open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kirkottaminen

**Kirkottaminen** tai **kirkotus** on uskonnollinen riitti, jossa synnyttänyt nainen ja lapsi rituaalisesti puhdistetaan, siunataan ja hänen puolestaan rukoillaan kirkossa. Ortodoksisen perinteen mukaan kirkotuksessa pappi esittelee lapsen seurakunnalle ja ottaa hänet seurakunnan täysivaltaiseksi jäseneksi.

Kirkotuksella on niin ei-kristillisiä kuin kristillisiäkin juuria. Se oli kristinuskossa yleinen käytäntö ainakin keskiajalta 1900-luvulle saakka. 1960-luvulla pidetyn Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen katolinen kirkko on suurimmalta osin korvannut kirkotuksen kasteen yhteydessä pidettävällä siunauksella. Ortodoksinen kirkko harjoittaa kirkotusta edelleen.

## Historia
Keskiajan Länsi-Euroopassa kirkko piti synnyttänyttä naista epäpuhtaana. Synnytyksen jälkeen yleinen tapa olikin rituaalisesti puhdistaa nainen kirkottamalla tämä. Keskiaikaisesta lähdemateriaalista päätellen naiset pitivät kirkottamista positiivisena juhlatapahtumana, jossa he kiittivät Jumalaa lapsesta ja johon heidän oli hyväksyttyä pukeutua tavallista juhlavammin. 

Varhaisemmin keskiajalla nainen odotti kirkotuksen alkamista kirkon ulkopuolella. 1550-luvulta lähtien nainen sai odottaa rituaalin alkua myös kirkon sisäpuolella esimerkiksi alttarin läheisyydessä. Se saattoi kertoa siitä, että kirkko ei enää pitänyt hiljan synnyttänyttä naista epäpuhtaana.

## Ortodoksisessa kirkossa
Ortodoksisen perinteen mukaan sekä äiti että lapsi kirkotetaan 40 päivää synnytyksen jälkeen. Pappi tapaa äidin ja lapsen kirkon ovella ja rukoilee heidän puolestaan, jonka jälkeen hän vie lapsen kirkon sisäpuolelle ja rukoilee tämän puolesta. Kirkotus saattaa tapahtua juuri ennen lapsen kastamista, joskin ainakin Suomessa yleiseksi on tullut, että lapsi on kastettu jo ennen kirkotusta.

## Lähteet
Asbjørn Haugstvedt

**Asbjørn Haugstvedt** (20. marraskuuta 1926 Bergen – 26. kesäkuuta 2008) oli norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1969–1985 ja toimi niiden alahuoneen Odelstingetin puhemiehenä 1977–1981. Vuosina 1983–1986 hän oli Norjan ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Asbjørn Haugstvedt'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Anders C. Sjaastad

**Anders C. Sjaastad** (s. 21. helmikuuta 1942 Oslo) on norjalainen Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1985–1997 ja toimi Norjan puolustusministerinä 1981–1986. Tätä ennen hän toimi tutkijana Norjan ulkopoliittisessa instituutissa.
## Lähteet

## Aiheesta muualla
* ''Anders C. Sjaastad'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Erva Niittyvuopio

**Erva Niittyvuopio** (s. 1968) on Utsjoen Karigasniemen kylästä kotoisin oleva äidinkielenään pohjoissaamea puhuva saamelainen pappi. Hänen vanhempansa ovat Niillas Áslat Erva ja Njearrejár-Risten Erva.

## Työura
Erva Niittyvuopion ensimmäinen koulutus oli poronhoitajan ammattitutkinto. Hän toimi Paistunturin paliskunnassa poronhoitajana. Vuonna 2005 hän valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta ja samana vuonna piispa Wille Riekkinen vihki hänet papiksi Kuopiossa. Hän on Suomen ensimmäinen saamelaisnaispappi. Hänen aloitti pappisuransa Kajaanin seurakuntapastorina ja siirtyi sieltä Oulun hiippakunnan kuurojenpapiksi. Oulun hiippakuntaan perustettiin vuonna 2008 saamelaistyön sihteerin virka, johon hänet valittiin.   

Niittyvuopio on toiminut Yle Saamen Radion hartausohjelmien vastaavana toimittajana vuodesta 2005 lähtien. Hän on vaikuttanut saamenkielisen kirkollisen kirjallisuuden ja materiaalin julkaisemiseen. Hän on ollut mukana tekemässä inarinsaamen (2011) ja pohjoissaamen (2012) kielistä katekismusta ja Lasten Raamattua inarinsaameksi. Kaikki kolme Suomessa puhuttavaa saamenkieltä  on huomioitu Kauneimmat joululaulut -vihkosissa vuosilta 2012 ja 2015 sekä Sotilaan virsikirjassa 2014.   

## Tunnukset
Suomen kirkon pappisliitto valitsi Erva Niittyvuopion Vuoden papiksi 2018.

## Lähteet
Chooz

**Chooz** on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Maas-joen varrella, noin 56 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista pohjoiseen.

Kunnan keskustassa on 1600-luvuvulta peräisin oleva Saint-Rémin kirkko. Noin kolmen kilometrin päästä kunnan keskustasta on Choozin ydinvoimalaitos. Laitoksen historia ulottuu 1960-luvulle. Tuolloin ranskalaiset ja belgialaiset perustivat tänne Euroopan suurimman kokeellisen ydinvoimalan. Ensimmäinen yksikkö Chooz A oli käytössä vuosina 1967–1991. Uusi Chooz B käsittää kaksi 1450 megawatin tuotantoyksikköä. Ydinvoimalaitos tuottaa lähes 30 % Grand-Estin alueella kulutetusta sähköstä, ja laitos työllistää suoraan tai välillisesti yli 1 000 henkilöä.  

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Tom Spanbauer

**Tom Spanbauer** (1946 Pocatello, Idaho - 21. syyskuuta 2024) on yhdysvaltalainen kirjailija, jonka teokset käsittelevät usein seksuaalisuutta ja rotukysymyksiä ja ovat varsin omaelämäkerrallisia. Häneltä on suomennettu romaanit *Mies joka rakastui kuuhun* (1999, alkuteos 1991) ja traaginen kasvukertomus *Kaukaiset seudut* (2006, alkuteos 1989), joka toi Pulitzer-palkintoehdokkuuden.

Spanbauer on kehittänyt metodin nimeltä ”Dangerous writing”, jota hän käyttää kirjoissaan ja opettaa kursseillaan kotikaupungissaan Oregonin Portlandissa. Sen ydinajatus on, että on pelottavaa tuoda oma sisäinen elämänsä ulos ja esittää se ääneen. Erinomaisuus, miten kukin sen määrittele, kuitenkin tulee siitä, ettei pelkää olla kuka on.

## Elämä
Spanbauer varttui Idahon osavaltion kaakkoisosassa perheen maatilalla, jonka vieressä oli intiaanireservaatti. Hän opiskeli Idahon osavaltionyliopistossa ja oli sitten Peace Corps -järjestön vapaaehtoisena Afrikan Keniassa. Palattuaan hän työskenteli yliopistossaan opinto-ohjaajana ja tapasi kirjailija Clyde Hallin, jolla oli suuri vaikutus hänen elämäänsä. Hän oli tuolloin naimisissa mutta erosi vaimostaan ja ryhtyi avoimesti homoseksuaaliksi. Vuonna 1978 Spanbauer muutti New Yorkiin, jossa hän työskenteli tarjoilijana samalla kun yritti saada kirjailijanuraansa alkuun. Vuonna 1986 hän valmistui Columbian yliopistosta pääaineenaan luova kirjoittaminen, ja kahta vuotta myöhemmin ilmestyi esikoisromaani *Faraway Places*. Vuonna 1991 julkaistiin *The Man Who Fell in Love with the Moon*, jota usein pidetään hänen pääteoksenaan. Samoihin aikoihin hän muutti New Yorkista länsirannikolle Oregoniin ja perusti Portlandiin oman Dangerous Writers -kirjoittajakoulun.

