open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Silvano Carroli

**Silvano Carroli** (22. helmikuuta 1939 – 4. huhtikuuta 2020 Lucca) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.

Carroli opiskeli Marcello del Monacon ja sitten tenori Mario del Monacon johdolla. Hän suoritti opintoja myös Teatro La Fenicessä (Venetsia) Mario Labrocan, Francesco Sicilianin ja Floris Ammannatin johdolla. Carroli teki vuonna 1963 debyyttinsä Marcellon roolissa Giacomo Puccinin oopperassa *[[La bohème]]*. Tuotanto oli Franco Zeffirellin, ja Carrolin ohella rooleissa esiintyivät muiden muassa Mirella Freni ja Giacomo Aragall. Carroli saavutti yhden suurimmista menestyksistään Scarpian roolissa Puccinin *[[Tosca]]ssa*, ja hän tuli arvostetuksi myös Giuseppe Verdin oopperoiden roolien tulkitsijana. Lisäksi hänen ohjelmistoonsa kuului rooleja Riccardo Zandonain, Gaetano Donizettin, Ruggero Leoncavallon, Camille Saint-Saënsin, Amilcare Ponchiellin ja Pietro Mascagnin teoksissa.

Carroli teki esiintymisiä muun muassa Teatro La Fenicessä, Royal Opera Housessa, La Scalassa, Arena di Veronan festivaalilla, Metropolitan-oopperassa ja Maggio Musicale Fiorentino -juhlilla. Hän lauloi muiden muassa Boris Christoffin, Mario del Monacon, Magda Oliveron, Carlo Bergonzin, Cesare Siepin, Raina Kabaivanskan, Ghena Dimitrovan, Montserrat Caballén, Plácido Domingon, Luciano Pavarottin ja José Carrerasin kanssa. Kapellimestareihin, joiden johdolla Carroli esiintyi, kuuluivat James Levine, Carlos Kleiber, Zubin Mehta, Wolfgang Sawallisch, Francesco Molinari-Pradelli, Giuseppe Sinopoli ja Claudio Abbado.

Carroli jatkoi esiintymistä 2000-luvulle saakka. Esimerkiksi vuonna 2007 hänet nähtiin Zaccarian roolissa Verdin *[[Nabucco]]ssa* Arena di Veronassa. Vuonna 2008 hän esiintyi Puccinin oopperassa *[[La fanciulla del West]]* Roomassa ja Royal Opera Housessa. Vuonna 2009 hän tulkitsi Scarpian roolin (*Tosca*) Tel Avivissa Daniel Orenin johdolla. Carroli myös opetti Fondazione Del Monacossa.

## Lähteet
Ilmari Martikainen

**Ilmari Martikainen** (28. toukokuuta 1941 – 12. tammikuuta 2019) oli suomalainen Kolilla elänyt luonto-opas, kauppapuutarhuri, maanviljelijä sekä kulttuuri- ja luontopersoona. Hänen roolinsa oli merkittävä Kolin kansallispuiston perustamisessa. Kolin kansallispuiston perustamisen jälkeen hän oli kehittämässä alueen luontomatkailua muun muassa Herajärven kierros -vaellusreitin osalta. Hän oli myös yhtenä tekijänä ”Koli – kansallismaisema” -kirjaan sekä ”Kasken kierros” -reittioppaaseen Kolin kansallispuiston luontopoluista.

## Lähteet
Novyi Rozdil

**Novyi Rozdil** (, ) on kaupunki Lvivin alueen Stryin piirissä Länsi-Ukrainassa.

Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 28&nbsp;081 (2021). Vuonna 2001 väkiluku oli 28&nbsp;227, pääosa asukkaista oli etnisestu ukrainalaisia.

Novyi Rozdil sijaitsee 54 kilometriä aluekeskus Lvivstä etelään ja linnuntietä noin 31 kilometriä piirikeskus Stryistä koilliseen. Kaupunkiin johtaa teollisuutta palveleva rautateiden pistorata. 

Paikkakunta on perustettu vuonna 1953 kaivospaikkakunnaksi. Kaupunkityyppisen taajaman aseman se sai 1959 ja kaupunkiksi se tuli 1965.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Carl Wilhelm Petersén

**Carl Wilhelm Malkus Petersén** (28. maaliskuuta 1884 Tukholma – 3. lokakuuta 1973 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ruotsalainen curlingpelaaja ja olympiamitalisti.

