open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Arrigo Serato

**Arrigo Serato** (7. marraskuuta 1877 Bologna – 27. joulukuuta 1948 Rooma) oli italialainen viulisti.

Serato opiskeli 6-vuotiaasta saakka Francesco Sartin johdolla. Diplominsa hän suoritti vuonna 1894. Hän teki julkisen debyyttinsä 17-vuotiaana. Kiertueillaan hän eteni muun muassa Berliiniin (1895), jossa loi yhteytensä Joseph Joachimiin sekä Ferruccio Busoniin, sekä Wieniin ja sitten Yhdysvaltoihin (1914). Vuonna 1915 Serato palasi Italiaan, jossa hän pääsi viulunsoiton professoriksi Rooman Conservatorio Santa Ceciliaan; vuodesta 1926 hän oli erikoistuneiden opintojen professori. Serato soitti myös pianotrioissa, joissa hänen kanssaan yhteistyötä tekivät Ildebrando Pizzetti, Enrico Mainardi, Renzo Lorenzoni ja Arturo Bonucci.

Serato päätti konserttiuransa vuonna 1932. Tämän jälkeen hän piti erikoistumisopintojen kesäkursseja Sienan Accademia Musicale Chigianassa. Seraton isä oli sellisti Francesco Serato.

## Lähteet
Franco Leoni

**Franco Leoni** (24. lokakuuta 1864 Milano – 8. helmikuuta 1949 Hampstead) oli italialainen säveltäjä.

Leoni opiskeli Milanon konservatoriossa opettajinaan Amilcare Ponchielli ja Cesare Dominiceti. Hän asui Lontoossa vuosina 1891–1914 ja myöhempinä vuosinaan. Hän oli jo ennen Englantiin lähtemistään saavuttanut suosiota ensimmäisellä oopperallaan (*Raggio di Luna*), joka oli kantaesitetty Milanossa 5. kesäkuuta 1890. Teoksen libreton oli laatinut Camillo Zanoni. Leonin lukuisista oopperoista tunnetuimmaksi nousi kuitenkin *L'Oracolo*, joka kantaesitettiin Covent Gardenissa 28. kesäkuuta 1905. Teos on yksinäytöksinen ja edustaa tyylisuuntaukseltaan verismiä. Ooppera perustuu Chester Bailey Fernaldin näytelmään *The Cat and the Cherub*. *L'Oracolon* kantaesityksessä Cim-Fenin roolissa esiintyi Antonio Scotti, joka teki roolista omansa ja vei sen myös Yhdysvaltoihin. Leonin *L'Oracoloa* esitettiin Metropolitan-oopperassa vuodesta 1915, ja Scotti esiintyi Cim-Fenin roolissa myös jäähyväisesiintymisessään Metropolitan-oopperassa vuonna 1933. Sittemmin teos on ollut harvoin esitetty.

Leonin tuotantoon kuuluu myös muun muassa kolme oratoriota, joista jokainen esitettiin Lontoossa. Joidenkin lähteiden mukaan Leoni olisi kuollut jo 11. marraskuuta 1938 Doverissa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Giuliano Gozi

**Giuliano Gozi** (7. elokuuta 1894 – 18. tammikuuta 1955) oli sanmarinolainen poliitikko, joka toimi maan *de facto* diktaattorina 1900-luvun alkupuolella. Gozi tunnetaan parhaiten San Marinon fasistisen puolueen perustajana ja hän toimi puolueen puheenjohtajana aina sen lakkauttamiseen saakka.

Gozi syntyi San Marinon kaupungissa vuonna 1894. Perhe oli rikas ja vaikutusvaltainen. Gozi opiskeli Bolognassa vuosina 1914–1915, mutta alkoi keskittymään erilaisiin kansanliikkeisiin, jotka pyrkivät saamaan Italian osallistumaan ensimmäiseen maailmansotaan. Gozi itse palasi San Marinoon ja pyrki rekrytoimaan paikallisia liittymään Italian armeijaan. Tämän jälkeen hän palasi Italiaan ja pestautui Bolognan 35. jalkaväkikompanjaan. Italian armeijassa hän yleni luutnantiksi.

Vuonna 1918 Gozi nimitettiin maan ulkoministeriksi. Hän toimi virassa aina vuoteen 1943 asti.

Vuonna 1922 Gozi perusti San Marinon fasistisen puolueen, jonka puheenjohtajana hän toimi koko sen olemassaolon ajan. Puolue otti vaikutteita Italian fasistisesta puolueesta, ja käytti mm. väkivallalla uhkailua vaimentaakseen opposition. Puolue voitti samana vuonna järjestetyt vaalit ylivoimaisesti ja siitä tuli sittemmin San Marinon ainoa puolue.

Vuonna 2015 järjestettiin muistotilaisuus Gozin kuoleman 60-vuotispäivän kunniaksi. Yhdistynyt vasemmisto -puolue julkaisi lehdistötiedotteen, jossa se muistutti, kuinka Gozi tukahdutti maan demokratian yli 20 vuoden ajan. 

Samana vuonna julkaistiin myös Paola Barbara Gozin isoisoisästään kertova elämäkerta *Giuliano Gozi. Un Uomo una Patria.*

Gozille myönnettiin seuraavat kunnianosoitukset: 

*  San Marinon ritarikunta (San Marino)
*  Kultainen ansiomitali (San Marino, peruttu 1946 kapteenivaltionhoitajien päätöksellä)
*  Italian punaisen ristin hopeinen ansiomitali (Italia)
*  Liittouman voitonmitali (Italia)

## Lähteet
Centerpartiets ungdomsförbund

**Centerpartiets ungdomsförbund** (lyh. **CUF**; suom. *Keskustapuolueen nuorisoliitto*; vuosina 1919–1962 nimeltään *Svenska Landsbygdens Ungdomsförbund*, SLU) on ruotsalainen vuonna 1919 perustettu poliittinen nuorisojärjestö. Se tekee nuorisotyötä Ruotsin keskustapuolueelle.
## Historia
Järjestö perustettiin nimellä *Svenska Landsbygdens Ungdomsförbund* (SLU) kesällä 1919, jolloin 24 eri puolilla maata syntynyttä yhdistystä järjesti kokouksen Nässjössä ja hyväksyi yhteisen poliittisen ohjelman. Järjestö oli suurimmillaan vuonna 1948, jolloin sillä oli yli 115 000 jäsentä. Vuonna 1962 otettiin käyttöön nykyinen nimi.

Sluminnessten.jpeg|Muistokivi paikalla, jossa perustettiin ensimmäinen SLU:n muodostaneista yhdistyksistä vuonna 1917.
 
## Politiikka
Järjestö on profiloitunut ennen kaikkea desentralisaation kannattajana. Ympäristökysymys on ollut tärkeä teema 1960-luvulta lähtien. Parin viime vuosikymmenen aikana talousliberalismin kannatus on vahvistunut järjestössä. Vuodesta 2011 CUF on luonnehtinut itseään vihreäksi ja liberaaliksi järjestöksi.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Järjestön kotisivut
Franco Gulli

**Franco Gulli** (1. syyskuuta 1926 – 20. marraskuuta 2001) oli italialainen viulisti.

Gulli aloitti opintonsa isänsä johdolla, minkä jälkeen lähti opiskelemaan Arrigo Seraton johdolla Sienaan ja Joseph Szigetin johdolla Sveitsiin. Hän toimi muun muassa konserttimestarina Orchestra i Pomeriggi Musicalissa ja I Virtuosi di Romassa. Gulli loi myös pedagogisen uran, jonka aikana hän muun muassa piti mestarikursseja eri puolilla maailmaa ja istui kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa esimerkiksi Brysselissä, Lontoossa, Genovassa, Münchenissä, New Yorkissa ja Indianapolisissa. Gulli oli Accademia Nazionale di Santa Cecilian jäsen Roomassa, Accademia Cherubinin jäsen Firenzessä ja Accademia Filarmonica di Bolognan jäsen. Hän oli myös pitkäaikainen Indianan yliopiston Jacobs School of Musicin professori.

