open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Le Glorieux (Q168)

**Le Glorieux** (runkonumero Q168) oli Ranskan merivoimien Redoutable-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

## Valmistus
Alus tilattiin Saint-Nazairesta Ateliers et Chantiers de St. Nazaire-Penhoëtilta, missä köli laskettiin 10. helmikuuta 1930. Alus laskettiin vesille 29. marraskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 1. kesäkuuta 1934.

## Palvelus
Alus lähti 29. helmikuuta 1940 *[[Le Tonnant (Q172)|Le Tonnantin]]*,  *[[HMS Dainty (H53)|HMS Daintyn]]* ja *[[HMS Diamond (H22)|HMS Diamondin]]* kanssa Freetownista sukellusveneidentorjuntaharjoitukseen kaupungin kaakkoispuolelle. Harjoituksen päätyttyä Ranskan laivaston sukellusveneet lähtivät Dakariin. Alus harjoitteli 11. huhtikuuta Dakarin edustalla *[[HMS Decoy (H75)|HMS Decoyn]]*, *[[Le Conquérant (Q171)|Le Conquérantin]]* ja *Le Tonnantin* kanssa.

Alus pakeni 27. marraskuuta 1942 Toulonista Oraniin liittyäkseen liittoutuneisiin. Se saapui 1. joulukuuta 1943 Philadelphian laivastontelakalle modernisoitavaksi. Alus poistettiin laivastoluettelosta 27. lokakuuta 1952.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Puramaksaruohot

**Puramaksaruohot** (*Petrosedum*) on maksaruohokasvien heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluvia lajeja ovat muun muassa peiponmaksaruoho (*Petrosedum fosterianum*), alppimaksaruoho (*Petrosedum montanum*), kalliomaksaruoho (*Petrosedum rupestre*) ja neulasmaksaruoho (*Petrosedum sediforme*).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* UniProt: Taxonomy - ''Petrosedum'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Petrosedum''
Pansan talo

**Pansan talo** (VI.6.1, ) oli antiikin aikainen domus eli yksityistalo Pompejissa Italiassa. Sen rauniot sijaitsevat region VI insulassa 6 ja ovat osa Pompejin arkeologisen alueen käsittävää Unescon maailmanperintökohdetta.

## Historia

Niin kutsuttu Pansan talon rakennettiin noin vuosina 140–120 eaa. Loppuaikana sen omisti rikas kauppias ja Pompejin vuosien 55–56 jaa. duoviri Gnaeus Alleius Nigidius Maius, joka vuokrasi osia laajasta kiinteistöstään kaupungin viimeisinä vuosina. Rakennuksen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1810, 1813–1815, 1824–1825, 1827, 1852, 1898, 1901 ja 1943. Se kärsi vaurioita pommituksissa vuonna 1943.

## Rakennus

Talo kattaa koko insulan eli korttelin. Se on tyypillinen roomalainen aristokraattikoti, jossa huoneet on sijoitettu symmetrisesti atriumin ja peristyylin ympärille. Tuffikivisestä julkisivusta avautuu monumentaalinen sisäänkäynti, jonka kapiteelit ajoittuvat 100-luvun puoliväliin eaa. Julkisivussa on harvinainen oskinkielinen sotilaallinen ohjeteksti. Peristyylin keskellä oli suuri allas, alun perin kalamaalauksin koristeltu, ja sitä ympäröi 16 tuffipylvästä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Sallustiuksen talo

**Sallustiuksen talo** (VI.2.4, ) oli antiikin aikainen domus eli yksityistalo Pompejissa Italiassa. Sen rauniot sijaitsevat region VI insulassa 2 ja ovat osa Pompejin arkeologisen alueen käsittävää Unescon maailmanperintökohdetta.

## Historia

Niin kutsuttu Sallustiuksen talo valmistui pääosin Pompejin samnilaisella kaudella noin 180 eaa., vaikkakin sen vanhimmat osat ovat jo 200- ellei 300-luvulta eaa. Tämä tekee siitä yhden vanhimmista Pompejista löydetyistä taloista. Talo on saanut nykyisen nimensä siitä, että sen julkisivussa on vaalimainos, joka suosittelee Gaius Sallustiusta virkaan. Toisaalta talo liitetään sinettisormuksen perusteella Aulus Cossius Libanukseen. Aiemmin talo on tunnettu tutkimuksessa myös nimellä *Aktaionin talo* (*Casa di Atteone*). Vuoden 62 jaa. maanjäristyksen jälkeen talo saatettiin muuttaa majataloksi.

Rakennuksen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1805–1809, 1969–1971, 2005–2007 ja 2010. Se kärsi vaurioita pommituksissa vuonna 1943, ja sitä on kunnostettu vuonna 1970.

## Rakennus

Talo sijaitsee kaupungin länsiosassa lähellä Herculaneumin porttia, nykyisin nimellä Via Consolare tunnetun kadun itäpuolella. Siihen kuului atrium ympäröivine huoneineen sekä tablinum ja peristyyli. Talossa oli myös puutarha sekä kesäkäyttöön tarkoitettu triclinium kivisine leposohvineen. Takaosassa oli keittiö, ruokasali ja makuuhuoneita. Useiden huoneiden seinämaalaukset ovat hyvin säilyneet ja jäljittelevät marmoriverhousta.

Majataloksi muuttamisen yhteydessä kadun puolelle lisättiin toinen kerros. Samalla koristelua uudistettiin, ja siihen kuuluivat Heraklesta ja kaurista esittävä pronssiryhmä sekä puutarhan seinälle maalattu Aktaionia esittävä kohtaus, josta talo on saanut toisen nimensä, ja joka tuhoutui vuoden 1943 pommituksissa. Kadunpuolella oli liiketiloja, mukaan lukien taberna sekä leipomo myllynkivineen ja uuneineen.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kuultomehiruusuke

**Kuultomehiruusuke** (*Echeveria agavoides*) on mehiruusukkeiden sukuun kuuluva laji. Lehtiruusukkeet ovat kolmiomaisia, vaaleanvihreitä ja punareunaisia. Kukat ovat punaisia tai keltaisia ja muodoltaan lyhtymäisiä. Kasvi viihtyy puolivarjossa tai auringossa ja suosii vettä hyvin läpäisevää kasvualustaa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kuultomehiruusuke (''Echeveria agavoides'')
* Laji.fi: ''Echeveria agavoides''
* UniProt: Taxonomy - ''Echeveria agavoides'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Echeveria agavoides''
Founders’ Memorialin metroasema

**Founders’ Memorial** on avaamaton asema Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän Thomson–East Coast Linella (TEL) Marina Eastissä, Singaporessa. Aseman rakentaminen alkoi vuonna 2019, ja se on tarkoitus avata samanaikaisesti Founders’ Memorialin kanssa vuonna 2028. Vaikka asema on valmis, junat ohittavat sen siihen asti ja jatkavat matkaansa kohti Tanjong Rhuta tai Gardens by the Baytä. Asema sijaitsee Gardens by the Bayn Bay East Garden -alueella, Founders’ Memorialin vieressä.

## Lähteet
Satavuotisjuhlan talo

**Satavuotisjuhlan talo** (IX.8.6, ) oli antiikin aikainen domus eli yksityistalo Pompejissa Italiassa. Sen rauniot sijaitsevat region IX insulassa 8 ja ovat osa Pompejin arkeologisen alueen käsittävää Unescon maailmanperintökohdetta.

## Historia

Niin kutsuttu Satavuotisjuhlan talo rakennettiin 100-luvulla eaa. ja uudistettiin keisariajalla. Talo on saanut nykyaikaisen nimensä siitä, että se löydettiin vuonna 1879, jolloin tuli kuluneeksi kahdeksantoista vuosisataa Pompejin haudanneesta vuoden 79 tulivuorenpurkauksesta. Rakennuksen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1879, 1881 ja 1902.

