open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
William James Herschel

**William James Herschel, 2. baronetti** (9. tammikuuta 1833 – 24. lokakuuta 1917) oli brittiläinen ICS-upseeri (*Indian Civil Service*) Intiassa. Hänet tunnetaan sormenjälkien tunnisteen kehittäjänä.

Herschelin tunnustetaan olevan ensimmäinen eurooppalainen, joka huomasi sormenjälkien arvon ihmisten tunnistamisessa. Hän ymmärsi, että sormenjäljet ​​olivat ainutlaatuisia ja pysyviä. Herschel dokumentoi omat sormenjäljensä elämänsä aikana todistaakseen niiden muuttumattomuuden. Hän oli myös ensimmäinen henkilö, joka käytti sormenjälkiä käytännöllisesti. Jo vuonna 1858 hän työskenteli brittiläisenä upseerina Intian virkamieskunnassa Jangipurissa Bengalin alueella Intiassa, ja hän alkoi laittaa sormenjälkiä sopimuksiin.

John Herschel oli hänen isänsä ja William Herschel hänen isoisänsä. Herschelin kuoltua hänen baronetin arvonsa periytyi hänen pojalleen.

## Aiheesta muualla
Carl-Oscar Björklöf

**Carl-Oskar Björklöf** (1. joulukuuta 1923 Karjaa – 23. toukokuuta 2008 Kauniainen) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Björklöf oli sähköliikkeen palveluksessa jo 1940-luvun vaihteessa ja valmistui sotien jälkeen 1946 sähköteknikoksi. Sähköasentajan ja sähköliikkeen vastaavan johtajan työn ohella opiskeltuaan hänestä tuli sähköinsinööri 1949. Osin opintojensa loppuvaiheessa hän työskenteli myös suunnittelijana ja laboratorioinsinöörinä Ericssonin puhelintehtaalla Tukholmassa 1948–1950, siirtyen sitten Malmin Sähkölaitoksen palvelukseen. 1954–1955 hän toimi Lohjan Sähkössä suunnittelijana, piiripäällikkönä ja sähkönsiirtojohdon rakentamispäällikkönä.

Vuonna 1956 Björklöf palasi Malmin Sähkölaitokselle, teknilliseksi johtajaksi. Vuonna 1959 hänestä tuli yhtiön varatoimitusjohtaja ja 1960 toimitusjohtaja. Yritys on sittemmin usean yhdistymisen ja nimenmuutoksen kautta tunnettu Vantaan Energiana. Yrityksen johdossa Björklöf toimi aina vuoteen 1986 asti eli yli neljännesvuosisadan. Tänä aikana yritys kasvoi yhdeksi Suomen suurimmista energialaitoksista sekä sähkön että kaukolämmön toimittajana. Björklöfillä oli myös useita energia-alan  asiantuntijatehtäviä, samoin kuin kotikaupunkinsa Kauniaisten luottamustoimia. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1980.

## Lähteet
Technician fifth grade

**Technician Fifth Grade**  (lyh. **Tec 5** tai **T/5**) on toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimissa käytetty sotilasarvo.  Arvolle ei ole vastinetta Suomen puolustusvoimien sotilasarvoissa. 

Arvo otettiin käyttöön tammikuussa 1942 yhtenä erikoisarvoista, joita annettiin teknisissä ja tukevissa tehtävissä palveleville sotilaille, kuten esimerkiksi mekaanikoille, pioneereille, kuljettajille, kokeille, huoltomiehille ja radisteille. *Technician fifth grade* oli korpraalin lailla viidennessä palkkaluokassa, mutta arvon kantaja ei toiminut korpraalin tapaan komentotehtävässä. Arvojärjestyksessä T/5 sijoittui korpraalin alapuolelle. Saman vuoden syyskuussa Yhdysvaltain sotaministeriö antoi käskyn, jonka mukaan tekniset sotilaat tuli erottaa saman palkkaluokan aliupseereista arvomerkkeihin lisättävällä T-merkinnällä. Arvo oli käytössä vuoteen 1948, jolloin se yhdistettiin samanarvoiseksi korpraalin arvon kanssa. Ainoana ulkoisena erotuksena varsinaiseen korpraaliin oli teknisen sotilaan tunnusmerkkien nauhojen tai taustan erilainen väritys. Yhdistäminen teki korpraalinarvosta hyvin yleisen, millä oli negatiivinen vaikutus komentotehtävissä olleiden ja arvonsa usein taisteluissa ansainneiden korpraalien arvovaltaan.

Tavallisesti arvon omaavaa kutsuttiin tekniseksi korpraaliksi (*Tech Corporal*), korpraaliksi (*Corporal*) tai lyhennelmillä Tec 5 ja T/5. Monissa yksiköissä heitä kohdeltiin tasavertaisina korpraalien kanssa.

Muut T-kirjaimella merkityt teknisten sotilaiden erikoisarvot olivat ylempiarvoinen *[[Technician fourth grade]]*, joka oli samassa palkkaluokassa kersantin kanssa, ja tätä ylempi *[[Technician third grade]]*, joka oli samassa palkkaluokassa ylikersantin (*Staff Sergeant*) kanssa.

## Lähteet
Google Pay

**Google Pay** on Googlen kehittämä mobiilimaksusovellus ja verkkomaksujärjestelmä Android-laitteille, kuten älypuhelimille, taulutietokoneille ja älykelloille. Se hyödyntää maksupäätteiden lähimaksuominaisuutta. Suomessa monet pankit ovat ottaneet käyttöön Google Pay -sovelluksen. Sillä voi maksaa Suomessa lähes joka paikassa, kuten ruokakaupoissa.

## Käyttö Suomessa
Google Pay julkaistiin Suomessa 29. lokakuuta 2018. 

Vuonna 2022 suomalaisista 7% maksoi päivittäistavaraostoksensa mobiilisovelluksilla, kuten Apple Pay, Google Pay tai Mobile pay.

## Aiheesta muualla
China Global Television Network

**China Global Television Network** (lyh. **CGTN**) on Kiinan valtion omistama pääsääntöisesti englanninkielinen televisiokanava. Kanavan omistaa China Media Group, joka puolestaan toimii Kiinan kommunistisen puolueen propagandaosaston alaisuudessa. Kanavan tehtävä on toimia puolueen mielipidevaikuttamisen välineenä.

## Historia
Kanava aloitti toimintansa 20. syyskuuta 1997. Alussa se tunnettiin aiemmin nimellä **CCTV-9**. Vuonna 2010 nimi muutettiin muotoon **CCTV News**.

Yksi kanavan merkittävimmistä ja isoimmista projekteista oli vuoden 2008 kesäolympialaiset sekä etenkin niiden avajaisseremonia, jota monet kiinalaiset pitävät edelleen yhtenä Kiinan modernin historian tärkeimmistä tapahtumista. Olympialaisten jälkeen Kiina alkoi kehittää ulkomaalaiselle yleisölle suunnattua mediaansa yhä enemmän.

## Nykyään
Nykyisellä nimellään kanava aloitti vuonna 2016. Tavoitteena oli kanavan uudelleenbrändääminen pehmeän vaikuttamisen kanavana.

Kanavan päätoimitus sijaitsee  Pekingissä. Tämän lisäksi sillä on kolme alueellista toimitusta Washingtonissa, Lontoossa ja Nairobissa, joissa työskentelee noin 150 henkilöä kussakin. Kanava toimii englannin lisäksi myös ranskaksi, arabiaksi, venäjäksi ja espanjaksi.

Vuonna 2016 kanavan amerikkalainen toimitus (tuolloin *CCTV America*) palkittiin Emmy-palkinnolla tekemästään jutusta *Jen Bricker: When “Can’t” is a Four-Letter Word*.

