open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Delmira Agustini

**Delmira Agustini** (24. lokakuuta 1886 Montevideo – 6. heinäkuuta 1914 Montevideo) oli uruguaylainen modernistinen runoilija.

Agustini oli Latinalaisen Amerikan kirjallisuuden ensimmäinen nainen, joka käsitteli rohkeasti aistillisuuden ja intohimon teemoja teoksissaan. Hänen pääteoksensa ovat *El libro blanco* (1907), *Cantos de la mañana* (1910) ja *Los cálices vacíos* (1913) sekä postuumisti julkaistut *El rosarío del Eros* (1924) ja *Obras completas* (1924). Agustin kuoli aviomiehensä, josta hän oli juuri eronnut, murhaamana 27-vuotiaana.

## Lähteet
Robert Grenier

**Robert Grenier** (s. 1941 Minneapolis) on yhdysvaltalainen runoilija ja kuvataiteilija.

Grenier sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon Harvardin yliopistossa, jossa Robert Lowell oli ollut hänen opettajanaan. *Master of Fine Arts* -oppiarvonsa hän sai Iowa Writers' Workshopista. Grenier omaksui varhain urallaan vaikutteita Robert Creeleyn minimalismista. Hän perusti Barrett Wattenin kanssa varhaisen language-ryhmän runoilijoita yhdistäneen lehden *This*. Grenier on urallaan toiminut myös kirjoittamisen ja piirtämisen rajapinnassa; monet hänen runoistaan ovat kynällä kirjoitettuina julkaistuja. Vuonna 2013 Brooklynin Southfirst Galleryssa järjestettiin Grenierin työlle omistettu retrospektiivinen näyttely Language Objects: Letters in Space, 1970–2013. 

Grenier oli mukana toimittamassa Larry Eignerin koottuja runoja vuonna 2009. Hän toimitti Robert Creeleyn valikoidut runot vuonna 1976. Grenier on saanut kaksi stipendiä National Endowment for the Artsilta ja apurahan Foundation for Contemporary Artsilta. Hän asuu Vermontissa.

## Lähteet
Xicheng

**Xicheng** (西城区) on yksi Pekingin keskustan kaupunkipiireistä.

Vuonna 2021 piirissä oli 1&nbsp;104&nbsp;000 asukasta.

## Lähteet
IKH Areena

**IKH Areena** on Kauhajoella sijaitseva koripallo- ja monitoimiareena.  IKH Areenan katsomokapasiteetti on 2 362 istumapaikkaa. Ottelutapahtumissa sen yleisökapasiteetti on ravintolatilat sekä muut asiakastilat mukaan lukien noin 3 600. Konserteissa ja muissa tapahtumissa areenaan mahtuu 5 000 ihmisen yleisö. Areenan on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Jääskeläinen Oy.

Areenan vapaa korkeus on 12,6 metriä ja kyseessä on kansainväliset mitat täyttävät pelipaikka mm. lentopallo- ja koripallo-otteluille. Areenan taustayhtiö on KB Areena Kauhajoki Oy, jonka omistaa maanviljelijä ja tuulivoimayrittäjä Petri Suokkaan perheyritys Suotuuli Oy. Areena on tehnyt pitkäaikaisen sopimuksen IKH:n kanssa.

## Lähteet
El Monte (Kalifornia)

**El Monte** (kirjaimellisesti *vuori*) on kaupunki Los Angelesin piirikunnassa Kalifornian osavaltiossa Yhdysvaltain länsirannikolla. Kaupungin väkiluku oli 106 907 vuonna 2021. El Monte on Kalifornian osavaltion 65. suurin kaupunki väkiluvultaan. 

El Monte sijaitsee San Gabrielin Laaksossa ja on aiemmin tunnettu *Viejo Sendero Español* -kauppareitin risteyskohtana. Penske Motor Groupin omistama maailman suurin autokauppa sijaitsee El Montessa. El Monten pormestari on heinäkuussa 2024 Jessica Ancona.

## Lähteet
Josephine Jacobsen

**Josephine Jacobsen** (alun perin **Josephine Winder Boylan**; 19. elokuuta 1908 Cobourg, Ontario, Kanada – 9. heinäkuuta 2003) oli yhdysvaltalainen runoilija, novellisti ja kirjallisuuskriitikko. Hänen runoutensa sisältää vaihtelevia tyylivalintoja perinteisistä muodoista vapaamittaisuuteen. Hän loi kirjailijana yli 60 vuotta kestäneen uran.

## Nuoruus
Jacobsen menetti isänsä ollessaan viisivuotias. Hänen äitinsä muutti usein ennen asettumistaan Baltimoreen Marylandiin tyttären ollessa 14-vuotias. Jacobsen valmistui yksityisestä Roland Park Country Schoolista vuonna 1926 ja näytteli tämän jälkeen tunnetussa baltimorelaisessa teatteriseurueessa Vagabond Playersissa. Hän meni vuonna 1932 naimisiin teen maahantuoja Eric Jacobsenin kanssa. Pariskunnalle syntyi poika Ereland.

## Ura
Jacobsenin ensimmäinen julkaistu runo ilmestyi lastenlehdessä hänen ollessaan noin kymmenvuotias. Kriitikkojen huomiota hän sai osakseen vuonna 1940 julkaistulla kokoelmallaan *Let Each Man Remember*. Se sisältää viisitoista rakkaussonettia ja metafyysisten lyyristen runojen osion. Jacobsenin myöhempien teosten joukossa ovat *The Human Climate: New Poems* (1953), *The Animal Inside* (1966), *The Shade-Seller: New and Selected Poems* (1974), *The Chinese Insomniacs: New Poems* (1981) ja *In the Crevice of Time: New and Collected Poems* (1995). *The Shade-Seller: New and Selected Poems* toi National Book Award -ehdokkuuden. Kaikkiaan Jacobsen julkaisi yksitoista runokokoelmaa. Jacobsenin neljän novellikokoelman joukossa ovat *A Walk with Raschid and Other Stories* (1978) ja *Adios, Mr. Moxley* (1986). Novellit sijoittuvat niinkin erilaisiin paikkoihin kuin Baltimoreen, Karibianmeren saarille, Meksikoon ja Marokkoon. Novellit on usein kirjoitettu valmiiksi vailla loppuratkaisua. Runojen ja novellien lisäksi Jacobsen julkaisi kirjallisuuskritiikkiä. Jacobsen keskittyi runoissaan ihmisenä olemisen kysymysten sekä fyysisen ja hengellisen maailman välisen suhteen ympärille. Hän oli harras katolilainen ja käsitteli hengellisin keinoin eksistentiaalista tuskaa.

Jacobsen sai Shelley Memorial Awardin ja Robert Frost Medalin Poetry Society of Americalta. Vuosina 1971–1973 hän oli Kongressin kirjaston 21. *Poet Laureate* ja runouden neuvonantaja. Vuosina 1978–1979 Jacobsen toimi Poetry Society of American varapuheenjohtajana. Hän oli vuosina 1979–1983 National Endowment of the Artsin kirjallisuuspaneelin ja Folger Libraryn runouskomitean jäsen. Jacobsen sai kunniatohtorin arvot Goucher Collegesta, Notre Dame of Maryland Universitysta, Towsonin yliopistosta ja Johns Hopkinsin yliopistosta. Hänet otettiin Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi vuonna 1994.

## Lähteet
Outi Airola

**Outi Airola** (s. 1959 Kalajoki) on suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt muun muassa MTV Uutisissa. Hän on toiminut vuodesta 2017 lähtien *[[Kokkola (lehti)|Kokkola]]*-lehden päätoimittajana. Airola kasvoi Kokkolassa ja opiskeli Turussa folkloristiikkaa.

Outi Airola on taiteilijaperheen äiti: hänen lapsiaan ovat näyttelijät Oona ja Anna Airola, toimittaja Laura Airola, sirkustaiteilija Sara Airola ja laulaja Aaro Airola eli Arppa.