Gulli oli naimisissa pianisti Enrica Cavallon kanssa. Aviopuolisoiden välillä oli pitkäaikainen duokumppanuus; Gulli harvoin levytti muiden pianistien kanssa.

## Lähteet
Orlando finto pazzo

***Orlando finto pazzo*** on Antonio Vivaldin säveltämä ooppera, joka kantaesitettiin Venetsian Teatro San Angelossa syksyllä 1714. Teokseen laati libreton Grazio Braccioli. Sen kantaesityksessä nimiroolin tulkitsi Anton Francesco Carli; muissa rooleissa esiintyivät Margherita Gualandi, Andrea Pacini, Francesco Natali, Elisabetta Denzio ja Anna Maria Fabbri.

Syksyllä 1713 Teatro San Angelossa oli esitetty niin ikään Grazio Bracciolin librettoon sävelletty Giovanni Alberto Ristorin ooppera *Orlando furioso*, jonka saavuttaman menestyksen innoittamana teatteri tilasi Bracciolilta toisen saman teeman pohjalta laaditun libreton. Vivaldin ooppera ei kuitenkaan saavuttanut Ristorin teokseen verrattavaa menestystä, joten siihen täytyi tehdä muutoksia. Joidenkin lähteiden mukaan Vivaldin ooppera korvattiinkin suhteellisen epäonnistumisen jälkeen uusilla Ristorin oopperan esityksillä.

Opus 111 -levymerkki julkaisi *Orlando finto pazzo* -oopperasta levytyksen, jossa Academia Montis Regalisin orkesteria johti kapellimestari Alessandro de Marchi ja teoksen nimiroolissa lauloi basso Antonio Abete. Levytys arvosteltiin *[[Gramophone]]*-lehdessä syyskuussa 2004.

## Lähteet
Lauri Tiilikka

**Lauri Jeremias Tiilikka** (23. helmikuuta 1902 Virolahti – 30. kesäkuuta 1988 Jämsänkoski) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

## Henkilöhistoria
Tiilikan vanhemmat olivat työnjohtaja Jeremias Tiilikka ja Eeva-Liisa Lautamies ja puoliso vuodesta 1930 Sisko Annikki Majawa. Tiilikka kirjoitti ylioppilaaksi Haminassa vuonna 1921 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1927. Valmistuttuaan hän meni töihin Yhtyneiden Paperitehtaiden omistamalle Jämsänkosken sellutehtaalle. Hän toimi siellä ja Kaipolan paperitehtaalla koko työuransa, lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa Tornatorin omistamalla Tainionkosken sellutehtaalla 1930-luvulla.

Jämsänkoskella Tiilikka toimi ensin mestarina ja käyttöinsinöörinä ja sitten vuodesta 1936 sellutehtaan teknillisenä johtajana ja vuodesta 1939 Jämsänkosken tuotantolaitosten johtajana eli isännöitsijänä. Kun Kaipolan paperitehdas perustettiin vuonna 1954 osin Tiilikan tekemän valmistelutyön tuloksena, myös se tuli hänen aluejohtajan toimensa piiriin. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1968 Tiilikka toimi vielä jonkin aikaa Yhtyneiden Paperitehtaiden hallituksen jäsenenä, oltuaan yhtiön hallituksessa jo 1950-luvulta. Teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1965 saanut Tiilikka oli sotilasarvoltaan reservin insinöörimajuri. Hänellä oli muun ohella monia alueellisia ja oman alansa luottamustehtäviä.

## Julkaisuja
* *Jämsänkosken sulfiittiselluloosatehtaan historiikki*, 1957, toim. Lauri Tiilikka, Alfred Laulainen
* *Suur-Jämsän historiasarja. 5, Jämsänkosken ja Koskenpään historia vuodesta 1926 vuoteen 1976*, 1986, toim. Timo Räsänen, Lauri Tiilikka

## Lähteet
Giovanni Battista Bassani

**Giovanni Battista Bassani** (1650 tai noin 1657 Padova – 1. lokakuuta 1716 Bergamo) oli italialainen säveltäjä keskisellä barokkikaudella.

Bassani opiskeli Venetsiassa. Hän suoritti suuren osan musiikillisesta toiminnastaan Ferrarassa, jonka tuomiokirkossa hän toimi musiikkijohtajana noin 25 vuoden ajan. Bassani sävelsi muun muassa oratorioita ja liturgisia teoksia. Hänen tuotantoonsa on kuulunut myös sittemmin kadonneita oopperoita. Hänen sekulaarien laulujensa joukossa on *Il musico svogliato*. Bassanin suhteelliseen vähäiseen soitinmusiikin tuotantoon kuuluu teoksia viululle, jonka soittamisessa hän oli itse taitava. 

Bassani lähti vuonna 1712 Bergamoon, jossa hän opetti musiikkia ja johti Santa Maria Maggioressa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Ukrainan ja Venäjän raja

**Ukrainan ja Venäjän raja** on 2&nbsp;295 kilometriä pitkä kansainvälinen raja, joka kattaa Ukrainan ja Venäjän välistä maarajaa 1&nbsp;974 km ja vesialuerajaa 321 km.

Ukrainasta tuli itsenäinen valtio Neuvostoliiton hajotessa vuonna 1991. Ukrainan ja Venäjän välinen raja kattaa miltei kolmanneksen Ukrainan valtiollisista rajoista kulkien teollistuneiden ja tiheästi asuttujen alueiden halki, jotka ovat erittäin tärkeitä kummankin maan talouselämälle.

Maaliskuun 2014 jälkeen, kun Venäjä miehitti Ukrainaan kuuluvan Krimin niemimaan, kahdesta entisestä neuvostotasavallasta on tullut vihollisia. Huhtikuussa 2014 alkaneesta Itä-Ukrainan sodasta lähtien maarajasta noin 410 kilometriä on ollut separatistien hallinnassa: tämä osa rajaa sallii aseiden, palkkasotureiden ja venäläisten sotilaiden kulkemisen Itä-Ukrainan alueelle. Vuonna 2014 Ukraina aloitti Ukrainan ja Venäjän välisen "muurin" rakentamisen Venäjän rajalle pohjoiseen. Ukraina on rakentanut 400 kilometriä panssarintorjuntahautaa, 100 kilometriä aitaa ja 70 kilometriä piikkilankaa osana Venäjän rajan rakentamista. Vuonna 2019 Venäjä sai valmiiksi Krimin niemimaan ja Ukrainan välisen raja-aidan rakennusprojektin. Raja-aidalla on pituutta yli 60 kilometriä, ja se on varustettu piikkilangalla ja useilla sadoilla antureilla. Venäjän turvallisuuspalvelun (FSB) mukaan Venäjän on "estettävä Ukrainasta tulevien sabotoijien tunkeutumisyritykset".

## Lähteet
Silvana Lattmann

**Silvana Abruzzese Lattmann** (8. marraskuuta 1918 Napoli – 19. heinäkuuta 2023) oli italialais-sveitsiläinen kirjailija.