### Ohjelmatarjonta
CGTN painottaa uutisiin ja ajankohtaisohjelmiin, mutta se näyttää myös kulttuuriin liittyviä ohjelmia. Näitä ohjelmia tarjotaan kaikilla kanavan kielillä. Lisäksi CGTN:n alaisuudessa toimii englanninkielinen dokumenttielokuvia julkaiseva kanava, *CGTN Documentary*, joka aloitti toimintansa vuonna 2011.

TV-ohjelmien lisäksi kanavalla on jonkin verran myös ilmaista materiaalia kiinan kielen itseopiskeluun.

## Kritiikkiä
Toisin kuin monet muut vastaavat valtiollisten yleisradioyhtiöiden hallinnoimat kansainväliset TV-kanavat (kuten esim. BBC World Service), CGTN:n päätoimitus ei ole valtiosta itsenäinen.

Toukokuussa 2019 Ison-Britannian viestintäviranomainen, Ofcom, alkoi tutkia väitteitä, joiden mukaan CGTN oli julkaissut kanavillaan tutkivaa journalismia tehneen Peter Humphreyn ja tämän vaimon Yu Yingzengin tunnustukset, joita pidettiin pakotettuina. Paria syytettiin laittomasta tiedonkeruusta. Myös muiden poliittisin perustein vangittujen pakotettuja tunnustuksia on julkaistu CGTN:n ohjelmissa, mikä on herättänyt kritiikkiä ihmisoikeusjärjestöjen keskuudessa. Ofcom perui CGTN:n medialuvan helmikuussa 2021. Viraston mukaan kanavan Lontoon toimituksen virallinen vastuutaho, Star China Media Limited, ei ylläpidä Britannian lakien vaatimaa toimituskuria ja kanava on viime kädessä kommunistisen puolueen alainen.

Toukokuussa 2021 Israelin Pekingin-suurlähetystö syytti kanavaa antisemitismistä, kun CGTN:n juontaja väitti lähetyksessä, että juutalaisilla on vaikutusvaltaisia lobbarijärjestöjä, jotka mm. muovaavat Yhdysvaltain suhtautumista Lähi-itään. Tapaus aiheutti diplomaattisen kriisin Israelin ja Kiinan välille.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* CGTN:n YouTube-kanava
Juan de Austria

**Juan de Austria** (**Juhana Itävaltalainen**) (24. helmikuuta 1547  Regensburg –  1. lokakuuta 1578 Namur) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijan Kaarle V:n avioton poika. Hänestä tuli sotilasjohtaja velipuolensa, Espanjan kuningas Filip II:n palveluksessa, ja hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Pyhän liigan laivaston amiraalina Lepanton taistelussa.

## Elämä
Juan de Austria oli keisari Kaarle V:n ja regensburgilaisen porvarin tyttären Barbara Blombergin avioton poika. Hänet kasvatettiin Espanjassa isänsä käskystä ja tämän kuoltua velipuolensa Filip II:n hovissa, kun  Filip oli tunnustanut hänet veljekseen vuonna 1559. Kunnianhimoinen ja ritarillinen nuorukainen oli alkuaan määrätty hengelliseen säätyyn pappisuralle, mutta sai toiveensa mukaan antautua sotilasuralle. 

Filip II nimitti hänet vuonna 1568 Välimeren alueen kenraalikapteeniksi; vuosina 1569-1570 hän taisteli menestyksekkäästi maureja vastaan Granadassa. Hän sai paavin ja Venetsian avulla Lepanton taistelussa suuren merivoiton turkkilaisista 7. lokakuuta 1571. Vuonna 1573 hän valloitti Tunisin, jonne hän halusi perustaa oman kuningaskunnan, mutta valloitus menetettiin seuraavana vuonna. Filip myös vastusti kuningaskuntahanketta. Vuonna 1575 hänestä tuli Espanjan hallussa olleiden Italian alueiden kenraalikuvernööri, ja vuonna 1576 hän sai Espanjan Alankomaiden käskynhaltijan viran alueen kapinoidessa Espanjan valtaa vastaan. Juan onnistui sitten kukistamaan kapinalliset Gembloux'ssa 31. tammikuuta 1578, mutta kuninkaan epäluulo ehkäisi kaikki hänen toimensa ja pian hän kuoli ruttoon. Juan oli muun muassa tehnyt suunnitelmia Maria Stuartin vapauttamiseksi ja toivonut voivansa naimalla hänet hankkia itselleen Englannin ja Skotlannin kruunut.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Lyyli Helena Lukander

**Lyyli Helena Lukander** (23. maaliskuuta 1899 Helsinki – 18. elokuuta 1959) oli suomalainen juristi. Hän oli ensimmäinen tuomarina Suomessa toiminut nainen, kun hän hovioikeuden auskultanttina istui 20. kesäkuuta 1928 Vihdin välikäräjiä. Lukander sai varatuomarin arvon 18. joulukuuta 1931 ja hän toimi korkeimmassa hallinto-oikeudessa ylimääräisenä virkamiehenä. Hänet nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden notaariksi 1938.

## Lähteet
Chiayin piirikunta

**Chiayin piirikunta** () on Kiinan tasavaltaan, eli Taiwaniin, kuuluva piirikunta. Sen hallinnollinen keskus on Taibao.

## Historia
Yksi piirikunnan alkuperäisistä aboriginaaliheimoista ovat tsout. Han-kiinalaiset alkoivat saapua alueelle Ming-dynastian aikana.

Chiayin kaupunki erotettiin piirikunnasta vuonna 1982.

## Maantiede ja ilmasto
Ilmastoltaan piirikunta on leuto ja sateinen (Köppen-asteikolla Cfa). Pääkaupungissa mitattuna vuoden keskilämpötila on 22,9&nbsp;°C ja vuoden keskimääräinen sademäärä on 2&nbsp;432&nbsp;mm. Sateet painottuvat kesään.

Chiayin piirikunnan pinta-ala on 1&nbsp;902&nbsp;km2.

## Väestö ja kulttuuri
Vuonna 2020 piirikunnan asukasluvuksi arvioitiin 499&nbsp;481. Suurin kaupunki on Minxiong (71&nbsp;300 asukasta).

## Hallinto
Piirikunta on jaettu 18 kuntaan. Näistä kahdella on kaupungin oikeudet, kaksi on tavallisia kuntia, ja loput ovat maalaiskuntia.

Korkeinta toimeenpanovaltaa piirikunnassa käyttää piirikunnanjohtaja. Vuonna 2018 tehtävään valittiin demokraattista edistyspuoluetta edustava Weng Chang-liang.

## Lähteet
Kaisa Olkkonen

**Kaisa Maria Olkkonen** (27. toukokuuta 1964) on suomalainen hallitusammattilainen ja yritysjohtaja. Olkkonen toimii useiden suomalaisten yritysten ja yhteisöjen hallituksissa.

## Ura

Vuodesta 2016 lähtien Olkkonen on ollut Cargotecin hallituksen jäsen. Enfon hallitukseen hän on kuulunut vuodesta 2016 lukien ja vuodesta 2020 hän on toiminut yhtiön hallituksen puheenjohtajana. Lisäksi hän on John Nurmisen Säätiön hallituksen puheenjohtaja ja Fintraffic Lennonvarmistuksen hallituksen jäsen. Olkkonen nimitettiin vuonna 2020 johtamaan Suomen valtion aineettomien oikeuksien (IPR) strategian ohjausryhmää.

Olkkonen oli SSH Communications Securityn toimitusjohtaja vuosina 2017–2020. Vuosina 1999–2016 hän oli Nokian palveluksessa, viimeksi yhtiön edunvalvonnan johtajana. Koulutukseltaan Olkkonen on oikeustieteen kandidaatti, ja hän on saanut varatuomarin arvonimen.

Olkkonen valittiin Veikkauksen hallituksen puheenjohtajaksi maaliskuussa 2022.