## Teoksia

* *Faraway Places (1989)
***Kaukaiset seudut*, Like 2006, suom. Sirkka Tuovinen, .
* *The Man Who Fell in Love with the Moon* (1991)
***Mies joka rakastui kuuhun*, Like 2009, suom. Tarmo Haarala, .
* *In The City Of Shy Hunters* (2001)
* *Now Is The Hour* (2007)
* *I Loved You More'' (2014)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Spanbauerin verkkosivusto 
*Spanbauer Kirjasammossa
Wenchen Qin

**Wenchen Qin** (; s. 29. lokakuuta 1966 Ordos, Sisä-Mongolia) on kiinalainen säveltäjä.

Qin tutustui kotiseutujensa kansanmusiikkiin varhaisella iällä. Hän opiskeli sävellystä Xu Shuyan ja Zhu Jian'erin johdolla Shanghain musiikkikonservatoriossa vuodesta 1987. Valmistuttuaan vuonna 1992 Qin opetti Pekingin Keskusmusiikkikonservatoriossa. DAAD-stipendin mahdollistamana hän pääsi Nicolaus A. Huberin oppiin vuonna 1998. Kolme vuotta myöhemmin Qin sai Folkwang-Hochschule Essenistä diplomin kunniamaininnoin. Syyskuussa 2001 hän palasi Keskusmusiikkikonservatorion henkilökunnan jäseneksi Kiinaan. Qinin yhteistyökumppaneihin on kuulunut lukuisia aasialaisia ja länsimaisia toimijoita. Qin on käyttänyt teoksissaan myös kiinalaisen musiikin soittimia ja onkin rakentanut siltaa kiinalaisten traditioiden sekä länsimaisen avantgardistisen musiikin välille. Qin on säveltänyt konserttoja eri soittimille, muita orkesteriteoksia, jousikvartettojen kaltaisia kamarimusiikkiteoksia sekä kamarimusiikkia kiinalaisten soiitinten kokoonpanoille. Lukuisat hänen sävellyksistään ovat olleet tilaustöitä moniin kansainvälisiin musiikkitapahtumiin ja kansainvälisille musiikkialan organisaatioille.

Qin on saanut monia palkintoja kansainvälisissä sävellyskilpailuissa Saksassa, Yhdysvalloissa, Japanissa ja Taiwanissa. Hän on Pekingin keskusmusiikkikonservatorion sävellysprofessori ja Kiinan musiikkikonservatorion *distinguished professor*.

## Lähteet
Antti Koskinen (kaupunginjohtaja)

**Antti Edvard Koskinen** (5. elokuuta 1933 Porin mlk – 16. toukokuuta 2024 Pori) oli suomalainen kunnanjohtaja. 

## Elämä
Porin Vähäraumalla varttunut Koskinen suoritti merkantin ja merkonomin tutkinnot Porin kauppaoppilaitoksessa, jonka jälkeen hän valmistui sosionomiksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta 1959. Koskinen työskenteli 1960-luvun alussa Sallan ja Sotkamon kunnansihteerinä, 1964–1969 Virtojen kunnanjohtajana, 1969–1985 Harjavallan kauppalan- ja kaupunginjohtajana, 1985–1990 Harjavallan sairaalan kuntainliiton johtajana ja 1990–1996 Satakunnan sairaanhoitopiirin johtajana.

Puoluekannaltaan Koskinen oli sosialidemokraatti. Hän toimi pitkään muun muassa Satakunnan sosialidemokraattisen piirijärjestön puheenjohtajana. Vuonna 1995 Koskinen sai maakuntaneuvoksen arvonimen. 

Koskisen puoliso oli Porin kaupunginjohtaja Aino-Maija Luukkonen.

## Lähteet
Paris La Défense Arena

**Paris La Défense Arena** (U Arena 12. kesäkuuta 2018 asti) on modulaarinen ja monikäyttöinen tapahtumapaikka Pariisin pohjoispuolella Nanterressa lähellä Arc de la Défensea. Se otettiin käyttöön 16. lokakuuta 2017 Rolling Stonesin konsertilla ja on ollut  Ranskan Top 14 -liigan Racing 92 -rugbyjoukkueen kotistadionina joulukuusta 2017.

Areenalle mahtuu 40&nbsp;000 katsojaa, ja se on yksi Euroopan suurimmista monitoimipaikoista.

Areenalla järjestettiin vuoden 2024 Pariisin kesäolympialaisten uinti- ja vesipallotapahtumat.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Paris La Défense Arena
Caesar Baronius

**Caesar Baronius** (tai **Cesare Baronio**) (30. elokuuta 1538 Sora, Napolin kuningaskunta – 30. kesäkuuta 1607 Rooma) oli italialainen kardinaali ja kirkkohistorioitsija. Roomalaiskatoliset oppineet ovat kutsuneet Baroniusta "kirkkohistorian isäksi" Eusebioksen ohella.

## Elämä ja ura
Baronius opiskeli Verolissa ja Napolissa lakia. Roomassa hän liittyi Philip Nerin johtamaan Oratoriaanien kongregaatioon vuonna 1557, sai pappisvihkimyksen vuonna 1564 ja tuli Oratoriaanien esimieheksi vuonna 1593. Paavi Klemens VIII, jonka rippi-isä Baronius oli, teki hänestä kardinaalin vuonna 1596 ja seuraavana vuonna Vatikaanin kirjastonhoitajan. Seuraavissa konklaaveissa hänet melkein valittiin kahdesti paaviksi, mutta Espanja vastusti häntä kummallakin kerralla hänen Sisilian monarkiaa käsittelevän teoksensa vuoksi, jossa hän puolusti paavin oikeuksia Sisiliaan Espanjan hallituksen vaatimuksia vastaan.
 
Baronius tunnetaan parhaiten kirkon historiaa vuoteen 1198 (paavi Innocentius III:n valtaantulovuosi) esittelevästä *Annales Ecclesiastici* -teoksestaan, jonka hän laati Philip Nerin käskystä vastauksena protestanttisen Matthias Flaciuksen katolilaisvastaiselle *Centuriae Magdeburgenses* -teokselle. Luennoituaan lähes 30 vuotta kirkkohistoriasta Santa Maria in Vallicellassa ja oltuaan Philip Nerin opissa hän ryhtyi kirjoittamaan ja tuotti kaksitoista nidettä vuosina 1588–1607. *Annalesissa* hän käsittelee historiaa tiukasti kronologisessa järjestyksessä ja pitää teologian taka-alalla käyttäen lähteinään valtavaa määrää asiakirjoja. Huolimatta monista virheistä, erityisesti Kreikan historiassa, jossa hän joutui turvautumaan toisen käden tietoihin, Baroniuksen teos on rehellinen yritys kirjoittaa historiaa. Protestanttiset kriitikot arvostelivat Baroniusta, koska hän ei juurikaan osannut hepreaa eikä kreikkaa. Paavi Gregorius XIII:n käskystä Baronius ryhtyi myös toimittamaan uutta painosta *Martyrologium Romanum* -martyrologiaan (1586), jonka hän puhdisti monista epätarkkuuksista. Hänen vuoteen 1198 päättyviä *Annales*-julkaisujaan jatkoivat Odorico Raynaldi (yhdeksän nidettä, 1676–1677), Giacomo Laderchi (3 nidettä, 1728–1737) ja Augustin Theiner (3 nidettä, 1856).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Mervi Pantti

**Mervi Katriina Pantti** (s. 1964) on suomalainen viestintätieteilijä, joka toimii viestinnän professorina Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi elokuva- ja televisiotutkimuksen oppiaineessa Turun yliopistossa vuonna 1997 ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi viestinnän oppiaineessa Helsingin yliopistossa vuonna 2001. Hän on työskennellyt Turun ja Helsingin yliopistojen lisäksi myös Amsterdamin yliopistossa.