## Kahvila Saha

Airola pyörittää pihapiirissään entisessä hevostallissa kulttuurikahvila Sahaa. Sen ympäristössä järjestetään vuosittain myös Ykspihlajan kulttuuriviikot -tapahtuma. Kahvila on vuoden 2020 molemmin puolin ollut lopettamisuhan alla, mutta se on saanut puolelleen pienen kansanliikkeen. Kahvila on paikallisesti tunnettu ja mainitaan muun muassa Arpan kappaleessa "Vihdoin viimein".

## Lähteet
Haivoron

**Haivoron** () on kaupunki Keski-Ukrainassa Etelä-Bugin vasemmalla eli koillisenpuoleisella rannalla. Kaupunki sijaitsee hallinnollisesti Kirovohradin alueen Holovanivskin piirissä, maanteitse 245 kilometriä aluekeskus Kropyvnytskyistä länteen. Kaupungissa on rautatieasema.

Haivoron on Holovanivskin piirin (121&nbsp;150 as., 2021) väkirikkain asutustaajama. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 14&nbsp;214 (2021). Vuonna 2001 asukkaita oli 16&nbsp;126, ja heistä valtaosa oli etnisesti ukrainalaisia.

Tammikuun keskilämpötila Haivoronissa on -5,5 ja heinäkuun +20,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 520 millimetriä.

Haivoronista on tehty arkeologisia löytöjä usealta aikakaudelta. Kuudennen ja seitsemännen vuosisadan (jaa.) asutusta pidetään yhtenä varhaisslaavien raudanvalmistuksen paikkakuntana; sieltä on löydetty 25 raudansulatusuunin jäänteet. Nykyinen asutus on tunnettu 1700-luvun alkupuolelta lähtien ja muodostunut kolmen asutun paikan yhdistelmänä. Nälänhätä 1921, 1932–33 ja 1947. Oli 29. heinäkuuta 1941 ja 11. maaliskuuta 1944 välisen ajan saksalaisten miehittämänä; tällöin yli 500 asukasta menehtyi. Kaupunkityyppiseksi taajamaksi Haivoron tuli vuonna 1938 ja kaupungin aseman se sai vuonna 1949. Seudulla on magmakiviesiintymä, josta saadaan rakennuskiveä ja kivimurskaa. Paikkakunnalta louhittua graniittia on käytetty rakennusmateriaalina Odessassa. Vuonna 1964 valmistui vesivoimalaitos.

Haivoron oli Haivoronin piirin hallinnollinen keskus vuoteen 2020 saakka. Ukrainan aluehallinnon uudistuksessa kesällä 2020 maan piirien lukumäärää vähennettiin ja Haivoronista tuli osa Holovanivskin piiriä.


Hayvoron Hydroelectric Power Plant at Southern Buh River (YDS 0455).jpg|Haivoronin vesivoimalaitos.
Залізничний вокзал Гайворон.jpg|Haivoronin rautatieasema ja ratapihaa.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Гайворонська міська громада  (gromada.info)
Melodi Grand Prix 1975

**Melodi Grand Prix 1975** oli Norjassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 1975 Eurovision laulukilpiluun. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin noin 120 kappaletta. Niistä musiikin asiantuntijoista koottu raati valitsi viisi kilpailun finaaliin. Finaali pidettiin 25. tammikuuta Norjan yleisradioyhtiö NRK:n studiossa Oslossa. Kilpailussa jokainen kappale esitettiin kahdesti, pienen ja suuren orkesterin säestyksellä ja eri esittäjien esittämänä. Voittajan valitsi raati, johon kuuluivat samat kymmenen henkeä, jotka olivat olleet valitsemassa finalisteja. Äänestyksessä kukin raatilainen antoi jokaiselle kappaleelle arvosanan välillä 1-5. Kilpailun voitti kappale ”Det skulle ha vært sommer nå”, jonka karsinnassa esittivät Stein Ingebrigtsen ja Ellen Nikolaysen. Kansainväliseen Eurovision laulukilpailuun kappaleen esittäjäksi valittiin Ellen Nikolaysen ja voittokappale käännettiin englanniksi nimellä ”Touch My Life (with Summer)”.

## Tulos

## Lähteet
*
*
*http://natfinals.50webs.com/70s_80s/Norway1975.html

## Aiheesta muualla
*Koko karsintafinaali NRK:n sivuilla
Buu Nygren

**Buu Van Nygren** (s. 25. joulukuuta 1986 Blanding, Utah, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen navajotaustainen poliitikko, joka on tammikuusta 2023 lähtien toiminut Navajoiden reservaatin presidenttinä.

## Tausta ja yksityiselämä
Nygren syntyi Blandingissa Utahissa. Hän on taustaltaan puoliksi navajo ja puoliksi vietnamilainen. Hänen syntyessään Nygrenin äiti oli vain 15-vuotias. Perhe eli köyhyydessä, muun muassa ilman juoksevaa vettä ja sähköä. Monien muiden navajoiden tapaan Nygren on yksinhuoltajaperheestä, jossa isovanhemmat kasvattivat lapset. Nygrenin isovanhemmat puhuivat hänelle navajoa, joka on hänen ensimmäinen kielensä. Nygren sai kuitenkin kuulla vietnamilaisesta taustastaan vasta vanhemmalla iällä. Hän ei ole koskaan tavannut biologista isäänsä.

Nygren valmistui vuonna 2012 kandidaatiksi Arizonan osavaltionyliopistosta pääaineenaan rakennusjohtaminen. Vuonna 2017 hän valmistui samasta yliopistosta maisteriksi yritysjohtamisen puolelta. Hän väitteli 2021 kasvatustieteiden tohtoriksi Etelä-Kalifornian yliopistosta.

Nygren on naimisissa Arizonan edustajainhuoneen entisen edustajan Jasmine Blackwaterin kanssa. Parilla on yksi tytär, ja perhe asuu Red Mesan kaupungissa Arizonassa.

## Poliittinen ura
Nygren oli Navajoiden reservaatin vuoden 2018 presidentinvaaleissa Joe Shirleyn varapresidenttiehdokas. Shirley kuitenkin hävisi vaalit Jonathan Nezille.

Vuodesta 2019 aina navajojen presidentiksi nousemiseensa saakka Nygren työskenteli puoli-itsenäisessä navajoiden rakennusvirastossa (). Vuonna 2022 Nygren asettui ehdolle presidentinvaaleissa. Hänen vastaehdokkaanaan oli toiselle kaudelle pyrkivä istuva presidentti Nez. Nygren voitti vaalit, jotka käytiin virallisesti ilman puoluetunnuksia, marraskuussa 2022 saatuaan 52,67 prosenttia annetuista äänistä. Hänen varapresidenttiehdokkaansa oli Richelle Montoya, ja reservaatin varapresidentiksi nousi ensimmäistä kertaa nainen.

Valituksi tultuaan Nygren on ensimmäinen Utahissa syntynyt navajoiden presidentti sitten 1991 sekä kaikkien aikojen nuorin navajoiden presidentti. Nygren ei myöskään ollut toiminut missään poliittisessa luottamustehtävässä ennen presidentiksi nousemistaan.

### Presidenttinä
Nygren vannoi virkavalan 10. tammikuuta 2023.

Huhtikuussa varapresidentti Montoya syytti Nygreniä seksuaalisesta häirinnästä, joka oli tapahtunut elokuussa 2023. Presidentin virastoa oltiin jo aiemmin syytetty seksuaalista häirintää edistävän ilmapiirin ylläpitämisestä. Reservaatin oikeusministeriö otti asian tutkintaan kesäkuussa 2024.

Yhdysvaltain vuoden 2024 presidentinvaaleissa Nygren tuki Harrisia, mutta oli kuitenkin yksi ensimmäisistä demokraateista, jotka onnittelivat Trumpia hänen voitettuaan vaalit.