## Lähteet
Taitungin piirikunta

**Taitungin piirikunta** (; Pha̍k-fa-sṳ: *Thòi-tûng-yen*) on Kiinan tasavallalle, tai Taiwanille, kuuluva piirikunta. Sen hallinnollinen keskus on Taitungin kaupunki.

## Historia
Alueen alkuperäisväestöä edustavat mm. amisit, bununit ja paiwanit. Taitung oli viimeisimpiä alueita Taiwanin saarella, jonne han-kiinalaiset saapuivat 1800-luvulla. Hollantilaiset saapuivat löytöretkiensä aikana etsimään kultaa piirikunnan alueella virtaavista joista. Qing-dynastian aikana Taitungin kaupungin ympärille kehitettiin kokonainen piirikunta. Kun Taiwanista tuli osa Japanin imperiumia (1895–1945) japanilaisia asutettiin Taitungin alueelle merkittävien luonnonvarojen takia.

## Maantiede ja ilmasto
Piirikunnan pinta-ala on 3&nbsp;515,3&nbsp;km2. Piirikunnan rannikko sijaitsee Euraasian ja Filippiinien mannerlaattojen rajaseudulla, minkä johdosta alue on geologisesti aktiivinen. Taitungia on kutsuttu ”Taiwanin puutarhaksi”.

Taitungin ilmasto on melko leuto ja sateinen (Köppen-asteikolla Cfa). Pääkaupungissa mitattuna vuoden keskilämpötila on 22,4&nbsp;°C ja vuoden keskimääräinen sademäärä 3&nbsp;512&nbsp;mm. Sateisin kuu on toukokuu, mutta alueella sataa ympäri vuoden melko tasaisesti.

## Väestö ja kulttuuri
Vuonna 2021 piirikunnan asukasluku on 215&nbsp;000. Taiwanin aboriginaalit muodostavat kolmanneksen koko väestöstä. Suurin kaupunki on Taitung (arviolta 104&nbsp;800 asukasta).

Paikalliseen ruokakulttuuriin kuuluvat mm. lyhyet riisinuudelit, porsaanverestä tehty hyytelö ja haiseva tofu.

## Hallinto
Ylintä toimeenpanovaltaa piirikunnassa käyttää piirikunnanjohtaja, joka tällä hetkellä on Kuomintangia edustava Rao Ching-ling. Hänet valittiin tehtävään vuonna 2018.

## Lähteet
Nils Larsen (pianisti)

**Nils Larsen** (7. kesäkuuta 1888 Kristiania/Oslo – 5. marraskuuta 1937 Oslo) oli norjalainen pianisti, säveltäjä ja pianopedagogi.

## Elämä ja ura
Larsen sai vuosina 1899–1906 pianonsoiton opetusta Martin Knutzenilta. Hänen sävellyksiään esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1908 Cally Monradin tulkitessa hänen neljä lauluaan. Larsen piti ensimmäisen oman pianokonserttinsa Kristianiassa vuonna 1909. Hän jatkoi opintojaan vielä Berliinissä José Vianna da Mottan johdolla vuosina 1910–1912 ja Rudolph Ganzin johdolla 1912–1914. Uransa varhaisimpina vuosina (1908–1915) Larsen julkaisi lukuisia lauluja ja pianokappaleita. Joitain pianokappaleista (op. 2, op. 3) soitetaan yhä, etenkin pedagogisessa tarkoituksessa. Erityisen tunnetuksi sävellykseksi nousi *Hymne (Fader vor)* vuodelta 1915. Vuoden 1915 jälkeen Larsen julkaisi enää pedagogista musiikkia. Hänen kiinnostuksen kohteensa olivat kuitenkin laajemmat, ja hänen keräämänsä laulukirja *Bøljan blå. Sjømannsviser og bygdesanger med musikk* (1930) on yksi varhaisimmista norjalaisista esimerkeistä julkaisuista, joissa kansanlauluja on käsitelty vakavassa mielessä.

Larsen osoitti jo varhain kiinnostusta pianopedagogiikkaa ja lasten sekä nuorten kouluttamista kohtaan. Vuosina 1919–1920 hän tutustui alaan Yhdysvalloissa, josta saamiaan oppeja hän alkoi soveltaa käytäntöön oman pianokoulunsa kautta. Hänen ostamassaan tilassa koulutusta saivat lukuisat kuuluisuuteen nousseet pianistit, joiden joukossa olivat Ingebjørg Gresvik, Reimar ja Robert Riefling, Kristian Hauger sekä Johan Øian. Ennen kysytyksi pianonsoiton opettajaksi etenemistään Larsen kuitenkin piti laajoja kiertueita maassa esimerkiksi duona viulisti Leif Halvorsenin kanssa. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan olivat laulaja Eidé Norena ("Kaja Eide"), tanssija Lillebil Ibsen ja viulisti Emil Telmányi. Larsen teki viimeiseksi jääneen julkisen esiintymisensä solistina 15. tammikuuta 1924 Kristianiassa. 

## Perhe
Larsen kasvoi monien sisarusten kanssa; useat näistä loivat taiteelliset urat. Alfhild Stormoen oli yksi sisaruksista.

Larsen pysyi naimattomana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Abd al-Rahman al-Džabarti

**Abd al-Rahman ibn Hasan ibn Burhan ad-Din al-Džabarti** (; 1753 – 1825) oli egyptiläinen historioitsija. Al-Džabartin teokset ovat olleet erityisen tärkeitä alueen 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun aikalaislähteinä.

## Elämäkerta
Abd al-Rahman al-Džabarti syntyi vuonna 1753. Džabartien () suku oli alkujaan historialliselta Džabartian alueelta nykyisestä Etiopiasta ja Eritreasta. Abd al-Rahman al-Džabarti kuului suvun egyptiläiseen haaraan, joka al-Džabartin mukaan oli saanut alkunsa hänen seitsemännestä isoisästään. Hanafilainen suku tunnettiin erityisesti uskonoppineina. 

Al-Džabartista tuli suvustaan ja yleisemmin aikansa Egyptistä kiinnostunut historiankirjoittaja. Egyptissä oli harjoitettu historiankirjoitusta mamelukkien valtakaudella, mutta al-Džabartin eläessä historiankirjoituksen perinne oli hiipunut Osmanien valtakunnan valtakaudella. Al-Džabarti itse sanoi aikalaistensa joko suhtautuneen historiankirjoitukseen joko välinpitämättömästi tai jopa avoimen halveksuvasti. Hänen omasta tuotannostaan tuli Egyptin 1700-luvun lopun ja 1800-luvun tapahtumien tärkeä arabiankielinen lähde. Al-Džabarti kirjoitti tarkasti kuvaillen ensin mamelukki-beiden aiheuttamaa hävitystä, sitä seurannutta Napoléon Bonaparten sotaretkeä Egyptiin sekä sitä edelleen seurannutta Muhammad Alin uudistusten aikaa. Mamelukki-beihin hän suhtautui katkerasti näiden sisäisten kiistojen raunioittaessa Egyptin talouden ja aiheuttaessa laajaa kärsimystä väestölle. Muhammad Alin uudistuksiin hän suhtautui epäillen ja kommentoi tämän albanialaisten sotilaiden häikäilemätöntä käytöstä. Al-Džabarti kuoli vuonna 1825.

## Teokset
Al-Džabartin historiankirjoituksellinen pääteos on nimeltään *Aja'ib al-athar fi’l-tarajim wa ’l-akhbar*. Teos on kronikka, joka käsittelee aikakautta vuosien 1688 ja 1821 välillä. Teos on neljäosainen. Ensimmäiset kolme osaa valmistuivat vuosina 1805–1806 ja neljäs osa sen aiheena olevien vuosien aikana 1806–1821. Ilmeisesti al-Džabarti aikoi vielä jatkaa kronikkaa, mutta jos hän kirjoittikin lisää tekstiä, sitä ei ole säilynyt. Koska al-Džabarti suhtautui kriittisesti Muhammad Aliin, teos oli pitkään kielletty Egyptissä. Sen julkaisu Egyptissä sallittiin vasta 1870-luvulla. Osia julkaistiin sanomalehdessä *Misr* vuonna 1878 ja koko teos pian khediivi Tawfiqin valtaannousun jälkeen.

