoikeuden professorina 1992–1994 ja Turun yliopiston hallinto-oikeuden professorina 1994–2016. Hän on myös toiminut Turun yliopistossa kanslerinsihteerinä 1994–2000 ja oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina 2004–2009.

Akateemisten tehtäviensä ohella Kulla on toiminut valtion opintotukikeskuksen johtokunnan jäsenenä 1986–1992, opintotuen muuteksenhakulautakunnan puheenjohtajana 1992–1994, virkamieslautakunnan jäsenenä 1995–2013, korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräisenä hallintoneuvoksena 1999 ja Euroopan neuvoston asiantuntijana 2011–2017.

Kulla valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2012 ja Pohjoismaiden Hallinnollisen Liiton Suomen osaston kunniajäseneksi samana vuonna. Hän on saanut Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkin.

## Julkaisuja
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet
Amudarjan departementti

**Amudarjan departementti** () oli Syrdarjan alueeseen kuulunut hallintoalue Venäjän Keski-Aasiassa vuosina 1873–1920.

Amudarjan departementti muodostettiin Hivan kaanikunnan Venäjälle vuonna 1873 luovuttamasta Amudarjajoen oikeanpuoleisesta rannasta. Sen pinta-ala oli 110&nbsp;500 neliökilometriä. Departementti rajoittui Araljärveen, Hivan ja Buharan kaanikuntiin ja Samarkandin alueeseen. Sen hallinnollinen keskus oli Petroaleksandrovsk (nykyinen Tórtkúl). 

Departementissa oli 1900-luvun alussa 230&nbsp;700 asukasta. Heistä 48 prosenttia oli karakalpakkeja, 24 prosenttia kazakkeja, 18 prosenttia uzbekkeja ja 7 prosenttia ”turkkilaisia”. Yli kaksi kolmasosaa väestöstä harjoitti maanviljelyä ja yksi kuudesosa pääasiassa karjanhoitoa. Maanviljelijöiden sivuammatteja olivat karjanhoito ja kalastus. Teollisuuden ja kaupankäynnin merkitys oli hyvin vähäinen.

Departementti muutettiin vuonna 1920 Turkestanin autonomiseen neuvostotasavaltaan kuuluneeksi Amudarjan alueeksi. Se liitettiin Karakalpakian autonomiseen alueeseen vuonna 1925.

## Lähteet
Thomas Nyberg

**Thomas Nyberg** (s. 17.  huhtikuuta 1962 Svängsta, Karlshamn, Ruotsi) on entinen ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpaili 400 metrillä sekä 400 metrin aitajuoksussa. Näistä 400 metrin aitajuoksu oli hänen päämatkansa. Hänen parhaat urheiluvuotensa ajoittuvat 1980-luvun lopulle. Erityisesti vuodesta 1987 tuli hänen huippuvuotensa. 

## Ura
Thomas Nyberg sijoittui 7:nneksi vuonna 1981 400 metrin aidoissa alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuskisoissa Utrechtissa.

Nyberg nousi vuoden 1984 Los Angelesin olympialaisten Ruotsin olympiajoukkueeseen. Hän oli voittanut sinä vuonna 400 metrin aitojen Ruotsin mestaruuden ja edusti Ruotsia 400 metrin aidoissa ja oli 4 x 400 metrin viestijoukkueen jäsen. Hän karsiutui 400 metrin aitojen alkuerässään ajalla 50,47 ja Ruotsin viestijoukkue välierässä. Vuoden 1986 Stuttgartin EM-kisoissa Nyberg jäi myös alkueriin Ruotsin uuden tähden Sven Nylanderin noustessa EM-pronssimitalistiksi tehtyään välierässä jo uuden Ruotsin ennätyksen 48,83. Kaudesta 1987 tuli Nybergin urheilu-uran paras. Huipentumana oli niukka karsiutuminen Rooman MM-kisojen 400 metrin aitiojen loppukilpailusta ennätysajalla 49,03. Sillä ajalla hän hävisi loppukilpailun päässeelle Espanjan José Alonsolle kolme sadasosaa. Sinä kesänä hän juoksi neljä kertaa alle 50 sekuntia parantaen kesän aikana ennätystään lähes sekunnin. Vaikka Nybergistä tuli olympiavuonna 1988 Ruotsin 400 metrin aitojen mestari, olympiamatka jäi saavuttamatta parhaan ajan ollessa sinä vuonna elokuussa juostu 50,08. Viimeisen kerran hän esiintyi kansainvälisissä kisoissa vuoden 1990 EM-kisoissa Splitissä, jossa hän eteni matkalla välieriin. Samaan aikaan Ruotsissa nousi Nylanderin lisäksi myös Niklas Wallenlind lajin huipulle, kun Nylander ja Wallenlind ottivat kyseisisä EM-kisoissa hopeaa ja pronssia. Viimeinen Ruotsin mestaruusmitali tuli Nybergille kesällä 1991.