Joulupäivänä 2024 Nygren allekirjoitti lain, jonka nojalla navajon kielestä tehtiin reservaatin virallinen kieli. Lain on tarkoitus myös luoda edellytykset ja rohkaista ihmisiä käyttämään navajoa enemmän.

## Lähteet
Tahitilaiset

**Tahitilaiset** (, ) ovat polynesialainen alkuperäiskansa, joka asuttaa pääsääntöisesti nykyisen Ranskan Polynesiaan kuuluvia Seurasaaria. Tahitilaisten kansanuskon mukaan näiden esi-isät saapuivat Raiatean saarelta ja Tahitille saavuttuaan alkoivat järjestäytyä perheidensä perusteella omiksi kuppikunnikseen, jotka sitten alkoivat rakentaa temppeleitä. Myöhemmin syntyivät päällikköluokat (), jotka pitivät valtaa yhdessä papiston kanssa.

1780-luvulla päällikkö Pōmare I perusti Tahitin kuningaskunnan, ja hänen jälkeläisensä hallitsivat aina vuoteen 1880, jolloin Pōmare V luopui kruunusta ja kuningaskunnan maat siirtyivät Ranskan alusmaiksi.

Nykyään tahitilaisten kulttuuria ylläpidetään tautointien, musiikin ja kädentaitojen kautta. Myös manan käsite on edelleen tärkeä.

Kuten muidenkin ranskanpolynesialaistenkin keskuudessa, myös tahitilaisten ja eurooppalaisten yhteisistä jälkeläisistä käytetään ranskankielistä nimitystä *demis*.

## Lähteet
Pōmare V

**Pōmare V** (oikealta nimeltään **Teri’itari’a Teratane Pomare**, 3. marraskuuta 1839 – 12. kesäkuuta 1891) oli Tahitin kuningaskunnan viimeinen kuningas, joka hallitsi vuosina 1877–1880.

Pōmare V oli kuningatar Pōmare IV:n ja tämän miehen Ariʻifaʻaiten poika ja vanhin perheen aikuisikään eläneistä pojista. Hän nousi kruununperijäksi vuonna 1855 vanhemman veljensä kuoltua. Pōmare V oli naimisissa kaksi kertaa: ensimmäisen kerran Teuhen kanssa vuosina 1857–1861 ja toisen kerran Maraun kanssa 1875–1887. Molemmat avioliitot päättyivät eroon. Jälkimmäisestä liitosta syntyi yksi poika ja kaksi tytärtä.

Vuonna 1880 Pōmare V luopui kruunusta ja luovutti kuningaskuntansa Ranskan alaisuuteen.

Kuningas kuoli alkoholismiin 12. kesäkuuta 1891. Hänen hautansa oli alun perin tarkoitettu hänen äidilleen, mutta hän siirsi äidin ruumiin kuningasperheen hautausmaalle. Vaikka hautaa pidetään arkkitehtuurisena huippusuorituksena, Paul Gauguinin mielestä se oli ruma ympäröivän luonnon kauneutta vasten.

## Kunnianosoitukset

*  Kunnialegioonan upseeri (Ranska, 1880)
*  Maatalousansioiden ritarikunnan upseeri (Ranska, 1880)

## Galleria

Tiedosto:Ariipaea Pomare.jpg|Nuori Pōmare V
Tiedosto:Pomare V in military uniform.jpg|Pōmare V univormussaan. 
Tiedosto:Tombeau du roi.jpg|Pōmare V:n hauta vuonna 2015.


## Lähteet
Mille-feuille

**Mille-feuille** eli **tuhatlehtinen** on ranskalaislähtöinen leivonnainen. Leivonnaisen nimi johtuu sen hyvin lehtevästä voitaikinasta ja usean kerroksen koostumuksesta. Sen resepti löytyy jo ranskalaisen keittotaidon uudistajana tunnetun François Pierre de La Varennen keittokirjasta *Le Cuisinier françois* vuodelta 1651.

## Lähteet
Hornsgatan

**Hornsgatan** on Tukholman Södermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu itä-länsisuunnassa Södermalmintorilta Hornstullille. Se on peräisin 1640-luvun ruutukaavauudistuksesta. Hornsgatanin varrella on paljon liikkeitä ja taidegallerioita. 

Vuoden 2010 alussa Hornsgatanilla otettiin käyttöön nastarengaskielto. Vuonna 2016 nastarenkaat kiellettiin myös Fleminggatanilla ja Kungsgatanilla.
## Kuvia

Studded tires prohibited.JPG|Vuodesta 2010 Hornsgatanilla ei ole saanut ajaa nastarenkailla.
Jupiter större 2012 01.jpg|Ivar Tengbomin suunnittelema Stockholms Enskilda Bankin konttori vuodelta 1915, Hornsgatan 1-3.
Maria, Södermalm, Stockholm, Sweden - panoramio (25).jpg|Taiteilija Sture Collinin veistos *Dårarnas båt* (1992). Sen on muun muassa tulkittu edustavan keskiaikaista kuvaa ihmiskunnasta ajelehtimassa kohti tuhoaan.
Maria Magdalena kyrka från luften.jpg|Maria Magdaleenan kirkko, taustalla Hornsgatan.
Mariatorget 2012a.jpg|Mariatorget rajautuu pohjoissivultaan Hornsgataniin.
Hornsgatan 43 Emanuel Swedenborg Stockholm 2005-06-17 013.jpg|Emanuel Swedenborgin muistolaatta Hornsgatan 43:ssa. Laatassa kerrotaan hänen asuneen tällä paikalla.
Folkoperans entré.jpg|Folkoperan osoitteessa Hornsgatan 72.
Bysis, Stockholms bysättningshäkte.jpg|Stockholms bysättningshäkte, *Bysis*, osoitteessa Hornsgatan 82. Talossa oli 1800-luvun puoliväliin saakka velkavankila.
Drakenberg.JPG|Drakenberg-aluetta kadun länsipäässä.
Eugène Jansson Hornsgatan Thielska 141.tif|*Hornsgatan* (Eugène Jansson, 1902)


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Kungsholmstorg

**Kungsholmstorg** on Tukholman Kungsholmenilla sijaitseva aukio. Se oli alun perin nimeltään *Lilla torget* (’pikkutori’), ja ensimmäinen maininta nykyisestä nimestä on vuodelta 1779. Tori oli aiemmin nykyistä kapeampi, mutta sitä levennettiin 1900-luvun vaihteessa, jolloin sen ympärille rakennettiin kerrostaloja.  

Toria rajaa pohjoisessa poikittain Hantverkargatan, ja suoraan tori jatkuu Scheelegatanina. Etelässä tori rajautuu Norr Mälarstrandiin. Torin läpi kulkee Garvargatan.
## Kuvia

Bergamotträdet 9.jpg|Adolf Emil Melanderin suunnittelema uusrenessanssirakennus vuodelta 1885 Kungsholmstorgin ja Hantverkargatanin kulmassa.
Maroccan Embassy in Stockholm.JPG|Toisella puolella Kungsholmstorgin ja Hantverkargatanin kulmassa on Marokon suurlähetystö.
Litet lejon 2012b.jpg|*Litet lejon*. Monika Masser, 2008.
Vesslan 2011a.jpg|Otto Strandmanin veistos *Vesslan* (suom. lumikko) vuodelta 1912.
Stolperstein for Erich Holewa (Stockholm).jpg|Eric Holewan muistoksi asennettu kompastuskivi Kungsholmstorg 6:n edustalla.
20180626 Amaranten 8031 (48412917146).jpg|Kuvan vasemmanpuoleisen talon paikalla sijaitsi aiemmin Sankt Eriks bryggeri, joka oli 1900-luvun alussa Ruotsin toiseksi suurin panimo.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Antti Harsu

**Antero Edvard (Antti) Harsu** (10. toukokuuta 1923 Keuruu – 10. huhtikuuta 2006) oli suomalainen rehtori, maanviljelijä ja pankinjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

## Henkilöhistoria
Harsun vanhemmat olivat maanviljelijä Eero Johannes Harsu ja Siiri Henriikka Nurmi ja puoliso vuodesta 1956 agronomi Anna Katariina (Kaija) Holmström. Harsu tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta 1945 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1950.