## Julkaisut

* Ari Honka-Hallila, Kimmo Laine & Mervi Pantti: *Markan tähden: Yli sata vuotta suomalaista elokuvahistoriaa*. Turku: Turun yliopiston täydennyskoulutuskeskus, 1995.
* Mervi Pantti: *Kaikki muuttuu... Elokuvakulttuurin jälleenrakentaminen Suomessa 1950-luvulta 1970-luvulle*. Turku: Suomen elokuvatutkimuksen seura, 1998.
* Mervi Pantti: *"Kansallinen elokuva pelastettava": Elokuvapoliittinen keskustelu kotimaisen elokuvan tukemisesta itsenäisyyden ajalla* (väitöskirja). Helsinki: Helsingin yliopisto, 2000.
* Hannu Nieminen & Mervi Pantti: *Media markkinoilla: johdatus joukkoviestintään ja sen tutkimukseen*. Helsinki: Loki-kirjat, 2004.
* Liina Puustinen, Mervi Pantti & Peter Thomas: *Mapping media and communication research: the Netherlands*. Helsinki: Helsingin yliopisto, 2008. https://www.researchgate.net/publication/240620627_Mapping_Media_and_Communication_Research_The_Netherlands
* Kari Andén-Papadopoulos & Mervi Pantti: *Amateur Images and Global News*. Bristol: Intellect Books, 2012.
* Mervi Pantti, Karin Wahl-Jorgensen & Simon Cottle: *Disasters and the Media*. Bern: Peter Lang, 2012.
* Mervi Pantti (toim.): *Media and the Ukraine Crisis: Hybrid media practices and narratives of conflict*. Bern: Peter Lang, 2016.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Virallinen sivusto
* Mervi Pantti ORCID:ssa
* Mervi Pantti ResearchGatessa 
* Mervi Pantti Scopuksessa
* Mervi Pantti Google Scholarissa
Marjaana Toiminen

**Sari Marjaana Toiminen** (s. 28. elokuuta 1967 Nokia) on suomalainen johdon konsultti, tietokirjailija, päätoimittaja ja media-alan toimitusjohtaja.

Toiminen aloitti työuransa *[[Aamulehti|Aamulehden]]* kulttuuritoimituksen avustajana ja *[[Kainuun Sanomat|Kainuun Sanomien]]* kulttuuritoimituksen kesäsijaisena. Hänet valittiin *[[Tanssi (lehti)|Tanssi]]*-lehden päätoimittajaksi vuonna 1993, *Aamulehden* kulttuuritoimittajaksi vuonna 1995 ja *[[Image (lehti)|Image]]*-lehden toimituspäälliköksi vuonna 1996. Hänet kutsuttiin *Imagen* vt. päätoimittajaksi vuonna 1998 ja päätoimittajaksi vuonna 2000.

Toiminen valittiin *[[Anna (lehti)|Anna]]*-lehden päätoimittajaksi vuonna 2003. Vuonna 2006 hänet valittiin Bonnier Publications -yrityksen Suomen toimitusjohtajaksi. Hän toimi myös yrityksen Suomen toimintojen sisältöjohtajana ja johti suomalaisten lehtikonseptien lanseerauksia ja konseptikehitystä (mm. *[[Olivia (lehti)|Olivia]]*-lehti vuonna 2008 ja *[[Divaani (lehti)|Divaani]]*-lehti vuonna 2009.)

Vuonna 2014 Toiminen siirtyi yrittäjäksi.  Hän perusti  MindMill Network -verkoston  yhdessä ruotsalaisen digitaalisen talouden asiantuntijan Sara Öhrvallin kanssa. Hän erikoistui työelämän tulevaisuuden ja tulevaisuuden ennakoinnin asiantuntijaksi. Toiminen tuotti tulevaisuuden työidentiteetin valmennuskonseptin nimeltä FutureMe.

Toiminen työskenteli yrittäjänä vuoteen 2019, jolloin hänet kutsuttiin Ellun Kanat Oy:n liiketoimintajohtajaksi. Vuonna 2022 hänestä tuli yrityksen osakas. 

Toimisen kirja *Hyppy: Työn arvaamaton tulevaisuus ja uudet mahdollisuudet* (Tammi 2022) käsittelee työn murrosta ja yksilön mahdollisuuksia.

## Julkaisut
* *Välähdyksiä tulevaisuudesta: Kymmenen teesiä uuden työn syntymisestä, yritysten muutoksesta ja yksilön mahdollisuuksista työn murroksessa* (Sitra ja Tela ry 2017)
* *Open source tools for chance agents* (Futurice, 2018)
* *Työn arvaamaton tulevaisuus ja uudet mahdollisuudet* (Tammi, 2022)

### Podcastit
* Steal My Job
* Marjaana Toiminen: Ihmisen kokoisia näkökulmia isoihin teemoihin (Yleisradio 2015)

## Lähteet
Vladimir Baryšnikov

**Vladimir Nikolajevitš Baryšnikov** (; s. 23. huhtikuuta 1959 Leningrad) on venäläinen historioitsija. Hänen tutkimustensa keskeinen aihealue ovat Skandinavian ja Suomen historia sekä Neuvostoliiton ulkopolitiikka 1920–1930-luvulla. Vuonna 1997 hän väitteli historian tohtoriksi väitöskirjallaan ”Kylmästä rauhasta talvisotaan asti: Suomen idänpolitiikka 1930-luvulla” (). 

Vuodesta 1993 lähtien Baryšnikov on työskennellyt Pietarin valtionyliopiston modernin ja nykyaikaisen historian laitoksella dosenttina, professorina (vuodesta 1999 lähtien) ja vuodesta 2003 lähtien laitoksen johtajana.

Vuonna 1998 hänet valittiin Venäjän sotahistoriallisen akatemian kantajäseneksi.
Ngāti Hine

**Ngāti Hine** on eräs maorien iwi, eli heimo. Iwin esiäidin katsotaan olevan Hineamaru. Tämä puolestaan oli Rāhirin lapsenlapsenlapsi, joka asettui Waiomion laaksoon. Iwin perinteinen elinalue () on ollut Northland. Waiomion laakso lähialueineen on edelleen iwin maita.

Nykyään iwi ylläpitää omaa radiokanavaa nimeltä *[[Ngāti Hine FM]]*.

Uuden-Seelannin nykyinen kenraalikuvernööri, Cindy Kiro, kuuluu osittain Ngāti Hine iwiin.

## Lähteet
Nunuku-whenua

**Nunuku-whenua** oli hamata-heimoa johtanut, oletettavasti 1500-luvulla elänyt, morioripäällikkö, joka tunnetaan pasifistina ja sotien lopettajana Chathamsaarilla.

Vaikka Nunuku-whenua oli johtaja, hänen kerrotaan asuneen luolassa lähellä rantaa. Tämä ns. Nunukun luola on edelleen pyhä paikka morioreille ja heidän jälkeläisilleen.

Kertoman mukaan Chathamsaarille saapui ihmisiä useammassa erässä parin sukupolven ajan. Kun kaksi entistä vihollisheimoa saapui samalle saarelle, näiden välille syttyi sota. Nunuku-whenuan kerrotaan tulleen kahden taistelevan ryhmän väliin ja julistaneen, etteivät nämä enää ikinä saisi sotia. Myös kannibalismista tulisi luopua. Nunuku-whenua uhkasi, että mikäli nämä eivät tottelisi, näiden suolet mätänisivät. Vastaisuudessa erimielisyydet sovittiin joko puhumalla tai rituaalisella kaksintaistelulla, jossa ensimmäisen verta vuotavan haavan jälkeen oli tarkoitus lopettaa.