Lattmann opiskeli Roomassa ja Genovassa biologiaa, josta sai tohtorin arvon vuonna 1942. Toisen maailmansodan jälkeen hän työskenteli avustajana ja tutkijana Milanon yliopiston eläintieteellisessä instituutissa ja Napolin Meribiologisella asemalla. Vuonna 1954 Lattmann asettui Sankt Galleniin. Hän työskenteli 1970-luvulta lähtien kirjailijana. Hän käytti kirjallisuudessaan äidinkieltään italiaa. Vuonna 1993 Lattmann muutti Zürichiin. Hänelle myönnettiin Schiller-palkinto vuosina 1984 ja 1997.

Vuonna 2017 Edizioni Casagrande -kustantamo julkaisi Lattmannin lapsuuden- ja nuoruudenmuistelmateoksen *Nata il 1918*.

## Lähteet
Maïga

**Maïga** on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:

* Abdoulaye Maïga (s. 1987), malilainen jalkapalloilija
* Abdoulaye Idrissa Maïga (s. 1968), malilainen poliitikko, Malin pääministeri 2017
* Attaher Maïga (1924–1985), malilainen hallintovirkamies, poliitikko ja ministeri
* Choguel Kokalla Maïga (s. 1958), malilainen insinööri, poliitikko ja ministeri
* Ibrahim Ikassa Maïga (s. 1971), malilainen oikeustieteilijä, poliitikko ja ministeri
* Keïta Aminata Maïga, Malin ent. presidentti Ibrahim Boubacar Keitan puoliso, Attaher Maïgan tytär
* Konaté Mariama Suzanne Maïga (s. 1956), malilainen lääkäri, valtiosihteeri ja YK:n väestörahaston edustaja, Attaher Maïgan tytär
* Ousmane Issoufi Maïga (s. 1945 tai 1946), malilainen taloustieteilijä, Malin pääministeri 2004–2007
* Soumeylou Boubèye Maïga (1954–2022), Malin pääministeri 2017–2019.
Nello Santi

**Nello Santi** (22. syyskuuta 1931 Adria, Italia – 6. helmikuuta 2020 Zürich, Sveitsi) oli italialainen kapellimestari. Hän tuli tunnetuksi oopperoiden, esimerkiksi Giuseppe Verdin teosten esitysten johtamisesta.

Santi viehtyi oopperaan ensimmäisen kerran seuratessaan *[[Rigoletto]]n* esitystä neljän vuoden iässä. Hän aloitti oman uransa 20-vuotiaana Padovan Teatro Verdi. Vuosina 1958–1969 hän työskenteli Zürichin oopperan musiikillisena johtajana, mutta hän jatkoi työskentelyään siellä tämän jälkeenkin. Hän myös asettui Sveitsiin. Santi kohotti siellä Zürichin oopperan tasoa, johti oopperoiden esityksiä niiden alkuperäiskielillä ja edisti ajan johtavien laulajien tuomista oopperataloon. Näihin kuuluivat José Carreras, Teresa Berganza, Agnes Baltsa, Ruggero Raimondi ja Margaret Price.

Santi esiintyi laajalti ympäri Eurooppaa, mutta toiseksi hänen pääasiallisista taiteellisista kodeistaan vakiintui New Yorkin Metropolitan-ooppera. Siellä hän johti yli neljäsataa esitystä vuosina 1962–2000. Enimmäkseen nämä esitykset koostuivat italialaisesta ohjelmistosta, kuten Verdin, Giacomo Puccinin ja *[[bel canto]]* -tyylin säveltäjien teoksista. Tenori Carlo Bergonzi luonnehti Santia kaikkein parhaaksi kapellimestareista, joiden kanssa hän oli tehnyt yhteistyötä.

## Lähteet
Bohdan Ihor Antonytš

**Bohdan Ihor Antonytš**, nimimerkki **Zoil**, (5. lokakuuta 1909 Novytsia, Gorlicen piirikunta, Lemkon alue – 6. heinäkuuta 1937 Lviv) oli ukrainalainen runoilija, kriitikko ja kirjoittaja.

Antonytš opiskeli Lvivin yliopistossa ukrainan kieltä ja kirjallisuutta ja valmistui 1933. Hän kirjoitti artikkeleita ja kritiikkiä nimimerkillä Zoil. Hän toimitti *[[Karby (lehti)|Karby]]*-nimistä taidelehteä V. Havryljukin ja Volodymyr Lasovskyin kanssa ja työskenteli myös *[[Dažboh]]*-kirjallisuuslehdessä (), jonka päätoimittaja hän oli jonkin aikaa.

Antonytš käsittelee runoissaan filosofisia teemoja ja yhdistää Lemkon kansanperinteeseen perustuvaa panteismia imagismin periaatteisiin. Häneltä ovat saaneet vaikutteita muun muassa Ihor Kalynets ja Mykola Horbal. Hän julkaisi elinaikanaan kaksi runokokoelmaa. Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyi kolme kokoelmaa, joista viimeinen on valittujen runojen kokoelma vuodelta 1940. Uusi kiinnostus hänen tuotantoonsa heräsi 1960-luvulla, ja siitä on julkaistu selityksin varustettuja laitoksia. Kootuissa teoksissa vuodelta 1967 on keskeneräinen libretto, romaanikatkelmia, taidetta käsitteleviä teoreettisia artikkeleita ja muita artikkeleita sekä kirja-arvosteluja.

Slovakkisäveltäjä Ilja Zeljenka on säveltänyt yhden Antonytšin runon.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
École supérieure des techniques aéronautiques et de construction automobile

**École supérieure des techniques aéronautiques et de construction automobile** (ESTACA) on ranskalainen insinöörikoulu, joka perustettiin vuonna 1925.

ESTACA on yksityinen korkeakoulu, joka kouluttaa liikennealan insinöörejä. Koulutustoiminnan lisäksi koulu tekee soveltavaa tutkimusta ilmailun, autojen, avaruuden, ohjatun liikenteen ja merenkulun aloilla.

Koulu sijaitsee Montigny-le-Bretonneux'ssa ja Lavalissa, ja se on valtion hyväksymä. Siitä tuli Groupe ISAE:n jäsen 25.syyskuuta 2012.

## Kuuluisia valmistuneita
* Radu Manicatide, romanialainen lentokonesuunnittelija

## Lähteet
* ESTACA kotisivut

### Viitteet
3,5-lutidiini

**3,5-lutidiini** (C7H9N) eli **3,5-dimetyylipyridiini** on pyridiinijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena. 

## Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa 3,5-lutidiini on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja liukenee myös asetoniin ja dietyylieetteriin.  Aine on heikko emäs ja sen pKa-arvo on 6,15.

3,5-lutidiinia esiintyy kivihiilitervassa, josta sitä eristetään tislaamalla. Synteettisesti yhdistettä valmistetaan propanaldehydin, formaldehydin ja ammoniakin välisellä reaktiolla.

3,5-lutidiinia käytetään dinikotiinihapon ja lääkeaineiden kuten omepratsolin valmistamiseen.

## Lähteet
Atle Lie McGrath

**Atle Lie McGrath** (s. 21. huhtikuuta 2000) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklub -seuraa.

## Maailmancup
Kaudella 2020–2021 McGrath nousi ensimmäistä kertaa palkintopallille maailmancupissa ollen Alta Badian suurpujottelussa toinen 20. joulukuuta 2020. 