Harsu oli Koillis-Pohjanmaan maamieskoulun vs. johtaja 1952 ja johtaja 1953–1955, Satakunnan Osuuskassojen liiton toiminnanjohtaja 1955–1958 ja Porin Seudun Osuuskassan, vuodesta 1970 Osuuspankki, toimitusjohtaja 1958–1983. Harsu oli myös maanviljelijä Tyrväällä 1952–1983. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä erityisesti osuuspankkijärjestöissä, kuten Osuuspankkien Keskusliiton hallintoneuvoston jäsenyys vuodesta 1968. Harsu toimi myös muun muassa Porin Diakonialaitoksen säätiön hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1965, hallituksen jäsen hän oli ollut vuodesta 1960.

## Tunnustukset
* Kirkon diakoniatyön ansiomerkki 1979
* Maanviljelysneuvs 1982.

## Julkaisuja
* *Meijeri maatalouden tukena: Lopen-Salon osuusmeijeri 1903–1953*, 1953
* *Huittisten osuuskassa 1925–1955*, 1955
* *Kiikan osuuskassa vv. 1925–1955*, 1956

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Google Sycamore

**Sycamore** on Googlen tekoälydivisioonan valmistama kvanttitietokoneen kvanttisuoritin.

Googlen tutkijat väittivät vuonna 2019 julkaistussa paperissa ajaneensa 200 sekunnissa laskennan, joka maailman nopeimmalla supertietokoneella IBM:n Summit veisi 10&nbsp;000 vuotta.

IBM:n tutkijoiden mukaan väite ei pidä paikkaansa, ja klassinen supertietokone pystyisi suorittamaan saman laskutoimituksen sopivammalla algoritmilla 2,5 vuorokaudessa.

Elokuussa 2020 tutkimusryhmä ilmoitti Hartree–Fock-approksimaation suorittamisesta 12 kubitin avulla.

Huhtikuussa 2021 tutkimusryhmä ilmoitti määrittäneensä Kitajevin koodin perustilan 31 kubitilla.

Heinäkuussa 2021 Google, NASA et al. ilmoittivat havainneensa aikakide-olomuodon kvanttiprosessorissa. 

Vuonna 2022 prosessorilla on simuloitu Sachdev–Ye–Kitajev-mallin mukaisia madonreikiä.

## Lähteet
Liedenpohjan työväentalo

**Liedenpohjan työväentalo** oli Virtain kaupungin Liedenpohjan kylässä sijainnut työväentalo. 

## Historiaa
Liedenpohjan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1915. Vuonna 1916 yhdistyksen jäsenluku oli noin 70. Talohanke aloitettiin juuri ennen sisällissotaa: tammikuussa 1918 rakennuspuut, sata runkoa, oli kaadettu talkoilla. Tämän jälkeen yhdistyksen toiminta oli lähes kaksi vuotta pysähdyksissä. Se aloitettiin uudelleen marraskuussa 1919. Puheenjohtaja oli kuollut Tammisaaren vankileirillä. Yhdistyksen rahavarat olivat kuitenkin tallessa. Hirret olivat lionneet suossa, mutta niistä saatiin sahattua lattialankut suunniteltuun taloon.

Tontin hankinta tuotti vaikeuksia, mutta lopulta vuonna 1928 talo saatiin rakennettua. Rakennusaineiksi ostettiin lopulta valmis talo, joka purettiin ja siirrettiin yhdistyksen vuokratontille. Vuonna 1929 Taistoksi nimetty tontti saatiin ostaa omaksi.

Vuonna 1935 yhdistys oli Virtain yhdistyksistä suurimmissa vaikeuksissa sekä taloudellisesti että henkisesti. Toiminta kuitenkin piristyi pian niin, että vuoteen 1937 mennessä taloa oli kunnostettu ja iltamia ja muuta toimintaa järjestetty melko paljon. Muun muassa kattoa oli korjattu. Sota-aika hiljensi jälleen toimintaa, mutta sotien jälkeen se oli melko vilkasta; etenkin huvitoiminnalle oli kysyntää. Vuonna 1954 talo sähköistettiin. Väki kuitenkin väheni kylällä ja työväenyhdistyksessä 1960-luvulla, ja toiminta pelkistyi sääntömääräisiin kokouksiin. Yhdistyksen jäsenmäärä 1950–1960-luvuilla oli vain noin kymmenen. Työväentalo kuitenkin peruskorjattiin vielä 1970–1980-luvuilla talkoovoimin hyvään kuntoon. Yhdistyksen jäsenet kustansivat osan kuluista, ja myös Virtain kaupungilta saatiin tukea. Vuonna 2008 työväentalo myytiin yksityisomistukseen, ja yhdistys purkautui vuonna 2018.

## Toimintaa työväentalolla
1930-luvulla talolla järjestettiin iltamia, joissa esitettiin näytelmiä, kuten *Isontalon Antti ja Rannanjärvi*. Oli myös opintokerhoja ja lauluseura, ja lisäksi taloa vuokrattiin ulkopuolisille. 1980-luvun alussa talo oli kesäkäytössä, ja siellä pidettiin kokouksia, tansseja ja juhlia sekä esitettiin elokuvia.

## Rakennus
Talo oli hirsirakenteinen, vuoraamaton ja punaiseksi maalattu. Alkuperäinen pärekatto muutettiin pelliksi vuonna 1973. Sisäkatto oli alun perin paneloitu. Panelointi vaihdettiin vuonna 1977 lastulevyyn paitsi juhlasalissa. Myös sisäseiniin laitettiin lastulevyt vuonna 1975. Talon pinta-ala oli 200 m², mihin kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja veranta. Vesijohtoa, viemäriä tai sisävessaa ei ollut.

## Lähteet
Vaskiveden työväentalo

**Vaskiveden työväentalo** oli Virtain kaupungin Vaskiveden kylässä sijainnut työväentalo.

## Historiaa
Vaskiveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Jäseniä liittyi mukaan ensimmäisen vuoden aikana 218. Vuonna 1909 yhdistys osti valmiin rakennuksen ja siirsi sen yhdistyksen ostamalle tontille. Ensimmäinen kokous pystyttiin pitämään jo kyseisen vuoden heinäkuussa. Vihkiäisiä juhlittiin joulukuussa 1909. (Toisen lähteen mukaan siirto olisi tapahtunut jo vuonna 1907.) Vuonna 1917 yhdistys myi tontin takaisin alkuperäiselle omistajalle, osti uuden tontin kylän keskustasta ja siirsi talon sinne. Taloa laajennettiin, ja tupaantuliaisia vietettiin syksyllä 1924.

Vuonna 1935 Vaskiveden työväenyhdistys oli yksi Virtain toimivimmista yhdistyksistä, jonka jäsenmääräkin oli paikkakunnan korkeimpia. Vuonna 1937 yhdistyksen taloa kuvailtiin isoksi, joskin se vaati pientä kunnostamista tullakseen hyväksi toimipaikaksi. 

Jäsenmäärä kuitenkin laski vuosikymmenten mittaan ja toiminta hiipui. Talo jäi kokonaan tyhjilleen vuonna 1975. Lopulta vuonna 1983 yhdistys päätti myydä talonsa tontteineen Virtain kaupungille. Talon kuvailtiin olevan tuolloin jo ”käyttöön kelpaamaton”. Rakennus purettiin, ja sen irtaimisto lahjoitettiin Virtain perinnekylään. Tontille rakennettiin rivitalo.