Nunuku-whenuan sodanvastainen perintö kostautui vuonna 1835, kun Ngāti Mutunga ja Ngāti Tama -heimoja edustavat maorit tekivät maihinnousun moriorien asuttamalla saarelle ja uhkasivat morioreja. Nämä päättivät pitäytyä väkivallattomuudessa suojellakseen manaansa. Saarille saapuneet maorit sen sijaan alkoivat systemaattisesti tappamaan moriorieja, ja tapaus tunnetaan nykyään moriorien kansanmurhana.

## Lähteet
Museopedagogiikka

**Museopedagogiikka** on nimitys museoiden opetustoiminnalle. Pedagogiikalla tarkoitetaan tässä yhteydessä sen väljempää merkitystä, johon kuuluvat myös museo-opetuksen taustalla olevat näkemykset ja siihen liittyvät käytännön toimet. Museon opetus voi olla passiivista, kun ulkopuolinen taho käyttää sen kokoelmia tai julkaisuja opetukseen. Varsinaisessa museopedagogiikassa museossa voidaan esimerkiksi järjestää näyttely opetus- ja kasvatustavoitteiden perusteella.

Pedagogiikka on jossain määrin aina liittynyt museokäsitteeseen, mutta sen asema, menetelmät ja tavoitteet ovat vaihdelleet. Euroopassa 1800-luvulla kehittyneet käsitykset taiteellisesta luomisesta ja kansallistunteesta muotoilivat museot koululaitosta ja kirjastoa täydentäviksi opetuskeskuksiksi. Opetus ja kasvatus museoissa oli kuitenkin 1960-luvulle asti melko hajanaista, mutta sen jälkeen on alettu kiinnittää huomiota myös museoiden opetuksen teoriaan ja käytäntöihin. Museot tekivät varsinkin Englannissa yhteistyötä koulujen kanssa jo 1880-luvulla. Monet museot tarjoavat kouluille niitä varten suunniteltuja palveluita. Joillain museoilla on opetuskokoelmia. Vaativissa aiheissa, kuten arkeologiassa ja geologiassa, museokokoelman hyväksikäyttäminen on lähes korvaamatonta.

Näyttelyt ovat museo-opetuksen keskeisin toiminto. Opetus- ja kasvatustavoitteiden perusteella museot painottavat näyttelyn saavutettavuutta. Näyttelyissä käytetään erilaisia menetelmiä sanoman kertomiseksi. Näyttelyissä on 1900-luvun loppupuolella alettu kiinnittää huomiota myös moniaistillisiin kokemuksiin, vaikka jo 1900-luvun alussa Berliinin Deutsches Museumin laajassa perusnäyttelyssä oli mahdollisuus tutustua erilaisiin tekniikan ja luonnon ilmiöihin.

Museoiden opetustoiminnassa käytetään näyttelyiden lisäksi hyväksi internetiä ja erilaisia työpajoja, joissa yleisö pystyy toteuttamaan omia ideoitaan, sekä painotuotteita.

## Katso myös
* Museopedagoginen yhdistys Pedaali

## Lähteet
* 
* Malmisalo-Lensu, Anne-Maija & Mäkinen, Minna: Museo oppimisen paikkana. Teoksessa 

### Viitteet
Iwi

**Iwi** on maorinkielinen termi heimolle, joka jäljittää sukuhistoriansa samoihin esi-isiin. Maorien identiteetti perustuu johonkin tiettyyn iwiin kuulumiseen. Maorien oman suullisen historian kaikki maorit polveutuvat suuresta laivueesta, joka saapui 1300-luvulla Uuteen-Seelantiin maorien esi-isien myyttisestä kotimaasta, Hawaikista.

1820-luvulla käydyt muskettisodat saivat monet iwit muuttamaan perinteisiltä elinalueiltaan muualle. Liikehdintää oli lähinnä Pohjoissaarella, ja jotkin alueet jäivät täysin asumattomiksi.

Iwit jakautuvat alaheimoihin (), joiden keskuudesta mm. avioliitot järjestetään.

21 iwia ylläpitää omia radiokanaviaan, joita koordinoi Radio Waatea.

## Lähteet
Ngāti Mutunga

**Ngāti Mutunga** on eräs maorien iwi, eli heimo. Se jakautuu 8 alaheimoon (). Heimon kotimaat sijoittuvat Taranakin pohjoisrannikolle.

Vuonna 1835 Ngāti Mutunga- ja Ngāti Tama -iwien edustajat pakottivat brittejä kuljettamaan nämä kaksi iwia Chathamsaarille, jonka nämä halusivat valloittaa. Saarilla asuvat moriorit, jotka olivat pasifisteja, joutuivat maorien systemaattisen väkivallan kohteeksi, ja nykyään tapaus tunnetaan moriorien kansanmurhana. Myöhemmin kaksi maoriheimoa riitantuivat siitä, kumpi omistaa Chathamsaaret. Ne päätyivät lopulta Ngāti Mutungalle, joka oli isompi iwi.

## Lähteet
Korkeakoski (Huittinen)

**Korkeakoski** (aiemmin *Korkiakoski*) on kylä Huittisissa Satakunnan maakunnassa. Se sijaitsee Loimijoen varrella ja Valtatie 2:n eteläpuolella. Korkeakoski rajautuu Vanhankosken lehtojen suojelualueeseen. Kylä on saanut nimensä sen alueella sijaitsevista koskista. Korkeakosken naapurikylät ovat Huittistenkylä, Kaharila, Loima, Mauriala, Pappila ja Palojoki.

## Historia
Korkeakoski on aiemmin tunnettu nimellä Korkiakoski. Ilmeisesti kieliopilliset seikat ovat vaikuttaneet nimen muuttumiseen nykyiseen muotoon.

Korkeakoskelta on 1940-luvulla Kauppilan talon mailta löydetty kivikautinen, varhaiskampakeraamisen kulttuurin asuinpaikka.

Asutus levisi noin 400-luvulla Korkeakoskelle nykyisen Loiman kylän seudulta.

Korkeakoski on Huittisten vanhimpia kyliä, se kuuluu Suur-Huittisten ennen 1300-lukua syntyneisiin kyliin, maantieteellisesti sijoittuen Vampulan neljänneksen alueelle.

Korkeakoskella sijaitsi vuoden 1540 maakirjan mukaan kuusi taloa. Nämä talot, Hurri, Ala-Praadi, Ylä-Praadi, Äyhö, Knihti ja Leski, olivat sijoittuneet Loimijoen rantaan viettävän loivan rinteen ympärille. Kylän keskus on sijainnut Praadin mäellä, nykyisessä Korkeakoskentien ja Hannunniityntie risteyksessä. Myöhemmin Ala- ja Ylä-Praadi yhdistettiin yhdeksi tilaksi ja vuoden 1646 Jonas Strengin karttaan nämä ovatkin merkittynä yhtenä tilana.

1700-luvulla Korkeakoskella pidettiin markkinoita. Kylän keskellä, teiden risteyksessä, sijainneen markkinapaikan muodosti markkinakuja, jonka molemmin puolin oli kolme kymmenistä rakennuksista koostuvaa puotirivistöä.

Vuonna 1921 Suomessa tuli voimaan oppivelvollisuuslaki ja kiertokoulut lakkautettiin. Aluksi korkeakoskelaiset kävivät koulua Loiman kylässä. Vuonna 1924 Huittisten kunnanvaltuusto päätti Korkeakosken piiriin perustettavan kansakoulun, joka aloitti toimintansa jo syyslukukaudella 1924, toimien aluksi Praadin isännältä vuokratuissa tiloissa. Vuonna 1928 valmistui Praadin tilan isännän lahjoittamalle tontille Korkeakosken kansakoulu, koulun ensimmäiseksi opettajaksi valittiin Hilma Hakanen, joka toimi koulun opettajana 30 vuotta. Korkeakosken koulu lakkautettiin 1980-luvun alkupuolella.

Loimijokea ennallistettiin Korkeakoskella vuonna 2021.

## Luonto
Akunsaaressa koskimaisemissa sijaitsee vuonna 2021 valmistunut Korkeakosken laavu. Laavulla on myös tulentekopaikka.