## Rakennus

Talo on yksi Pompejin suurimpia yksityistaloja. Se avautuu nykyisin nimellä Via di Nola tunnetulle kadulle. Rakennus jakautuu kahteen osaan: pääasialliseen asuintilaan, jossa isännän perhe asui, sekä palvelusväen tiloihin, joihin oli erillinen sisäänkäynti sivukadulta. Talossa oli kaksinkertainen toskanalainen atrium sekä peristyyli, jonka etuosassa oli kaksinkertainen pylväsjärjestelmä. Peristyylin takana sijaitsi nymfaion suihkulähteineen.

Talon toissijaisessa atriumissa oli lararium, jossa oli fresko, joka esittää metsien ja viinitarhojen peittämää Vesuviusta. Se on nykyisin Napolin arkeologisessa museossa. Itäosassa oli makuuhuone, jota koristi kaksi yksityiskohtaista eroottista freskoa. Talossa oli oma kylpylä ja uima-allas.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Vettiusten talo

**Vettiusten talo** (VI.15.1, ) oli antiikin aikainen domus eli yksityistalo Pompejissa Italiassa. Sen rauniot sijaitsevat region VI insulassa 15 ja ovat osa Pompejin arkeologisen alueen käsittävää Unescon maailmanperintökohdetta.

## Historia

Niin kutsutun Vettiusten talon omistivat sen viimeisessä vaiheessa veljekset Aulus Vettius Restitutus ja Aulus Vettius Conviva. He olivat libertuksia eli vapautettuja orjia, jotka rikastuivat kaupankäynnillä. Nimet tunnetaan talosta löydetyistä sinettisormuksista. Vettiusten talo on yksi Pompejin rikkaimmista ja kuuluisimmista taloista ja esitetään kuin Priapoksen, vaurauden jumalan, suojeluksessa olevana. Talo uusittiin Augustuksen aikana ensimmäisellä vuosisadalla eaa., mutta se oli alun perin tätä vanhempi.

Taloa ilmeisesti ryösteltiin pian vuoden 79 jaa. tulivuorenpurkauksen jälkeen. Rakennuksen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1894–1895. Talon raunioita on kunnostettu huomattavasti.

## Rakennus

Vettiusten talo sijaitsi Pompejin luoteisosassa. Se käsittää korttelinsa eteläosan, ja sitä rajaavat Vicolo dei Vettii koillispuolella, Vicolo di Mercurio kaakkoispuolella ja Vicolo del Labirinto lounaispuolella. Talo jakautuu kahteen osaan: ensinnäkin perheen asuintiloihin, jotka sijoittuvat pääatriumin ja peristyylipuutarhan ympärille; ja toiseksi palvelusväen asuin- ja työtiloihin, jotka sijaitsevat sisäänkäyntihallin oikealla puolella ja keskittyvät pienen atriumin ja larariumin ympärille. Kokonaisuuden pinta-ala on noin  neliömetriä.

Asuinosassa oli alun perin tyypillinen atrium-talon pohjakaava, mutta uudistusvaihessa atriumin ja peristyylin välissä tyypillisesti ollut tablinum poistettiin, jotta saatiin tilaa suurelle peristyylipuutarhalle, joka muodostaa talon keskipisteen. Puutarha oli koristeltu pronssi- ja marmoripatsailla, rintakuvilla, pöydillä, suorakulmaisilla marmorilähteillä neljällä sivulla sekä pyöreillä lähteillä kulmissa ja keskellä.

Talon freskomaalaukset edustavat neljättä tyyliä ja on tehty vuoden 62 jaa. maanjäristyksen jälkeen. Monet esittävät mytologisia aiheita. Runsaimmin koristellut huoneet avautuvat peristyyliin, mukaan lukien oleskeluhuone, jonka friisissä amorit harjoittavat viinin myyntiä, vaatteiden puhdistusta, kukkien viljelyä, sadonkorjuuta sekä korujen ja hajuvesien valmistusta.

Talon sisäänkäynnillä on kuvattuna Priapos, joka punnitsee fallostaan vaa’alla. Talon sisäänkäynnissä olevan graffitin mukaan prostituoitu Eutychus – orja, joka tarjosi itseään kahdella assilla – harjoitti toimintaansa viereisessä huoneessa, jota koristaa useita eroottisia maalauksia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Karl Alfred Melin

**Karl Alfred Melin** (11. maaliskuuta 1849 – 5. heinäkuuta 1919) oli ruotsalainen runoilija ja opettaja. Hän väitteli tohtoriksi Uppsalan yliopistota vuonna 1875 ja työskenteli sen jälkeen äidinkielen ja saksan opettajana tukholmalaisissa oppilaitoksissa. Melinin esikoisteos *Humleplockningen* ilmestyi vuonna 1882. Runojen lisäksi hän kirjoitti muun muassa näytelmiä ja nuorisokirjallisuutta. Melin valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 1898.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Svenskt biografiskt lexikon
PL-15

**PL-15** (, ) on kiinalainen tutkahakuinen pitkän kantaman (BVR) ilmataisteluohjus.

## Kehitys
PL-15:n kehitys alkoi 2000-vuosikymmenen loppupuolella. Se koeammuttiin ensimmäisen kerran vuonna 2011 ja siitä alettiin puhua julkisuudessa vuonna 2015. Ohjus otettiin Kiinassa käyttöön luultavasti 2016–2018.

PL-15:sta on kehitetty vientimalli ja jatkokehiteltyjä versioita.

## Suunnittelu
PL-15:n kantaman uskotaan olevan 200–300 km. Ohjuksen moottorina on kaksipulssinen kiinteän ajoaineen rakettimoottori. Ajoaine poltetaan siis kahdessa vaiheessa, jolloin loppulentoon saadaan vielä lisätyöntövoimaa nopeuden ja ohjattavuuden parantamiseksi. Ohjuksen raportoitu huippunopeus on yli Mach 5.

PL-15 käyttää maalinhakuun AESA-tutkaa ja navigointiin inertia- ja satelliittinavigointia. Lisäksi se voi vastaanottaa tietoa datalinkillä. Todennäköisesti lähisytyttimellä laukeava, räjähtävä sirpaloituva taistelukärki on massaltaan arvioidusti 20 tai 25 kg.

PL-15E-vientimallin pituus on 3,996 m, halkaisija 203 mm ja massa 210 kg.

PL-15 voidaan laukaista kiinalaisista J-10C-, J-11B-, J-15-, J-16- ja J-20-hävittäjistä sekä Pakistanin kiinalaisista JF-17 Block III -hävittäjistä.

## Mallit
* **PL-15**: Kiinan käyttämä perusmalli
* **PL-15E**: Vientimarkkinoille tarkoitettu malli, jonka kantama on luultavasti vähennetty 145 km:iin.
** Taittuvasiivekkeinen malli: Ohjuksen siivekkeet voidaan taittaa kokoon, jolloin todennäköisesti J-20- ja J-35-häivehävittäjien asekuiluihin mahtuu neljän sijaan kuusi ohjusta. Siivekkeet aukeavat laukauksen jälkeen.
* **PL-16** (**CH-AA-X-13**): PL-15:n jatkokehitelty malli, joka on kooltaan jonkin verran pienempi ja varustettu taittuvilla siivekkeillä sekä korkeamman suorituskyvyn moottorilla. J-20:n sisälle mahtuu kuusi ohjusta.