Petersén saavutti olympiahopeaa Chamonix’ssa 1924, missä curlingissa kilpailtiin ensimmäistä kertaa olympiatasolla. Ruotsin mestaruuden hän voitti vuosina 1918, 1919 ja 1930. Petersén muutti sittemmin Yhdysvaltoihin ja kuoli San Diegossa 89-vuotiaana 3. lokakuuta 1973.

## Lähteet
* 
* Profiili Ruotsin olympiakomitea 
* Profiili Kansainvälinen curlingliitto 

### Viitteet
Stebnyk

**Stebnyk** (, , ) on kaupunki Lvivin alueen Drohobytšin piirissä Länsi-Ukrainassa. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 20&nbsp;398 (2021).

Stebnyk linnuntietä noin 69 kilometriä aluekeskus Lvivstä lounaaseen ja runsas 6 kilometriä piirikeskus Drohobytšistä kaakkoon. Kaupungin kautta kulkee rautatie ja siellä on rautatieasema.


Stebnyk centrum - panoramio (1).jpg|Stebnykin keskustaa.
Stebnyk - panoramio (5).jpg|Kirkko Stebnykissä.
Stebnyk rail station - panoramio.jpg|Paikallisjuna.
Stebnyk - panoramio (9).jpg|Jalkapallokenttä.


## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Стебник, Дрогобицький район, Львівська область  (ukrssr.com.ua)
Johan Petter Åhlén

**Johan Petter Åhlén** (synt. **Andersson**, 13. huhtikuuta 1879 Ål – 31. maaliskuuta 1939 Atlantin valtameri) oli ruotsalainen liikemies ja curlingin olympiamitalisti.

Åhlén perusti yhdessä Erik Holmin kanssa Åhlén & Holm -nimisen postimyyntiyrityksen, myöhemmin Insjön, josta tuli alansa suurin yritys Pohjoismaissa. Erik Åkerlundin kanssa hän perusti Åhlén & Åkerlunds -nimisen kirjakustantamon. Vuonna 1932 Åhlén avasi ensimmäisen tavaratalonsa Tukholmaan: yritys kehittyi ja tunnetaan nykyisin Åhléns-tavarataloketjuna.

Curlingissa Åhlén saavutti olympiahopeaa Chamonix’ssa 1924, jolloin lajissa kilpailtiin ensimmäistä kertaa olympiatasolla. Ruotsin mestaruuden hän voitti vuosina 1918 ja 1919. Åhlén myös rahoitti ruotsalaista curlingia ja toimi Ruotsin curlingliiton varapuheenjohtajana vuosina 1935–1938. Hän kuoli vuonna 1939 laivamatkalla New Yorkiin.

## Lähteet
* 
* Profiili Ruotsin olympiakomitea 
* Profiili Kansainvälinen curlingliitto 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Michael Gerritsen

**Michael Gerritsen** on alankomaalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinissa WKO-liiton EM-pronssia ja IFK-liiton MM-pronssia.

## Lähteet
Carl August Kronlund

**Carl August Verner Kronlund** (25. elokuuta 1865 Skövde – 15. elokuuta 1937 Tukholma) oli ruotsalainen curlingpelaaja ja olympiamitalisti.

Kronlund saavutti olympiahopeaa Chamonix’ssa 1924, missä curlingissa kilpailtiin ensimmäistä kertaa olympiatasolla. Kronlund oli kilpaillessaan 58-vuotias ja oli vielä vuosisata myöhemmin vanhin talviolympialaisten mitalisti ja kilpailija.

## Lähteet
* 
* Profiili Ruotsin olympiakomitea 
* Profiili Kansainvälinen curlingliitto 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
Gena Dimitrova

**Gena Dimitrova** (; 6. toukokuuta 1941 Beglež, Bulgaria – 11. kesäkuuta 2005 Milano, Italia) oli bulgarialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän erikoistui dramaattisiin italiankielisiin sopraanorooleihin ja teki myös spintosopraanolle ominaisia roolisuorituksia. Dimitrova omaksui oopperakirjallisuuden raskaimpia rooleja jo varhaisella urallaan.