Nyberg voitti päämatkansa eli 400 metrin aitojen Ruotsin mestaruuden kaksi kertaa eli 1984 ja 1988. Lisäksi hän saavutti mestaruuskisojen hopeaa vuosina 1981, 1983, 1985, 1987 ja 1990 sekä pronssia 1982 ja 1991.

### Parhaat tulokset

*49,03  Rooma  31. elokuuta 1987 (Rooman MM-kisat, välierä)
*49,51  Gävle  2. elokuuta 1987 
*49,65  Lüdenscheid  18. kesäkuuta 1987
*49,71  Göteborg  27. kesäkuuta 1987 (Eurooppa-cup, B-finaali)
*50,01  Tukholma  20. elokuuta 1989
*50,05  Tokio 23. syyskuuta 1987 
*50,05  Helsinki 19. elokuuta 1990 Timanttiliiga
*50,06  Zürich 30. elokuuta 1987 (Rooman MM-kisat, alkuerä)

## Urheilu-uran jälkeinen aika

Thomas Nyberg nimettiin vuonna 2017 Ruotsin yleisurheilijoiden Hall of Fameen eli Stora Grabbariksi numerolla 364.

## Lähteet
Kévin Vauquelin

**Kévin Vauquelin** (s. 26. huhtikuuta 2001 Bayeux) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Arkéa Samsic -joukkueessa (nykyään  Arkéa–B&B Hotels) vuonna 2022 ajettuaan tallissa harjoittelijan statuksella jo kahtena edellisenä syksynä. Vuodesta 2026 alkaen Vaquelin on edustanut brittiläistä Ineos Grenadiers -tallia

Vauquelin sijoittui La Flèche Wallonnessa 2024 toiseksi tasa-ajalla kilpailun voittaneen Stephen Williamsin kanssa. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän voitti Bolognaan päättyneen toisen etapin. Hän oli La Flèche Wallonnessa toinen myös 2025. Hän sijoittui samana vuonna toiseksi myös Sveitsin ympäriajossa.

Vauquelin on kilpaillut myös ratapyöräilyssä. Hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2018 hopeaa joukkuetakaa-ajossa sekä 2019 hopeaa pisteajossa  ja joukkuetakaa-ajossa  ja pronssia pariajossa. Hän voitti joukkuetakaa-ajon maailmancupkilpailun Miltonissa tammikuussa 2020.

## Saavutuksia maantiepyöräilyssä

Lähde: Pro Cycling Stats
;2018
:Aika-ajon junioreiden Ranskan-mestaruus
;2019
:Maantieajon junioreiden Ranskan-mestaruus
;2021
:Aika-ajon alle 23-v. Ranskan-mestaruus
;2022
:Belgian ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
:EM-kilpailut, aika-ajossa seitsemäs
:Tour Poitou - Charentes en Nouvelle Aquitaine, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
:Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
;2023
:Tour des Alpes Maritimes et du Var, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 1. etapin voitto
:La Route Adélie de Vitré, toinen
:Tour du Jura, voitto
;2024
:Etoile de Bessèges - Tour du Gard, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 5. etapin (aika-ajo) voitto
:La Flèche Wallonne, toinen
:Ranskan ympäriajo, 2. etapin voitto
;2025
:Etoile de Bessèges - Tour du Gard, kokonais- ja pistekilpailun sekä 4. etapin voitto
:Région Pays de la Loire Tour, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
:La Flèche Wallonne, toinen
:Grand Prix du Morbihan, toinen
:Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
:Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs, nuorten kilpailussa kolmas
;2026
:Pariisi–Nizza, kokonaiskilpailussa neljäs

