Louise Jopling

**Louise Jane Jopling**, syntyjään **Goode**, myös tunnettu sukunimillä **Romer** ja **Rome** (1843–1933), oli englantilainen taidemaalari ja naisten äänioikeuden puolestapuhuja. Jopling oli omana aikanaan erittäin tunnettu taidemaalari, mutta nykyään hänen taiteensa on hieman unohduksissa. Jopling maalasi laatukuvia, maisemia ja muotokuvia.  

## Elämäkerta
### Sattuman kautta taiteilijaksi
Louise Goode syntyi urakoitsija Thomas Smith Gooden ja tämän vaimon Francesin perheeseen, johon syntyi kaikkiaan yhdeksän lasta. Molemmat vanhemmat kuolivat ennen kuin Goode oli täyttänyt 17 vuotta. 

Louise Goode avioitui 17-vuotiaana Francis Romerin kanssa, joka oli virkamies, ja pariskunta muutti Lontooseen. Siellä Romerien perheeseen syntyi kaksi lasta. 

Aviomies sai töitä Pariisista paroni Nathan de Rothschildin sihteerinä, ja tapaus muutti Louise Romerin elämän. Aviomies kertoi, että hänen vaimonsa harrastaa piirtämistä ja näytti vaimonsa piirroksia paronittarelle. Emma de Rothschild oli itsekin taiteilija ja piirrokset nähtyään päätti rohkaista Louisea opiskelemaan taidetta. Jopling kuvasi muistelmissaan asiaa itselleen aluksi täysin käsittämättömänä. Hän ei ollut kuullut yhdestäkään tytöstä tai naimisissa olevasta naisesta, joka olisi opiskellut taidetta.

Paronitar kehotti Romeria menemään valtion teknilliseen kouluun piirustustunneille. Siellä oli opettajana aikansa muotitaiteilija Charles Joshua Chaplin. Hän otti mielellään myös naisia oppilaikseen, mikä oli tuolloin lähes vallankumouksellista. Chaplin salli naisopiskelijoiden opetella ihmisen piirtämistä alastonmallista, mikä olisi ollut Iso-Britanniassa täysin mahdotonta.

Aviomies oli innokas uhkapelaaja, ja se rikkoi hänen välinsä Rothschildeihin. Louisen välejä perheeseen se ei rikkonut, vaan hän sai perheeltä useita muotokuvatilauksia. Avioliitossa oli myös muita ongelmia kuin aviomiehen uhkapeliongelma: mies oli toistuvasti uskoton, hänelle kehittyi alkoholiongelma ja hän löi vaimoaan ja lapsiaan. Hän uhkasi vaimoaan, että jos tämä ottaa eron niin hän takavarikoi tämän maalaukset ja jättää ilman elatusta. Eroasia meni oikeuteen, mutta Romer ei saapunut sinne. Todistajat sen sijaan puhuivat suunsa puhtaaksi Romerin väkivaltaisuudesta. Lapset määrättiin äitinsä holhoukseen mikä oli tuolloin epätavallista. Elämä oli muutenkin raskasta, sillä tytär Hilda kuoli alle kolme vuotta vanhana. 
### Taiteilijana
Vuosina 1870- 1873 Louise Romerilla oli näyttelyitä Royal Academyssa ja Grosvenor Galleryssa. Samoihin aikoihin näyttelyitä pitivät myös Prerafaeliitit, joihin hän tutustuisi  myöhemmin. 

Välit aviomieheen katkesivat ja tämän kuoltua Jopling oli vapaa uuteen suhteeseen. Hän herätti huomiota kauneudellaan ja älyllään ja hänellä oli monia ihailijoita. Hän seurusteli vähän aikaa muodikkaan taiteilijan, James Tissot´n kanssa.  Vuonna 1874 hän solmi avioliiton itseään 12 vuotta vanhemman Joseph Middleton Joplingin kanssa. Uusi aviopuoliso oli akvarellisti ja hänellä oli paljon tuttavia taiteilijapiireissä. Louise totesi, että avioliitto on paras keino antaa hänelle itselleen ja pojalleen kunniallisen henkilön asema. Louisen ainoa elossa ollut poika Percy oli tuolloin 12-vuotias.   

Uuden aviomiehen myötä Joplingin tuttaviksi tulivat John Everett Millais, James McNeill Whistler, Frederick Leighton ja monet muut aikansa kuuluisuudet. Hän maalasi miehistä ihailua herättäneet muotokuvat ja ne toivat hänelle lisää tuttavuuksia taidepiireistä. Louisen ansiot olivat pian suuremmat kuin hänen aviomiehensä. 

Pian myös monet muut aikansa rikkaat ja kuuluisat lontoolaiset keksivät Joplingin taidokkaat muotokuvat. Hänen malleinaan olivat muodikkaat näyttelijät, korkeat virkamiehet ja finanssialan menestyjät. Tämä kaikki vaati myös muodikasta elämäntyyliä, siksi Jopling hankki ateljeen Chelseasta. Sen suunnitteli aikansa huippuarkkitehti William Burges. Jopling piti vapaa-aikanaan Chelsean kodissaan salonkia, Sen vakiovieraisiin kuului nuori Oscar Wilde, jota Jopling piti kiinnostavana henkilönä.    

