Benny Fredriksson

**Benny Fredriksson** (2. heinäkuuta 1959 – 17. maaliskuuta 2018 Sydney) oli ruotsalainen teatteriohjaaja, teatterinjohtaja ja näyttelijä.

Fredriksson kiinnostui varhaisessa teini-iässään teatterista ja aloitti työskentelyn teatterissa 16-vuotiaana. Hän opiskeli Statens scenskolassa Tukholmassa vuosina 1979–1982. Fredriksson osallistui näyttelijänä teosten *[[Kaos är granne med Gud]]*, *[[Pitkän päivän matka yöhön]]* ja *[[Minns du den stad]]* teatterituotantoihin. Hän esiintyi myös minisarjassa *[[Sammansvärjningen]]*. Fredriksson teki ensimmäisen ohjauksensa vuonna 1991 Jonas Gardellin teoksesta *[[Präriehundarna]]*. Vuonna 1996 hän pääsi Parkteaternin taiteelliseksi johtajaksi.

Fredriksson työskenteli Tukholman kaupunginteatterin teatteripäällikkönä ja toimitusjohtajana vuosina 2002–2014 ja tämän jälkeen vielä toimitusjohtajana vuoteen 2017 saakka. Fredriksson oli vuodesta 1989 naimisissa mezzosopraano Anne Sofie von Otterin kanssa. Pariskunnalla oli lapsia.

## Syytökset, kuolema ja jälkivaiheet
Fredriksson erosi tehtävistään Tukholman kaupunginteatterissa joulukuussa 2017 median väitettyä hänen kohdelleen työntekijöitä seksuaalisesti kaltoin ja muuttaneen teatterin henkilökohtaiseksi diktatuurikseen. *[[Aftonbladet]]* syytti Fredrikssonia naisen painostamisesta joko aborttiin tai roolin menettämiseen. Toista naista oli *Aftonbladetin* mukaan pakotettu harjoittelemaan alastomana. Kolmannelle naiselle Fredriksson oli väitetysti ehdottanut työskentelyä freelance-pohjalta, koska tämä ei ollut suostunut näyttelemään seksikohtauksia. *Aftonbladetin* paljastusjutun lähteinä käytettiin yli neljääkymmentä Tukholman kaupunginteatterissa työskennellyttä henkilöä, joista vain yksi esiintyi artikkelissa omalla nimellään.

Syytösten esittämistä Fredrikssonia kohtaan jatkettiin sosiaalisessa mediassa hänen eroamisensa jälkeen. Fredriksson oli maaliskuussa 2018 vaimonsa mukana tämän esiintymismatkalla Australiassa ja teki itsemurhan Sydneyssa. Anne Sofie von Otter palasi miehensä kuoleman jälkeen välittömästi Ruotsiin. Hänen mukaansa Fredriksson oli kärsinyt kohun ja töistä eroamaan joutumisen jälkeen syvästä masennuksesta ja traumaperäisestä stressihäiriöstä. Otterista tuli yksi tunnetuimmista Me Too -kampanjaa kritisoineista henkilöistä. Hänen mukaansa ihmiset olivat kiirehtineet tuomitseviin johtopäätöksiin ja laumamentaliteetti oli vienyt tilaa kriittiseltä ajattelulta. Näyttelijä Noomi Rapace piti kampanjaa ongelmallisena, koska syytöksiä esittäneiden naisten motivaatiota ei huomioitu. Kirjailija Lotta Lundbergin mukaan kampanjassa sekoitettiin toisiinsa huono käytös ja rikollisuus. Hän kritisoi oikeuden jakamista vulgaareissa ja vihantäyteisissä sosiaalisen median keskusteluissa. 

Tukholman kaupunginteatterin selvityksen mukaan kukaan teatterissa ei ollut syyttänyt Fredrikssonia häiritsevästä seksuaalisesta käyttäytymisestä. Kovasta johtamistyylistä kritiikkiä oli esitetty. Lehdistössä esiintyneet syytökset todettiin harhaanjohtaviksi erityisesti aborttiin painostamista koskeneen väitteen osalta. Todellisuudessa Fredriksson oli ilmaissut harmistumisensa siitä, että eräs näyttelijä oli estynyt roolisuorituksesta, koska olisi ollut ensi-illan aikaan kahdeksannella kuulla raskaana. Leskensä mukaan Fredriksson oli hankala johtaja ja saattoi joskus huutaa, mutta ei ollut syyllistynyt seksuaaliseen häirintään.

Åsa Linderborg oli kirjoittanut *Aftonbladetiin* Fredrikssonia syyttäneen kolumnin 5. joulukuuta 2017. Pressens Opinionsnämnd tuomitsi myöhemmin kolumnin ja *Aftonbladetin* uutisartikkelin räikeästä hyvän journalistisen tavan rikkomisesta. Linderborg julkaisi myöhemmin kirjan *Året med 13 månader*, jossa reflektoi tapahtunutta ja katui omaa toimintaansa kohussa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*