## Käyttö
PL-15:n uskottu ensimmäinen taistelukäyttö tapahtui 7. toukokuuta 2025 Intian–Pakistanin konfliktissa, kun Pakistanin ilmavoimat ampui PL-15/PL-15E:llä Intian ilmavoimien lentokoneita. Pakistan väitti ampuneensa alas kolme ranskalaisvalmisteista Dassault Rafale -monitoimihävittäjää. Intia myönsi menettäneensä yhden, mistä saatiinkin todisteita. Reutersin mukaan Rafale ammuttiin alas PL-15-ohjuksella, jonka Pakistanin kiinalaisvalmisteinen J-10C-hävittäjä laukaisi 200 km:n päästä. Reutersin intialais- ja pakistanilaislähteiden mukaan intialaiset lentäjät olivat saaneet ohjeet, joiden mukaan Pakistanin käyttämän PL-15:n vientimallin kantama olisi vain 150 km. Virhearvion seurauksena lentäjät luulivat olevansa turvallisen matkan päässä. Jos 200 km:n laukaisuetäisyys on totta, olisi tapaus yksi maailman pisimpien etäisyyksien ilmavoitoista.

## Käyttäjät
; 
* Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat
* Kansan vapautusarmeijan laivaston ilmavoimat
; 
* Pakistanin ilmavoimat

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Knut Lindroth

**Knut Arvid Lindroth** (11. maaliskuuta 1873 Tukholma – 7. lokakuuta 1957 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän näytteli muutamassa elokuvassa vuosina 1922–1950.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nils Hörjel

**Nils Hörjel** (1917–2006) oli ruotsalainen virkamies. Hän työskenteli liikenneministeriön valtiosihteerinä vuosina 1958–1964, Ruotsin postilaitoksen pääjohtajana 1965–1973 ja Malmöhusin läänin maaherrana 1973–1984. Hörjelin aikana Ruotsin postissa otettiin käyttöön koneellinen lajittelu ja postinumerot.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
Condillac (Drôme)

**Condillac** () on kunta Ranskassa Drômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 51 kilometriä Nyonsin kaupungista luoteeseen.

Condillac on pieni kylä kolmetoista kilometriä Montélimarin alueellisesta suurkaupungista pohjoiseen. Varhaisimmat tiedot kylästä ovat 1000-luvulta, jolloin se oli kukkulalla sijaitseva linnoitettu kylä. Kylän linna Château de Condillac kunnostettiin täysin 1800-luvulla, ja se on edelleen asuttuna, eikä se ole avoinna yleisölle. Nykyinen Condillacin kylä on rakennettu myöhemmin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Venuksen talo

**Venuksen talo** (II.3.3, ) oli antiikin aikainen domus eli yksityistalo Pompejissa Italiassa. Sen rauniot sijaitsevat region II insulassa 3 ja ovat osa Pompejin arkeologisen alueen käsittävää Unescon maailmanperintökohdetta.

## Historia

Niin kutsuttu Venuksen talo rakennettiin alun perin ensimmäisellä vuosisadalla eaa., mutta sitä muutettiin useaan otteeseen. Talo kuului Satrius-suvun haaralle, joka oli merkittävä Pompejissa sen viimeisinä vuosina. Rakennuksen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1933–1935 ja 1951–1953.

## Rakennus

Talon keskiössä oli peristyylipuutarha, jonka ympärillä oli useita freskoilla koristeltuja huoneita, muun muassa valtava oecus, joka on kooltaan kaupungin toiseksi suurin Menandroksen talon jälkeen. Peristyyli oli korvannut aiemmin tablinumin samoin kuin Vettiusten talossa.

Peristyylin takaseinää koristaa suuri ja näyttävä Venus-aiheinen fresko, josta talo on saanut nimensä. Se esittää jumalattaren alastomana, kiharahiuksisena ja kultakoruihin puettuna. Jumalatar purjehtii simpukassa pullistuvien purjeiden alla, ympärillään amorien seurue. Ympärillä olevat freskot esittävät muun muassa ylellistä puutarhaa eksoottisine kasveineen ja eläimineen; suihkulähdettä, josta linnut juovat; sekä Marsin patsasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tragediarunoilijan talo

**Tragediarunoilijan talo** (VI.8.5, ) oli antiikin aikainen domus eli yksityistalo Pompejissa Italiassa. Sen rauniot sijaitsevat region VI insulassa 8 ja ovat osa Pompejin arkeologisen alueen käsittävää Unescon maailmanperintökohdetta.

## Historia

Niin kutsuttu Tragediarunoilijan talo rakennettiin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Siihen on viitattu varhaisemmassa tutkimuksessa myös nimellä *Homeerinen talo* (*La Casa Omerica*). Talon omistajista ei ole tietoa. Tutkijoita on askarruttanut ristiriita talon suhteellisen pienen koon ja sen koristelujen hienouden välillä.

Talon löysi arkeologi Antonio Bonucci marraskuussa 1824, ja sen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuonna 1824–1825. Talo esiintyy Edward Bulwer-Lyttonin romaanissa *[[Pompeijin viimeiset päivät (romaani)|Pompeijin viimeiset päivät]]* (1838).

## Rakennus

Talo sijaitsi kaupungin länsiosassa nykyisin nimillä Via delle Terme ja Via della Fullonica tunnettujen katujen risteyksessä, vastapäätä Forumin kylpylää. Se oli kooltaan keskikokoinen ja siinä oli perinteinen atrium-talon pohjakaava; atrium on toskanalainen, ja sieltä kuljetaan makuuhuoneisiin ja tablinumiin. Peristyylin takaseinällä on lararium perheen suojelusjumalille. Talo tunnetaan sisäänkäynnillä olevasta mosaiikista, joka esittää murisevaa koiraa ja jossa lukee  (“Varo koiraa”).

Talon tablinumissa oli teatteriaiheinen mosaiikki, josta talo on saanut nimensä, sekä *[[Ilias|Iliaaseen]]* liittyviä seinämaalauksia. Peristyylin oikealla puolella sijaitsevaa tricliniumia koristavat freskot, joissa nähdään hylätty Ariadne sekä cupidoja. Alkuperäiset mosaiikit ja maalaukset ovat nykyään Napolin arkeologisessa museossa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Condillac

**Condillac** voi tarkoittaa seuraavia:

* Étienne Bonnot de Condillac (1714-1780), ranskalainen filosofi
* Condillac, kunta Ranskassa Drômen departementissa
Margita Alfvén

**Margita Alfvén** (16. marraskuuta 1905 – 11. maaliskuuta 1962) oli ruotsalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa olivat säveltäjä Hugo Alfvén ja taidemaalari Marie Krøyer.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
At-Bašyn piiri

**At-Bašyn piiri** () on hallintopiiri Narynin alueella Kirgisiassa. Sen keskus on At-Bašyn kylä. Piirin pinta-ala on 19&nbsp;100 neliökilometriä. Siellä oli arviolta 62&nbsp;538 asukasta vuonna 2025.

At-Bašyn piiri sijaitsee Narynin alueen eteläosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Ak-Talaan ja Narynin piireihin, lännessä Ošin alueen Özgenin ja Kara-Kulžan piireihin, idässä Ysyk-Kölin alueen Žeti-Ögüzin piiriin ja etelässä Kiinaan. Piiri käsittää At-Bašyn, Ak-Sain ja Arpan laaksot, Tšatyr-Kölin painanteen ja niitä ympäröivät Ala-Myšyk-, At-Bašy-, Baibitše-Too-, Kakšaal-, Kara-Too- ja Narynvuoret. Laaksot sijaitsevat 2&nbsp;000–3&nbsp;800 metrin korkeudella. Korkein kohta on Dankovin huippu (5&nbsp;982 metriä). Hyötykaivannaisiin kuuluvat marmori, savi, merkeli, suola, elohopea ja kivennäisvesi.