## Toimintaa työväentalolla
Vuonna 1915 yhdistykselle perustettiin torvisoittokunta, joka pysyi voimissaan 1960-luvun alkuun saakka. Myös näytelmätoimintaa oli jo alkuaikoina. Lisäksi oli naisjaosto, torppariosasto ja lauluseura. Talolla järjestettiin iltamia, vappujuhlia, kesäjuhlia, äitienpäiväjuhlia ynnä muuta. Opintokerhotoiminta oli säännöllistä, ja taloa myös vuokrattiin ulkopuolisiin tilaisuuksiin. Radio talolle hankittiin vuonna 1925. Sitä kuunneltiin kolmena iltana viikossa: keskiviikkoisin kuunteleminen oli ilmaista, mutta lauantai- ja sunnuntai-iltaisin kuuntelemisesta oli maksettava kaksi markkaa illalta. Myös jumalanpalveluksen kuunteleminen oli maksullista. Elokuvatoiminta alkoi vuonna 1926 ja jatkui 1960-luvun alkuun saakka. 

## Rakennus
Talon pinta-ala oli 253 m², ja siihen kuului juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittiön asunto. Talo oli hirsirunkoinen, vuoraamaton ja punaiseksi maalattu. Alkuperäinen pärekatto vaihdettiin huopaan vuonna 1978. Sisäkatto ja sisäseinät oli paneloitu. Alkuperäinen lämmitys oli ”rautakuorimuureilla”. 1980-luvun alkuun mennessä ne oli poistettu, eikä talossa ollut lämmitystä. Talossa ei ollut myöskään vesijohtoa, viemäriä tai wc:tä.

## Lähteet
Jäähdyskylän työväentalo

**Jäähdyskylän työväentalo** oli Virtain kaupungin Jäähdyspohjan kylässä sijainnut työväentalo. 

## Historiaa
Vuonna 1906 Jäähdyspohjassa pidettiin kokous, jonka tuloksena päätettiin perustaa Jäähdyspohjan työväenyhdistys. Paikalla oli väkeä sekä Jäähdyspohjan että Hauhuun kylistä. Vuoden mittaan selvisi kuitenkin, ettei yhteinen yhdistys toiminut, joten molempiin kyliin päätettiin perustaa oma yhdistyksensä. Jäähdyskylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907.

Yhdistys vuokrasi jo perustamisvuonna tontin, ja talo valmistui vuonna 1910. 1910-luvulla yhdistys oli taloudellisissa vaikeuksissa, ja se oli vuoteen 1916 mennessä joutunut luovuttamaan talonsa yksityishenkilölle velkoja vastaan. Uusi omistaja antoi kuitenkin yhdistyksen toimia talossa. Yhdistys lakkasi ilmeisesti muiden vaikeuksien ja sisällissodan yhteisvaikutuksesta toimimasta ja aloitti uudestaan marraskuussa 1919. Talo kuitenkin päätyi Virtain kunnalle ja kouluhuoneistoksi 1920-luvulla.

Vuonna 1927 yhdistys osti kunnalta uuden tontin ja rakensi talon, joka valmistui vuonna 1933. Vuonna 1937 kirjoitettiin, että se oli ”laittanut itselleen hyvän talon”. Tuolloin yhdistyksen toiminta oli vilkasta. Aiemmin toiminta oli ilmeisesti loppunut ainakin lähes kokonaan, mutta sukupolvenvaihdoksen myötä se oli jälleen virkistynyt. Iltamia oli pidetty ”tuhkatiheään”, ja vuonna 1937 järjestettiin myös arpajaiset. 

Työväentalo päätettiin myydä vuonna 1968. Vuonna 1989 yhdistys lopetettiin ja tontti lahjoitettiin Virtain sosialidemokraattiselle kunnallisjärjestölle.

## Lähteet
Hauhuun työväentalo

**Hauhuun työväentalo** oli Virtain kaupungin Hauhuun kylässä sijainnut työväentalo.

## Historiaa
Vuonna 1906 Jäähdyspohjassa pidettiin kokous, jonka tuloksena päätettiin perustaa Jäähdyspohjan työväenyhdistys. Paikalla oli väkeä sekä Jäähdyspohjan että Hauhuun kylistä. Vuoden mittaan selvisi kuitenkin, ettei yhteinen yhdistys toiminut, joten yhdistys jatkoi Hauhuun työväenyhdistyksen nimellä. Jäähdyskylään perustettiin oma yhdistyksensä.

Yhdistyksen sisällä oli alusta asti erilaisia ristiriitoja: muun muassa rahastonhoitaja irtisanoutui vuonna 1909, ja sen jälkeenkin jäseniä erosi ja erotettiin. Myös yhdistyksen hajoamisesta puhuttiin. Oma työväentalo saatiin kuitenkin rakennettua vuokratontille vuonna 1913. Oma talo vilkastutti yhdistyksen toimintaa: järjestettiin vappujuhlia, iltamia ynnä muuta myös yhdessä Jäähdyskylän yhdistyksen kanssa.

Vuonna 1937 yhdistyksen toiminnan kuvailtiin olevan lamassa. Toiminnan pyörittäminen oli jäänyt muutamien vanhojen jäsenten käsiin, jotka eivät jaksaneet toimia kovin aktiivisesti. Sotien jälkeen toiminta vielä virkistyi sen verran, että ”perusasiat” hoidettiin. 1970-luvulla toiminta kuitenkin hiljeni lopullisesti, ja työväentalo myytiin 1980-luvulla. 

## Lähteet
Itämerenkylän työväentalo Hemppala

**Itämerenkylän työväentalo Hemppala** oli Virtain kaupungin Itämerenkylässä sijainnut työväentalo.

## Historiaa
Toisveden Metsäkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1917. Sen toiminta käynnistyi kunnolla kuitenkin vasta sisällissodan jälkeen. Vuonna 1931 yhdistyksen nimi vaihdettiin Itämerenkylän työväenyhdistykseksi; myös muotoa Itämeren työväenyhdistys käytettiin. Yhdistys rakensi talon vuonna 1936. Kolme yhdistyksen aktiivia teki lähes kaiken työn, vain kattotalkoot pidettiin suuremmalla joukolla.

Vaikka kylä on pieni, työväenyhdistyksen toiminta oli siellä vahvaa. Vuonna 1937 sanottiin, ettei löydy ainuttakaan aikuista asukasta, joka ei kuuluisi työväenyhdistykseen. Talo oli ”kaunis ja sievä”, eikä se jäänyt koskaan tyhjäksi, kun siellä puhuttiin ”vähäväkisten” asioista. 

Vähitellen toiminta kuitenkin hiljeni. Vielä 1950–1960-luvuilla järjestettiin joitain tilaisuuksia, mutta vuonna 1963 työväentalo myytiin.

## Toimintaa työväentalolla
Talolla järjestettiin vappu-, kesä- ja syysjuhlia, iltamia, tansseja ja urheilukilpailuja. Sitä myös vuokrattiin kyläläisten perhejuhlia varten. Yhdistyksen näytelmäseura toimi myös aktiivisesti. Muun muassa Arvo Airamon näytelmää *Tourun Liisa* esitettiin usein, ja siitä työväentalo sai lempinimensäkin. *Tourun Liisan* miljöönä oli *Hemppala*-niminen seuran- tai työväentalo, ja vähitellen Itämeren työväentaloakin alettiin kutsua Hemppalaksi.

## Lähteet
Monoskylän työväentalo Torppa

**Monoskylän työväentalo Torppa** oli Virtain kaupungin Monoskylässä sijainnut työväentalo. Se siirrettiin vuonna 1982 Virtain perinnekylään. Monoskylä kuului vuoteen 1941 saakka Ruoveteen, sitten Pohjaslahteen ja vuodesta 1973 Virtoihin.