## Lähteet
Mario Sereni

**Mario Sereni** (25. maaliskuuta 1928 Perugia – 24. heinäkuuta 2015) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.

Sereni opiskeli Rooman Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa ja Sienan Accademia Musicale Chigianassa. Hänen uransa ammattilaisena käynnistyi esiintymisellä Maggio Musicale Fiorentinossa vuonna 1953. Metropolitan-oopperassa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1957. Sereni teki 37 vuoden aikavälillä yli 550 esiintymistä Metropolitan-oopperassa. Hän esiintyi usein myös muun muassa San Franciscossa, Dallasissa, Wienin valtionoopperassa, La Scalassa ja Teatro Colónissa.

Sereni ei koskaan noussut aikansa kuuluisimpien baritonien joukkoon, mutta hänen äänensä tuli vahvasti edustetuksi oopperalevytyksillä. Hän menestyi erityisesti Giuseppe Verdin oopperoiden tulkinnoissa. Hänen merkittäviin rooleihinsa kuuluivat Germont (*[[La traviata]]*) ja Marcello (*[[La bohème]]*).

## Lähteet
Johanna Rantsi

**Johanna Rantsi** (s. 23. toukokuuta 1983) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin Lavatähtiprinsessaksi ja yleisön suosikiksi vuonna 2000. Rantsi on esiintynyt myös näyttelijänä ja hän on käsikirjoittanut musiikkikomedioita.

## Yksityiselämä

Rantsi asuu Askolassa ja hänellä on kolme lasta.

## Diskografia
### Singlet

* *Kahden tanssi* (2025)
* *Älä odota aamuun* (2025)
* *Keväinen maa* (2024)
* *Näin rakkaus toimii* (2023)
* *Huomaa* (2023)
* *Uskallatko Unelmoida* (2023)
* *Miksi, missä ja miten* (2022)
* *Hallitsematon* (2022)
* *Viimeinen heinäkuu* (2022)
* *Toiveet* (2022)
* *Sinä teet mun Joulun* (2022)
* *Tunturin tähdet* (2000)

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Kotisivut
Berezne

**Berezne** () on kaupunki Ukrainan koillisosassa, Rivnen alueen Rivnen piirissä Berezne sijaitsee Pripetin pohjoiseen laskevan sivuhaaran Slutšin vasemmalla rannalla. Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 13&nbsp;280 vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 asukkaita oli 13&nbsp;669 ja he olivat enimmäkseen etnisesti ukrainalaisia.

Historiallinen maininta paikkakunnasta löytyy vuodelta 1584 (nimellä Berezne tai Andrijiv, , ). Kaupunkityyppisen taajaman aseman se sai vuonna 1957 ja kaupungiksi Berezne tuli vuonna 2001. Berezne oli piirikeskus vuodesta 1940 kesän 2020 aluehallinnolliseen uudistukseen saakka.


Berezne Church.JPG|Ortodoksinen kirkko.
Миколаївська церква (дер.), м.Березне, вул.Корецька.jpg|Katolinen kirkko.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Березно - карта историко-культурного наследия
Voolahti

**Voolahti** () on kylä ja taajama Porvoon kaakkoisosassa. Vuoden 2021 lopussa Voolahdessa asui 280 henkilöä. Sen pinta-ala on 1,99 km2.

## Lähteet
Blinkan

**Blinkan** () on taajama Kulloon kylässä, Länsi-Porvoossa. Vuoden 2021 päättyessä siellä asui 233 henkilöä. Sen pinta-ala on 1,56 km2.

## Lähteet
Seppo Kauppila

**Matti Seppo Ilmari Kauppila** (17. heinäkuuta 1938 Ikaalinen – 29. huhtikuuta 2022) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.

Kauppilan vanhemmat olivat maanviljelijä, talousneuvos Aarne Matias Kauppila ja hammaslääkäri Helvi Marjatta Tarkka ja puolisot 1960–1994 Aino Orvokki Mäenpää ja vuodesta 2000 Raili Helena Sopanen. Kauppila tuli ylioppilaaksi Ikaalisten yhteiskoulusta 1957 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta  1963. Hän oli Satakunnan maatalouskerhopiiriliiton toiminnanjohtaja 1965–1966, Keski-Pohjanmaan maanviljelysseuran maanviljelysagronomi 1966–1969, Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran, vuodesta 1970 Etelä-Pohjanmaan maatalouskeskus, maanviljelysagronomi 1969–1972 ja Mikkelin läänin maatalouskeskuksen johtaja 1972–2001. 

Kauppilalla oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, mukaan lukien monet agronomien yhdistykset ja järjestöt, kuten Agronomiliiton liittovaltuuston jäsenyys 1984–1986 ja liittohallituksen puheenjohtajuus 1986–1999. Raviurheilua harrastanut Kauppila toimi myös vuodesta 1976 Mikkelin Ravirata Oy:n hallituksen puheenjohtajana lähes 30 vuotta, ja sitten kunniapuheenjohtajana. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Kauppila sai 1989. Taiteilija Artti Pohjanheimo on maalannut hänen muotokuvansa.

## Lähteet
Odelstinget

**Odelstinget** oli Norjan suurkäräjien alahuone vuosina 1814–2009. Kaksikamaristen suurkäräjien jäsenistä kolme neljäsosaa kuului Odelstingetiin ja loput ylähuoneeseen eli Lagtingetiin.
## Tehtävät
### Lakialoitteet
Suurkäräjien jäsenistä vain Odelstingetiin kuuluvilla oli oikeus tehdä lakialoitteita. Suurin osa lakialoitteista tuli kuitenkin hallitukselta. 
### Lakien säätäminen
Kaikki lakialoitteet käytiin ensin läpi Odelstingetissä, jonka jälkeen ne siirtyivät Lagtingetiin. Mikäli Lagtinget oli ehdotuksesta eri mieltä, ehdotus palasi Odelstingetiin, minkä jälkeen se siirtyi jälleen Lagtingetiin. Jos huoneet eivät vieläkään päässeet yhteisymmärrykseen, ehdotuksesta äänestettiin yhteisistunnossa kahden kolmasosan määräenemmistöllä.

### Valtion budjetti
Valtion budjettia koskevat asiat käsiteltiin molempien huoneiden yhteisistunnoissa.
### Valtakunnanoikeus
Odelstingetillä oli valta päättää syytteen nostamisesta valtakunnanoikeuteen.
## Historia
Eidsvollin kansalliskokouksessa käytiin vääntöä parlamentin yksi- tai kaksikamarisuudesta ja päädyttiin kompromissiin, jossa oli kaksi huonetta, mutta ne valittiin samoissa vaaleissa ja erimielisyyksien ilmetessä ne kokoontuivat yhteisistuntoihin, joissa päätökset tehtiin määräenemmistöllä. Ajan myötä tämä järjestelmä koettiin turhaksi, ja helmikuussa 2007 tehtiin perustuslakiin muutos, jolla suurkäräjistä tehtiin yksikamarinen 1. lokakuuta 2009.
## Puhemiehet

* 1945–1958: Carl J. Hambro (Høyre)
* 1958–1961: Alv Kjøs (Høyre)
* 1961–1965: Per Borten (Keskustapuolue
* 1965–1969: Nils Hønsvald (Työväenpuolue)
* 1969–1973: Håkon Johnsen (Työväenpuolue)
* 1973–1977: Per Borten (Keskustapuolue)
* 1977–1981: Asbjørn Haugstvedt (Kristillinen kansanpuolue)
* 1981–1985: Arne Nilsen (Työväenpuolue)
* 1985–1989: Åshild Hauan (Työväenpuolue)
* 1989–1993: Inger Lise Gjørv (Työväenpuolue)
* 1993–2001: Gunnar Skaug (Työväenpuolue)
* 2001–2005: Ågot Valle (Sosialistinen vasemmistopuolue)
* 2005–2009: Berit Brørby (Työväenpuolue)

## Lähteet
Mitsubishi B2M

**Mitsubishi B2M** oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien brittiläisen Blackburn Aircraft Limitedin  suunnittelema ja Japanissa Mitsubishin valmistama syöksypommittaja, joka korvasi Mitsubishi B1M:n.