Seudulla vallitsee ankara mannerilmasto. Keskilämpötila on tammikuussa –18:sta –29:ään ja heinäkuussa 10–18 astetta. Ak-Sain laakso on Keski-Aasian kylmin paikka (alhaisin mitattu lämpötila –54,6 astetta). Vuotuinen sademäärä on laaksoissa 300–350 ja vuorilla 400–450 millimetriä. Talvi kestää viidestä kahdeksaan kuukautta. Vuorilla esiintyy ikiroutaa.

Suuria jokia ovat At-Bašy, Ak-Sai, Kara-Kojun ja Arpa. Piirissä sijaitsee yksi Kirgisian suurimmista järvistä Tšatyr-Köl. Vuorten kosteilla pohjoisrinteillä kasvaa mänty- ja kuusimetsää, pensaita ja niittykasveja. Kuivemmilla etelärinteillä kasvaa etupäässä nurmea ja saroja.

Vuonna 1930 perustettu piiri jakautuu Ak-Mojunin, At-Bašyn, Baš-Kaiyŋdyn, Kara-Suun ja Kazybekin maalaiskuntiin, joihin kuuluu 19 kylää. Asukkaista 98,9 prosenttia on kirgiisejä.

Piirin läpi kulkee Narynista Kiinan rajalle Torugartiin johtava maantie. Asukkaiden pääelinkeino on karjanhoito (lampaita, vuohia, nautoja, hevosia ja siipikarjaa) sekä vähemmässä määrin maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat vehnä, ohra, peruna ja vihannekset. Teollisuutta edustavat tiilitehdas sekä pienet myllyt, leipomot ja ompelimot.

Historiallisia kohteita ovat Taš-Rabatin karavaaniseralji ja Košoi-Korgonin linnoituksen rauniot.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Piirin sivusto
Le Héros (Q170)

**Le Héros** (runkonumero Q170) oli Ranskan merivoimien Redoutable-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

## Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 11. elokuuta 1930. Alus laskettiin vesille 14. lokakuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 12. syyskuuta 1934.

## Palvelus
Aluksen ollessa matkalla Dakarista Madagaskarille miehistö upotti torpedoimalla kauppa-alus *Thode Fagelundin* Etelä-Afrikan New Londonin kaakkoispuolella. Upotetun aluksen miehistö pelastui tuhosta. Britannian kuninkaallisen laivaston lentotukialus *[[HMS Illustrious (87)|HMS Illustriousilta]]* lähteneet lentokoneet upottivat 7. toukokuuta 1942 aluksen Diego Suarezin (vuodesta 1977 Antsiranana) edustalla.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Le Centaure (Q169)

**Le Centaure** (runkonumero Q169) oli Ranskan merivoimien Redoutable-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

## Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 11. elokuuta 1930. Alus laskettiin vesille 14. lokakuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 1. tammikuuta 1935.

## Palvelus
Pohjois-Afrikan maihinnousun jälkeen alus liittyi liittoutuneisiin. Se osallistui toukokuussa 1943 lukuisiin harjoituksiin Freetownin edustalla, kunnes se lähti 20. toukokuuta Dakariin. Alus palasi 7. heinäkuuta Dakarista Freetowniin, missä se jatkoi harjoituksiin osallistumista. Alus lähti 3. elokuuta Freetownista Dakariin, mistä se palasi 20. syyskuuta jatkamaan harjoituksia.

Alus saapui 14. helmikuuta 1944 Bermudalle, mistä se jatkoi 29. helmikuuta Key Westiin Floridaan. Alus lähti 18. joulukuuta Philadelphian laivastontelakalta New Londoniin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus lähti 16. tammikuuta 1945 New Londonista Hortan kautta Gibraltarille. Alus saapui 21. tammikuuta Bermudalle korjaamaan matkalla havaittuja vikoja. Se saapui 8. helmikuuta Azoreille Hortaan ja 23. helmikuuta Casablancaan.

Alus poistettiin laivastoluettelosta 19. kesäkuuta 1952.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Le Conquérant (Q171)

**Le Conquérant** (runkonumero Q171) oli Ranskan merivoimien Redoutable-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

## Valmistus
Alus tilattiin Saint-Nazairesta Ateliers et Chantiers de la Loirelta, missä köli laskettiin 16. elokuuta 1930. Alus laskettiin vesille 26. kesäkuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 7. syyskuuta 1936.

## Palvelus
Alus harjoitteli 11. huhtikuuta 1940 Dakarin edustalla *[[HMS Decoy (H75)|HMS Decoyn]]*, *[[Le Glorieux (Q168)|Le Glorieuxin]]* ja *[[Le Tonnant (Q172)|Le Tonnantin]]* kanssa.

Kaksi Yhdysvaltain laivaston VP-92:n Catalina-lentovenettä upottivat aluksen 13. marraskuuta 1942 Marokon rannikolla Dakhlan edustalla, jolloin sukellusveneen päällikkö Jean Eugene Leon Lefevre sai surmansa.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Pekka Ylöstalo

**Pekka Rauno Ylöstalo** (26. kesäkuuta 1934 Orimattila – 25. elokuuta 2021 Orimattila) oli suomalainen lääkäri ja synnytys- ja naistentautiopin apulaisprofessori.

Pekka Ylöstalon vanhemmat olivat maanviljelijä Yrjö Ylöstalo ja Maria Wilhelmiina Haveri ja puoliso vuodesta 1959 Pirjo Helinä Lankinen (k. 1969). Ylöstalo tuli ylioppilaaksi Kannaksen yhteislyseosta 1953 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1961. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli Oulun yliopistossa 1970.

Ylöstalo oli kunnanlääkäri Kauvatsalla ja Kiikoisissa 1961–1963 ja Suonenjoella 1963–1965. Kuopion keskussairaalassa hän oli osaston- ja apulaislääkäri 1965–1966 ja Oulun lääninsairaalassa ja Oulun yliopistollisessa sairaalassa apulaislääkäri 1966–1968 ja ylimääräinen apulaisylilääkäri 1968–1973. Hän toimi myös  Oulun nuorisopoliklinikan konsultoivana gynekologina. Oulun yliopiston synnytys- ja naistentautiopin dosentti Ylöstalo oli 1972–1974, vt. apulaisprofessori  1973–1974 ja apulaisprofessori 1974–1981.  Ylöstalo oli Helsingin yliopiston synnytys- ja naistentautiopin apulaisprofessori 1981–1997 ja toimi Lääkintöhallituksen asiantuntijana 1977–1992. Ylöstalon tutkimus- ja asiantuntemuksen kohteita olivat gynekologinen ultraäänidiagnostiikka ja endokrinologia ja raskaushepatoosi. Hän sai professorin arvonimen 1993.

## Lähteet
At-Bašy

**At-Bašy** () on vuoristo Tienšanin keskiosassa Kirgisiassa. Sen pohjoispuolella sijaitsee At-Bašyn laakso ja eteläpuolella Tšatyr-Kölin painanne ja Ak-Sain laakso. Vuorijonon pituus koillisesta lounaaseen on 140 kilometriä ja leveys enimmillään 30 kilometriä. Vuoriston keskikorkeus on 4&nbsp;280 metriä ja korkein kohta Žel-Tegirmen 4&nbsp;786 metriä.

Vuoret ovat muodostuneet etupäässä liuskeesta, kalkkikivestä ja hiekkakivestä sekä osittain graniitista ja syeniitistä. Hyötykaivannaisiin kuuluvat elohopea, lyijy, nikkeli, marmori ja rakennusaineet.

Vuorten huipuilla on jäätiköitä. Rinteillä on aroa, niittyjä ja pohjoisrinteillä mäntymetsiä.