## Historiaa
Monoskylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Omaa taloa suunniteltiin alusta asti. Keväällä 1911 yhdistys sai vuokrattua tontin. Työväentalon rakennusaineina käytettiin muun muassa entisen tallin hirsiä. Talo valmistui kesällä 1911. Muutamaa vuotta myöhemmin, vuonna 1914, yhdistys sai ostaa tontin omakseen. 

Sisällissodan aikaan talo oli suljettuna, mutta se saatiin takaisin vuonna 1919, ja vuonna 1920 toiminta oli jo vilkasta. Vielä 1930-luvulla toiminta oli tasaista, mutta sotien jälkeen yhdistys ei enää päässyt vauhtiin. Viimeinen kokous pidettiin vuonna 1953. Talon kunto huononi vähitellen, vaikka sitä korjattiinkin vielä 1940–1950-luvuilla ja katto uusittiin 1970-luvulla. Talo jäi kokonaan autioksi vuonna 1960. Yhdistys kokosi voimansa vielä vuonna 1982 ja teki päätöksen lahjoittaa työväentalo perustettavalle Virtain Perinnekylän työväentaloyhdistykselle siirrettäväksi Virtain perinnekylään.

## Toimintaa työväentalolla
Talolla pidettiin alusta asti iltamia ja arpajaisjuhlia. Perustettiin myös ompelu- ja puhujaseurat sekä kirjasto, jossa vuonna 1937 oli 242 nidettä. Vappujuhlat olivat tärkeitä, ja niissä vieraili muun muassa Eetu Salin. Vuonna 1920 yhdistyksellä oli 14 kokousta, 12 tavallista iltamaa, neljä tanssi-iltamaa, kaksi perheiltamaa ja kaksi vierailuiltamaa, jotka molemmat tehtiin Hauhuun työväentalolle. Iltamien ohjelmallinen puoli ei ilmeisesti ollut kaksista: yhdistyksen omissa pöytäkirjoissa sen kuvailtiin olevan ”väliin heikonpuoleista ja väliin tyydyttävää”.

Yhdistys omisti myös gramofonin ja haitarin, joten tanssimusiikista ei ollut pulaa. Talo oli 1920–1930-luvuilla nuorison suosima kokoontumispaikka.

## Rakennus
Talon pinta-ala oli 136 m², mihin kuului juhlasali näyttämöineen ja ravintola. Se oli hirsirakenteinen. Vesijohtoa, viemäröintiä tai sisä-wc:tä ei ollut. 

## Lähteet
Aikakide

**Aikakide** () on tiiviin aineen olomuoto, jossa kvanttisysteemi on "kiteytynyt" ajallisesti. Tavallisessa kiteessä atomit tai molekyylit ovat järjestäytyneet säännölliseksi avaruudelliseksi kiderakenteeksi. Aikakide taas on hiukkasryhmittymä, joka liikkuu ikuisesti ilman ulkopuolista energiaa ja palaa tietyin väliajoin samaan tilaan. Sen säännöllisyys ilmenee siis ajallisesti eikä paikassa.

Olomuodon olemassaolon osoitti teoreettisesti fyysikko Frank Wilczek vuonna 2012.

Kokeellinen varmistus saatiin vuonna 2016. Aikakiteitä loivat ensimmäisinä Mihail Lukinin ryhmä Harvardin yliopistossa
ja Christopher Monroen ryhmä Marylandin yliopistossa. Molempien ryhmien tulokset julkistettiin samassa Naturen numerossa maaliskuussa 2017.

## Viitteet
Virtain Kurjenkylän työväentalo

**Kurjenkylän työväentalo** oli Virtain kaupungin Kurjenkylässä sijainnut työväentalo. Se purettiin 1960-luvun alussa.

## Historiaa
Kurjenkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo rakennettiin ”varsin nopeasti” eli ilmeisesti vuonna 1906 tai 1907. Rakennusvelkaa jäi runsaasti, ja vuonna 1916 Virtain sosialidemokraattinen kunnallisjärjestö suositteli muille virtolaisille työväenyhdistyksille, että ne takaisivat Kurjenkylän yhdistyksen tarvitseman lainan. Vuonna 1916 myös yhdistyksen jäsenmäärä oli pieni. Naisia ei yhdistykseen kuulunut ollenkaan, joten näytelmiä esitettäessä miesten täytyi esittää naistenkin osat. 

Kurjenkylän työväentalo oli pitkään kylän ainoa julkinen kokoontumispaikka. Siellä pidettiin iltamia, tansseja, häitä ja muita perhejuhlia. Tilanne muuttui, kun vuoden 1935 vaiheilla paikallinen nuorisoseura rakensi talonsa sadan metrin päähän työväentalosta. Vuokratulot laskivat ja talon kunto heikkeni. 1930-luvun lopulla yhdistys suunnitteli talon korjaamista ja järjesti arpajaiset varojen keräämiseksi. Sodan syttyminen kuitenkin esti suunnitelmien toteuttamisen. Lopulta huonokuntoinen talo huutokaupattiin vuonna 1962 purettavaksi ja pois siirrettäväksi.  

## Lähteet
Pirttijärven työväentalo Pomppila

**Pirttijärven työväentalo Pomppila** oli Ruoveden kunnan Visuveden Pourun kylässä sijainnut työväentalo.

## Historiaa
Ruoveden Pourunperälle perustettiin Pourunperän työväenyhdistys vuonna 1909. Sitä ei kuitenkaan rekisteröity, ja jostain syystä sen toiminta lakkasi. Vuonna 1917 perustettiin Pirttijärven työväenyhdistys. Mukana oli myös Virtain puolella asuneita ihmisiä. 

Työväentalo, nimeltään Pomppila, valmistui Vapaus-nimiselle kiinteistölle vuonna 1927. Rakennushanketta varten otettiin lainaa Jäähdyskylän työväenyhdistykseltä. Vuonna 1937 taloa kuvailtiin ”kohtalaiseksi”. Iltamia järjestettiin usein ja kokouksiakin säännöllisesti. Vuonna 1945 yhdistys siirtyi SKDL:n organisaatioon. Pirttijärven työväentalo myytiin huutokaupalla yksityiselle vuonna 1974. 

## Lähteet
Näin ei voi elää

**Näin ei voi elää** () on venäjän kielessä suosittu sanonta, jossa moraalisen tuomion kohteena on laajasti koko yhteiskunta. Aleksanteri II:n kerrotaan käyttäneen sitä vastaanottaessaan tsaarin valtikan vuonna 1855.  Tsaari pyrki ensi töinään muun muassa lakkauttamaan maaorjuuden Venäjällä. 

Venäläinen runoilija Arseni Goleništšev-Kutuzov (1848–1913) kirjoitti vuonna 1884 runon "Näin ei voi elää" , joka alkoi seuraavasti:Näin ei voi elää! Teennäisessä järkevyydessä, sielussa kaihoa ja veressä kylmyyttä, ilman nuoruutta, ilman elävöittävää uskoa, ilman polttavaa tuskaa ja rakkauden onnea, ilman hiljaisia kyyneliä ja äänekästä iloa, mykän unohduksen uupumuksessa, synkän turmeltuneisuuden ja joutilaisuuden tilassa…Leo Tolstoi käytti ilmaisua puhuessaan vuonna 1908 kuolemanrangaistusta vastaan: "Ei, se on mahdotonta! Ei näin voi elää! Ei näin voi elää! Ei voi, ei voi. Joka päivä niin paljon kuolemantuomioita, niin paljon teloituksia." 

## Myöhempiä esiintymiskertoja
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Mihail Gorbatšov teki lauseen suosituksi perestroikan aikana. Stanislav Govoruhinin dokumenttielokuva "Näin ei voi elää" Neuvostoliiton oloista ilmestyi vuonna 1990. Sanonta esiintyy Svetlana Aleksijevitšin teoksessa *Neuvostoihmisen loppu,* ja Mihail Šiškin käytti sitä esseessään Gogolista: Näin ei voi elää - Gogolin jälkeen se on ollut venäläisen elämän johtoaiheena kaikkien seuraavien sukupolvien aikana.