## Taustaa
Alkuvuodesta 1927 keisarillisen Japanin laivasto päätti korvata lentotukialuksilla olleen torpedokoneen Mitsubishi B1M1 malli 13. Siten lähetettiin uuden koneen vaatimukset Aichille, Kawanishille, Mitsubishille ja Nakajimalle uuden lentotukialuksille sopivan torpedokoneen suunnittelemiseksi. Koneella piti olla lisäksi mahdollisuus kaukotiedusteluun. Mitsubishi siirsi pyynnön Blackburnille Herbert Smithille, joka oli entinen Sopwithin suunnittelija ja suunnitellut aiemminkin Mitsubishille lentokoneita ollessaan Japanissa 1921.

Suunnitellun koneen prototyyppi valmistettiin Blackburnin tehtailla. Tälle annettiin toimitettaessa nimeksi Mitsubishi 3MR4, mikä merkitsi japanilaisen käytössä olleen nimeämisjärjestelmän mukaan Mitsubishin valmistamaa neljättä torpedokonetta, joka soveltui myös tiedustelutehtäviin. Moottoriksi suunniteltiin 600 hevosvoiman nestejäähdytteinen Hispano-Suiza 51-12Lb V12 -moottori, johon Mitsubishi oli juuri hankkinut lisenssioikeudet. Vastaanotettuaan Mitsubishin suunnittelutilauksen majuri Bumpus teki 17. maaliskuuta 1927 suunnitteluvaltuutuksen lentokoneesta. Ensimmäinen versio Blackburn T.6 suunniteltiin 49-jalan kärkivälinen kaksipaikkainen Hispano-Suizan moottorilla varustettu Blackburn Ripon, jonka kokonaispaino oli 7500 naulaa ja maksiminopeus 139 mailia tunnissa.  Lisätutkimusten jälkeen siirryttiin malliin T.7, joka oli merkittävästi suurempaan koneeseen.

## Tuotanto
Prototyypin valmisti Blackburn Aeroplane and Motor Company Ltd. Blackburn T.7B tai Mitsubishi 3MR4 teki ensilennon 28. joulukuuta 1929 Britteinsaarilla, minkä jälkeen se pakattiin 3. tammikuuta 1930 kuljetuslaatikkoon Japaniin laivattavaksi. Kone tuhoutui lento-onnettomuudessa Japanissa. Kaikkiaan Mitsubishi Shoji Kaisha valmisti 1933-1935 Nagoyan tehtaalla 205 B2M1 ja B2M2-torpedokoneita.

## Tekniset tiedot

## Lähteet
*

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Suomen kielen perussanakirja

***Suomen kielen perussanakirja*** ilmestyi vuosina 1990–1994. Kotimaisten kielten tutkimuskeskus julkaisi kirjan kolmiosaisena niteenä: 1. osa A–K; 2. osa L–R; 3. osa S–Ö. *Suomen kielen perussanakirja* oli ensimmäinen suuri suomen kielen sanakirja *[[Nykysuomen sanakirja]]n* jälkeen. Vuonna 1997 se julkaistiin myös sähköisenä CD-Perussanakirjana.

## Lähteet
Girsnäs

**Girsnäs** on taajama Kråkön saarella Etelä-Porvoossa. Taajama sijaitsee saaren lounaisosassa. Taajamassa asui vuoden 2021 lopussa 243 henkilöä. Alueen pinta-ala on 1,94 km².

## Lähteet
Renum-Jakari

**Renum-Jakari** on taajama Porvoon itäosassa, Loviisan rajalla. Se koostuu Renumin ja Jakarin kylistä. Vuoden 2021 päättyessä siellä asui 305 henkilöä. Alueen pinta-ala on 3,06 km2.

## Lähteet
Syvinkisalmen työväentalo Hömppölä

Syvinkisalmen työväentalo **Hömppölä** on Ruoveden kunnan Pajuskylässä sijaitseva entinen työväentalo. Sen omistaa nykyään (2023) Pajusen Eräilijät ry.

## Historiaa
Syvingin eli Syvinkisalmen työväenyhdistys perustettiin maaliskuussa 1906. Perustamisvuoden lopulla yhdistyksen jäsenmäärä oli 47. Vuonna 1916, yhdistyksen viettäessä 10-vuotissyntymäpäiväänsä, jäsenluku oli 29. Talon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1920, ja talo valmistui vuonna 1923.

Vuonna 1936 yhdistyksen 30-vuotisjuhliin työväentalolle saapui lähes sata vierasta, mitä pidettiin harvaanasutussa kylässä hyvänä saavutuksena. Juhlapuhujana oli Santeri Saarikivi, ja ohjelmassa oli puheiden lisäksi viulun ja mandoliinin soittoa, runonlausuntaa sekä Lapuanliikkeen aikaa käsitellyt näytelmä *Vainottuja*. Seuraavana vuonna talolla pidettiin jäsenhankintajuhla, jossa osanottajia oli 125, ja yhdistykseen kirjoittautui kahdeksan uutta jäsentä. Juhlassa muun muassa kuultiin kisällilaulua ja nähtiin yhdistyksen näytelmäseuran esittämänä *Uusi levy*. Puhujana oli kansanedustaja Edvard Kujala. 

Vuoden 1947 alussa yhdistys erosi Sosialidemokraattisesta Puolueesta ja liittyi SKDL:n jäseneksi.

Sittemmin talo on siirtynyt Pajusen Eräilijät ry:n omistukseen. Vuonna 2019 yhdistys sai Suomen Kotiseutuliitolta 19&nbsp;000 euron avustuksen ja korjasi sen turvin talon katon. Kattoremontin jälkeen ensimmäinen tilaisuus talolla oli juhannustanssit 2019. 

## Lähteet
David Jude Jolicoeur

**David Jude Jolicoeur** eli **Trugoy de Dove** (k. helmikuu 2023) oli hip hop -legenda ja De La Soulin perustajajäsen.

Jolicoeurilla oli sydänvika, jonka takia hän ei enää kulkenut kiertueilla, mutta kuolinsyytä ei vielä tiedetä.

## Lähteet
Pomarkun kirkonkylä

**Pomarkun kirkonkylä** on Pomarkun kunnan kuntakeskus Satakunnan maakunnassa. Kylä asutettiin 1500-luvulla. Suurin osa rakennuksista on rakennettu 1800-luvun jälkipuoliskolla vuoden 1859 palon jälkeen.

## Lähteet
Aatu Laakso

**Aatu Juho Daniel Laakso** (s. 5. maaliskuuta 2002 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Mestis-joukkue Kiekko-Vantaata. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.

## Ura
Laakso on Vuosaaren Viikinkien kasvatti. Hän pelasi kauden 2015–2016 Viikinkien ja Jokereiden C-nuorten yhdistelmäjoukkueessa, josta Laakso siirtyi kaudeksi 2016–2017 Helsingin IFK:n junioreihin. Kaudella 2017–2018 hän oli C-nuorten SM-sarjassa kahdeksalla osumallaan joukkueensa paras maalintekijä Joonas Parviaisen kanssa. Kaudella 2019–2020 Laakso toimi HIFK:n B-nuorten kapteenina.

Kaudella 2022–2023 Laakso oli HIFK:n U20-joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Tuomas Urosen jälkeen. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +25. Laakso debytoi kauden aikana myös HIFK:n SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen ottelunsa 10. helmikuuta 2023 vieraissa KalPaa vastaan. Laaksolle avautui paikka HIFK:n kokoonpanosta, kun Juha Jääskä oli Suomen A-maajoukkueen mukana, minkä lisäksi keskushyökkääjistä Julius Nättinen ja Miro Väänänen olivat loukkaantuneina. Hänet merkittiin HIFK:n nelossentteriksi laidoilleen Janne Hämäläinen ja Micke-Max Åsten. Laakso sai ottelussa jääaikaa 7.28 minuuttia.