Al-Džabartin toinen teos *Muzhir al-takdis bi-dhahab dawlat al-Faransis* kertoo Egyptin ranskalaismiehityksen alkuvuosista. Teos valmistui vuonna 1801. Al-Džabarti kritisoi ranskalaisia ja esittää osmanit hyvässä valossa. Teos käännettiinkin myös turkiksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Raymond Sell

**Raymond Alfred Sell** (21. huhtikuuta 1916 Helsinki – 5. huhtikuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Sellin vanhemmat olivat osastopäällikkö Alfred Sell ja konttoristi Ellen Gleisner ja puoliso vuodesta 1943 Marja-Liisa Annikki (Tytti) Linnola. Kouluopintojensa jälkeen Sell meni kuudeksi vuodeksi töihin Otto Dahlbergin omistamaan kirja- ja paperialan tukkukauppaan. Suomen Yhdyspankkiin Sell siirtyi sotien jälkeen ja oli siellä vuoteen 1951 asti, kunnes ryhtyi Finlands Svenska Centralidrottsförbund -urheilujärjestön ja samalla Solvallan urheiluopiston johtajaksi. Kattohuopatuotteita valmistavan Icopal-yhtiön palvelukseen 1956 mennyt Sell valittiin yhtiön toimitusjohtajaksi 1958, missä tehtävässä hän oli 26 vuotta eli kuolemaansa saakka. Sell osallistui aktiivisesti alansa yhteistyöhön ja hoiti myös urheilun järjestötehtäviä muun ohella.  Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1980.

## Lähteet
Reino Vuorinen

**Reino Olavi Vuorinen** (11. tammikuuta 1923 Turku – 1. joulukuuta 2007 Turku) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Vuorisen vanhemmat olivat suutarimestari Urho Albin Vuorinen ja Tyyne Elna Setälä ja puoliso vuodesta 1951 Kirsti Maria Toivonen. Vuorinen valmistui kemia pääaineenaan filosofian kandidaatiksi 1949 ja toimi vuoteen 1950 assistenttina Turun yliopistossa. Lääketehdas Leiraksen laboratoriopäällikkö hän oli 1950–1952, valmistuspäällikkö ja teknillinen johtaja 1952–1962 ja tehtaan johtaja 1962–1971. Huhtamäki-konsernissa, johon Leiras kuului, Vuorinen oli 1971–1979 konsernin lääkesektorin toimialajohtaja ja vuodesta 1980 Huhtamäen varatoimitusjohtaja. Konsernin johtokuntaan hän oli kuulunut vuodesta 1965. Vuorisella oli lukuisia alansa luottamustoimia, teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1980. Sotilasarvoltaan jatkosotaan Kannaksella osallistunut Vuorinen oli reservin yliluutnantti. Turun yliopisto kutsui Vuorisen vuonna 1987 lääketieteellisen tiedekuntansa kunniatohtoriksi. 

## Lähteet
EU-taksonomia

**EU-taksonomia** on Euroopan unionin kestävän rahoituksen asetus. Siinä määritellään luokittelu ja kriteerit, joiden avulla voidaan tunnistaa jatkossa kestäväksi katsottavat rahoitus- ja investointikohteet.

Taksonomia luotiin tukemaan EU:n ilmasto- ja ympäristötavoitteita, ja se on osa Euroopan vihreän kehityksen ohjelman toteuttamista. Siinä on listattu kuusi tavoitetta. Jotta taloudellinen toiminta luokiteltaisiin takosonomiassa kestäväksi, sen täytyy tehdä erilaisia toimia näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.

## Lähteet
Rakkaustarina (täsmennyssivu)

**Rakkaustarina** voi tarkoittaa seuraavia:
*rakkaustarina, romanttiseen kirjallisuuteen kuuluva teos, romanttinen draama- tai komediaelokuva tms.
**[[Rakkaustarina]]* (Love Story), Arthur Hillerin ohjaama menestyselokuva vuodelta 1970
*”Rakkaustarina” (Love Story), Francis Lain tunnussävelmä elokuvasta *[[Rakkaustarina]]*
**[[Rakkaustarina (albumi)|Rakkaustarina]]*, Seija Simolan albumi vuodelta 1971
**[[Rakkaustarina (Paula Koivuniemen albumi)|Rakkaustarina]]*, Paula Koivuniemen studioalbumi vuodelta 1984
*”Rakkaustarina”, Paula Koivuniemen musiikkikappale vuodelta 1984
**[[Rakkaustarina (Mika Pohjosen albumi)|Rakkaustarina]]*, Mika Pohjosen albumi vuodelta 1997
*”Rakkaustarina”, Jukka Kuoppamäen säveltämä, sanoittama ja levyttämä kappale vuodelta 1997
*”Rakkaustarina”, Janne Hurmeen levyttämä kappale vuodelta 1999
*”Rakkaustarina”, Aki Samulin levyttämä kappale vuodelta 2020.
Sofie Hamilton

**Eva Signe ''Sofie'' Hamilton** (s. 15. helmikuuta 1987 Täby) on ruotsalainen näyttelijä. Hän ​teki ensiesiintymisensä näyttämöllä 10-vuotiaana musikaalissa *Kristina från Duvemåla*, jota esitettiin Tukholman Cirkuksessa. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki vuonna 2001, kun hän näytteli pääosaa SVT:n tilaamassa lyhytelokuvassa *Spökhistorier - på andra sidan*. Sittemmin hän on näytellyt monissa SVT:n sarjoissa. Vuonna 2010 hän esitti yhtä pääosista elokuvassa *[[Avaruudessa ei ole tunteita]]*.
## Filmografia
* På andra sidan, *Ebba* (2001)
* Det brinner!, *Frida* (2002)
* Mellan 11 och 12, *aktivisti* (2008)
* Avaruudessa ei ole tunteita, *Frida* (2010)
* Studentfesten, *Agnes* (2013)
* Gerilla, *äiti juhlissa* (2015)
* Syrror, *Linda* (2016)
* The Square, *neiti Jenny* (2017)
* Losers, *Mikaela* (2018)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Rakkaustarina (Paula Koivuniemen albumi)

**Rakkaustarina** on Paula Koivuniemen vuonna 1984 julkaistu studioalbumi. Se oli hänen toinen Esa Niemisen ja Kim Kuusen perustaman Musicmakers-yhtiön merkille Tähtitorni tehty albumi..

## Kappaleet

; A-puoli
#
#
#
#
#

; B-puoli
#
#
#
#
#

## Muusikoita
*Peter Lerche – kitarat (2, 9)

## Lähteet
Ali Mubarak

**Ali Paša Mubarak** (; 1823 – 14. marraskuuta 1893) oli egyptiläinen poliitikko ja virkamies. Mubarak tuli erityisen tunnetuksi nykyaikaisen egyptiläisen koulutusjärjestelmän perustajana.

## Elämäkerta
Ali Mubarak syntyi vuonna 1823 Birinbalissa Egyptin Daqahliyyan maakunnassa. Nuoruudessaan Mubarak oli päätyä nuorisorikolliseksi, mutta lopulta hänen onnistui kuitenkin päästä opiskelemaan Muhammad Alin vasta hiljattain perustamiin nykyaikaisiin kouluihin. Vuonna 1844 hänet lähetettiin Ranskaan osana *Mission égyptienne* -lähetystöä. Ranskassa Mubarak sai upseeri- ja ja pioneerikoulutuksen. Palattuaan Egyptiin Mubarak työskenteli khediivi Abbas I:n hallinnon sotaministeriössä ja al-Mafruzan sotilasopiston johdossa. Krimin sodanaikana Mubarak oli eri tehtävissä Osmanien valtakunnassa. Mubarak joutui kuitenkin epäsuosioon Abbas I:n seuraajan Saidin kaudella ja hän erosi.