## Muissa kielissä
Ilmaisu löytyy myös muista kielistä, esimerkiksi unkarista tai suomesta. Venäjän kielessä se on kuitenkin erityisen tavallinen ja ilmaisee laaja-alaista epätoivoa.

## Lähteet

* 
* 
*  

### Viitteet
Melodi Grand Prix 1974

**Melodi Grand Prix 1974** oli Norjassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 1974 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin 272 kappaletta. Niistä asiantuntijaraati valitsi viisi finaaliin. Finaali pidettiin 16. helmikuuta Norjan yleisradioyhtiö NRK:n studiossa Oslossa. Kilpailussa jokainen kappale esitettiin kahdesti, pienen ja suuren orkesterin säestyksellä ja eri esittäjien esittämänä. Voittajan valitsi 14-henkinen maallikkoraati, jonka jäsenistä kukin antoi jokaiselle kappaleelle arvosanan välillä 1-5. Kilpailun voitti kappale ”Hvor er du”, jonka esittivät karsinnassa Jahn Teigen ja Anne-Karine Strøm. Kansainväliseen Eurovision laulukilpailuun kappaleen esittäjäksi valittiin Anne-Karine Strøm ja voittokappale käännettiin englanniksi nimellä ”The First Day of Love”.

## Tulos

## Lähteet
*
*
*http://natfinals.50webs.com/70s_80s/Norway1974.html

## Aiheesta muualla
*Koko karsintafinaali NRK:n sivuilla
Eberhard Friedrich Walcker

**Eberhard Friedrich Walcker** (1794–1872) oli saksalainen urkujenrakentaja. Hän oli alalla 1800-luvun tuotteliaimpia.

Walcker siirtyi 1820 Kannstadtissa sijaitsevasta isänsä urkutehtaasta Ludwigsburgiin ja perusti sinne tehtaan. Walcker kehittämät urkurakenteen uudistukset tulivat alalla yleiseen käytäntöön. Hänen viisi poikaansa jatkoivat hänen työtään. Walckerin tehtaan urkuja asennettiin Suomessa Helsingin Johanneksenkirkkoon ja Tuomiokirkkoon ja myös muualle Suomeen. Muualla maailmassa niitä asennettiin Pietarin luterilaiseen Pietarinkirkkoon, Tallinnan Olevisten kirkkoon, Riian tuomiokirkkoon (124-äänikertaiset), Wienin Tapaninkirkkoon ja Boston Music Halliin. Suuria kirkkourkuja tuli myös useisiin Saksan kaupunkeihin, kuten Hampuriin, Frankfurtiin, Ulmiin ja Stuttgartiin.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* E. F. Walcker
Booka Shade

**Booka Shade** on saksalainen elektronisen musiikin duo Frankfurtista.

## Diskografia
### Albumit

## Aiheesta muualla
* Booka Shade discogs.com sivustolla
Kokkolan kaupunkiseurakunta

**Kokkolan kaupunkiseurakunta** oli vuosina 1918–1927 Kokkolassa toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Seurakunta erotettiin vuonna 1918 Kokkolan maaseurakunnasta. Ensimmäisen kirkkoherransa seurakunta sai vuonna 1922. Seurakunta jakautui vuonna 1927 Kokkolan suomalaiseen ja ruotsalaiseen seurakuntaan.

## Papisto
### Kappalaiset
* 1863–1868: kappalainen Jakob Schroderus
* 1872–1875: kappalainen Gustaf Gideon Forsman
* 1876–1885: kappalainen August Edvard Olivier Lundenius
* 1886–1898: kappalainen Ivar Rudolf Forsman
* 1898–1918: kappalainen Karl Mikael Mellberg

### Kirkkoherrat
* 1919–1922: kirkkoherra Karl Mikael Mellberg
* 1924–1928: kirkkoherra Anders Sandbacka

## Katso myös

* Uskonto Kokkolassa
* Uskonto Keski-Pohjanmaalla

## Lähteet
Kokkolan maaseurakunta

**Kokkolan maaseurakunta** on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi vuosina 1541–1966. Seurakunnasta käytettiin historian aikana myös nimitystä **Kokkolan emäseurakunta**. Kokkolan maaseurakunta toimi Kokkolan maalaiskunnassa eli Kaarlelassa.

Kokkolan emäseurakunta eli *Karleby församling* on alkujaan ollut Pedersören seurakunnan kappeli. Se mainitaan itsenäisenä seurakuntana vuonna 1541. Uudenkaarlepyyn perustamisen jälkeen 1607 seurakunnan nimeksi tuli *Gamla Karleby*. Seurakunnan alueelle perustettiin Kokkolan kaupunki vuonna 1620 ja emäseurakunta toimi myös kaupungin alueella. Tosin kaupungilla oli omat kirkonkirjansa ja kappalaisensa vuodesta 1657 lähtien. Kokkolan kaupunkiseurakunta erotettiin emäseurakunnasta vuonna 1918, jolloin siitä tuli maaseurakunta. Kaupunkiseurakunnan nimi ruotsiksi oli *Gamlakarleby* ja maaseurakunnan *Karleby*.

Kokkolan emäseurakunnasta ovat itsenäistyneet Lohtajan seurakunta vuonna 1575, Kälviän seurakunta vuonna 1639, Vetelin seurakunta vuonna 1860 ja siihen kuuluneet Halsuan ja Perhon rukoushuonekunnat, Kaustisen seurakunta vuonna 1866, sekä Alavetelin seurakunta vuonna 1894.

Kokkolan maaseurakunta jaettiin vuonna 1966 Kaarlelan suomalaiseen ja Kaarlelan ruotsalaiseen seurakuntaan, jotka on sittemmin yhdistetty Kokkolan vastaaviin seurakuntiin.

## Papisto
### Kirkkoherrat
* Nicolaus Galle
* 1554: Karl
* 1563–1564: Erich 
* 1566–1568: Håkan Laurentii
* 1569–1580: Olaus Nicolai
* 1582–1620: Carolus Erici Sursill
* 1622–1637: Jaakko Matthiae Skepperus
* 1637–1654: Eerik Nicolai Galle
* 1655–1672: Eerik Matthiae Falander
* 1673–1693: Isaacus Erici Falander
* 1693–1694: Andreas Petraeus
* 1694–1702: Jaakko Westzynthius
* 1703–1720: Jaakko Falander
* 1720–1735: Antti Kiemmer
* 1735–1743: Karl Gustaf Werander
* 1746–1766: Jakob Chydenius
* 1767–1769: Johan Haartman
* 1770–1803: Anders Chydenius
** 1803–1806: vt. Fredrik Juvelius
* 1806–1814: Fredrik Stenhagen
* 1817–1837: Karl Johan Nordling
* 1840–1854: Simon Wilhelm Appelgren
* 1857–1868: Abraham Vilhelm Chydenius
* 1872–1881: Ture Birger Wegelius
* 1883–1886: Johan Holmberg
* 1890–1894: Karl August Finelius
* 1895–1915: Edvard Johansson
* 1919–1930: Fredrik William Neunstedt
* 1930–1935: Paul Krokfors
* 1935–1964: Tor Krook

## Katso myös

* Uskonto Kokkolassa
* Uskonto Keski-Pohjanmaalla

## Lähteet
Lestijärven seurakunta

**Lestijärven seurakunta** oli vuosina 1906–2006 Lestijärvellä toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Seurakunta perustettiin keskiajalla omana rukoushuonekuntanaan ja oman papin Lestijärvi sai 1787. Vuonna 1859 seurakunnasta tuli Toholammin kappeli ja oma emäseurakunta 1906. Kanalan kylä siirrettiin Halsuaan vuonna 1865. 