## Lähteet
Pirjo Hamm-Hakamäki

**Pirjo Hamm-Hakamäki** (s. 4. maaliskuuta 1952 Eura) on suomalainen taiteilija, joka työskentelee sekä kuvataiteen, performanssien, korusuunnittelun että runojen parissa. 

## Elämä
Hamm-Hakamäki on syntynyt Eurassa, jossa hän myös asuu ja työskentelee sukutalossaan Hamm’in talossa. Hän myös luotsaa Euran kemikaliota, jonka hänen äitinsä perusti vuonna 1936. Koulutukseltaan Hamm-Hakamäki on kuvaamataitoon erikoistunut peruskoulun luokanopettaja, jonka lisäksi hän on käynyt opintoja Italiassa, Espanjassa ja Ranskassa. Hän kuitenkin lopetti työnsä opettajana vuonna 1982 ja muutti silloin takaisin Euraan työskentelemään täyspäiväisesti taiteilijana. Han on kuitenkin tämänkin jälkeen pitänyt luentoja Suomessa ja Euroopassa taiteen ja kulttuurin eri aiheista. Hamm-Hakamäki on myös Rauman Taiteilijaseuran jäsen sekä Taideyhdistys Efran perustajajäsen ja kunniajäsen.

Taiteessaan Hamm-Hakamäki Taiteellisessa työskentelyssään hänelle on tärkeää värit, ja hänen teoksissaan yleistä on voimakkaat oranssin, keltaisen, purppuran ja punaisen sävyt. Taiteessaan hän käsittelee muun muassa tunteita, naiseutta, huolta ympäristöstä ja vesistöistä, erityisesti ympäristötaideteoksissa, ja omia kokemuksiaan elämästä. Hänen teoksiaan on ollut esillä laajalti Suomessa ja ulkomailla sekä yksityis- että yhteisnäyttelyissä, ja niitä on julkisissa ja yksityisissä kokoelmissa. Inspiraatiota teoksiinsa ja taiteeseensa Hamm-Hakamäki saa muun muassa eri kulttuureista, Italian renessanssista, taruista, antiikista ja mystiikasta.

Hamm-Hakamäen esikoiskirja *Purppurabaldakiini* julkaistiin vuonna 2021. Siihen on kerätty taiteilijan runotuotantoa kronologisessa järjestyksessä 1960-luvulta 2020-luvulle asti. Teoksessa Hamm-Hakamäen oma tarinansa ja kokemuksensa niin ihmisyydestä kuin taiteesta ovat teoksessa avainasemassa. Vuosina 2023–2024 Emil Cedercreutzin museossa oli esillä samaa nimeä kantava taiteilijan retrospektiivinen näyttely, jossa oli esillä teoksia Hamm-Hakamäen viisikymmenvuotiaalta taiteilijan uralta.

## Lähteet
Aaron McIntosh

**	Aaron John McIntosh** (s. 7. tammikuuta 1972 Auckland) on uusiseelantilainen purjelautailija.

McIntosh osallistui kaksiin olympialaisiin. Atlantan olympialaisissa 1996 hän oli neljäs ja Sydneyn olympialaisissa 2000 pronssilla.

Kilpauransa jälkeen McIntosh on työskennellyt valmentajana Alankomaissa. Hänen valmennettavistaan Dorian van Rijsselberghe ja Kiran Badloe ovat voittaneet olympiakultaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* New Zealand olympic team
Forever (Bon Jovin albumi)

**Forever** on Bon Jovin studioalbumi, joka julkaistiin 7. kesäkuuta 2024. Albumi debytoi ilmestymisviikollaan Billboard 200 -albumilistan sijalla 5. Albumi on ensimmäinen ainoastaan viikon listalla viihtynyt Bon Jovin studioalbumi. Albumista julkaistaan 24. lokakuuta 2025 Legendary Edition-versio.

## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#
#

### Legendary Edition
# Red, White & Jersey
# Legendary (James Bayn kanssa)
# We Made It Look Easy (Robbie Williamsin kanssa)
# Living Proof (Jelly Rollin kanssa)
# Waves (Jason Isbellin kanssa)
# Seeds (Ryan Tedderin kanssa)
# Kiss The Bride (Billy Falconin kanssa)
# The People’s House (The War & Treatyn kanssa)
# Walls Of Jericho (Joe Elliottin kanssa)
# I Wrote You a Song (Lainey Wilsonin kanssa)
# Living In Paradise (Avril Lavignen kanssa)
# My First Guitar (Marcus Kingin kanssa)
# Hollow Man (Bruce Springsteenin kanssa)
# We Made It Look Easy / Hicimos Que Pareciera Fácil (+ Carin León)

## Lähteet
Utu (maorit)

**Utu** on maorien keskuudessa keskeinen käsite, joka käännetään virheellisesti usein muotoon ”kosto”. Käsite on kuitenkin paljon monimutkaisempi, ja sillä viitataan usein tasapainon ylläpitämiseen tai vastavuoroisuuteen. Utun noudattaminen tarkoittaa maoreille sitä, että loukkaukset ja vahingot korvataan. Mikäli utua ei noudateta, se vaikuttaisi negatiivisesti yhteisön manaan. Utuun johtavan teon tulee kuitenkin olla tarkoituksellinen: toisen henkilön vahingossa tappamiseen ei liity utua, vaikka tämä olisikin vihollinen. Jos utua noudatetaan takavarikoimalla vahinkoa tehneen osapuolen omaisuutta, tätä kutsutaan nimellä **muru**.

Maorin kielessä *utu* tarkoittaa myös verbiä ”maksaa” tai substantiivia ”maksu”.

*[[Utu (elokuva)|Utu]]* (1983) kertoo maorisoturista, joka teki aluksi yhteistyötä brittien kanssa, mutta kääntyi myöhemmin näitä vastaan vannoen kostoa, eli noudattaakseen utua.

## Lähteet
Trouville (Seine-Maritime)

**Trouville-sur-mer** on noin 5&nbsp;000 asukkaan kylä Seine-Maritimen departementissa Normandiassa, Luoteis-Ranskassa.

## Yhteys impressionismiin

Meren on sanottu olleen impressionismille ”kaiken alku”. Tyylisuunnan ensiaskeleet otettiin Le Havressa ja Trouvillessä Normandian rannikolla. Ensimmäisenä impressionistisia rantanäkymiä taltioi Eugene Boudin (1824-1898), joka oli entinen merimies ja jonka tyyli innoitti mm. Claude Monet’ta. Vuodesta 1862 lähtien Boudin viihtyi Saint-Simonin majatalossa Trouvillessä, josta kehittyi ”meren ja taivaan maalarien” kohtauspaikka.

## Lähteet
*  Suomen ja maailman taide, osa 10, s. 18 - 19
Constantin Frantz

**Constantin Frantz** (12. syyskuuta 1817 Börnecke – 2. toukokuuta 1891 Blasewitz) oli saksalainen filosofi, poliitikko ja poliittinen kirjailija. Hän oli vuodesta 1852 Preussin ulkoasiainministeriössä ja 1853–1856 konsulaattivirkamiehenä Espanjassa, minkä jälkeen hän keskittyi yksinomaan kirjalliseen työhön. Kirjoituksissaan hän ajoi Saksan tulevaisuuteen nähden näkemystä, että maan valtiojärjestyksen tuli olla federalistinen ja että Saksan samalla tuli olla keskuksena suuressa keskieurooppalaisessa liitossa, joka Saksan lisäksi käsittäisi Hollannin, Belgian, Itävalta-Unkarin ja Romanian. Liitto olisi vastapainona Pohjois-Amerikalle ja Venäjälle ja suojana militarismia vastaan.