Joseph Middleton Jopling kuoli vuonna 1884. Poika Percy oli menehtynyt tuberkuloosiin jo kolme vuotta aikaisemmin. Muodikkaan ateljeensa Louise Jopling luovutti kuvanveistäjä Maria Zambacolle. Zambacon maine oli skandaalinkäryinen. Hän oli ollut taideopettajansa mallina ja rakastajattarena. 

Leskeydyttään Jopling solmi avioliiton juristi George W Rowen kanssa vuonna 1887. Rowe oli Louise 11 vuotta nuorempi leskimies ja pienen pojan isä. Hänen taloutensa oli turvallisella pohjalla. Sukunimen Jopling Louise Rowe käytti taiteellisessa toiminnassaan. Oman taidekoulun Jopling oli perustanut vuonna 1885. Aluksi se ei ollut virallisesti taidekoulu, vaan ateljee, joka antoi "demonstraatioita". Se osoittautui kannattavaksi ja "Mrs Jopling`s School of Art, jolla oli virallinen opetussuunnitelma, avattiin vuonna 1886. Oppilaiksi otettiin vain naisia. Koska Joplingin tavoitteena oli antaa naisille kunnollista taideopetusta, hänen koulunsa opetukseen kuului aiemmin naisille sopimattomana pidetty alastonmallin piirtäminen.   

Oppilaita kouluun kertyi kolmekymmentä. Heitä varten piti palkata opettajia ja hankkia kunnon tilat. Jopling oli ensimmäisiä feministitoimittaja Henrietta Müllerin haastattelemia naisia. Müller oli perustanut "Womens´s Penny Paper" nimisen lehden, johon hän kirjoitti pitkän Joplingin koulua käsitelleen artikkelin. Artikkelissa kehutaan Joplingin pyyteetöntä työtä naisten taideopetuksen mahdollistamiseksi.  
### Yhteiskunnallinen vaikuttaja
Menestyneenä taiteilijana Jopling houkuteltiin myös taidejärjestöjen toimintaan. Vuonna 1880 hän liittyi naistaiteilijoiden järjestöön ja hänet otettiin myös Society of Portrait Paintersin jäseneksi vuonna 1891. Järjestöjä Jopling käytti äänitorvenaan kampanjoidessaan naisten äänioikeuden puolesta.Hän oli mukana allekirjoittamassa vetoomuksia naisten äänioikeuden puolesta ja mukana liikkeessä joka meni veronmaksulakkoon. Veroja ei maksettaisi ennen kuin äänioikeus olisi saatu. Militanttia kampanjointia Jopling vierasti, mutta ei myöskään arvostellut sitä julkisesti. Hän kirjoitti aiheesta runoja ja lukuisia yleisönosastokirjoituksia. Hän kritisoi julkisesti sitä, että äänioikeuden puolessta kampanjoineita naisia oli vangittu ja kohdeltu kuin rikollisia. 

Omana aikanaan Jopling oli Britannian parhaiten ansaitseva naistaiteilija. Hänen töistään maksettiin kuitenkin vähemmän kuin miestaiteilijoiden töistä, mikä oli ajan käytäntö. Naistaiteilijoiden töitä pidettiin tuolloin lähinnä harrastelijoiden tekeminä. Hänen työnsä saivat poikkeuksetta hyvät arvostelut. Vuonna 1901 hänestä tuli ensimmäinen nainen, joka pääsi jäseneksi Society of British Artists- järjestöön.  

Taidekoulun oheen Jopling avasi vuonna 1901 Jopling Art Clubin. Siinä lontoolaiset taiteilijat saattoivat piirtää Joplingin koulussa aamuisin mallia ja käyttää koulun tiloja iltaisin työskentelyyn maksamalla siitä 5 puntaa vuodessa. Jäseniksi otettiin myös amatöörejä ja heiltä perittiin vuodessa maksua 10 puntaa.  

Ensimmäisen maailmansodan loppupuolella Jopling alkoi vähitellen eläköityä. Hän lopetti taidekoulunsa ja muutti pois Lontoosta maaseudulle. Täysin toimettomaksi hän ei jäänyt; hän perusti  Chiltern Club of Artsin vuonna 1919. Kerho oli erittäin merkittävä paikkakuntansa kulttuurielämän kannalta. Sen tarkoituksena oli rohkaista paikkakuntalaisia kuvataiteen, kirjallisuuden, musiikin, käsitöiden, arkeologian ja retkeilyn pariin. Yhdistys sai jäsenikseen naisasianaisia ja taiteilijoita sekä paikkakunnan taiteista kiinnostuneita asukkaita.   

Maaseudulla Jopling ryhtyi kirjoittamaan muistelmiaan. Teos "Twenty Years of My Life" ilmestyi vuonna 1925. Uransa aikana Joplingin tiedetään maalanneen 750 maalausta. Suurimman osan sijaintia ja omistajia ei tiedetä.  

Louise Joplingin menehdyttyä hänen taiteensa alkoi unohtua. Hänen töitään oli viimeksi esillä naistaiteilijoiden näyttelyssä vuonna 2024.  
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* http://universityofglasgowlibrary.wordpress.com/2023/05/24/travelling-through-the-archive-the-life-and-career-of-louise-jopling/
* http://artuk.org/discover/artists/jopling-louise-18431933