Lestijärvellä oli 1500-luvulla Änäkkälän maille rakennettu kappeli.

## Papisto
### Kirkkoherrat
* 1910–1941: Frans Eero Sola
* 1943–1946: Alpo Mustonen
* 1947–1954: Arvi Sorri
* 1954–1957: Nestori Puranen
* 1965–1969: Leo Karkia
* 1969–1980: Jorma Niinikoski
* 1980–1986: Arto Raumala
* 1987–1990: Juhani Kapiainen
* 1991–2006: Per-Olof Moberg

## Katso myös

* Uskonto Keski-Pohjanmaalla

## Lähteet
Lehtimäen seurakunta

**Lehtimäen seurakunta** oli vuosina 1904–2009 Lehtimäellä toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Seurakunta muodostettiin Alajärven kappelin saarnahuonekunnaksi vuonna 1799. Seurakunnasta tuli Alajärven kappeli vuonna 1859 ja itsenäinen kirkkoherrakunta 1904.

## Papisto
### Kirkkoherrat
* 1918–1923: kirkkoherra Kaarlo Mattila
* 1935–1937: kirkkoherra Frithiof Johannes Pennanen
* 1938–1956: kirkkoherra Tauno Kaarlo Vartia
* 1959-1965: kirkkoherra Kaleva Johannes Ihamäki
* 1965–1968: kirkkoherra Vilho Olavi Hakala
* 1968–1969: vt. kirkkoherra Teuvo Veikkola
* 1970–1971: kirkkoherra Jorma Leo Arstu
* 1971–1974: kirkkoherra Raimo Mäki
* 1974–1977: kirkkoherra Timo V. Mäkinen
* 1979–?: kirkkoherra Pertti Haapanen
* kirkkoherra Pentti Kriikku

## Katso myös

* Uskonto Etelä-Pohjanmaalla

## Lähteet
Töysän seurakunta

**Töysän seurakunta** oli vuosina 1896–2013 Töysässä toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Töysän seurakunta perustettiin alkujaan Alavuteen kuuluvaksi saarnahuonekunnaksi 1798 ja oman papin Töysä sai vuonna 1800. Töysästä tuli itsenäinen kirkkoherrakunta 1896 mutta käytännössä tämä toteutui vasta 1926. Töysän seurakunta liitettiin Alavuden seurakuntaan vuonna 2013.

## Herätysliikkeet
Töysän seurakunta kuului olemassa ollessaan muun Etelä-Pohjanmaan tavoin evankelisen herätysliikkeen selvään tukialueeseen. Töysä kuuluu maakunnan itäosan epäyhtenäiseen kannatusalueeseen.

## Papisto
### Kirkkoherrat
* 1926–1958: kirkkoherra Väinö Johannes Tuomola
* 1959–1966: kirkkoherra Pekka Verner Lavaste
* 1968–1970: kirkkoherra Risto Pekka Ahva
* 1970–1974: kirkkoherra Teuvo Veikkola
* 1974: vt. kirkkoherra Erkki Väänänen
* 1975–1981: kirkkoherra Kari Antti Aukusti Pokela
* 1981–?: kirkkoherra Pauli Pasi Kaivosoja

## Katso myös

* Uskonto Etelä-Pohjanmaalla

## Lähteet
Jurvan seurakunta

**Jurvan seurakunta** oli vuosina 1859–2009 Jurvassa toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Jurvan seurakunta kuului alkujaan Laihian emäseurakuntaan ja seurakunta mainitaan rukoushuonekuntana jo 1734. Jurvasta muodostettiin kappeli 1773 ja emäseurakunta 1859.

## Herätysliikkeet
Jurvan seurakunta kuuluu muun Seinäjoen eteläisen ja läntisen alueen tavoin voimakkaaseen ja yhtenäiseen evankelisen herätysliikkeen tukialueeseen.

## Papisto
### Kirkkoherrat
* 1865–1872: Oskar Vilhelm Forsman
* 1872–1887: Jakob Cederberg
* 1888–1902: Oskar Forsman
* 1902–1903: Aukusti Oravala (vt.)
* 1903–1911: Emil Johannes Lindberg
* 1912–1919: Kustaa Evert Koskimies
* 1920–1946: Johan Väinö Kustaa Wahervuori
* 1948–?: Uuno Albert Kahra
* 2002–2005: Anssi Joutsenlahti

## Katso myös
* Jurvan baptistiseurakunta
* Jurvan helluntaiseurakunta

## Lähteet
Carolinankesäkamelia

**Carolinankesäkamelia** (*Stewartia ovata*) on teekasvien (Theaceae) heimoon, kesäkamelioiden (*Stewartia*) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on varsin läheistä sukua kamelioille (*Camellia*), laakerikamelioille (*Gordonia*) ja franklinioille (*Franklinia*).

Carolinankesäkamelia on kausivihanta pieni puu tai suurikokoinen pensas, joka kasvaa tavallisesti enintään 3–4,5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat tummanvihreitä, noin 12–15 cm pitkiä ja muodoltaan puikeita tai soikeita. Lehtiruodit ovat leveänsiipipalteisia. Syksyisin lehtien väri vaihtuu oranssin tai punaisen eri sävyihin. Kukat ovat halkaisijaltaan enintään noin 7,5 cm ja niissä on viisi terälehteä. Kukat ovat valkoisia, mutta niissä on oranssit heteet. Carolinankesäkamelia kukkii heinäkuussa. Kukista kehittyvät puutuneet siemenkodat ovat viisilokeroisia.

Carolinankesäkamelia kasvaa luontaisena metsäisillä puronvarsilla sekä jyrkänteiden juurella Yhdysvalloissa Appalakkien vuoristossa ja Piedmontin tasangoilla Virginiasta Alabamaan ulottuvalla alueella.

Carolinankesäkameliaa voidaan kasvattaa koristekasvina joko yksittäispensaana pihalla tai pensasaitana. Se kasvaa parhaiten keskikosteassa ja runsashumuksisessa, mutta hyvin vettä läpäisevässä savimaassa täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Kuumassa ilmastossa pensaalle on hyvä olla hieman varjoa iltapäivän auringolta.

## Lähteet
* Missouri Botanical Garden: ''Stewartia ovata'' 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
* Laji.fi: Carolinankesäkamelia (''Stewartia ovata'')
* Trees and Shrubs Online: ''Stewartia ovata'' 
* JSTOR Global Plants: ''Stewartia ovata'' 
* Integrated Taxonomic Information System (ITIS): ''Stewartia ovata'' 
* Global Biodiversity Information Facility (GBIF): ''Stewartia ovata'' 
* Flora of North America: ''Stewartia ovata''
Melodi Grand Prix 1973

**Melodi Grand Prix 1973** oli Norjassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 1973 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin 191 kappaletta. Niistä raati, johon kuuluivat Finn Eriksen, Tor Hultin ja Sigurd Jansen, valitsi viisi finaaliin. Finaali pidettiin 17. helmikuuta Chateau Neuf -rakennuksessa Oslossa. Finaalissa jokainen kappale esitettiin kahdesti, pienen ja suuren orkesterin säestyksellä ja eri esittäjien esittämänä. Voittajan valitsi 14-henkinen maallikkoraati, jonka jäsenistä kukin antoi jokaiselle kappaleelle arvosanan välillä 1-5. Kilpailun voitti kappale ”Å for et spill”, jonka karsinnassa esittivät kvartetti Ola Neegaard, Gro Anita Schønn, Stein Ingebrigtsen & Inger Lise Rypdal sekä lauluyhtye Bendik Singers. Kansainväliseen Eurovision laulukilpailuun kappaleen esittäjäksi valittiin Bendik Singers ja voittokappale käännettiin englanniksi nimellä ”It's Just a Game”.

## Tulos

## Lähteet
*
*
*http://natfinals.50webs.com/70s_80s/Norway1973.html