## Julkaisuja
* *Die Naturlehre des Staats* (1870)
* *Untersuchungen über das europäische Gleichgewicht* (1859)
* *Der Föderalismus* (1879)
* *Die Weltpolitik* (1883)
* *Kritik aller Parteien* (1862)
* *Das neue Deutschland* (1871)
* *Der Untergang der alten Parteien und die Partei der Zukunft* (1878)
* *Die deutsche Politik der Zukunft* (1899, 1900)

## Lähteet
Craig Monk

**	Craig John Monk** (s. 23. toukokuuta 1967 Stratford, Taranaki) on uusiseelantilainen kilpapurjehtija.

Monk osallistui kaksiin olympialaisiin finnjollassa. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän sai pronssia ja Atlantan olympialaisissa 1996 hän oli 13:s. Hyvän tahdon kisoissa 1994 Pietarissa hän sai kultaa.

America’s Cupin Monk voitti vuosina 1995 ja 2000.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* New Zealand olympic team
Nuorlatvialaiset

**Nuorlatvialaiset** olivat latvialaisia Tarton yliopiston opiskelijoita, jotka 1850-luvulla ensimmäisinä alkoivat vaatia latvialaisille taloudellista ja henkistä itsenäisyyttä Venäjän keisarikunnassa ja toimia käytännössä vaatimuksensa toteuttamiseksi. Nuorlatvialaisten avainhenkilöitä olivat Krišjānis Valdemārs, Krišjānis Barons ja Juris Alunāns. 

Krišjānis Valdemārs alkoi järjestää Tartossa kirjallisia iltoja latvialaisille ylioppilaille. Valdemārsin onnistui solmia läheiset suhteet Venäjän keisarin veljeen suuriruhtinas Nikolaihin, minkä ansiosta nuorlatvialaiset saivat mahdollisuuden julkaista omaa lehteä. Nuorlatvialaisten äänenkannattajaksi kehittyi vuonna 1862 toimintansa aloittanut nationalistinen viikkolehti *Pēterburgas Avīzes* (suomeksi Pietarin sanomalehti), joka asettui vastustamaan saksalaisen kartanoaateliston etuoikeuksia ja konservatiivista papistoa käyttäen hyväkseen 1860-luvun liberalismia. Lehti vaikutti suuresti latvialaisten kansallisen itsetunnon heräämiseen.

## Lähteet
Wilcox

**Wilcox** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Adam Wilcox (s. 1992), yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti
* Fred M. Wilcox (1907–1964), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
* Paula Wilcox (s. 1949), brittiläinen näyttelijä
* Robert Wilcox (1855–1903), havaijilainen poliitikko ja sotilas
* Vic Wilcox (1912–1989), uusiseelantilainen kommunistivaikuttaja
Tā moko

**Tā moko**, eli **maoritatuointi**, on nimitys maorien harjoittamalle tatuointiperinteelle. Se on yksi viidestä polynesialaisesta tautointiperinteen päähaarasta. Muut neljä ovat marquesaslainen, havaijilainen, samoalainen ja tahitilainen. Tā moko tehdään ainoastaan kasvoille.

Tā mokon tarkoitus ei ole pelkästään esteettinen, vaan tatuoinneilla ilmaistaan sukuhistoriaa ja siihen liittyvää hengellisyyttä. Lisäksi tatuoinneilla ilmaistiin sosiaalista asemaa ja roolia yhteiskunnassa.

Englantilaiset siirtomaaisännät pyrkivät hävittämään tā moko -perinteen maorien keskuudesta, ja tautuointi oli vaarassa kadota kokonaan. Maoreille opetettiin, että tā mokon näkyminen oli häpeällistä, eikä tatuoijien annettu enää tehdä uusia. Myös muita maorikulttuurin ilmenemismuotoja ja kieltä pyrittiin hävittämään. Vasta 1970- ja 1980-luvulla tā moko -perinne alkoi elpyä. Nykyään sen voidaan katsoa olevan osa Uuden-Seelannin dekolonisaatiota.

Tā mokon käyttö muilla kuin maoreilla jakaa mielipiteitä: osa maoreista pitää tautuointeja hyväksyttävänä, osa vain jos henkilö ymmärtää niiden merkityksen, osa hyväksyy tā moko -tyyliset tatuoinnit muualla kehossa paitsi kasvoilla ja osan mielestä tā moko on ainoastaan maoreille.