Dimitrova opiskeli yksityisesti ennen pääsemistä Sofian konservatorioon. Hän aloitti konservatoriossa opiskelun mezzosopraanona, mutta hän oli sopraano jo toisena opiskeluvuonnaan. Hänen opettajanaan oli vuosina 1959–1964 Hristo Brambarov. 1960-luvun puolenvälin jälkeen Dimitrova teki debyyttinsä viime hetken tuuraajana Bulgarian kansallisoopperassa Abigaillen roolissa Giuseppe Verdin oopperassa *[[Nabucco]]*. Alun perin hän oli suunnitellut debyyttiroolikseen Leonoraa Verdin *[[Trubaduuri (ooppera)|Trubaduurissa]]* tai Ameliaa saman säveltäjän *[[Naamiohuvit|Naamiohuveissa]]*.

Vuonna 1970 Dimitrova voitti ensimmäisen palkinnon Sofian kansainvälisessä laulukilpailussa. Voittonsa myötä hän pääsi kahdeksi vuodeksi opiskelemaan La Scalan Scuola di Perfezionamentoon, jossa hänen opettajiensa joukossa oli Gina Cigna. Giacomo Puccinin oopperan *[[Turandot]]* nimiroolissa Dimitrova esiintyi ensimmäisen kerran Trevisossa vuonna 1975. Vuonna 1981 hän teki Yhdysvaltain-debyyttinsä Elviran roolissa (Verdin *[[Ernani]]*). Lontoon-debyyttinsä Dimitrova teki vuonna 1983 Barbican Centressä Amilcare Ponchiellin *[[La Gioconda]]n* konserttiesityksessä. Covent Gardenissa hänet nähtiin ensimmäisen kerran myöhemmin saman vuoden aikana. Vuonna 1983 Dimitrova teki myös La Scalan -debyyttinsä Turandotina.

New Yorkissa Dimitrova esiintyi ensimmäisen kerran konserttiesityksessä Eve Quelerin oopperaorkesterin kanssa vuonna 1984. Vuonna 1987 hän teki Turandotina ensiesiintymisensä Metropolitan-oopperassa. Viimeisen esiintymisensä näyttämöllä Dimitrova teki 27. tammikuuta 2001 Giuseppe Verdin kuoleman satavuotismuistopäivän yhteydessä. Hän kuoli 64-vuotiaana kesäkuussa 2005 sairastettuaan pitkään syöpää.

## Lähteet
Roger Ibañez

**Roger Ibañez da Silva** (s. 23. marraskuuta 1998 Canela) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 186-senttimetrinen. Hän edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Al-Ahlia.

## Seurajoukkueura
Ibañez edusti kotimaassaan PRS:ää, Sergipeä ja Fluminensea. Hän siirtyi tammikuussa 2019 italialaisseura Atalantaan, jossa hän pääsi vuoden aikana kentälle vain yhdessä Serie A:n ja yhdessä Mestarien liigan ottelussa. Tammikuussa 2020 hän siirtyi lainalle AS Romaan, jossa hän sai hyvin peliaikaa. Kesällä 2021 Roma osti hänen pelaajaoikeutensa. Ibañez pelasi vuosina 2019–2023 Serie A:ssa 107 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Yhden Mestarien liigan ottelun lisäksi hän on pelannut Eurooppa-liigassa 23 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, marraskuussa 2020 alkulohko-ottelussa Clujta ja huhtikuussa 2021 puolivälierässä Ajaxia vastaan. Hän oli kaudella 2021–2022 voittamassa Konferenssiliigaa ja pelasi AS Roman kaikki 13 ottelua, joista 11 ottelua avauskokoonpanossa, sekä teki maalin alkulohkossa Bodø/Glimtiä vastaan. Elokuussa 2023 Ibañez siirtyi saudiarabialaiseen Al-Ahliin nelivuotisella sopimuksella. Al-Ahli maksoi hänestä 28,5 miljoonan euron siirtokorvauksen. Debyyttikaudellaan Al-Ahlissa hän pelasi 30 sarjaottelua, joissa hän teki kolme maalia.

## Maajoukkueura
Ibañez pelasi vuonna 2019 neljä ottelua Brasilian alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa. Brasilian A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäistä kertaa 27. syyskuuta 2022 ystävyysottelussa Tunisiaa vastaan ja kilpailullisen debyyttinsä hän teki 9. syyskuuta 2023 MM-karsintaottelussa Boliviaa vastaan. Toukokuun alkuun 2025 mennessä hän on pelannut kolme maaottelua.