## Lähteet
At-Bašy (kylä)

**At-Bašy** () on kylä ja At-Bašyn piirin hallinnollinen keskus Narynin alueella Kirgisiassa. Se sijaitsee At-Bašyjoen oikeanpuoleisella rannalla 45 kilometriä Narynista lounaaseen. Kylässä oli arviolta 15&nbsp;079 asukasta vuonna 2025.

At-Bašyn kautta on kulkenut Kašgariin johtava karavaanireitti. Kylä on perustettu vuonna 1929.

Kylän ohi kulkee kulkee Biškekin ja Torugartin raja-aseman välinen maantie. Siellä toimii tiilitehdas, leipomo, kivennäisvesipullottamo ja muuta pienteollisuutta. Julkisiin palveluihin kuuluvat keskikoulut, ammattikoulu, kirjasto, kulttuuritalo, poliklinikka ja sairaala. Lähistöllä Tšetš-Döbon kylän lähellä sijaitsevat Košoi-Korgonin linnoituksen rauniot.

## Lähteet
At-Bašy (joki)

**At-Bašy** () on Narynin vasemmanpuoleinen sivujoki Narynin alueella Kirgisiassa. Sen pituus on 180 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 5&nbsp;540 neliökilometriä. Joen keskimääräinen virtaus on 33,2 kuutiometriä sekunnissa.

Joki saa alkunsa Naryn- ja Žaŋy-Žervuorilta virtaavien Ulanin ja Žaŋy-Žerin yhtymäkohdasta. Se virtaa yläjuoksullaan kohti länttä kapeassa laaksossa ja muuttuu Bosogon rotkon jälkeen 0,5–0,9 kilometrin levyiseksi. Sivujoki Kara-Kojunin suun jälkeen At-Bašy kääntyy kohti pohjoista.

At-Bašylla on 202 pientä sivujokea. Niistä suurimmat ovat oikeanpuoleiset Kölmö, Ulan, Boroondu ja Kök-Žar sekä vasemmanpuoleiset Žaŋy-Žer, Balyk-Suu, Bešbeltšir, Tujuk-Bogoštu, Terek-Suu ja Kara-Kojun. Valuma-alueella on 284 pientä järveä. Alajuoksulla on At-Bašyn vesivoimalaitos. Joen varrella sijaitsee At-Bašyn piirikeskus.

## Lähteet
Paavo Päiwiö

**Paavo Päiwiö** (10. heinäkuuta 1904 Turku – 30. lokakuuta 1960 Helsinki) oli viihdealan yrittäjä, joka toimi työuransa alussa piirtäjänä ja myöhemmin erilaisissa tiedotusalan tehtävissä.

Paavo Päiwiö tuli ylioppilaaksi vuonna 1922 ja opiskeli sen jälkeen muutamia vuosia Helsingin yliopistossa lääketiedettä. Hän siirtyi kuitenkin varsin pian lehtialalle ja toimi Urheilulehden piirtäjänä 1920- ja 1930-luvuilla.

Talvisodan jälkeen hän oli välirauhan aikaan perustetun Propaganda-Aseveljet ry:n asiamiehenä ja jatkosodan aikaan TK-komppanianpäällikkönä. Sotavuosina 1940-1944 hän toimi lisäksi Invalidiliiton julkaiseman ''Hurtti Ukko''-lehden päätoimittajana.

Sotien jälkeen talvella 1945 Päiwiö oli perustamassa yhdessä Reino Palmrothin ja Ossi Elstelän kanssa revyyteatteria *[[Iloinen Teatteri]]* ollen sen toiminnanjohtajana sen toiminnassaoloajan 1945-1946. Myöhemmin 1940-luvulla hän järjesti Lasten Päivä ry:n sirkus- ja tivolitoiminnan ja osallistui siihen laajaan toimintaan, joka nyt tapahtuu Linnanmäellä. Vuonna 1945 hän perusti oman yrityksensä Ohjelma Oy:n, jonka toimitusjohtajana Päiwiö toimi. Tämän yrityksen alaisuudessa hän ryhtyi järjestämään kauneuskilpailuja. Siirryttyään vuonna 1952 Ohjelmapalvelu ry:n palvelukseen siirtyi myös Ohjelma Oy:n alaiset tehtävät hänen mukanaan. Näin Päiwiö oli ajalle leimallisesti ohjelmapalvelumies elämänsä loppuun asti.

## Lähteet
Nyyti (järjestö)

**Nyyti ry** on vuonna 1984 perustettu suomalainen  yleishyödyllinen ja valtakunnallinen sosiaali- ja terveysalan järjestö, joka edistää opiskelijoiden mielenterveyttä ja opiskelukykyä. Järjestö on ainoa kansalaisjärjestö Suomessa, joka on keskittynyt pelkästään opiskelijoiden mielenterveyden edistämiseen. Nyyti tuottaa maksutonta tukea ja toimintoja korkeakouluopiskelijoille, lisää mielenterveystietoutta, tarjoaa tukea sekä monenlaista toimintaa mielenterveyden pulmiin ja niiden käsittelyyn ja mahdollistaa vapaaehtoista kansalaistoimintaa. Osallistumalla järjestön toimintaan opiskelijoilla on mahdollista saada vertaistukea. Järjestö pyrkii myös vaikuttamaan yhteiskunnan rakenteisiin.

Järjestön toimintaa rahoittaa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus. Nyyti on Sosten, Ehkäisevä päihdetyö Ehyt -yhdistyksen sekä Nuorisoalan jäsenjärjestö.

## Historia
Nyyti sai alkunsa Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan asettamassa projektityöryhmässä, jossa vuonna 1984 lähdettiin pohtimaan uusia tapoja tukea opiskelijoiden mielenterveyttä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Nyyti ry:n kotisivut
Helmipyörörausku

**Helmipyörörausku** (*Urobatis jamaicensis*) tai **helmikiekkorausku** on pyörörauskuihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan lämpimistä vesistä Atlantin länsiosista.

## Koko ja ulkonäkö
Helmipyörörausku kasvaa useimmiten noin 35 cm pitkäksi. Suurimillaan sen on raportoitu saavuttaneen noin 70 cm:n pituuden, mutta nämä havainnot ovat osittain kiistanalaisia. Naaraat ovat koiraitta kookkaampia. Lajin eturuumis on litteä ja pyöreän kiekkomainen. Pyrstö on lyhyehkö eikä siinä ole selkäevää. Pyrstössä on suurikokoinen myrkkypiikki. Selästään helmipyörörausku on kellertävä tai ruskea ja ruumiissa on runsaasti pieniä valkoisia, vaaleankeltaisia tai vihertäviä täpliä. Täplät voivat muodostaa verkkomaisia tai sokkelomaisia kuvioita.

## Levinneisyys ja elintavat
Helmipyörörauskua tavataan Pohjois-Carolinasta Karibianmerelle ja Guyanaan asti. Se elää niin mutapohjaisilla alueilla kuin koralliriutoilla tai meriheinäniityilläkin. Kala on yöaktiivinen ja saalistaa ravinnokseen pienempiä kaloja ja äyriäisiä. Lajilla on vuodessa kaksi lisääntymiskautta tammikuusta huhtikuulle ja elokuusta syyskuulle. Naaraat synnyttävät eläviä poikasia, joita on kolmesta viiteen.

Helmipyörörauskua voidaan pitää merivesiakvaarioissa.

## Lähteet
Opalite

**Opalite** on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale hänen kahdennellatoista albumilta *[[The Life of a Showgirl]]* (2025). Hän kirjoitti ja tuotti kappaleen Max Martinin ja Shellbackin kanssa. ”Opalite” julkaistiin albumin toisena singlenä 12. tammikuuta 2026. 

Kappale nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan ykköseksi sekä Britannian singlelistan ykköseksi. Billboard Global 200 -listalla se nousi kakkosijalle. 