Tatuoinnit, joiden kuva-aiheet ovat saaneet inspiraatiota maorien kulttuurista, ovat kuitenkin kysyttyjä. Tämän takia *Te Uhi a Mataora* -niminen ryhmä on alkanut käyttää kulttuurisensitiivistä termiä **kirituhi** (), joka on nykyään yleisessä käytössä. Tarkoituksena on tehdä tatuointeja, joihin ei liity tā mokoon kuuluvaa sukuhistoriallista ja hengellistä kulttuuria ja jotka sopivat kenelle tahansa.

## Lähteet
Kaarijuotto

**Kaarijuotto** on hitsauksessa käytetty menetelmä, joka on saman kaltainen kuin MIG/MAG-hitsaus. Se eroaa jäljempänä mainitusta siten, että kaarijuotossa lisäaineen sulamispiste on paljon matalampi kuin käsiteltävän materiaalin. Kaarihiitsausta tehtäessä lisäainelangan ja työstettävän kappaleen väliin muodostuu valokaari. Samalla lisäaine palaa ja käsiteltävän materiaalin pinta kostuu. Tällöin lisäaine valuu liitettävien osien väliin. Jonkin ajan kuluttua lisäaine jähmettyy ja näin muodostuu juotosliitos. Lisäaine sisältää yleensä kupariseosta. Suojakaasu sisältää yleensä argonia tai argonin, hapen ja hiilidioksidin seosta. Laitteiston pääasiallisia osia ovat virtalähde, maadoituskaapeli, juotospistooli, langansyöttölaite ja monitoimijohto.

## Lähteet
Erdman

**Erdman** on seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Jean Erdman (1916–2020), yhdysvaltalainen nykytanssija ja koreografi
* Nikolai Erdman (1900–1970), venäläinen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.

## Katso myös
* Erdmann
Kari Purssila

**Kari Purssila** (11. heinäkuuta 1948 Lapinlahti – 16. kesäkuuta 2024) oli suomalainen muusikko ja radiotoimittaja. Hän teki pitkän radiouran Yleisradiossa ja turkulaisessa Radio Sadassa ja oli 1970-luvun taitteessa yksi Ruisrock-festivaalin perustajista. Hän myös keksi festivaalin nimen sen jälkeen, kun Turun Ruissalo oli varmistunut sen pitopaikaksi.

Pohjois-Savon Lapinlahdella työläisperheen esikoisena varttunut Purssila tuli Turkuun vuonna 1967 opiskelemaan valtiotiedettä. Hän perusti 1969 ystävänsä Olli Pellikan kanssa Nuorison tiedotuskeskuksen, joka opasti maalta Turkuun muuttaneita nuoria. Heistä tuli pian myös yhteiskunnallisia aktiiveja, jotka vaativat Turun musiikkijuhlien laajentamista rytmimusiikin suuntaan. Tämä oli alkusysäys Ruisrockille. Ennen ensimmäistä festivaalia Purssila itse oli jo matkustanut Yhdysvaltoihin leiriohjaajaksi. Tällä matkalla hän tapasi tulevan puolisonsa, jonka kanssa sai myöhemmin Turussa kolme lasta.

Suomeen palattuaan Purssila aloitti radiotoimittajan uransa. Hän toimitti ja juonsi Ylelle ohjelmasarjoja muun muassa countrysta, gospelista ja muusta amerikkalaisesta perinnemusiikista. 1980-luvun lopulla hän palasi perheineen Yhdysvaltoihin ja suoritti radiojournalismin master-tutkinnon Washington D.C:n American Universityssa. Hän palasi taas Turkuun vuonna 1990 ja meni mukaan vasta perustettuun paikallisradio Radio Sataan yli kymmenen vuoden ajaksi. 2000-luvulla hän koulutti uusia radio-osaajia kansanopistoissa ja ammattikorkeakouluissa sekä Ylen aluetoimituksissa.

