Kálmán Kánya

**Kálmán Kánya** (7. marraskuuta 1869 Sopron – 28. helmikuuta 1945 Budapest) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin ulkoministerinä vuosina 1933–1938. Hänen ulkoministerikaudellaan Unkari liittoutui natsi-Saksan kanssa ja oli mukana jakamassa Tshekkoslovakian alueita syksyllä 1938. 

Kánya aloitti diplomaattiuransa Itävalta-Unkarin aikaan konsulina Konstantinopolissa ja sen jälkeen Moskovassa. Vuonna 1913 hän nimitettiin Itävalta-Unkarin suurlähettilääksi Meksikoon. Vuodesta 1920 vuoteen 1925 hän oli ulkoministerin vakituinen sijainen. Vuonna 1925 hänestä tuli Berliinin suurlähettiläs, ja sen jälkeen vuosina 1933-1938 hän oli ulkoministerinä Gömbösin, Darányin ja Imrédyn hallituksissa. Hänen ulkoministerikautensa aikana Unkari pyrki harjoittamaan moninkeskeistä yhteistyötä niin Unkaria ympäröivien pikkuentente-maiden kuin poliittista ja sotilaallista valtaa kasvattavien Saksan ja Italian kanssa. Lokakuussa 1935 Horthy nimitti hänet Ylähuoneen periytyväksi jäseneksi.

Hitlerin painostavat toimet rajanaapureitaan kohtaan asetti myös Unkarin uuteen tilanteeseen vuoden 1938 aikana. Elokuussa 1938, Unkarin valtionhoitajan, amiraali Miklós Horthyn, pääministeri Béla Imrédyn ja ulkoministeri Kányan Saksan-vierailun päivinä Unkarin valtiojohtoa vaadittiin osallistumaan Hitlerin ns. Operaatio Vihreään  eli sotilaalliseen operaatioon, jolla Saksan sotavoimat miehittäisi pääosan Tshekkoslovakian alueesta ja Unkarin asevoimat unkarilaisalueet. Unkarin valtiojohdon Saksan vierailun aikaan Kanyan ohjeistamana Unkarin diplomaatit pääsivät Bledissä sopimukseen pikkuententen valtioiden kanssa Unkarin tasa-arvoisen aseistautumisen tunnustamisesta. Syyskuun 20. päivänä Kánya lensi pääministeri Imrédyn kanssa Berchtesgadeniin ja pyysi Hitleriä tukemaan Unkarin aluevaatimuksia osana Saksa, Italian, Ranskan ja Iso-Britannian käymiä Münchenin sopimusneuvotteluja. Münchenin neuvotteluissa päädyttiin siihen, että Unkari ja Tshekkoslovakia saavat määrittää Unkarille siirtyvät alueet. Tästä käytiinkin lokakuussa maiden rajalla Komáromissa neuvottelut, joissa Kánya johti unkarilaista osapuolta.  Koska neuvotteluissa ei päästy osapuolia tyydyttävään ratkaisuun, Saksa ja Italia päättivät lopulta sanella välitystuomion maiden välille 2. marraskuuta 1938.  Pian välitystuomion jälkeen Kállay ilmoitti erostaan Unkarin ulkoministerin tehtävästä perustellen sitä korkealla iällään. Todellisuudessa taustalla oli häneen kohdistunut unkarilaiskritiikki neuvottelutuloksen saavutuksista. Kysymys oli Karpaatto-Rutenian alueesta, jota Unkari ei välitystuomiossa saanut haltuunsa.

Pian hänen eronsa jälkeen käynnistyneen toisen maailmansodan aikaan Kálmán Kánya kuului kreivi István Bethlenin ja pääministeri Miklós Kállayn johtamaan konservatiiviseen ja saksalaisvastaiseen ryhmään. Maailmansodan loppuvaiheessa fasistisen Nuoliristi-puolueen tultua natsi-Saksan tuella valtaan Unkarissa lokakuussa 1944, Kánya pidätettiin ja pidettiin internointileirillä Sopronkőhidassa ja Budapestin vankilassa. Hänet kuitenkin vapautettiin vähän ennen joulua 1944 vakavan sairautensa vuoksi, mutta hän kuoli pian Budapestissä käytyjen taistelujen jälkeen hoidon puutteeseen helmikuussa 1945. 

## Lähteet