Laakso siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Espooseen. Hänen tulokaskautensa sarjassa toi 46 runkosarjaottelussa tehot 9+9=18 ja yhdeksässä pudotuspeliottelussa tehot 1+1=2. Laakso voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kaudeksi 2024–2025 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Kokkolan Hermekseen. Kaudeksi 2025–2026 Laakso siirtyi jatkamaan Mestis-pelejään vuoden mittaisella sopimuksella Kiekko-Vantaaseen.

## Pelityyli
Kiekko-Vantaan päävalmentaja Jani Mannisen mukaan Laakso on Mestiksen kärkialoittajia. Mannisen mukaan hän on isokokoinen, hyvän työmoraalin omaava kahden suunnan sentteri, joka on monikäyttöinen pelaaja joukkueelleen.

## Muuta
Laakso valmistui ylioppilaaksi Mäkelänrinteen lukiosta syksyllä 2021.

## Tilastot

## Lähteet
*
*
*

### Viitteet
Kurjenkylä (Virrat)

**Kurjenkylä** on kylä Virtain kunnassa Pirkanmaan maakunnan pohjoisosassa. Maarekisterissä kylän nimi oli Kurki. Kylä sijaitsee Virtain länsi-/lounaisrajalla Alavuden, Kihniön ja Seinäjoen rajanaapurina. Virtain keskustaan on matkaa noin 20 kilometriä ja Seinäjoelle 70 kilometriä. Kylän asukasluku on reilu 300.

Kurjenkylän maisemaan kuuluvat useat suot ja järvet, jotka ovat tyypillistä Suomenselän vedenjakaja-alueella. Kylän läpi virtaa Kurjenjoki.

## Rakennuksia
1900-luvun alussa perustettiin Kurjenkylän työväenyhdistys. Yhdistykselle rakennettiin oma työväentalo. Talon huonon kunnon vuoksi rakennus päätettiin huutokaupata 1960-luvulla.

Kurjenkylän toiminnan keskus on vuonna 2000 valmistunut Kylätalo (Kurjenkyläntie 232). Siellä kokoontuu useampi Virtain kansalaisopiston piiri, ja sählyvuoroja on eri ryhmille.

Samassa pihapiirissä kylätalon kanssa sijaitsee myös vuonna 2024 vanhan koulun tiloihin perustettu Kurjenkylän Harmoonimuseo. Museon idea lähti kansalaisopiston harmoninkorjauskurssilta, jolloin mietittiin miten koulun tiloja voisi hyödyntää. Ennen museon avautumista tiloissa tehtiin remonttia, mm. painuneen lattian korjaamisella.

## Lähteet

## Kirjallisuutta
* 
* 

## Aiheesta muualla
* Kurjenkylän kotisivut, Kurjenkylän kyläseura
* Kylä Virrat.fi-sivustolla
Michael Larson

**Paul Michael Larson** (10. toukokuuta 1949 – 16. helmikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen jäätelöauton kuljettaja, joka osallistui vuonna 1984 CBS:n *[[Press Your Luck]]* -kilpailuohjelmaan ja voitti yhteensä 110&nbsp;237 Yhdysvaltain dollaria (vuoden 2023 rahassa noin 290&nbsp;000 euroa), mikä oli silloin suurin kilpailuohjelmassa koskaan saman päivän aikana voitettu rahasumma. Larson onnistui voittamaan suuren rahasumman tutkimalla ohjelman käyttämän palkintotaulun rakennetta, jolloin hän huomasi siinä lainalaisuuksia, jotka hän opetteli ulkoa ennen osallistumistaan.

Larson oli työskennellyt muun muassa jäätelöauton kuljettajana. Hän sai ajatuksen, että television kilpailuohjelmien saattaisi olla suunnittelupuutteita, ja että pelaamalla tietyllä tavalla voisi taata itselleen suuria palkintoja. Larsonin huomio kiinnittyi lopulta *Press Your Luckiin*, jonka keskeinen osa on palkintotaulu. Taulu koostuu näytön reunalla olevasta 18 ruudusta, joista aina yhtä valaistaan kerrallaan, ja kilpailijan on painettava nappia oikealla hetkellä pysäyttääkseen haluamaansa ruutuun. Ruuduissa olevat palkinnot vaihtelevat, ja raha- sekä muiden palkintojen lisäksi kilpailija voi voittaa lisää vuoroja tai kohdata *Whammyn*, jolloin kilpailija menettää kaikki siihen asti keräämänsä voittorahat ja palkinnot.

Larson katseli VHS-kasetille nauhoitettuja *Press Your Luckin* jaksoja kuukausien ajan ja huomasi, että kahdessa ruudussa ei koskaan voinut olla Whammyä, ja mikä tärkeintä, niissä oli aina sekä rahapalkinto että lisävuoro. Tämän lisäksi järjestyksiä, jolla ruudut valaistiin, oli vain viisi erilaista, joten jokaiseen niistä pystyi opettelemaan ulkoa tavan jäädä aina toiseen kahdesta edellä mainitusta ruudusta. Näin Larson pystyi varmistamaan saavansa rajattomasti lisää vuoroja ja rahapalkintoja. Hän pelasi ohjelmassa lopulta itselleen yhteensä 104&nbsp;950 dollaria käteistä ja niiden lisäksi yhteensä 5&nbsp;287 dollarin arvosta muita palkintoja.

Ohjelman tuottajat eivät aluksi suostuneet maksamaan Larsonille voittojaan, koska he epäilivät häntä huijaamisesta, mutta eivät lopulta keksineet syytä hylätä häntä kilpailusta ja maksoivat hänelle voittorahansa. Pian tämän jälkeen ohjelman palkintotaulu suunniteltiin uudelleen ja valaistusjärjestysten lukumäärää nostettiin 32:een, jolloin niiden opettelemisesta ulkoa tuli käytännössä mahdotonta.

Larson menetti rahansa melko pian tämän jälkeen muun muassa erinäisiin huijauksiin, ja murtovaras varasti noin 50&nbsp;000 dollaria käteistä hänen kotoaan. Larson kuoli kurkkusyöpään vuonna 1999.

## Lähteet
Hanhon työväentalo

**Hanhon työväentalo** oli Ruoveden kunnan Hanhon kylässä sijainnut työväentalo. Hanhon työväentaloa laajennettiin vuonna 1926, ja seuraavana vuonna siellä pidettiin raittiusesitelmä. Vuonna 1937 Hanhon työväenyhdistys oli ainoa, joka ei lähettänyt edustajaa Ruoveden sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön kokoukseen. Muuta tietoa yhdistyksen tai talon vaiheista ei ole.

## Lähteet
Reine (nimi)

**Reine** on etunimi, joka voi olla naisen tai miehen nimi. Suomessa se on ollut vuoteen 2023 mennessä virallisena etunimenä noin 120–140 naisella ja noin 40–60 miehellä.

Ruotsissa Reine tunnetaan miehennimenä. Sitä on käytetty kutsumamuotona Reinholdista ja Reinhardista. Reinellä on Ruotsin almanakassa nimipäivä 16.&nbsp;heinäkuuta.

Naisennimi Reine on ranskalaista alkuperää. Sen lähtömuotona on sana *regina* eli latinan ’kuningatar’, johon pohjautuvat myös Regina ja sen ranskalainen nimimuunnos *Régine*. Reine on Réginen kansanomainen vastine.