Mubarak palasi valtion tehtäviin Saidin seuraaja Ismailin kaudella. Hän toimi useissa eri ministerin tehtävissä ja muissa virka-asemissa. Mubarak tuli tunnetuksi etenkin Egyptin nykyaikaisen koululaitoksen perustajana. Osaltaan Mubarakin vaikutuksesta Egyptiin alkoi syntyä koulutettu arabiankielinen keskiluokka, joka alkoi omaksua esimerkiksi uusia poliittisia aatteita. Mubarakin alaisuudessa alettiin esimerkiksi painaa uusia oppikirjoja ja perustettiin uusi Dar al-Ulumin yliopisto. Koulutuksen ohella Mubarak valvoi esimerkiksi uusien rautateiden ja kastelujärjestelmien rakennuttamista. Toisaalta Mubarak raivasi tietä urallaan häikäilemättömästi. Mubarakin vaikutusta oli esimerkiksi kuuluisan egyptiläisen intellektuellin Rifa'a al-Tahtawin karkotus Sudaniin. Mubarak alkoi jäädä taas epäsuosioon. Hänen viimeinen kautensa Egyptin opetusministerinä alkoi Rijad Pašan hallituksessa vuonna 1888 ja päättyi hänen eroonsa brittien painostuksesta vuonna 1891. Mubarak kuoli Kairossa 14. marraskuuta 1893.

## Teokset
Mubarakin tunnetuin teos on vuonna 1886 julkaistu 20-osainen *Khiṭāṭ at-tawfīqīyah al-jadīdah*. Teos oli tarkoitettu nykyaikaiseksi vastineeksi al-Makrizin teokselle *Khitat*. Teoksessa esitellään esimerkiksi Kairoa, Aleksandriaa ja muuta Egyptiä, sekä eri tunnettuja henkilöitä elämäkertoineen. Mubarak julkaisi myös muita esimerkiksi koulutusta käsitteleviä kirjoja.

## Lähteet
Johannes Ilmari Auerbach

**Johannes (Jean, Joannès) Ilmari Auerbach**, käytti Ranskassa asuessaan nimeä *Jean Ilmari* tai *Joannès Ilmari* ja Englannissa nimeä *John Ivor Allenby* (24. toukokuuta 1899 Breslau, Saksan keisarikunta – 7. helmikuuta 1950 Oxford, Iso-Britannia)  oli saksalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari.

Auerbachin vanhemmat olivat pianisti Max Auerbach (1872–1965) ja opettaja Käthe Auerbach (1871–1940). Perhe oli kääntynyt juutalaisuudesta kristinuskoon 1898. Hänen setänsä oli professori ja fyysikko Felix Auerbach. Hän sai toisen nimensä Ilmari kasteessa kastekumminsa, suomalaisen professori Ilmari Krohnin mukaan. Hän käytti Ilmari-nimeä myös sukunimenään jonkin aikaa 1920-luvulla ja hänen molemmat poikansa saivat saman nimen.

Auerbach oli koulusta päästyään lyhyen aikaa sotimassa länsirintamalla. Sodan jälkeen hän opiskeli jonkin aikaa Bauhausissa Weimarissa. Vuonna 1921 hän sai tehdäkseen Karl Ernst Osthausin hautamuistomerkin Meranossa Italiassa. Auerbach työskenteli vuodesta 1924 lähtien kuvanveistäjänä Pariisissa. Hän sai teoksistaan palkintoja näyttelyissä mutta ei menestynyt taloudellisesti. Auerbach joutui pakenemaan Ranskasta jalan Saksaan 1932 sen jälkeen, kun hänen ateljeensa rakennustöissä tapahtui kuolemantapaus. Hän oli vangittuna keskitysleireillä Saksassa 1933–1935 osallistuttuaan Hitlerin valtaantulon jälkeen vastarintatoimintaan. Vapauduttuaan Auerbach oli 1935–1936 Hampurissa työssä Jüdischer Kulturbundissa ja osallistui juutalaisten taiteilijoiden näyttelyihin. Vuonna 1936 Auerbach meni naimisiin taidehistorioitsija Ingeborg Fraenckelin kanssa, ja he siirtyivät toukokuussa 1936 Englantiin. He asuivat sitten Caprilla Italiassa ja siirtyivät vuonna 1937 Maltan kautta Kyprokselle, joka oli tuolloin Englannin kruununsiirtomaa. Auerbach palasi vaimonsa kanssa Lontooseen lokakuussa 1938. Auerbach oli Britannian sotaministeriön War Office palveluksessa vuoteen 1946 saakka, ja tämän jälkeen hän opetti kuvanveistoa Oxfordin taideakatemiassa. Hän muutti vuonna 1946 nimekseen John Ivor Allenby ja sai Ison-Britannian kansalaisuuden. Hän kuoli sydänkohtaukseen 50-vuotiaana vuonna 1950.

## Veistoksia
* *Torso*, 1927, terrakottateos, myös marmorina ja pronssina
* *Naisvartalo*, 1926, kipsimalli marmoria varten
* *Naisen pää*, 1927, terrakottatyö
* *Pojan pää*, 1927, pronssiveistos
* *Kissa*, 1928, terrakottatyö, myös pronssina
* Pronssitaulu sotilasmuistomerkkiin Jenan hautausmaalla 

## Lähteet
Juan José Arreola

**Juan José Arreola** (21. syyskuuta 1918 Zapotlán, Meksiko – 3. joulukuuta 2001) oli meksikolainen kirjailija.

Arreolan teokset ovat yhteiskuntakriittisiä. Hän käsittelee niissä aikansa ihmisten elämäntuskaa ja meksikolaista arkea mustan huumorin keinoin.

## Suomennettu tuotanto
Arreolan eläintarinoita sisältyy antologiaan *[[Kolmas maailma (kirja)|Kolmas maailma: uutta proosaa espanjankielisestä Amerikasta]]*, toim. ja suom. Matti Rossi, Helsinki: Tammi 1966.

* Pöllö
* Sarvikuono
* Hyönteiset
* Boa
* Karhu
* Vapaudesta

* Apinat
* Ajolote
* Vaimonvaihto
* Maamyyrät
* Sammakko

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Heinrich Anton de Bary

**Heinrich Anton de Bary** (26. tammikuuta 1831 Frankfurt am Main, Saksa – 19. tammikuuta 1888 Straßburg) oli saksalainen kasvitieteilijä, jota on pidetty tieteellisen mykologian perustajana.

## Elämä ja ura
De Bary oli belgialaista syntyperää, vaikka hänen perheensä oli jo pitkään asunut Saksassa. Vuosina 1849-1853 hän opiskeli lääketiedettä Heidelbergissä, Marburgissa ja Berliinissä. Vuonna 1853 hän asettui Frankfurtiin kirurgiksi. Vuonna 1854 hänestä tuli Tubingenin kasvitieteen dosentti ja vuonna 1855 Freiburgin kasvitieteen professori. Vuonna 1867 hän muutti Halleen ja vuonna 1872 Straßburgiin, jossa hän oli vastaperustetun yliopiston ensimmäinen rehtori ja jossa hän kuoli 19. tammikuuta 1888. Vuosina 1866-87 hän toimitti *Botanische Zeitung* -lehteä. 