## Lähteet
Pohjoismaiden helluntaiyhteisö

**Pohjoismaiden helluntaiyhteisö** () on vuonna 2020 perustettu viiden pohjoismaisen helluntaikirkon yhteisjärjestö. Järjestöjä yhdistää samat klassisen helluntailaisuuden juuret, jotka johtavat Azusa-kadun herätykseen. Verkoston tehtävänä on ruokkia helluntaiyhteisöjen asemaa Pohjoismaissa ja edistää liikkeiden tulevaisuustyötä.

## Oppi
### Johtajuus
Pohjoismaiden helluntaikirkot korostat Raamattua johtajuuden perustana ja auktoriteettina. Helluntaikirkot korostavat palvelevaa johtajuutta, jossa jokainen seurakunnan tehtävä sisältää johtajuutta. Helluntaikirkot korostavat verkostoitumista muiden kirkkojen kanssa vakauden ja elinvoimaisuuden vuoksi. Helluntailainen johtajuus korostaa erityisesti Pyhän Hengen seuraamista. Helluntaiteologiseen johtajuuteen kuuluu ihmisten kohtaaminen. Helluntaikirkot korostavat johtajuuden paikallisuutta ja toimintaa seurakuntien omissa kaupungeissa ja alueilla. Helluntaikirkot näkevät seurakuntansa lähetysyhteisöinä ja yhteiskuntien palveleminen tuo tasapainoa johtajuuteen ja seurakuntien hegelliseen elämään.

### Yhteiskunnallinen vaikuttaminen
Pohjoismaiden helluntaiyhteisön yhteiskunnallista vaikuttamista koskeva kirje korostaa lähimmäisenrakkautta. Helluntaikirkkojen mukaan kristittyjen tulee vaikuttaa yhteiskuntaan ja kulttuuriin palvelijan asenteella. Pohjoismaisessa yhteiskunnassa helluntaikirkot korostavat historiaansa alkoholistien ja huumeidenkäyttäjien kuntoutustyössä, ulkomaalaisten ja maahanmuuttajien palvelussa, ruoka-avun sekä asuntojen tarjoamisessa kodittomille ja turvaa hakeville. Helluntaikirkot kannustavat jäseniään puuttumaan yksinäisyyteen ja ahdistukseen, maahanmuuttajatyöhön sekä lapsien hyvinvoinnin ja kotien turvallisuuden edistämiseen.

### Seurakuntien istuttaminen
Pohjoismaiden helluntaikirkot korostavat ruohonjuuritason seurakunnallista toimintaa. Kirkot näkevät uusien seurakuntien perustamisen tarpeelliseksi, jotta yksilöitä voidaan tavoittaa. Pohjoismaiden helluntaiyhteisö haluaa lisätä tietoisuuttaa seurakuntien perustamisesta.

## Jäsenet
* : Suomen Helluntaikirkko
* : Pingst – fria församlingar i samverkan
* : Pinsebevegelsen
* : Mosaik
* : Hvítasunnukirkjan Fíladelfía

## Lähteet
Gianluca Mancini

**Gianluca Mancini** (s. 17. huhtikuuta 1996 Pontedera) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa AS Romaa ja on pelannut Italian A-maajoukkueessa vuodesta 2019.

Mancini pelasi Fiorentinan junioreissa. Hän aloitti liigauransa Serie B:ssä Perugian joukkueessa kausilla 2015–2017. Hän siirtyi tammikuussa 2017 Atalantaan mutta pelasi kauden loppuun Perugiassa lainasopimuksella. Atalantassa Mancini pääsi pelaamaan ensimmäiset Serie A -ottelunsa, 11 ottelua kaudella 2017–2018 ja 30 ottelua kaudella 2018–2019. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki yhden liigamaalin ja toisella viisi.

Mancini siirtyi heinäkuussa 2019 lainalle AS Romaan, ja siirto vakinaistettiin seuraavana kesänä. Ensimmäisellä Roman-kaudellaan hän teki yhden maalin 32 liigaottelussa ja kaudella 2020–2021 neljä maalia 33 liigaottelussa. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 33 liigaottelua maaleitta. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 35 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin, 1–0-voittomaalin kotiottelussa Juventusta vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 36 Serie A -ottelua ja teki neljä maalia otteluissa, joissa vastustajina olivat syyskuussa Empoli, marraskuussa Udinese, helmikuussa Inter ja huhtikuussa Lazio.