## Taustaa ja julkaisu
Swift julkisti tulevan albuminsa 13. elokuuta 2025 kumppaninsa Travis Kelcen ja hänen veljensä Jason Kelcen pdocastissa *New Heights*. ”Opalite” julkistetttiin olevan albumin kolmas kappale. Kappaleen nimi on saanut inspiraation Swiftin rakkaudestaan opaaleihin. Travis Kelce on kertonut kappaleen olevan hänen lempikappaleensa albumilla. 

*The Life of a Showgirl* -albumin julkaisun jälkeen ”Opalitesta” tuli sen toiseksi kuunnelluin ja menestynein kappale ensimmäisen singlen ”The Fate of Ophelia” jälkeen. ”Opalite” julkaistiin albumin toisena singlenä 12. tammikuuta 2026. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin Spotifyssä ja Apple Musicissa 6. helmikuuta 2026 sekä Youtubessa kaksi päivää myöhemmin.

## Kaupallinen menestys
Albumin julkaisun jälkeen lokakuussa 2025 ”Opalite” nousi Filippiinien singlelistan kärkeen toisena kappaleena albumilta. Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla kappale debytoi sijalla kaksi. Se vietti listalla 19 viikkoa, joista 14 kymmenen parhaan joukossa ennen kuin se nousi listan kärkeen singlejulkaisun myötä. Siitä tuli Swiftin neljästoista listaykkönen Yhdysvalloissa. 

Britannian singlelistalla ”Opalite” nousi albumin julkaisun jälkeen toiselle sijalle ja nousi musiikkivideon julkaisun jälkeen ykköseksi. Kappaleesta tuli Swiftin kuudes listaykkönen maassa. Suomen virallisella listalla kappale nousi sijalle 11, ja radiosoittolistan sijalle 12.

## Lähteet
Natrium-jodikotransportteri

**Natrium-jodikotransportteri** (engl. *sodium/iodide cotransporter* tai *sodium/iodide symporter*, NIS) on kuljettajaproteiini, jota esiintyy kilpirauhasen epiteelisolujen basolateraalisella eli verenkierron puoleisella solukalvolla. Sen keskeinen tehtävä on siirtää jodi-ioneja (I-) verenkierrosta solujen sisään ja täten mahdollistaa kilpirauhashormonien tuotanto.

## Rakenne
Ihmisellä natrium-jodikotransportteri koostuu 643 aminohaposta, ja siinä on 13 solukalvon läpäisevää kierrettä (engl. *transmembrane helices*). Sen moolimassa on ilmeisesti 80-90 kDa. Sitä koodaava geeni on nimeltään *SLC5A5*.

## Toiminta
Jokaista jodi-ionia kohden siirtyy 2 natrium-ionia (Na+) samaan suuntaan. Jodi-ionit kulkevat sähkökemiallisen gradientin vastaisesti. Kilpirauhasen epiteelisolun sisällä jodi-ionien konsentraatio saadaan jopa 40-kertaiseksi plasmaan verrattuna. Kuljetukseen tarvittava energia saadaan natrium-ionien liikkeestä sähkökemiallisen gradientin suuntaisesti. Suotuisaa natriumgradienttia puolestaan ylläpitää Na<sup>+</sup>-K<sup>+</sup>-vaihtava ATPaasi.

Natrium-jodikotransportterin on havaittu esiintyvän kilpirauhasen ohella myös muissa kudoksissa sekä rintasyövässä, mutta tämän merkitys on epäselvä.

Kilpirauhasen radiojodihoidossa natrium-jodikotransportteri kuljettaa jodin radioaktiivisen isotoopin (131I-) kilpirauhassoluihin.

## Säätely
Tyrotropiini lisää ja jodin liikasaanti vähentää natrium-jodikotransportterin ilmentymistä ja siirtymistä solukalvolle.

## Lähteet
Nuokkuitulehti

**Nuokkuitulehti** (*Kalanchoë porphyrocalyx*) on itulehtien sukuun kuuluva laji. Se on peräisin Madagaskarilta. Kasvi kukkii keväällä. Se viihtyy valoisalla ja viileällä kasvupaikalla. Se elää epifyyttinä tai kasvaa maassa. Versot ovat enimmillään 35 cm korkeita. Varsi on vihreän ja violetin sävyinen. Lehdet ovat karvattomia ja epäsäännöllisesti lovisia. Lehtien ja kukkien koko vaihtelevat, kuten myös kukkien väri. Kukat ovat nuokkuvia ja niiden väri vaihtelee punaisesta violettiin. Leikkaamista tarvitaan vain muutaman vuoden välein.

## Lähteet
Le Tonnant (Q172)

**Le Tonnant** (runkonumero Q172) oli Ranskan merivoimien Redoutable-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.

## Valmistus
Alus tilattiin La Seyne-sur-Meristä Forges et Chantiers de la Méditerranéelta, missä köli laskettiin 10. tammikuuta 1931. Alus laskettiin vesille 15. joulukuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 1. kesäkuuta 1937.

## Palvelus
Alus lähti 29. helmikuuta 1940 *[[Le Glorieux (Q168)|Le Glorieuxin]]*,  *[[HMS Dainty (H53)|HMS Daintyn]]* ja *[[HMS Diamond (H22)|HMS Diamondin]]* kanssa Freetownista sukellusveneidentorjuntaharjoitukseen kaupungin kaakkoispuolelle. Harjoituksen päätyttyä Ranskan laivaston sukellusveneet lähtivät Dakariin. Alus harjoitteli 11. huhtikuuta Dakarin edustalla *[[HMS Decoy (H75)|HMS Decoyn]]*, *[[Le Conquérant (Q171)|Le Conquérantin]]* ja *Le Glorieuxin* kanssa.

Aluksen miehistö upotti 15. marraskuuta 1942 aluksensa Cádizin edustalla.

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Hablingbon kirkko

**Hablingbon kirkko** () on keskiaikainen kivikirkko Ruotsin Gotlannissa. Sen vanhimmat osat ovat koristeellinen portaali 1100-luvun jälkipuoliskolta ja noin vuonna 1200 rakennettu torni. Portaali toimi alkuperäisen kirkon eteläisenä sisäänkäyntinä, mutta siirrettiin 1300-luvun muutostöiden yhteydessä pohjoispuolelle. Uudistuksista vastasi rakennusmestari, jolle historioitsija Johnny Roosval antoi 1900-luvun alussa nimen Egypticus tämän karkeasti tyylittelemien pylväänpäiden perusteella.

Kirkon runkohuone on kaksilaivainen. Holvistoa kannattelee kaksi jykevää pylvästä. Runkohuoneen jatkeena on kapea suorakulmainen kuori. Hablingbon kirkko oli Gotlannin keskiajan viimeisiä suuria rakennushankkeita ennen mustaa surmaa, sotia ja muita saarta 1300-luvun puolivälistä alkaen kohdanneita onnettomuuksia. Sen ja muiden aikalaishankkeiden koristeluissa on aiempaa maallisempia aiheita, mutta toistaalta myös groteskeja irvisteleviä kasvoja, jotka on tulkittu pahojen henkien karkoittajiksi. 

Kirkon uusin osa on 1730-luvulla valmistunut sakaristo.