De Bary oli varsinkin levien ja sienien rakenteen, kehityksen ja elinehtojen merkittävimpiä tutkijoita. Vaikka de Barylla oli perehtynyt systemaattiseen kasvitieteeseen ja kenttäkasvitutkimukseen yleensä, de Bary muistetaan modernin mykologian perustajana. Tämän tieteenhaaran hän mullisti täysin vuonna 1866 julkaisemalla *Morphologie und Physiologie der Filze, Flechten und Myxomyceten* -teoksensa, jonka hän kirjoitti uudelleen vuonna 1884 ja jolla oli maailmanlaajuinen vaikutus biologian tieteenalaan. De Bary käytti paljon aikaa sienien morfologian tutkimiseen ja huomasi, että tietyt muodot, jotka oli luokiteltu erillisiksi lajeiksi, olivat itse asiassa saman organismin peräkkäisiä kehitysvaiheita. Tuohon aikaan erilaisten sienten katsottiin vielä syntyvän spontaanin syntymisen kautta, ja de Bary osoitti näkemyksen virheelliseksi. Hänen käsityksensä symbioosin merkityksestä ja jäkälien kaksoisluonteesta on yksi hänen merkittävimmistä saavutuksistaan. Yksi hänen huomattavista löydöksistään oli infektion todellinen luonne morfologisena ja fysiologisena prosessina. Kasvitautien alkuperää ei tuolloin vielä tunnettu.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Villa Jonasberg

**Villa Jonasberg** oli Helsingissä Etu-Töölössä Apollonmäellä Töölönkadun ja Apollonkadun kulmassa, nykyisen Töölönkatu 12:n tontilla sijainnut puinen huvilarakennus. Talossa toimi 1860-luvulla isorokkosairaala ja se oli vuodesta 1872 ravintolana. Ravintolaa piti Venäjän armeijasta Krimin sodan jälkeen eronnut ja Helsinkiin asettunut Wladislaus Majewski (k. 1873) ja hänen kuoltuaan hänen leskensä Johanna Mikaelintytär vuoteen 1876 saakka. Talossa asui sitten puuseppä Eriksson 1880-luvun lopulle saakka ja sen jälkeen talo oli piirilääkäri Elmgrenin asuntona ainakin 1901–1911. Talo toimi myös Arbetets Vänner i Tölö (Tölikan Vennu)-yhdistyksen yhdistystalona purkamiseensa saakka. Vuonna 1913 huvilan tontteineen osti arkkitehti Sigurd Frosterus. Huvila purettiin 1926 ja sen paikalle valmistui kivitalo 1927.

## Lähteet
Jenny Lucander

**Jenny Lucander** (s. 1975) on suomalainen kuvittaja ja graafikko.

Lucander on opiskellut visuaalista alaa Helsingissä ja Göteborgissa. Hän oli ehdolla Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon saajaksi vuonna 2016 Sanna Tahvanaisen kanssa teoksella *Dröm om drakar* (suom. *Lohikäärmeunia*) ja 2017 Minna Lindebergin kanssa teoksella *Vildare, värre, Smilodon*, joka oli ehdolla myös Runeberg Junior -palkinnon (2016) ja Rudolf Koivu -palkinnon (2017) saajaksi. Vuonna 2020 Lucander sai Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon yhdessä ruotsalaiskirjailija Jens Mattssonin kanssa teoksen *Vi är lajon!* kuvituksesta. Teos sai myös Punni-palkinnon kunniamaininnan. Vuonna 2022 Lucanderin kuvittama ja Katja Bargumin kirjoittama *Muurahaisten ennätyskirja* (alkuteos *Myrornas rekordbok*) valittiin lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-ehdokkaaksi.

Lucanderin isoäiti oli kuvataitelija Anitra Lucander.

## Kuvituksia
* 
* 
*   /  
* 
*   /  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Jenny Lucanderin verkkosivut 
* Jenny Lucander Kuvittajat ry:n verkkosivuilla 
* Jenny Lucander Kirjasampo.fi-sivustolla
Maria Laakso

**Maria Laakso** (s. 1982) on suomalainen kirjallisuudentutkija, tietokirjailija ja oppikirjailija. Hän työskentelee kirjallisuustieteen yliopisto-opettajana Tampereen yliopistossa. Laakso tutkii muun muassa huumoria kirjallisuudessa, dystopioita, nykykirjallisuuden yhteiskunnallisuutta, lastenkirjallisuuden huumoria, nonsensea, kuvan ja sanan suhdetta sekä nuortenkirjallisuutta. Hän on kirjoittanut kolme nuorille suunnattua tietokirjaa kaunokirjallisuuden klassikoista.

Laakso väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2014. Hänen väitöskirjansa *Nonsensesta parodiaan, ironiasta kielipeleihin. Monitasoinen huumori ja kaksoisyleisön puhuttelu Kari Hotakaisen Lastenkirjassa, Ritvassa ja Satukirjassa* käsitteli huumoria kotimaisessa lastenkirjallisuudessa. Vuonna 2017 Laakso sijoittui toiseksi Tammen ja Tietokirjallisuuden edistämiskeskuksen Ihan totta -tietokirjakilpailussa teoksellaan *Taltuta klassikko – Opas aloittelevalle klassikonlukijalle*. Vuonna 2019 teos ilmestyi Tammen kustantamana ja oli lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaana. Ensimmäisessä teoksessa käsiteltiin kahdeksaa kotimaista klassikkoa. Teos voitti vuonna 2019 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon. Teoksen äänikirjaversion luki Pirjo Heikkilä ja se palkittiin Storytelin Suurella äänikirjapalkinnolla 2020. Vuonna 2021 ilmestyi teoksen itsenäinen jatko-osa *Taltuta klassikko! goes länsimainen kirjallisuus*, joka esittelee maailmankirjallisuuden klassikoita. Teoksen äänikirjaversion luki Minttu Mustakallio.

Laakso oli valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen kaksivuotiskaudella 2021–2022. Hän toimi Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen puheenjohtajana kaudella 2018–2020. Laakso on toiminut myös Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjapalkinnon raadissa.

## Julkaisuja
* Maria Laakso, Yrjö Hosiaisluoma, Hanna Suutela & Pekka Tammi (toim.): *Kirjallisia elämyksiä – Alkukivistä toiseen elämään*. Helsinki: SKS, 2007. .
* 
* 
* Maria Laakso, Toni Lahtinen & Merja Sagulin (toim.): *Lintukodon rannoilta. Saarikertomukset suomalaisessa kirjallisuudessa*. Helsinki: SKS, 2017. .
* Maria Laakso, Toni Lahtinen, Jyrki Nummi & Pertti Haapala (toim.): *Väinö Linna – Tunnettu ja tuntematon*. Helsinki: WSOY, 2020. .
* Maria Laakso, Hanna-Liisa Aumanen, Vesa Haapala, Tuomas Kaseva, Heini Lehtonen, Antti Leikkanen, Nina Naatula, Kaisa Osola, Heleena Puolitaival, Janne Saarikivi, Ira A. Virtanen: *Särmä: Suomen kieli ja kirjallisuus. Tietokirja.* Helsinki: Otava, 2021. .

;Nuortenkirjat
* 
* 
* 

;Kuvittajana
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Maria Laakso Tampereen yliopiston tutkimusportaalissa
* Hartikainen, Miia: Huumori, lukuharrastuksen jakaminen ja mallin saaminen innostavat lapsia ja nuoria lukemaan – "Viisikot eivät ehkä enää kiinnosta", tutkija Maria Laakso sanoo Keskisuomalainen. 21.9.2021.
* Maria Laakson Lukulaiffii-blogi
*
Anna Kokkonen

**Anna Kokkonen** (s. 8. heinäkuuta 1982 Helsinki) on suomalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja, jolla on ukrainalais-venäläiset juuret.  Hän on julkaissut viisi albumia *Salainen puutarha* (2014), *Toisenlaiset sydämet* (2016), *Matkalla kotiin* (2019), *Sinua varten* (2021) ja *Kadonneet taivaankappaleet* (2025).  Neljän ensimmäisen albumin julkaisijana toimii Ranka Kustannus -levy-yhtiö. Vuonna 2025 Anna Kokkonen julkaisi viidennen albuminsa *Kadonneet taivaankappaleet* omakustanteena. Albumilta on julkaistu singlet "Tiellä tähtiin", "Hollywoodin hylkäämä rakkausleffa", "Lemmenlaiva", "Valonkantajat", "Kaikki on hyvin" ja "Sydän kerrallaan". 