Purssilan omassa yhtyeessä nimeltä Uudenmaankatu 15 soitti muun muassa Tommie Mansfield. Purssila teki myös sävellyksiä ja sanoituksia muun muassa Nääsvillen Veljesten levyille.

## Lähteet
Leif Librand

**Leif Egon Librand** (s. 27.  syyskuuta 1941 Svängsta, Karlshamn, Ruotsi) on entinen ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpaili 400 metrillä sekä 400 metrin aitajuoksussa. Näistä 400 metrin aitajuoksu oli hänen päämatkansa. Hänen urheiluvuotensa ajoittuvat 1960-luvulle. 

## Ura
Leif Librand siirtyi yleisurheilussa 400 metrin aitajuoksijaksi vuonna 1958. Hän vietti vuosina 1958-1960 kaksi High school-vuotta Yhdysvaltain Kaliforniassa. Sen jälkeen hän plasi kotiseudulleen Göteborgiin jatkaen yleisurheilu-uraansa. Hän edusti Ruotsia nuorten PM-kisoissa vuonna 1960 ottaen voiton 400 metrin aitajuoksussa. Vuonna 1961 hän voitti ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa yllättäen matkaa aiemmin hallinneen Per-Ove Trollsåsin. Sen jälkeen Librand panosti yleisurheiluun viiden vuoden ajan saavuttaen olympiavuonna 1964 ajan 51,5. Tällä perusteella hänet olisi valittu Tokion olympialaisiin, mutta sairastuminen esti olympiamatkan. Ainoa kansainvälinen suurkilpailu oli vuoden 1966 EM-kisat Budapestissä, joissa hän jäi alkuerään. Hän voitti Ruotsin mestaruuden 400 metrin aidoissa kaikkiaan kuusi kertaa eli vuosina 1961, 1963-1967.  

Saman aikakauden kovia kilpakumppaneita oli Ruotsin Trollsåsin lisäksi Bertil Vistam sekä Suomessa Jussi Rintamäki ja Jaakko Tuominen. Suomi-Ruotsi -maaotteluihin Librand osallistui kaikkiaan viisi kertaa. Hän voitti vuonna 1967 ajalla 51,6. Hän oli aiempina vuosina saavuttanut maaottelussa kerran kakkostilan ja kaksi kertaa kolmostilan.

Librandin urheilu-ura päättyi 1960-luvun lopulla. Hänen tarkoitukena oli panostaa vuoden 1968 Meksikon olympialaisiin, mutta terveysongelmat päättivät hänen uransa. Sen jälkeen hän keskittyi liikuntaopettajakoulutuksensa jälkeen hammaslääkäriopintoihin vuosina 1971-1976.

## Urheilu-uran jälkeinen aika

Leif Librand nimettiin vuonna 1965 Ruotsin yleisurheilijoiden Hall of Fameen eli Stora Grabbariksi numerolla 233. Työuransa jälkeen 2000-luvulla hän on ollut aktiivi Stora Grabbarna-yhdistyksen toimija.

## Lähteet
Frantz

**Frantz** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Constantin Frantz (1817–1891), saksalainen historioitsija, poliitikko, filosofi
* Chris Frantz (s. 1951), yhdysvaltalainen rockmuusikko
* Eva Frantz (s. 1980), suomalainen ruotsiksi kirjoittava toimittaja ja jännityskirjailija
* Milane Frantz (s. 1970), yhdysvaltalainen miljardööriperijätär
* Nicolas Frantz (1899–1985), luxemburgilainen maantiepyöräilijä

## Etunimenä
* Frantz Fanon (1925–1961), ranskalainen psykiatri ja filosofi
* Frantz Heldenstein (1892–1975), luxemburgilainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti
* Jørgen-Frantz Jacobsen (1900–1938), färsaarelainen kirjailija
* Frantz Kruger (s. 1975), eteläafrikkalaislähtöinen suomalainen kiekonheittäjä
Turkestanin kenraalikuvernementti

**Turkestanin kenraalikuvernementti** () oli hallintoalue Venäjän keisarikunnassa vuosina 1867–1917. Keski-Aasiassa sijaineen alueen hallinnollinen keskus oli Taškent. Sen pinta-ala oli 1,7 miljoonaa neliökilometriä vuonna 1914 ja asukasmäärä 6,5 miljoonaa henkeä vuonna 1911.