Kaudella 2021–2022 McGrath saavutti uransa ensimmäisen maailmancupin voiton pujottelussa Flachaussa 9. maaliskuuta 2022. Hän voitti myös kauden finaaleissa Méribelissä pidetyn kauden viimeisen pujotteluosakilpailun 20. maaliskuuta 2022. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui Adelbodenin pujottelussa toiseksi 8. tammikuuta 2023. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui toiseksi sekä Adelbodenin pujottelussa 7. tammikuuta että Wengenin pujottelussa 14. tammikuuta 2024. McGrath sijoittui kolmanneksi Aspenin ensimmäisessä suurpujottelussa 1. maaliskuuta 2024. Kaudella 2024–2025 hän oli kolmas Söldenin suurpujottelussa ja Gurglin pujottelussa. Val d’Isèren pujottelussa hän sijoittui toiseksi ja Alta Badian pujottelussa kolmanneksi. Hän voitti Wengenin pujottelun. Hän sijoittui toiseksi Hafjellin pujottelussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa McGrath oli seitsemäs ja pujottelucupissa viides. Kaudella 2025–2026 hän sijoittui kolmanneksi Söldenin suurpujottelussa ja Gurglin pujottelussa. Hän voitti Alta Badian pujottelun, sijoittui toiseksi Adelbodenin pujottelussa ja voitti Wengenin pujottelun. Hän sijoittui toiseksi Schladmingin pujottelussa ja voitti Kranjska Goran pujottelun. Hän sijoittui kolmanneksi Lillehammerin suurpujottelussa. Hän voitti pujottelucupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi.

## Arvokilpailut

Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 McGrath sijoittui alppiyhdistetyssä viidenneksi. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän oli suurpujottelussa kymmenes ja saavutti hopeaa pujottelussa. Milanon ja Cortinan olympialaisissa 2026 hän sijoittui suurpujottelussa viidenneksi.

## Nuorten kilpailut
McGrath osallistui alppihiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2018 ja 2019. Hän kilpaili kaikissa viidessä lajissa (DH, SG, AC, GS ja SL). Vuonna 2018 hän oli paras U18-laskija kolmessa lajissa. Vuonna 2019 hän voitti hopeaa alppiyhdistetyssä ja tuli neljänneksi syöksylaskussa, jääden 0,01 sekuntia palkintopallilta. 

## Yksityiselämä
McGrath syntyi Vermontissa, Yhdysvalloissa ja muutti Osloon ollessaan 2-vuotias. Hänen isänsä on yhdysvaltalainen Felix McGrath, joka kilpaili alppihiihdon maailmancupissa vuodesta 1984 vuoteen 1990 Yhdysvaltojen alppihiihtomaajoukkueessa. Hänen äitinsä on Selma Lie, joka kilpaili maastohiihdossa Norjassa ja NCAA-kiertueella University of Vermontin edustajana.

McGrath harrasti jalkapalloa 15-vuotiaaksi ja kilpaili maastohiihdossa 12-vuotiaaksi saakka.

## Lähteet
Johann Friedrich Herzog

**Johann Friedrich Hertzog** (6. kesäkuuta 1647 Dresden, Saksa – 21. maaliskuuta 1699, Dresden) oli saksalainen lakimies ja runoilija.

Herzog oli papin poika. Hänen isänsä kuoli, kun Johann oli yhdeksänvuotias, ja tämä sai ilmaisen koulupaikan Meissenissä. Hän opiskeli lakitiedettä Wittenbergissä, toimi muutaman vuoden kotiopettajana ja sen jälkeen lakimiehenä Dresdenissä vuodesta 1674. Hänelle suoritti oikeustieteen tohtorin tutkinnon Jenan yliopistossa vuonna 1678. Herzog oli kirjoittanut suuren osan iltavirrestä  "Nun sich der Tag geendet hat und keine Sonn mehr scheinet." Virren ensimmäinen säkeistö ja sävelmä on kuitenkin Adam Kriegerin (1634-1666) kirjoittamasta laulusta "Ihr schönsten Blumen in der Au" joka ilmestyi Kriegerin kokoelmassa Arien (1657).

Herzogin virsi on pohjana iltavirrelle "Taas päivä ajan virtahan" (Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja 556, Ruotsin kirkon virsikirja 188).

## Lähteet
Serdar Berdimuhamedow

**Serdar Gurbangulyýewiç Berdimuhamedov** (s. 22. syyskuuta 1981) on turkmenistanilainen poliitikko, joka on toiminut Turkmenistanin presidenttinä 19. maaliskuuta 2022 lähtien. Hän on toiminut Turkmenistanin ministerikabinetin varajohtajana eli varapääministerinä vuodesta 2021. Tätä ennen hän on toiminut eri hallintotehtävissä. Serdar on Turkmenistania itsevaltaisesti hallinneen edellisen presidentin Gurbanguly Berdimuhamedovin poika.

## Koulutus ja ura
Serdar on valmistunut Turkmenistanin maatalousyliopistosta insinööriksi 2001. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Turkmenistanin elintarviketeollisuusliitossa vuoteen 2008 poislukien 2001–2003 välillä olleen varusmiespalveluksen. 

Vuosina 2008–2011 hän työskenteli neuvonantajana Turkmenistanin Moskovan suurlähetystössä ja samaan aikaan suoritti Venäjän federaation ulkoministeriön diplomaattisen akatemian kansainvälisten suhteiden tutkinnon. Vuosina 2011–2013 hän opiskeli eurooppalaista ja kansainvälistä turvallisuutta Geneven turvallisuuspolitiikan keskuksessa ja suoritti maisterin tutkinnon. Samaan aikaan työskenteli Turkmenistanin YK-edustustossa Genevessä. 18. elokuuta 2014 hän suoritti Turkmenistanin tiedeakatemian kandidaatin tutkinnon. Heinäkuussa 2015 hän valmistui teknisten tieteiden tohtoriksi Turkmenistanin tiedeakatemiasta.

Marraskuussa 2016 hänet valittiin Turkmenistanin parlamenttiin. Maaliskuusta 2017 lähtien hän on toiminut Turkmenistanin parlamentin lainsäädäntö- ja normatiivisen valiokunnan puheenjohtajana. Maaliskuussa 2018 Berdimuhamedow nimitettiin Turkmenistanin varaulkoministeriksi. Tammikuussa 2019 Berdimuhamedow siirrettiin isänsä kotikaupunkiin Aharin alueelle varakuvernööriksi ja hänet ylennettiin kuvernööriksi kesäkuussa 2019. Helmikuussa 2020 Serdar Berdimuhamedow palasi keskustoimistoon Turkmenistanin teollisuus- ja rakennusministeriksi. Helmikuusta 2021 alkaen hän on Turkmenistanin ministerineuvoston varapuheenjohtaja (varapääministeri). 

12. maaliskuuta 2022 pidetyissä presidentinvaaleissa Berdimuhamedow sai 72,97 prosenttia äänistä ja hänet valittiin presidentiksi. Hän aloitti tehtävässään 19. maaliskuuta.

## Lähteet
Heinrich Holzschuher

**Johann ''Heinrich'' Christoph Holzschuher** (11. helmikuuta 1798 Wunsiedel, Oberfranken, Saksa - 30. joulukuuta 1847 Schloss Burg, Hof/Saale) oli saksalainen lakimies, sosiaalityöntekijä, pedagogi ja runoilija.

Holzschuer kasvoi vaikeissa olosuhteissa. Hän oli 13-vuotias, kun hänen isänsä ampui itsensä taloudellisten vaikeuksien takia ja poika joutui jättämään koulunkäyntinsä. Tämä kannusti häntä työskentelemään epäoikeudenmukaisuuksia vastaan.

Holzschuher tutustui Weimarissa Johannes Falkiin ja hänen innoittamanaan perusti koulun nuorille vangeille, jossa hän seurasi Falkin kasvatusmenetelmiä. Vuonna 1827 Holzschuher siirtyi Erfurtiin lastenkotiin ja toimi lakimiehenä eri tehtävissä, mm. Baijerin säätykokouksen kirjurina vuosina 1931–1932 sekä julkaisi useita kirjoituksia, joissa hän osoitti yhteiskunnallisia epäkohtia ja ehdotuksia niiden korjaamiseksi.