Anna Kokkoselle myönnettiin Kullervo Linna -palkinto 24.11.2021. Palkintoperusteluiden mukaan: ”Anna Kokkosen musiikki virtaa sydämiin ja valloittaa kuulijoita. Kokkonen on laajentanut omaehtoisella työllään suomenkielisen iskelmän kuulijakuntaa. Hän on luonut tinkimätöntä musiikkia iskelmäperinteestä käsin rikastaen sitä keltti- ja rock- ja folkvaikuttein. Studiopöydän takanakin viihtyvä Kokkonen vastaa pitkälti itse levyjensä taiteellisesta tuotannosta ja pitää langat käsissään laulujen synnystä julkaisuun asti.” 

Kokkosen musiikki on saanut radiosoittoa useilla radiokanavilla, kuten Radio Suomella, Aito Iskelmällä, Radio Pookissa, Radio Deillä ja Radio SUNissa.    

Syksyllä 2021 Anna Kokkonen valittiin mukaan Syksyn sävel -kilpailuun lähes 300 hakijan joukosta. Hän kilpaili itse säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella ”Tuulen tyttö”, joka äänestettiin kilpailun finaaliin. 

## Lähteet
Mia Kontio

**Mia Kontio** on suomalainen perinnöllisyystieteilijä.

Kontio sai kandidaatinarvon Vrije Universiteit Brusselista Belgiassa, jossa opiskeli vuosina 1993–1997. Vuosina 1997–2003 hän suoritti filosofian maisterin tutkinnon perinnöllisyystieteessä Helsingin yliopistossa. Kontio toimi apulaistutkijana Työterveyslaitoksella ja Turun yliopistossa vuosina 2000–2002. Vuosina 2004–2016 hän työskenteli Kansanterveyslaitoksen ja sen seuraajan THL:n tutkijana. Vuonna 2013 hän sai vastuuaseman MPR-tautien (tuhkarokko, sikotauti, vihurirokko) seurannassa. Vuosina 2016–2020 Kontio oli THL:n erityisasiantuntija, ja vuonna 2021 hänestä tuli THL:n johtava asiantuntija sekä rokotusohjelman ohjaustiimin tiimipäällikkö.

## Lähteet
August Grisebach

**August Heinrich Rudolf Grisebach** (17. huhtikuuta 1814 Hannover, Saksa – 9. toukokuuta 1879 Göttingen) oli saksalainen kasvitieteilijä.

## Elämä ja ura
Grisebach opiskeli lääketiedettä ja kasvitieteitä Göttingenissä 1832–1834 ja Berliinissä 1834–1836. Vuodesta 1837 alkaen hän oli Göttingenin kasvitieteen dosentti, hänestä tuli vuonna 1841 apulaisprofessori ja vuonna 1847 yleisen luonnonhistorian professori, vuonna 1875 kasvitieteen professori ja kasvitieteellisen puutarhan johtaja.

Grisebach oli kuuluisa varsinkin kasvimaantieteen tutkijana, jolla alalla hänen teoksellaan *Die Vegetation der Erde nach ihrer klimatischen Anordnung* (1872, uusi painos 1884) oli käänteentekevä merkitys. Kasviston riippuvaisuus ilmastollisista seikoista on siinä johtavana näkökohtana. Grisebach antoi ensimmäisenä yksityiskohtaisen kuvauksen koko maapallon kasvipeitteestä vertailevassa yleiskatsauksessa kunkin alueen endeemisten ja ei-endeemisten lajien tilastojen perusteella. Hänen järjestelyjensä perustana ovat ilmasto-olosuhteet ja erityisesti lämpötila. Geologiset ja evoluutioon liittyvät näkökohdat hän jättää huomiotta, mikä johtuu luultavasti hänen kielteisestä suhtautumisestaan darwinismiin. Kasvien levinneisyyden osalta hän oletti kasvillisuuskeskuksia, joista lähialueiden kolonisaation olisi lähdettävä liikkeelle.

Hänen tärkeimpiä kasvimaantieteellisiä teoksiansa ovat myös *Über die Vegetationslinien des nordwestlichen Deutschlands* (1846) ja *Die geographische Verbreitung der Pflanzen Westindieus* (1865). Suurta kykyä systemaatikkona Grisebach osoitti julkaistessaan katkerokasvien (Gentianaceae) kuvauksen Augustin Pyramus de Candollen suurteoksessa *Prodromus systematis naturalis regni vegetabilis* sekä heimojen Dioscoreaceae, Smilacaceae ja Malpighiaceae kuvaukset Carl Friedrich Philipp von Martiuksen *Flora Brasiliensis* -teoksessa. Floristisista teoksista mainittakoon *Flora of the British westindian islands* (1859–1864). Hänen parhaimpia teoksiaan ovat myös *Über die Bildung des Torfs in den Emsmooren* (1846). Grisebachin kuoleman jälkeen ilmestyi *Gesammelte Abhandlungen und kleinere Schriften zur Pflanzengeographie* (1880). Grisebachin virallinen auktorilyhenne on Griseb.

Grisebachin poika Eduard Grisebach oli diplomaatti ja kirjailija.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tarpeellista tavaraa (elokuva)

**Tarpeellista tavaraa** () on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1993. Elokuvan on ohjannut Fraser C. Heston ja pääosissa näyttelevät Max von Sydow, Ed Harris ja Bonnie Bedelia. Elokuva perustuu Stephen Kingin vuoden 1991 samannimiseen romaaniin.

Elokuva oli ehdolla kolmen Saturn-palkinnon saajaksi, joista yksi myönnettiin Amanda Plummerille parhaasta naissivuosasta.

## Juoni
Mainelaiseen pikkukaupunkiin Castle Rockiin avataan uusi antiikkikauppa nimeltään *Tarpeellista tavaraa*, jonka ensimmäiseksi asiakkaaksi päätyy nuori Brian Rusk (Shane Meier). Liikkeen omistaja Leland Gaunt (Max von Sydow) tarjoaa hänelle harvinaisen Mickey Mantlea esittävän baseball-kortin lähes puoli-ilmaiseksi, mutta pyytäen osamaksuksi Brianin tekevän pienen, "harmittoman" jekun. Myöhemmin kauppaan alkaa virrata muitakin kaupungin asukkaita, joille mystinen herra Gaunt kykenee tarjoamaan asiakkaidensa hartaimmin toivomia esineitä, ja hinta on täysin sama: tehdä kepponen jollekin henkilölle. Ennen kuin suuren kaupungin vilskeestä pikkukaupungin rauhaan paennut sheriffi Alan Pangborn (Ed Harris) ehtii kunnolla tiedostamaan, panokset alkavat koventua asukkaiden harjoittamien "käytännönpilojen" saralla, saaden pian hyvinkin väkivaltaisia ja kaaottisia piirteitä. Sen lisäksi että kaupunki on asukkaiden toimesta luhistumassa kohti sisällissotaa, on paholaismainen Gaunt käytännössä manipuloimassa Alanin ihastuksen, kahvilanpitäjän Polly Chalmersin (Bonnie Bedelia) kääntymään Alania vastaan, kuin myös epävakaan kaupunginvaltuutetun Danforth Keetonin (J. T. Walsh) suorittamassa viimeisen jymypaukun Castle Rockin tuhoksi.