Mancini on pelannut Eurooppa-liigassa 40 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia: maaliskuussa 2021 neljännesvälierässä Šah’tar Donetskia vastaan, maaliskuussa 2024 neljännesvälierän kotiottelussa Brightonia vastaan sekä huhtikuussa 2024 puolivälierien vieras- ja kotiottelussa AC Milania vastaan. Keväällä 2023 tappiollisessa Eurooppa-liigan loppuottelussa Sevillaa vastaan hän syötti joukkueensa johtomaalin, mutta Sevillan tasoitusmaali merkittiin Mancinin omaksi maaliksi ja ottelun ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa hän epäonnistui maalinteossa joukkueensa toisena laukojana. Kaudella 2023–2024 AS Roma ylsi Eurooppa-liigassa välieriin. Mancini oli kaudella 2021–2022 voittamassa Konferenssiliigaa ja pelasi AS Roman 13 ottelusta kymmenen, kaikki avauskokoonpanossa. Hän teki maalin alkulohkossa TsSKA Sofiaa vastaan ja syötti Feyenoord Rotterdamia vastaan pelatun loppuottelun ainoan maalin.

Mancini on pelannut Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 13 ottelua. Ikäluokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Liechtensteinia vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi täydet minuutit tappiolllisessa neljännesvälieräottelussa Sveitsiä vastaan. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 14 A-maaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa.

## Lähteet
Girolamo Parabosco

**Girolamo Parabosco** (n. 1524 Piacenza – 21. huhtikuuta 1557 Venetsia) oli italialainen myöhäistä renessanssia edustanut säveltäjä, runoilija ja näytelmäkirjailija.

Paraboscon isä Vincenzo Parabosco (kuollut 1556) työskenteli kirkon urkurina Bresciassa. 17-vuotiaana Parabosco oli päässyt jo opiskelemaan säveltäjä Adrian Willaertin johdolla. Vuoteen 1540 mennessä kaksi hänen säveltämäänsä ricercaria julkaistiin kokoelmassa *Musica Nova*. Vuosien 1546–1551 välillä Parabosco vietti aikaa ainakin Firenzessä, Urbinossa, Bresciassa ja Veronassa. 16. kesäkuuta 1551 hänet valittiin Basilica di San Marcon ensimmäiseksi urkuriksi Venetsiassa. Tässä virassa hän toimi, kunnes kuoli noin 33-vuotiaana vuonna 1557.

Parabosco tunsi monia aikansa johtavia kuvataiteilijoita, kirjallisuuden vaikuttajia ja muusikoita. Hän oli aktiivinen Venetsian akatemioissa. Säveltäjänä hänen tuotantoonsa kuuluu 28 säilynyttä teosta, joista 25 on madrigaaleja ja kolme soittimellisia teoksia. Paraboscon madrigaaleille luonteenomaista on rikkaiden harmonioiden sävyttämä monikerroksinen polyfonia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Pierre Verdier

**Pierre** (Petter) **Verdier** (1627 Pariisi – 1706 Tukholma) oli ranskalainen viulisti, säveltäjä ja tanssimestari. Hän kuului kuuden ranskalaisen viulistin ryhmään, jonka kuningatar Kristiina kutsui Ruotsiin vuonna 1646.

Verdier pääsi vuonna 1651 Ruotsin hovikapellin jäseneksi. Hän työskenteli hovikapellissa kuolemaansa saakka. Verdierin sävellyksiä on julkaistu levytettyinä levymerkeillä Harmonia Mundi, Proprius ja Musica Sveciae.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Kajsa Bergström

**Kajsa Magdalena Bergström** (s. 3. tammikuuta 1981 Sveg) on ruotsalainen curlingpelaaja.

Bergström oli Ruotsin maajoukkueen varapelaaja Vancouverin talviolympialaisissa 2010 (Ruotsille kultamitali), vuoden 2009 MM-kilpailuissa (hopeaa) ja vuoden 2008 EM-kilpailuissa (hopeaa). Nuorten MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2000, hopeaa vuosina 2001 ja 2002 sekä pronssia vuonna 1999. Hänen siskonsa Anna Le Moine on curlingin moninkertainen arvokisavoittaja.