Holzschuer tunnetaan joululaulun "O Du fröliche" tekijänä. Laulu on alkuaan Johannes Falkin kirjoittama "kolmen juhlan laulu" (joulu, pääsiäinen, helluntai), jonka joulusta kertovan säkeistön jatkoksi Holzschuer kirjoitti vuonna 1827 kaksi lisäsäkeistöä joulunäytelmää "Die Kinder an der Kribbe" (Lapset seimen äärellä) varten ja loi siten yhden eniten levinneitä joululauluja. Laulu tunnetaan suomeksi nimellä "Oi sä riemuisa".

## Lähteet
Avoin tutkimus

**Avoin tutkimus** on tutkimus, joka on avoimesti kenen tahansa saatavilla, hyödynnettävissä, muokattavissa ja jaettavissa mihin tahansa käyttötarkoitukseen, jopa kaupallisesti. Avoin tutkimus on lisensoitu avoimella lisenssillä, joka valtuuttaa sisällön käytön yllä kuvatulla tavalla.

## Katso myös
* Avoin tiede
* Avoin sisältö
* Avoin tieto
* Avoin data

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* openresearch.org
Substraatti (biokemia)

**Substraatti** on osa ainetta, jota substraatin entsyymi muuttaa. Substraatti on siis lähtöaine, joka entsyymien avulla reaktioissa saavuttaa lopputuotemuodon. Substraatti on molekyyli, joka reagoi entsyymin kanssa siten, että etsyymi muuttaa sen toimintaa. Tietty substraatti reagoi aina tietyn entsyymin kanssa. Jotta substraatin ja entsyymin välinen kemiallinen reaktio voi tapahtua, substraatin täytyy kiinnittyä entsyymin aktiiviseen kohtaan. Reaktiossa substraatti muuttuu toiseksi aineeksi. Entsyymien ja substraattien reaktiot ovat yleisiä eliöiden elintoimintojen prosesseissa. Tällaiset reaktiot ovat joko anabolisia tai katabolisia. Entsyymien ja substraattien reaktioon kuuluva energia on nimeltään Gibbsin energia. Tällaiset reaktiot estyvät joskus inhibiittorien vuoksi. Toisaalta jotkut inhibiittorit palauttavat entsyymejä toisten inhibiittorien vaikutuksesta.   

## Lähteet
Maimo Henriksson

**Maimo Susanne Henriksson** (s. 31. heinäkuuta 1961 Lappeenranta) on suomalainen diplomaatti, joka on työskennellyt suurlähettiläänä Oslossa ja Tukholmassa.

Henriksson valmistui kauppatieteiden maisteriksi Svenska handelshögskolanista vuonna 1985 ja oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1989. Hän on työskennellyt ulkoministeriössä vuodesta 1989. Hänen asemapaikkojaan ovat olleet Unkari, Norja, Venäjä ja syyskuusta 2021 alkaen Ruotsi.

Henriksson on naimisissa, ja perheessä on kaksi lasta.

## Lähteet
Töölön raitiovaunuvarikko

**Töölön raitiovaunuvarikko** on yksi Helsingin raitioliikenteen kolmesta raitiovaunuvarikosta. Se sijaitsee Mannerheimintien varrella Taka-Töölössä. Varikon länsipuolella sijaitsee vanha halli, jossa toimii nykyään Ratikkamuseo osana kulttuuritehdas Korjaamoa. Töölön varikko on suojeltu asemakaavalla. Hallit suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist.

Töölön varikko on Helsingin varikoista pienin, mutta siellä säilytetään ja huolletaan kolmasosaa raitiovaunuista. Tilaa on 31 vaunulle. Töitä tehdään vuorokauden ympäri. Varikolta liikennöidään linjoja 4, 5 ja 10.

Varikko peruskorjattiin vuosina 2015–2020. Töölön, kuten myös Vallilan varikosta, aiotaan kuitenkin luopua. Ruskeasuolle valmistui keväällä 2024 uusi raitiovaunuvarikko. Töölön varikkoa käytetään 2030-luvun loppuun.

Hallin edustalla sijaitsee niin kutsuttu Frenckellin sormi, rakennus, josta ohjaillaan hallilta lähteviä ja sinne saapuvia vaunuvuoroja. Frenckellin sormi valmistui väliaikaiseksi lipunmyyntikioskiksi Helsingin olympialaisia varten vuonna 1952. Nimensä se nimensä Erich von Frenckellin mukaan. Frenckell oli ”voimahahmo” olympialaisten saamisessa Helsinkiin.

## Kuvia

Raitiotie- ja Omnibusosakeyhtiön vaunuhalli Meilahdenkatu 1-3 (nyk. Eino Leinonkatu) - N30541 - hkm.HKMS000005-km0022v4.jpg|Sisätiloja vuonna 1922.
Raitiovaunu Töölön varikkohallin edustalla - N30551 - hkm.HKMS000005-km0026zp.jpg|Raitiovaunu hallin edustalla vuonna 1924.
Frenckellin sormi 1952.jpg|Frenckellin sormi.
Töölö tram depot from air.JPG|Varikko ilmakuvassa. 


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Alberto Alesina

**Alberto Alesina** (1957 – 23. toukokuuta 2020) oli italialaissyntyinen, Yhdysvaltoihin siirtynyt taloustieteilijä. Hän kuului nykyaikaisen poliittisen taloustieteen edelläkävijöihin.

Alesina opiskeli Milanon Bocconi-yliopistossa ennen siirtymistään Harvardin yliopistoon, josta sai tohtorinarvonsa vuonna 1986. Tämän jälkeen hän ei lähtenyt Harvardin yliopistosta lyhyitä muualla vietettyjä ajanjaksoja lukuun ottamatta. Alesina toimi Harvardin yliopistossa poliittisen taloustieteen Nathaniel Ropes -professorina ja oli vuosina 2003–2006 sen taloustieteen laitoksen puhemies. Hän oli National Bureau of Economic Researchin jäsen ja johti sen poliittisen taloustieteen ohjelmaa sen perustamisesta vuodesta 2006 lähtien. Alesina tutki muun muassa yhteiskunnan etnisen fragmentoitumisen taloudellista suoriutumista haittaavaa vaikutusta ja kansallisvaltioiden optimaalista kokoa; jälkimmäistä aihetta koskeneella tutkimuksella oli merkittävä vaikutus Euroopan unionin ympärillä käytyihin keskusteluihin. Vuonna 1993 Alesinan ja Lawrence Summersin laatima selvitys viittasi itsenäisten keskuspankkien parhaaseen kykyyn inflaation kontrolloinnissa.

Alesina julkaisi 142 artikkelia akateemisissa lehdissä. Hän julkaisi myös kolumneja *[[Corriere della Sera]]* -lehdessä ja kuului *[[Quarterly Journal of Economics]]in* toimittajiin. Hän oli Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian sekä Econometric Societyn jäsen.

Alesina oli talouskurin kannattaja vuosien 2008–2009 taantumassa. 19. toukokuuta 2020 Manhattan Institute for Policy Research myönsi Hayek-kirjapalkinnon teoksesta *Austerity: When It Works and When It Doesn't*, jonka olivat laatineet Alesinan ohella Carlo Favero ja Francesco Giavazzi. Professori Edward Glaeserin mukaan Alesinaa pidettiin vuosien ajan ennen tämän kuolemaa todennäköisenä tulevana taloustieteen Nobel-ehdokkaana. Alesinan kuolema 63-vuotiaana johtui ilmeisestä sydäninfarktista, jonka hän sai ollessaan patikoimassa Susan-vaimonsa kanssa. Hänen viidestä kirjastaan viimeisiksi jäivät *The Future of Europe: Reform or Decline* ja *Fighting Poverty in the US and Europe: A World of Difference*.