Kenraalikuvernementti muodostettiin Turkestanin alueesta, venäläisten vuonna 1866 valtaamista alueista ja osasta Semipalatinskin aluetta. Se jakautui aluksi Syrdarjan ja Semiretšjen alueisiin. Buharan kaanikunnalta vallatuista alueista perustettiin vuonna 1868 Zeravšanin piirikunta, joka muutettiin Samarkandin alueeksi vuonna 1887. Hivan kaanikunnalta vallatulle alueelle perustettiin vuonna 1873 Amudarjan departementti. Kokandin kaanikunnan alueesta muodostettiin Ferganan alue vuonna 1876. Semiretšjen alue siirrettiin vuonna 1882 Aron kenraalikuvernementtiin, mutta palautettiin takaisin vuoden 1899 loppuun mennessä. Vuonna 1898 Turkestanin kenraalikuvernementtiin liitettiin Taka-Kaspian alue.

Kenraalikuvernementti oli Venäjän sotaministeriön alainen. Sen alueet jakautuivat kihlakuntiin, volosteihin ja paikallisyhteisöihin. Kenraalikuvernööreinä toimivat Konstantin Kaufman (1867–1882), Mihail Tšernjajev (1882–1884), Nikolai Rozenbah (1884–1889), Aleksandr Vrevski (1889–1898), Sergei Duhovskoi (1898–1901), Nikolai Ivanov (1901–1904), Nikolai Tevjašev (1904–1905), Dean Subbotitš (1905–1906), Nikolai Grodekov (1906–1908), Pavel Mištšenko (1908–1909), Aleksandr Samsonov (1909–1914), Fjodor Martson (1914–1916) ja Aleksei Kuropatkin (1916–1917). Hallintoalueen olemassaolo lakkasi helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917.

## Lähteet
Samarkandin alue (Venäjän keisarikunta)

**Samarkandin alue** () oli hallintoalue Venäjän keisarikunnan Turkestanin kenraalikuvernementissa ja Neuvosto-Venäjään kuuluneessa Turkestanin autonomisessa neuvostotasavallassa. Sen hallinnollinen keskus oli Samarkand. Alueen pinta-ala oli yli 93&nbsp;100 neliökilometriä ja asukasmäärä yli miljoona henkeä vuonna 1905.

Venäjän Buharan kaanikunnalta valtaamaalle alueelle perustettiin vuonna 1868 Zeravšanin piirikunta. Vuonna 1887 piirikunnasta ja osasta Syrdarjan aluetta muodostettiin Samarkandin alue. Se jakautui Hodžentin, Džizakin, Katta-Kurganin ja Samarkandin kihlakuntiin. Hodžentin kihlakunnasta erotettiin vuonna 1917 Nälkäaron kihlakunta, joka siirrettiin Syrdarjan alueeseen. 

Alueen asukkaista 68 prosenttia oli uzbekkeja ja 23 prosenttia kazakkeja ja tadžikkeja. Heidän pääelinkeinonsa olivat maanviljely ja karjanhoito. Samarkand oli tärkeä kaupan keskus. 

Samarkandin alue kuului Turkestanin autonomiseen neuvostotasavaltaan vuosina 1918–1924. Vuosina 1919–1921 oli olemassa Ura-Tjuben kihlakunta. Hodžentin kihlakunta kuului vuosina 1920–1922 Ferganan alueeseen. Vuonna 1924 alueen pääosa liitettiin Uzbekistanin neuvostotasavaltaan, osa Tadžikistanin autonomiseen neuvostotasavaltaan ja pieni osa Kirgiisien (kazakkien) autonomiseen neuvostotasavaltaan. 

Vuonna 1925 perustettiin Uzbekistaniin kuulunut Samarkandin alue, mutta se lakkautettiin jo seuraavana vuonna piirikuntajakoon siirryttäessä. Uusi Samarkandin alue muodostettiin vuonna 1938.

## Lähteet