## Rooleissa

## Vastaanotto
*Tarpeellista tavaraa* sai myös kriitikoilta huonon vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivustolle kootuista 26 arviosta vain 31&nbsp;% pitää elokuvaa hyvänä. Elokuvakriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle 1½ tähteä neljästä, kritisoiden elokuvaa seuraavanlaisesti: ”Elokuvalla on vain yksi nuotti, jota se toistaa yhä uudelleen ja uudelleen, tavallaan kuin saatanallisena vesikidutuksena; se ei ole hauskaa eikä pelottavaa, ja kaikki on tavallaan masentavaa.”

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Needful Things – IMDb
* Needful Things – Elonet
* Needful Things –AllMovie
Petr Fiala

**Petr Fiala** (s. 1. syyskuuta 1964 Brno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen poliitikko, joka toimi pääministerinä vuosina 2021–2025. Hän on johtanut oikeistokonservatiivista Kansalaisdemokraattista puoluetta (ODS) vuodesta 2014.

## Tausta
Fiala kasvoi katolilaisessa perheessä ja hän sai kasteen katolilaiseen uskoon 1986. Hänen suvussaan on myös juutalaisia: Fialan isoäiti, isä ja setä joutuivat keskitysleireille.

## Akateeminen ura
Fiala opiskeli tšekin kieltä ja kirjallisuutta Masarykin yliopistossa (silloinen J. E. Purkyněn yliopisto) Brnossa 1983–1988, minkä jälkeen hän työskenteli historioitsijana Kroměřížissa sijainneessa museossa. Samettivallankumouksen jälkeen Fiala oli yksi Tšekin ensimmäisistä akateemikoista, jotka keskittyivät politiikan tutkimukseen. Hänestä tuli Kaarlen yliopiston dosentti 1996, ja vuonna 2002 hänet valittiin Tšekin ensimmäiseksi politiikan tutkimuksen professoriksi. Hän oli kaksi kautta Masarykin yliopiston rehtorina 2004–2011.

## Poliittinen ura
Fiala osallistui ensimmäistä kertaa valtakunnanpolitiikkaan vuonna 2011 kun hänet nimettiin kansallisdemokraattisen pääministeri Petr Nečasin tieteelliseksi neuvonantajaksi. Myöhemmin Fiala nimettiin maan opetusministeriksi Josef Dobešin jouduttua eroamaan. Hän toimi tehtävässä sitoutumattomana toukokuusta 2012 heinäkuuhun 2013, jolloin Nečasin hallitus kaatui poliisitutkintaan. Fiala ei osallistunut tätä seuranneeseen Jiří Rusnokin väliaikaiseen hallitukseen, mutta saman syksyn edustajainhuoneen vaaleissa hän nousi edustajainhuoneeseen ODS:n Etelä-Määrin ehdokaslistalta. Hän liittyi puolueen jäseneksi marraskuussa 2013.

ODS oli Nečasin eron jälkeen kriisiytynyt, ja tammikuun 2014 puoluekokouksessa sen koko johto uusittiin. Fiala valittiin puolueen uudeksi puheenjohtajaksi. Kautensa alussa hän asetti puolueensa tavoitteeksi puolustaa parlamentaarista demokratiaa ja yksilönvapautta. Hän uusi mandaattinsa myös vuoden 2016 puoluekokouksessa, ja hänen johdollansa ODS sijoittui vuoden 2017 vaaleissa toiseksi populistisen ANO 2011:n taakse. ODS kuitenkin jatkoi oppositiossa kun pääministeriksi nousi Andrej Babiš. Fiala valittiin edustajainhuoneen varapuhemieheksi marraskuussa 2017.

Babišin pääministerikaudella keskustaoikeistolaiset oppositiopuolueet ODS, TOP 09 sekä KDU-ČSL lähentyivät toisiaan. Ne sopivat Yhdessä-vaaliliiton perustamisesta syksyllä 2020. Seuraavan vuoden vaaleissa vaaliliitto sai toiseksi eniten paikkoja edustajainhuoneeseen. Fiala pystyi kuitenkin hallitustunnustelijana muodostamaan hallituksen yhdessä Pormestarit ja sitoutumattomat -puolueen sekä Tšekin piraattipuolueen kanssa. Fiala nimettiin pääministeriksi 28. marraskuuta ja hänen hallituksensa nimettiin 17. joulukuuta 2021.

## Kunnianosoituksia

*  Ruhtinas Jaroslav Viisaan ritarikunnan 1. luokka (Ukraina, 2022)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Petr Fialan esittely Masarykin yliopiston sivuilla
Jarru (sukupuolivietti)

**Jarru** on kuvitteellinen sukupuoliviettiä vaimentava aine, jota varusmiesperinteen mukaan lisätään armeijan tarjoamaan ruokaan varusmiesten levottomuuden vähentämiseksi. Näin ei todellisuudessa ainakaan Suomen puolustusvoimissa toimita. "Jarruksi" epäiltiin sota-aikaan bromia, jota käytettiin lääkkeenä.

Kysymykseen jarrun käytöstä on annettu myös huhua vahvistavia pilavastauksia.

## Lähteet
*
* 
### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Fosfiinihapot

**Fosfiinihapot** ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R1R2P(=O)OH, missä R on orgaaninen ryhmä. Fosfiinihappoja käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä, palonestoaineina ja malmien vaahdotuksissa.

## Ominaisuudet ja valmistus
Huoneenlämpötilassa fosfiinihapot ovat useimmiten kiinteitä aineita. Yhdisteet ovat heikkoja happoja, mutta karboksyylihappoja vahvempia. Fosfiinihapot reagoivat happojen katalysoimana alkoholien kanssa fosfinaattiestereiksi. Amiinien kanssa ne voivat muodostaa fosfinamideja. Ryhmän yhdisteet muodostavat  komplekseja useiden metalli-ionien kanssa.

Fosfiinihappojen valmistukseen on useita tapoja. Niitä voi valmistaa esimerkiksi halofosfiinien hydrolyysillä, hapettamalla fosfiineja tai fosfiinioksideita, fosfonihapoista tai niiden estereistä alkyylihalideilla ja hypofosforihapokkeen ja alkeenin, karbonyyliyhdisteen tai imiinin additioreaktiolla.

## Lähteet
Liettuan puolalaisten vaaliliike – Kristillisten perheiden liitto

**Liettuan puolalaisten vaaliliike – Kristillisten perheiden liitto** ( (**LLRA-KŠS**);  (**AWPL–ZCHR**)) on Liettuan puolalaisvähemmistöä edustava kristillisdemokraattinen puolue.. Sillä on parlamentissa kolme paikkaa ja EU-parlamentissa yksi paikka. Puolueen puheenjohtaja on Valdemar Tomaševski.

## Vaalimenestys

## Lähteet
Ritva Tuulos

**Ritva Maria Tuulos** (o.s. *Aalto-Setälä*; 24. maaliskuuta 1924 Rauma – 6. huhtikuuta 2020 Pori) oli tunnettu suomalainen kotitalousneuvos ja ruokaperinteen kerääjä. Hänen ansiostaan syntyi Satakuntalainen keittokirja vuonna 1969 ja hän oli johtamassa pitäjänruokaprojektia Satakunnassa 1980-luvulla. Hänet tunnetaan myös mokkapalojen kehittäjänä tuulomantortuksi. Hän oli myös Lotta Svärd-perinteen ylläpitäjä. Hän liittyi Lotta Svärd -järjestöön 17-vuotiaana ja toimi jatkosodan aikana sähköttäjänä. Emil Cedercreutzin veistos "Itkevä tyttö" satakuntalaisten naisten kunniaksi saatiin aikaan hänen myötävaikutuksellaan.

Tuulos kuoli 96-vuotiaana vuonna 2020 ja hänet on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.

## Lähteet
Wezembeek-Oppem

**Wezembeek-Oppem** on kunta Belgiassa. Vuonna 2021 siellä arvioitiin olevan noin 14&nbsp;448 asukasta.

## Lähteet