## Lähteet
Kurskin itäinen lentoasema

**Kurskin itäinen lentoasema** eli **Kurskin kansainvälinen lentoasema** () tai **Kursk-Halino** () tai **Halinon lentotukikohta** (IATA: **URS**, ICAO: **UUOK**) on Venäjän Kurskin alueen aluekeskus Kurskissa toimiva siviili- ja sotilasilmailun yhteisesti käyttämä lentoasema. Lentoaseman viralliseen nimeen on kesästä 2021 lähtien kuulunut omistus Kurskin alueella syntyneelle, lentokonesuunnittelija Mihail Gurevitšille. 

Lentokenttäalueen pohjoisosia hallitsevaa lentotukikohtaa kutsutaan toisinaan sijaintikylänsä, Kurskin kunnallispiirin Kljukvinskin maalaiskunnan Halinon mukaan Halinon lentotukikohdaksi. Kesällä 2017 uutisoitiin, että Halinon lentotukikohtaan oli tuotu ensimmäiset kaksi Suhoi Su-30SM -hävittäjää. Sittemmin lentotukikohdan 14. hävittäjälentorykmentti on saanut kaksi laivueellista, eli yhteensä 24 kaksipaikkaista Suhoi Su-30SM:ää. Näillä on korvattu aiemmat (noin 30 kpl) Mikojan MiG-29SMT/UB hävittäjälentokoneet. 

Venäjän hyökkäyssodan alkamisen jälkeen (24. helmikuuta 2022) siviililentoliikenne usean Venäjän länsiosan alueella ja yli kymmenellä lentoasemalla kiellettiin. Siviililentoliikenteen kielto koski myös Kurskin aluetta ja Kurskin kansainvälistä lentoasemaa. Sen toiminnan luonne muuttui Venäjän hyökkäyssodan seurauksena puhtaammin sotilalliseksi lentotukikohdaksi.

Kurskin itäisen lentoaseman laidalla sijaitsevaan polttoainesäiliöön iskettiin arvioiden mukaan Neuvostoliiton aikaiseen Tupolev Tu-141 Striž -tiedustelulennokkiin pohjautuvalla, Ukrainassa edelleenkehitetyllä räjähdelennokilla 6. joulukuuta 2022. Isku muistutti edellispäivänä venäläisiin strategisten pommikoneiden tukikohtiin (Saratov-Engels ja Rjazan-Djagilevo) tehtyjä lennokki-iskuja.
 

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Kursk Vostochny Airport  (wikimapia.org)
Antti Virrankoski

**Antti Virrankoski** (s. 1973) on Eduskunnan kirjaston johtaja. Hän aloitti johtajan virassa 1. tammikuuta 2018. Ennen siirtymistään Eduskunnan kirjaston palvelujohtajaksi 2016 Virrankoski työskenteli yli kymmenen vuotta Helsingin yliopiston kirjastossa. Virrankoski on koulutukseltaan filosofian maisteri suunnittelumaantieteen alalta.

## Lähteet
Inga Jasinskaja-Lahti

**Inga Jasinskaja-Lahti** (s. 1971) on suomalainen sosiaalipsykologi. Hän työskentelee sosiaalipsykologian professorina Helsingin yliopiston Valtioteteellisessä tiedekunnassa. Jasinskaja-Lahti on erikoistunut tutkimaan ryhmien välisiä suhteita. Hänen pääasiallisena tutkimuskohteenaan ovat eri sosiaalisten ja kulttuuristen ryhmien välisten suhteiden dynamiikka sekä ryhmien välisen vuorovaikutuksen poliittiset ja sosiaaliset seuraukset ja suhteiden positiivisen kehityksen tukeminen.

## Koulutus ja tehtävät
Jasinskaja-Lahti opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui psykologian maisteriksi vuonna 1995 ja myöhemmin vuonna 2000 sosiaalitieteiden tohtoriksi. Vuonna 2003 hän sai sosiaalipsykologian dosentin arvonimen. Jasinskaja-Lahti nimitettiin Helsingin yliopiston sosiaalipsykologian professoriksi vuonna 2012. Jasinskaja-Lahti on Suomen Etnisten suhteiden neuvottelukunnan asiantuntijajäsen. Hän toimi myös kaksi kautta valtakunnallisen yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunnan jäsenenä vuoteen 2019 asti. 

## Tutkimus
Jasinskaja-Lahden tutkimuksen ytimessä ovat sosiaaliset identiteetit ja identiteettineuvottelut, ryhmien väliset asenteet, emootiot, stereotypiat, ennakkoluulot ja syrjintä, ryhmien välinen kontakti sekä tosielämässä että verkossa, mukaan lukien virtuaalitodellisuudessa, maahanmuuttajien akkulturaatio ja kotoutuminen sekä ennakkoluuloja vähentävät interventiot. 

Jasinskaja-Lahti johtaa ESSO-tutkimusryhmää ), joka on moninainen, kansainvälinen ja tuottelias tiedeyhteisö, joka työskentelee ryhmien välisten suhteiden parissa Helsingin yliopistossa. 

Jasinskaja-Lahti toimii useiden kansallisten ja kansainvälisten tutkimushankkeiden vetäjänä ja on kirjoittajana yli sadassa julkaisussa. (Julkaisuja: https://researchportal.helsinki.fi/en/persons/inga-jasinskaja-lahti)

Jasinskaja-Lahti on toiminut kansainvälisen Journal of Community and Social Psychology and The International Journal of Intercultural Relations -lehden apulaistoimittajana sekä ollut useiden muiden lehtien toimituskunnassa. 

## Julkaisuja

* Jasinskaja-Lahti, I., Liebkind, K., & Solheim, E. (2009). To Identify or Not To Identify? National Disidentification as an Alternative Reaction to Perceived Ethnic Discrimination. *Applied Psychology: An International Review, 58*(1), 105-128. 
* Jasinskaja-Lahti, I., Celikkol, G., Renvik, T. A., Eskelinen, V., Vetik, R., & Sam, D. (2018). When Psychological Contract Is Violated: Revisiting the Rejection-Disidentification Model of Immigrant Integration. *Journal of Social and Political Psychology,6*(2), 484-510*.*  
* Jasinskaja-Lahti, I., Renvik, T.A., Van der Noll, J., Rohmann, A., & Verkuyten, M. (2020). Dual citizenship and perceived loyalty of immigrants. *Group Processes and Intergroup Relations, 23*(7), 996-1013*.*
* Lisää julkaisuja: https://researchportal.helsinki.fi/fi/persons/inga-jasinskaja-lahti/publications/

## Lähteet
Väinö Kajava

**Väinö Yrjö Kajava** (vuoteen 1906 **Helenius**, 3. syyskuuta 1883 Tampere – 8. huhtikuuta 1944 Tampere) oli suomalainen toimitusjohtaja ja työväenliikkeen vaikuttaja, joka työskenteli muun muassa vakuutusyhtiö Turvan toimitusjohtajana vuosina 1911–1916 ja 1929–1944.