## Kuvia

Tímpano do portal norte da igrexa de Hablingbo.jpg|Pohjoisen sisäänkäynnin portaali on peräisin 1100-luvulta ja sijaitsi alun perin runkohuoneen eteläseinustalla.
Hablingbo Maske links.JPG|Irvistävät kasvot 1300-luvun eteläportaalissa.
HablingboKyrka-06.jpg|Alttaritaulu on vuodelta 1643.
Interior da igrexa de Hablingbo.jpg|Kirkkosali


## Lähteet
* Bedoire, Fredric. *Den svenska arkitekturens historia*. Norstedts, 2015. 

## Aiheesta muualla
Andrea Casiraghi

**Andrea Albert Pierre Casiraghi** (s. 8. tammikuuta 1984 on Monacon prinsessa Carolinen ja tämän toisen aviomiehen, italialaisen liikemiehen ja urheilijan Stefano Casiraghin esikoispoika. Hän on Monacon ruhtinaan Rainier III:n ja yhdysvaltalaisen näyttelijän Grace Kellyn vanhin lapsenlapsi.

Casiraghi on neljäntenä Monacon valtaistuimen perimysjärjestyksessä ruhtinas Albert II:n kaksosten, perintöruhtinas Jacquesin ja prinsessa Gabriellan, sekä äitinsä prinsessa Carolinen jälkeen.

## Lähteet
Montenegron parlamenttivaalit 2023

**Montenegron parlamenttivaalit 2023** toimitettiin Montenegrossa 11. kesäkuuta 2023 81 edustajan valitsemiseksi Montenegron parlamenttiin. Vaalit järjestettiin, kun presidentti Milo Đukanović hajotti parlamentin hävittyään presidentinvaalit. Vaalit voitti Eurooppa nyt -puolue, joka sai 24 paikkaa. Toiseksi suurimmaksi nousi 21 paikkaa saanut liittouma, jonka merkittävin puolue on Sosialistien demokraattinen puolue (DPS). Valituista 17 oli naisia. Milojko Spajić nousi maan pääministeriksi. Äänestysaktiivisuus vaaleissa oli 56 prosenttia, joka oli edellisiin vaaleihin nähden yli 20 prosenttiyksikköä matalampi.

Vaalit voittanut Eurooppa nyt -puolue lupasi vaalien alla nostaa ohjelmallaan vähimmäis- ja keskipalkkaa sekä vähimmäiseläkettä. Puolue ehdotti myös työpäivän lyhentämistä kahdeksasta tunnista seitsemään. Vaikutusarvioita lupauksista ei kuitenkaan tehty.

## Tulokset
Puolueet saivat paikkoja seuraavasti:

* Eurooppa nyt -liike: 24 paikkaa
* Yhdessä (DPS, SD, DUA, LP, UDSh): 21 paikkaa
* Montenegron tulevaisuuden puolesta (NSD, demokraattinen kansanpuolue, työväenpuolue): 13 paikkaa
* Rohkeus merkitsee: 11 paikkaa
* Bosniakkipuolue: 6 paikkaa
* Sosialistinen kansanpuolue: 2 paikkaa
* Albanialainen foorumi: 2 paikkaa
* Albanialainen liitto: 1 paikka
* Kroatialainen kansanliike: 1 paikka

## Lähteet
St. Leon-Rot

**St. Leon-Rot** on kunta Baden-Württembergin osavaltion pohjoisosassa Saksassa. Se sijaitsee Rhein-Neckar-Kreisin eteläosassa. Asukasluku on noin 14&nbsp;000.

## Maantiede
St. Leon-Rotin etäisyys Heidelbergista on 17 kilometriä etelälounaaseen ja Mannheimista 27 kilometriä eteläkaakkoon.

## Historia
St. Leonista on varhaisin maininta vuodelta 853 ja Rotista vuodelta 1284. Kolmikymmenvuotisessa sodassa jäi henkiin 28 leonilaista ja 35 rotilaista. Yhdeksänvuotisessa sodassa paikkakunnat tuhottiin jälleen. Muuttoliike Unkariin, Itävaltaan ja Amerikkaan alkoi noin vuonna 1740. Molemmat kunnat tulivat osaksi Badenia 1800-luvun alussa. Saksan–Ranskan sodassa kumpainenkaan kunta ei menettänyt asukkaitaan ja ne alkoivat teollistua sikaritehtaiden myötä. Ensimmäisen maailmansodan vuosina 62 leonilaista ja 88 rotilaista kuoli tai katosi, toisessa maailmansodassa vastaavat luvut olivat yhteensä 365. St. Leon ja Rot yhdistyivät 1974. Vuonna 2001 St. Leonin entistä raatihuonetta remontoitiin ja sinne sijoitettiin muun muassa museo.

## Talous ja liikenne
SLR-ryhmä on keskittynyt pallografiittivaluraudan tuottamiseen. St. Leon-Rot sijaitsee Mannheim–Basel-radan varrella. Bundesautobahn 5 kulkee kunnan halki ja Bundesautobahn 6 viistää kunnan pohjoisosia pitkin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Sankt Leon-Rot, Baden-Württemberg, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Mickey Volcan

**Mickey Volcan** (s. 3. maaliskuuta 1962 Edmonton, Alberta) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Volcan on Hartford Whalersin 3. kierroksen varaus vuodelta 1980 ja pelasi NHL:ssa neljällä kaudella 162 peliä joissa teki kahdeksan maalia ja 41 pistettä. Jäähyjä hänelle tuomittiin 146 minuuttia.

## ura
Ennen NHL-uraansa Volcan pelasi yhden vuoden ajan yliopistokiekkoa Pohjois-Dakotan yliopistossa. Edellisellä kaudella hän oli esiintynyt Kanadan WHL-junioriliigassa Portland Winter Hawksin joukkueessa neljässä pudotuspeliottelussa mutta muutoin junioriura oli kulunut alemman tason junioriliigassa Albertassa. Heti varauksensa jälkeisenä syksynä hän pääsi pelaamaan Hartford Whalersin NHL-joukkueeseen, jossa oli kokoonpanossa kauden aikana 49 ottelussa. Lisäksi hän pelasi 24 AHL-ottelua Binghamtonissa. Seuraavalla kaudella vastuu NHL:ssa väheni 26 otteluun ja vastaavasti AHL-otteluiden määrä kasvoi 33:een. Kauden 1982-1983 Volcan pelasi kokonaan NHL:ssa. Kauden saldoksi tuli 68 ottelussa neljä maalia ja 17 pistettä ja 73 jäähyminuuttia. Kaikki NHL-uran ennätyksiä. 

Tammikuussa 1983 Volcan toimi kotiottelussa New Jersey Devilsiä vastaan yhden erän verran linjatuomarina, koska otteluun nimetyistä tuomareista kaksi ei lumimyrskyn vuoksi ehtinyt ajoissa paikalle. Ottelun päätuomarina toimi otteluun alun perin nimetty Ron Foyt.

Kesällä 1983 Volcan myytiin Hartfordista Calgary Flamesiin vaihdossa Richie Dunniin ja myöhemmin valmentajana tunnettuun Joel Quennevilleen. Calgaryssa Volcan mahtui kokoonpanoon 19 ottelussa ja pelasi 30 ottelua Central Hockey Leaguessa farmijoukkue Colorado Flamesissa. Kolme seuraavaakin kautta kuluivat poikkeuksetta farmiliigassa eikä NHL-otteluita enää kertynyt. Kaudeksi 1987-1988 Volcan suuntasi SM-liigaan JyP HT:n riveihin. 29 liigaottelussa hän teki 7 maalia ja 11 tehopistettä ja istui 78 jäähyminuuttia.
SM-liigasta Volcan suuntasi kahden kauden ajaksi Saksaan 2. Bundesliigaan, ensin Landsberg EV:n ja jälkimmäiselle kaudelle SC Riesserseen joukkueeseen, joissa toimi pelaaja-valmentajana. Saksan kausien jälkeen Volcan palasi vielä yhden kauden ajaksi Pohjois-Amerikkaan, IHL:n Phoenix Roadrunnersin joukkueeseen, jossa pelasi 59 runkosarjaottelua ja niiden päälle 11 pudotuspeliottelua.