## Tunnettuja Reinejä
* Reine Almqvist (s. 1949), ruotsalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
* Reine Brynolfsson (s. 1953), ruotsalainen näyttelijä
* Reine Rimón (s. 1942), suomalainen jazz-laulaja
* Reine Wisell (1941–2022), ruotsalainen kilpa-autoilija

## Kuvitteellisia Reinejä
* Reine, päähenkilö P. C. Jersildin nuortenkirjassa *Lasten saari* (, 1976, suom. 1980)

## Lähteet
Kaliumvetyfluoridi

**Kaliumvetyfluoridi** (KHF2) eli **kaliumbifluoridi** tai **kaliumvetydifluoridi** on kalium- ja vetyfluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa fluorin valmistukseen, lasin etsaukseen ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä. 

## Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa kaliumvetyfluoridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on huoneenlämpötilassa tetragonaalinen ja muuttuu kuutiolliseksi 196 °C:n lämpötilassa. Kuumennettaessa ainetta yli 440 °C:n lämpötilaan se hajoaa kaliumfluoridiksi ja vetyfluoridiksi. Kaliumvetyfluoridi liukenee erittäin hyvin veteen, ja se liukenee myös dimetyyliformamidiin. 

Kaliumvetyfluoridia valmistetaan kaliumhydroksidin tai -karbonaatin ja vetyfluoridin reaktiolla.
:KOH + 2 HF → KHF2 + H2O

Kaliumvetyfluoridia käytetään sulana elektrolyyttinä fluorin valmistuksessa. Sitä käytetään myös lasin ja metallien etsauksessa, metallurgiassa juoksutteena ja puutavaran käsittelyssä estämään sienten kasvua. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään esimerkiksi fluoraavana reagenssina sekä piin ja hiilen välisten sidosten katkaisemiseen. 

## Lähteet
Oriveden työväentalo

**Oriveden työväentalo** oli Oriveden kaupungin keskustassa sijainnut työväentalo. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 1972.

## Historiaa
Oriveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1910 valmistui yhdistyksen oma talo Kultavuorelle. Talon suunnitteli maalarimestari Heikki Mäkelä. Talon valmistumista seuraavana vuonna 1911 yhdistyksen jäsenmäärä oli korkeimmillaan: 181 jäsentä. Vuonna 1955 taloon tehtiin isoja remontteja: näyttämö muutettiin talon pohjoispäähän, sisäänkäynti eteläpäähän ja ravintolatilat rakennettiin länsiseinän puolelle. Talo paloi korjauskelvottomaksi vuonna 1972.

## Toimintaa työväentalolla
Yhdistyksen piiriin perustettiin lauluseura ja näytelmäryhmä vuonna 1907, torvisoittokunta vuonna 1913 ja voimistelu- ja urheiluseura Oriveden Toverit vuonna 1914. Talossa järjestettiin myös kokouksia, harrastus- ja opintopiirejä, vappu- ym. juhlia, iltamia ja tansseja. 1918 Kultavuoreen oli sijoitettu punakaartin esikunta. Toisen maailmansodan aikana taloa käytti välillä armeija, välillä se taas oli Kirkonkylän kansakoulun opetustilana. Sotien jälkeen siellä pidettiin vielä ainakin voimisteluharjoituksia, mutta muu toiminta ei enää päässyt kunnolla vauhtiin. Loppuaikoina taloa vuokrattiin pienimuotoiseen yritystoimintaan. 

## Lähteet
Lastenkulttuurikeskus Efekti

**Lastenkulttuurikeskus Efekti** on vuonna 2005 perustettu Päijät-Hämeen alueen lastenkulttuurin keskus, joka järjestää kulttuuritarjontaa alueen päiväkoteihin ja kouluihin. Toimintaan kuuluu työpajoja, kiertävää lastenkulttuuria, tapahtumia ja yleisötyötä. Efektin kautta järjestetään vuosittain useita tapahtumia ympäri maakuntaa, joista suurin on alkuvuoteen sijoittuvat Lahden Lasten Talvikarnevaalit.

Toiminnan koordinoinnista vastaa Lahden kaupungin kulttuuripalvelut ja rahoitukseen osallistuu Opetus- ja kulttuuriministeriön lisäksi Asikkalan, Hartolan, Heinolan, Hollolan, Kärkölän, Orimattilan, Padasjoen ja Sysmän kunnat.

Lastenkulttuurikeskus Efekti kuuluu Suomen Lastenkulttuurikeskusten liittoon. Efekti osallistuu myös valtakunnalliseen Taidetestaajat -hankkeeseen, joka tarjoaa yläkouluikäisille nuorille taide-elämyksiä ja keinoja arvioida kokemustaan taiteen parissa.

## Toimintaa
Maksuttomat kulttuurivierailut maakunnan päiväkoteihin ja kouluihin kuuluvat Efektin perustoimintaan. Vierailuja toteutetaan pääsääntöisesti päiväkotien ja koulujen omissa tiloissa syyslukukaudella ja ne sisältävät muun muassa musiikkia, tanssia, teatteria ja työpajoja. Vierailujen tulee tukea koulujen taide- ja kulttuurikasvatusta, sekä soveltua opetussuunnitelmaan. Kulttuurivierailuja toteuttavat ammattitaiteilijat ja taiteilijaryhmät Lahden kaupungin kulttuuripalveluiden koordinoimana.

### [[Lahden Kesänäyttämö|Kesänäyttämö]]
Efekti-hanke oli mukana kolmessa Lahden kaupungin kiertuemaisessa kesätyöproduktiossa vuosina 2006-2008. Produktiot olivat perheille suunnattuja tapahtumia, jotka koostuivat maakuntia kiertävistä kiertueista, satunäytelmistä, musiikkinäytelmistä ja lastentyöpajoista. Lähes vuosittain järjestettävät Lahden kesätyöproduktiot ovat työllistäneet muun muassa musiikki-, tanssi- ja näyttämötaidetaustaisia nuoria jo vuodesta 1995 alkaen.

* Prinsessa Ruusunen (2006)
* Robin Hood (2007)
* Lännen keisari (2008)

### Lastenkulttuuria ukrainalaispakolaisille
Vuonna 2023 Efekti oli mukana valtakunnallisessa Suomen Kulttuurirahaston rahoittamassa Lastenkulttuuria ukrainalaispakolaisille -hankkeessa, joka järjesti kulttuuritoimintaa ukrainalaisperheille. Lahdessa järjestettiin lelukeräys, jossa uusia tai hyväkuntoisia käytettyjä leluja pystyi lahjoittamaan MML:n toimipisteellä. Lahjoitukset jaettiin hankkeen tapahtumissa kevään 2023 aikana.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Lastenkulttuurikeskus Efektin verkkosivut
Tinternin luostari

**Tintern Abbey** oli luostari Monmouthshiressa Walesissa Tinternin kylän lähettyvillä.

Sisterssiläiset munkit perustivat luostarin vuonna 1131. Luostaria laajennettiin ja rakennettiin uudelleen vuosina 1220&ndash;1287, ja lopullisen asunsa se sai 1300-luvulla.
Luostari menestyi sille Gloucestershiressa ja Gwentissa myönnettyjen maiden ansiosta. Luostarilla oli varakkaita tukijoita, joista merkittävin oli Roger Bigod III. Se ei ollut suuri luostari, vaan siellä asui korkeintaan 400 munkkia.

Luostari lakkautettiin syyskuussa 1537 osana Henrik VIII:n ajamaa Englannin uskonpuhdistusta. Apotti Wyche ei vastustanut ja sai eläkkeen. Munkit ajettiin selviytymään omin voimineen.
Alue annettiin Chepstowin herran, Worcesterin jaarli Henry Somersetin haltuun. Lyijyiset katot myytiin, ja rakennukset alkoivat rapistua.

Luostarin kirkon raunioissa on yhä nähtävissä yksityiskohtia sen arkkitehtuurista, joka edustaa siirtymää varhaisesta englantilaisesta goottilaiseen tyyliin.
Rauniot teki tunnetuksi William Wordsworth kokoelmansa *Lyrical Ballads* (1798) viimeisessä runossa.

## Lähteet