## Elämä
Tampereella syntyneen Kajavan isä oli Finlaysonin tehtaan työmies. Kajava piti kirjansitomoliikettä Tampereella vuosina 1909–1911, jonka jälkeen hän työskenteli Turvan ensimmäisenä toimitusjohtajana vuoteen 1916. Vuodet 1917–1920 Kajava oli William Wilénin tupakkatehtaan johtajana ja 1921–1929 Ehrlund & Ollgren Oy:n toimitusjohtajana, kunnes palasi Turvan toimitusjohtajaksi. 

Kajava oli 1900-luvun alun merkittävimpiä vaikuttajia Tampereen työväenliikkeessä. Hän toimi Tampereen Työväenyhdistyksen sihteerinä vuosina 1911–1916 ja oli muun muassa Hämeen läänin pohjoisen vaalipiirin sosialidemokraattisen piirijärjestön sekä *[[Kansan Lehti|Kansan Lehden]]* hallitusten jäsen. Kajava toimi myös vuonna 1910 perustetun Suomen Maanvuokraajain Liiton varapuheenjohtajana vuoteen 1928 saakka. Sisällissodan aikana hän oli Vallankumouksellisen ylioikeuden kanslian reistraattori. Tampereen kunnalliselämässä Kajava toimi muun muassa Tampereen kaupunginkirjaston hallituksen puheenjohtajana sekä kaupungin taksoituslautakunnan puheenjohtajana.

## Lähteet
Red Carpet Massacre

**Red Carpet Massacre** on Duran Duranin 13. marraskuuta 2007 julkaistu studioalbumi.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Soundi: 

## Lähteet
Politeh’nitšnyi instytutin metroasema

**Politeh’nitšnyi instytut** () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 5. marraskuuta 1963.

## Galleria

Kuva:Политехнический институт 08.jpg
Kuva:Politekhnichnyi instytut metro station Kiev 07.jpg


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Suomen asiain komissio

**Suomen asiain komissio** oli Pietarissa Suomen autonomian alkuaikoina vuosina 1809–1811 toiminut elin, joka valmisteli Suomea koskeneita päätöksiä. Vaikka pääosa komission jäsenistä oli periaatteessa suomalaisia, se oli luonteeltaan enemmän venäläinen kuin suomalainen valmisteluelin. Se korvattiin vuonna 1811 vaikutusvaltaisemmalla Suomen asiain komitealla.

Keisari Aleksanteri I allekirjoitti ukaasin Suomen asiain komission perustamisesta 30. lokakuuta (J: 18. lokakuuta) 1809. Komissio toimi Suomen asioiden esittelijän, valtiosihteeri Mihail Speranskin ja hänen kansliansa apuna, ja se perustettiin mahdollisesti Speranskin aloitteesta. Sitä oli edeltänyt vuonna 1802 perustettu, Viipurin kuvernementin eli niin sanotun Vanhan Suomen asioita valmistellut komissio, jolla oli ollut eri nimiä. Uusi komissio luotiin vanhan pohjalta ulottamalla sen valtuudet koskemaan koko Venäjään liitettyä Suomen aluetta. Venäläisestä näkökulmasta ”Uuden Suomen” aluetta oltiin siis tavallaan yhdistämässä Venäjään entuudestaan kuuluneeseen Vanhaan Suomeen. Sittemmin kävi kuitenkin päinvastoin, kun Vanha Suomi liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812.

Komission puheenjohtajana ja sen kanslian päällikkönä toimi Viipurin siviilikuvernööri Nikolai Eminé. Muut jäsenet olivat majuri J. A. Jägerhorn, Speranskin apulainen Robert Henrik Rehbinder, paroni ja salaneuvos Heiking, salaneuvos Theils ja valtioneuvos P. Friccius. Heistä vain Rehbinder edusti Suomen suuriruhtinaskunnan asukkaita, kun taas Jägerhorn oli pitkään Venäjällä asunut suomalainen emigrantti ja kaksi muuta oli Vanhasta Suomesta. Komission kanslian yhdeksästä työntekijästä kaksi oli Suomesta: C. J. Walleen ja L. G. von Haartman. Komissio työskenteli venäjäksi ja sen palkat maksettiin Venäjän valtion eikä Suomen suuriruhtinaskunnan budjetista.

Komission merkitys jäi vähäiseksi, sillä useimmat sen jäsenistä tunsivat heikosti Suomen tilannetta, se kokoontui harvoin ja välillä vajaalukuisena, sen kanslian työ oli hidasta ja huolimatonta eikä asioiden valmistelu tai esittely toiminut kunnolla. Komissioon olivat tyytymättömiä niin Speranski kuin Suomen suuriruhtinaskunnan johtomiehet. Erityisesti Gustaf Mauritz Armfelt halusi uudistaa komission. Komissio lakkautettiin marraskuussa 1811 ja sen tehtävät siirrettiin uudelle Suomen asiain komitealle, joka sai huomattavasti suuremman vallan ja pelkästään suomalaisista koostuvan arvovaltaisen jäsenistön.

## Lähteet
Alessio Sartori

**Alessio Sartori** (s. 13. marraskuuta 1976 Terracina) on italialainen kilpasoutaja. Hän voitti pariaironelosessa olympiakultaa vuonna 2000. Hänellä on kaikkiaan kolme olympiamitalia ja hän on voittanut kolme maailmanmestaruutta.

Sartori osallistui viisiin olympialaisiin. Atlantassa 1996 hän sijoittui pariaironelosessa neljänneksi. Sydneyssä 2000 hän voitti Agostino Abbagnalen, Rossano Galtarossan ja  Simone Rainerin kanssa pariaironelosessa kultaa 2,35 sekunnin erolla Alankomaiden venekuntaan. Ateenassa 2004 Sartori saavutti Rossano Galtarossan kanssa pronssia pariairokaksikossa. Pekingissä 2008 Sartori jäi perämiehettömässä nelosessa B-finaaliin ja oli kokonaistuloksissa yhdestoista. Lontoossa 2012 hän saavutti pariairokaksikossa Romano Battistin kanssa hopeaa 1,13 sekuntia Uuden-Seelannin parille hävinneenä.

Sartori voitti maailmanmestaruuden pariaironelosessa Indianapolisissa 1994, Tampereella 1995 ja Kölnissä 1998. Hänellä on MM-kilpailuista myös hopea- ja pronssimitaleja.

## Lähteet
Sangano

**Sangano** () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3&nbsp;727 asukasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Karen Lafferty

**Karen Lafferty** (s. 29. helmikuuta 1948, Alamogordo, New Mexico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen hengellistä musiikkia säveltänyt ja esittävä muusikko.

Lafferty opiskeli musiikkia Eastern New Mexico Yliopistossa, jossa hän suoritti musiikkikasvatuksen kandidaatin tutkinnon. Viihdemusiikin parissa aloittamansa uran jälkeen Lafferty siirtyi vuonna 1970 hengellisen musiikin pariin Campus Crusade for Christ järjestössä ja hänestä tuli yksi keskeisiä ns. Jeesus-liikkeen perustajia.

Lafferty on julkaissut kahdeksan albumia hengellistä musiikkia ja hän sai myös kutsuja tulla esiintymään Eurooppaan. Euroopan kiertueellaan Lafferty huomasi kuinka suosittua amerikkalainen musiikki Euroopassa oli, vaikka amerikkalaisten muusikoiden kiertueet Euroopassa eivät olleet taloudellisesti kannattavia. Lafferty perehtyi lähetys- ja julistustoimintaan Amsterdamissa, Hollannissa "Youth With A Missionin" (YWAM) kautta ja perusti "Musicians For Missions Internationalin" (MFMI) järjestön vuonna 1981 osana YWAM:n toimintaa Amsterdamissa. Tämän Missionuoret-järjestön tarkoituksena on kouluttaa nuoria kristittyjä muusikoita heidän julistustoiminnassaan ja avustaa heitä kiertueilla.