Peliuransa jälkeen Volcan toimi kaudella 1999-2000 Arizona State Universityn joukkueen päävalmentajana ja sen jälkeen neljän kauden ajan Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueen scouttina.

### Viitteet
Matolampi (Kontiolahti, Hautajärvi)

**Matolampi** on pieni, saareton järvi Kontiolahdella. Sen pinta-ala on 22,3 hehtaaria ja se sijaitsee Joensuusta 30 kilometriä pohjoiskoilliseen. Etäisyys Kontiolahden keskustasta on 12 kilometriä pohjoiskoilliseen.

## Maantiede
Matolammen ulottuvuus lounaasta koilliseen on noin 800 metriä. Järvi työntyy koilliseen pinta-alaansa nähden laajalla lahdella. Niemet ovat loivia ja vailla karttanimiä. Lahdet ovat suhteellisen avosuisia ja niin ikään vailla karttanimiä. Noin kolmasosa Matolammesta on vähintään kymmenen metriä syvä.

Matolammen rannalla on joitakin pientaloja. Järven länsipuolitse kulkee maantie. Lännessä on Matovaara ja luoteessa Sammakkovaara-niminen asutus. Matolammen luusua on idässä, josta se laskee Suureen Koirilampeen (168,9 metriä merenpinnan yläpuolella). Järvien välinen etäisyys on noin 200–250 metriä.

Matolammen vesitilavuus on 1&nbsp;681&nbsp;000 kuutiometriä.

Matolampi (04.343.1.023) kuuluu Kuusojan valuma-alueeseen (04.343), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pielisjoen yläosan alue (04.34) ja ensimmäinen jakovaihe on Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Matolampi on kuudenneksi laajin Kuusojan valuma-alueen 38 järvestä. Laajin on Latvajärvi.

## Lähteet
Arkkitehtitoimisto Haroma & Partners

**Arkkitehtitoimisto Haroma & Partners Oy** on vuonna 2004 perustettu turkulainen arkkitehtitoimisto. Yrityksen toimitusjohtaja on arkkitehti Renni Haroma 

## Esimerkkejä suunnittelutöistä

* Flamingo (kauppakeskus) , Vantaa
* Flamingo Spa , Vantaa
* Nereis Business Garden , Turku
* Willa , Hyvinkää
* Original Sokos Hotel Kupittaa , Turku
* Quality Hotel Sveitsi peruskorjaus , Hyvinkää
* Ravintola NOBI , Turku
* Ravintola NOOA , Turku
* Asunto Oy Turun Loft-Tehdas , Turku
* Turun kaupunginkanslian talo peruskorjaus , Turku

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Arkkitehtitoimisto Haroma & Partners Oy
Sahaitulehti

**Sahaitulehti** (*Kalanchoë serrata*) on itulehtien sukuun kuuluva laji. Se elää luonnonvaraisena trooppisilla ajoittain kuivilla alueilla. Lehdet ovat sahalaitaisia. Kukat ovat kirkkaanvärisiä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Sahaitulehti (''Kalanchoë serrata'')
* UniProt: Taxonomy - ''Kalanchoe serrata'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Kalanchoe serrata
Capuan portti

**Capuan portti** () oli antiikin aikainen kaupunginmuurin portti Pompejissa Italiassa. Se sijaitsi kaupungin pohjoisosassa ja johti nimensä mukaisesti Capuaan. Porttia ei ole vielä kaivettu eikä sen tarkkaa sijaintia tunneta; sen arvellaan sijaitsevan pohjoiseen nykyisestä Vico di M. L. Frontonesta.

## Lähteet
Kara-Kulžan piiri

**Kara-Kulžan piiri** () on hallintopiiri Ošin alueella Kirgisiassa. Sen keskus on Kara-Kulžan kylä. Piirin pinta-ala on 5&nbsp;700 neliökilometriä. Siellä oli arviolta 102&nbsp;494 asukasta vuonna 2025.

Piiri rajoittuu lännessä Alain, pohjoisessa Özgonin ja idässä Narynin alueen At-Bašyn piireihin sekä etelässä Kiinaan. Vuoristoinen alue käsittää Alaikuun, Kara-Kulžan, Kulunin, Kaptšygain ja Ažyken laaksot, joita ympäröivät Ferganavuorten eteläiset reunavuoret sekä Akateemikko Adyševin ja Alaikuun vuoret. Korkein kohta on 4&nbsp;900 ja matalin 780 metriä merenpinnan yläpuolella. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kivennäisvesi ja rakennusaineet.

Seudulla vallitsee mannerilmasto. Talvet ovat kylmiä ja runsaslumisia ja kesät kuumia ja kuivia. Keskilämpötila on tammikuussa –10:stä –14,8:aan ja heinäkuussa 15,3–25 astetta. Vuotuinen sademäärä on 350–571 millimetriä. Suurimmat joet ovat Tar ja Kara-Kulža. Järviin kuuluvat Kulun ja Köl-Kaiyŋdy.

Vuonna 1937 perustetun hallintoalueen nimenä oli vuoteen 1992 saakka Sovetin piiri. Siihen  kuuluvat Alaikuun, Kara-Guzin, Kara-Kotškorin, Kara-Kulžan, Oi-Talin, Sary-Bulakin ja Ylai-Talaan maalaiskunnat, joissa on yhteensä 55 kylää. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 99,9 prosenttia piirin asukkaista oli kirgiisejä.

Piiristä on maantieyhteydet Özgöniin ja Gültšöön. Asukkaiden pääelinkeino on karjanhoito (lampaita, vuohia, nautoja, hevosia ja siipikirjaa). Lisäksi viljellään muun muassa viljaa ja perunaa. Teollisuus on hyvin vähäistä.

Piirin nähtävvyyksiin kuuluu Kulun-Atan luonnonpuisto.

## Lähteet
Meriportti

**Meriportti** () on antiikin aikainen kaupunginmuurin portti Pompejissa Italiassa. Sen rauniot sijaitsevat regioiden VII ja VIII rajalla ja ovat osa Pompejin arkeologisen alueen käsittävää Unescon maailmanperintökohdetta.

Portti rakennettiin noin vuonna 80 eaa. Se sai nimensä siitä, että se johti merelle päin ja sijaitsi niin kutsutun Via Marinan länsipäässä. Portin arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1861–1863 viimeisenä kaupungin pääporteista. Se vaurioitui pommituksissa vuonna 1943.

Portti on tynnyriholvattu ja tehty roomalaisesta betonista, ja siinä on kaksi kaarta: korkeampi pääkaari oli tarkoitettu hevosten ja kuormaeläinten kulkua varten, pienempi jalankulkijoille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Nolan portti

**Nolan portti** (, ) oli antiikin aikainen kaupunginmuurin portti Pompejissa Italiassa. Sen rauniot sijaitsevat regioiden III ja IV rajalla ja ovat osa Pompejin arkeologisen alueen käsittävää Unescon maailmanperintökohdetta.

Portti rakennettiin Pompejin samnilaisella kaudella 200-luvulla eaa. Se sai nimensä siitä, että sen kautta kulki Nolaan johtanut tie. Portin julkisivussa olleen oskinkielisen piirtokirjoituksen mukaan rakennustyö liittyi virkamies Vibius Popidiukseen. Sen antiikin aikaisia nimiä saattoivat olla myös *Porta Campana* ja *Porta Dianensis*. Portin arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuonna 1813.

Portti sijaitsee nykyisin nimellä Via di Nola tunnetun kadun itäpäässä. Portti on tehty säännöllisesti limittäin ladotuista tuffilohkareista, ja siinä on roomalaisesta betonista tehty tynnyriholvaus.

## Lähteet

## Aiheesta muualla