Lafferty johti useita monikansallisia musiikkiryhmiä heidän kiertueillaan yli 50 maassa eri puolilla maailmaa. Lisäksi Lafferty on pitänyt musiikkiseminaareja ja kursseja muusikolle ja hän perusti "School of Music In Missions" -koulun osana YWAM:n "Kansakuntien yliopisto" toimintaa. Lafferty on tuottanut tai tukenut useiden erikielisten ääniteiden julkaisemista. MFMI:n palveluksessa oleva henkilökunta ja muusikot ovat osallistuneet säännöllisesti prostituoitujen ja kaduilla asuvien henkilöiden avustamiseen.

Vuonna 1995 Lafferty palasi takaisin Yhdysvaltoihin ja perusti uuden keskuksen YWAM:in toiminnalle Santa Fessä, New Mexicossa, jossa hän tekee yhteistyötä paikallisten seurakuntien kanssa. Lafferty tekee edelleen kiertueita eri puolilla maailmaa.

Lafferty on suositun "Seek Ye First" -laulun kirjoittaja ja säveltäjä. Laulu on vuodelta 1972 ja se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1974 ilmestyneellä levyllä. Laulun teksti on Matteuksen evankeliumin 6: 33 mukaelma. Suomenkielisenä käännöksenä se tunnetaan alkusanoin "Etsikää ensin Jumalaa" ja siitä on erilaisia käännöksiä. Laffertyn laulussa on kolme säkeistöä, mutta suomennoksissa tunnetaan yleensä vain ensimmäinen säkeistö.

Laulu on julkaistu mm. Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 686, Anna-Mari Kaskisen muokkaamana vuonna 1955. Se on myös "Viisikielinen" -kirjassa, laulu 76 ja kirjassa on myös toinen Laffertyn laulu, 357, " Et voi tehdä taloasi hiekalle".

## Lähteet
Outstrider

**Outsider** on Abbath Doom Occultan 5. heinäkuuta 2019 julkaistu studioalbumi.
## Kappaleet
#
#
#
#
#
#
#
#
#

## Arvostelut
* Imperiumi: 6-/10
* Inferno: 
* Kaaoszine: 8/10
* Soundi: 

## Lähteet
Dread Reaver

**Dread Reaver** on Abbath Doom Occultan 25. maaliskuuta 2022 julkaistu studioalbumi.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Abbath - kitara, basso, laulu
* Ukri Suvilehto - rummut
* Ole André Farstad - akustinen kitara
* Mia Wallace - Basso kappaleissa "Acid Haze", "Scarred Core", "The Deep Unbound" & "Dread Reaver"

## Arvostelut
* Imperiumi: 7½/10
* Inferno: 
* Soundi: 

## Lähteet
Volodymyr Narbut

**Volodymyr Ivanovytš Narbut** () (2. huhtikuuta (J: 14. huhtikuuta)  1888 - 14. huhtikuuta 1938), oli ukrainalainen runoilija. Hän teki tuotantonsa venäjäksi nimellä **Vladimir Narbut**. Narbutin veli oli merkittävä ukrainalainen graafikko Heorhi Narbut. 

## Suku ja koulutus
Narbut opiskeli Pietarin yliopistossa historiaa ja filologiaa. Hänen ensimmäiset runonsa ilmestyivät vuonna 1910 pietarilaisessa opiskelijalehdessä nimeltä Gaudeamus. Kahta vuotta myöhemmin hän oli runoilijoiden killan eli akmeistienen jäsen.

### Yksityiselämä
Hän oli vuodesta 1922 lähtien naimisissa itävaltalaistaustaisen Odessassa syntyneen musiikinopettajan tyttären Serafima Gustavnovna Suokin (1902-1983) kanssa, joka oli Juri Olešan entinen avovaimo. Narbut oli uhannut Olešaa itsemurhalla, jos ei saisi Serafimaa vaimokseen. Tämän seurauksena Oleša on kenties käyttänyt Narbutia henkilöhahmona romaanissaan *Kateus* (ven. Зависть*, Zavist* 1927, suom. 1967).

## Kirjallinen ura
Runoudessaan Narbut yhdisti karkeaa naturalismia suorasukaiseen erotiikkaan ja epätavalliseen mielikuvitukseen. Ne pursuilevat epämuodostumia, rumuutta ja luonnottomuutta. Ne juhlivat kaikkea maallista. 

Vuodet 1918–1919 Narbut työskenteli toimittajana. Vuodet 1920–1922 hän asui Odessassa ja Kiovassa kunnes muutti työpaikan johdosta Moskovaan. Siellä hän työskenteli kommunistisen puolueen keskuskomitean lehdistöosastolla. Hän oli myös perustamansa kustannusyhtiön "Maa ja tehdas" (Zemlja i Fabrika) johtaja. Vuonna 1928 hänet erotettiin kommunistipuolueesta, koska hänen sisällissodan aikaiseen toimintaansa liittyi epäselvyyksiä. 

Moskovassa oli 1920-luvulla odessalaistaustaisten runoilijoiden ryhmä. Narbut oli ryhmän suojelija, ja Nadežda Mandelštamin mukaan muut ryhmän jäsenet palvoivat Narbutia niin, että "suorastaan söivät tämän kädestä". Vuodesta 1925 alkaen Narbut työskenteli aikakauslehden toimittajana. 

## Poliittinen vaino
Vuonna 1936 Narbut pidätettiin. Häntä syytettiin kuulumisesta "kansallismielisten ukrainalaisten kirjailijoiden ryhmään" sekä neuvostovastaisen propagandan levittämisestä. Narbutille langetettiin viiden vuoden mittainen pakkotyötuomio.

Kahta vuotta myöhemmin NKVD muutti tuomion kuolemantuomioksi ja Narbut ammuttiin. Liikeellä on myös tietoja siitä, että Narbutia ei olisi ammuttu, vaan hänet olisi hukutettu yhdessä satojen muiden vankien kanssa laivassa joka upotettiin tahallisesti Nagajevskin lahdella.

## Lähteet

## Lisää aiheesta
Kaksi Volodymyr Narbutin runoa (englanniksi): https://muse.jhu.edu/article/538056
Väki-lehti

**Väki-lehti** on Helsingin yliopiston sosiaali- ja kulttuuriantropologian opiskelijoiden ainejärjestö Väki ry:n julkaisema opiskelijalehti. 

Vuodesta 2010 lähtien julkaistu lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehden kirjoittajat ovat useimmiten antropologian opiskelijoita. Lehti on luettavissa issuu.com-verkkosivustolla tai printtiversiona, jota jaetaan Helsingin yliopistolla. 

## Päätoimittajat

* 2010: Minna Kulmala, Emma Rimpiläinen, Heini Mynttinen
* 2011: Emma Rimpiläinen, Anna Tervahartiala
* 2012: Anna Tervahartiala, Soila Laivo
* 2013: Johanna Saviniemi
* 2014: Sanna Rauhala, Ninnu Koskenalho
* 2015: Eemi Nordström, Bruno Gronow
* 2016: Anni Huttunen, Eemi Nordström
* 2017: Milla Heikkinen, Jenna Honkanen
* 2018: Milla Heikkinen, Jenna Honkanen
* 2019: Iina Holopainen, Sakari Mesimäki
* 2020: *Lehteä ei tehty*
* 2021: Sabriina Hietaniemi, Maija Karakoski, Cecilia Sippel
* 2022: Onni Mustakallio, Linnea Sirén, Gloria Kärki

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*https://issuu.com/vaki-mana