## Lähteet
* 
* Profiili Ruotsin olympiakomitea 
* Profiili Kansainvälinen curlingliitto 

### Viitteet
Inuvialuitit

**Inuvialuitit** ovat Kanadan pohjoisosissa elävä inuittikansa. Heitä elää ainakin vuonna 1984 perustetun Inuvialuitin alueella, jossa inuvialuit-yhteisöjä on kuusi. Vuonna 2015 alueella asui arviolta 3300 inuvialuitia. Inuvialuitit puhuvat inuvialuktunin kieltä, joka jakautuu kolmeen alueelliseen murteeseen.

## Asuinalue

Inuvialuitien alkuperäistä asuinaluetta on ollut läntisen Kanadan arktiset rannikkoseudut Bartersaarelta Bathursin niemimaalle. Lisäksi heitä asui Mackenziejoen suistoalueella.

## Elintavat
Inuvialuitien perinteinen elintapa mukailee vuodenaikojen kiertoa metsästyksen ja keräilyn osalta: keväällä ja syksyllä on hanhien, myskihärkien ja karibujen metsästyskausi, kesällä inuvialuitit kalastavat ja metsästävät valaita, ja talvella karibun metsästyskausi jatkuu ja jääkarhun ja hylkeen metsästys alkaa. Syksyisin inuvialuitit ovat keräilleet marjoja ja säilöneet niitä tulevan vuoden varalle. Ympäristön tunteminen ja selviytymistaidot ovat tärkeinä pidettyjä taitoja myös modernissa inuvialuit-kulttuurissa.

Inuvialuitien suurin asutuskeskittymä oli Mackenzien suistossa. Joen suussa oli Kitigaaryuitin kylä. Siellä inuvialuitit metsästivät kesäisin maitovalaita, jotka kerääntyivät syömään matalaan estuaariin. Paikka oli valaille hankala, ja metsästäjät pystyivät ajamaan niitä joen särkille. Maitovalaita metsästettiin 200 pyytäjän ryhmissä, ja yhden pyynnin aikana saatettiin tappaa useita satoja valaita.

Talvisin inuvialuitit asuivat pienemmissä talvikylissä, joissa oli vain muutamia taloja. Niitä rakennettiin ajopuutukeista ja vuorattiin turpeella. Yhdessä talossa saattoi elää kuusi perhettä.

Perinteisesti inuvialuitit valmistivat kaikki vaatteensa karibun- ja hylkeennahoista, mutta vuosien saatossa he siirtyivät ostamaan vaatteensa kaupasta. Myös modernit inuvialuitit saattavat kuitenkin koristella takkinsa suden, ahman ja ketun turkiksilla tai tehdä saappaita tai lapasia eläinten turkiksista. He saattavat kuitenkin ostaa saappaat ja lapaset myös kaupasta.

Inuvialuitien kulttuurissa perinteisesti arvostettuja luonteenpiirteitä ovat uteliaisuus, kärsivällisyys, kiltteys ja kekseliäisyys. Arvostettu yhteisön jäsen olisi osaava, vastuullinen ja luotettava, mutta toisaalta vaatimaton.

## Historia
Inuvialuitit ovat asuttaneet Luoteisterritorioiden luoteisrannikkoa ainakin 1300-luvulta saakka. He irtautuivat Thulen kulttuurista noin vuonna 1000, kun kulttuurin edustajat alkoivat liikkua Alaskasta itään. Inuvialuitit säilyttivät myös läheisen yhteyden Alaskan inupiateihin.

Mackenzien suiston inuvialuitit osallistuivat 1800-luvulla eurooppalaiseen turkiskauppaan. He kävivät ensin kauppaa Alaskan venäläisten kauppapaikkojen kanssa ja myöhemmin suoraan suiston alueelle perustettujen tukikohtien kanssa.

Inuvialuitit joutuivat 1800-luvulla kosketuksiin myös amerikkalaisten valaanpyytäjien kanssa. Inuvialuittien määrä romahti 1800-luvulla tautiepidemioiden takia, ja he menettivät myös alueitansa Alaskan inuiteille ja eurooppalaisille. Inuvialuitit ovat sittemmin muuttaneet kyliin. Heitä asuu Sachs Harbourissa, Inuvikissa, Tuktoyaktukissa ja Paulatukissa.

## Lähteet
* 

### Viitteet
Albert Hall (näyttelijä)

**Albert W. Hall** (s. 10. marraskuuta 1937 Boothton, Alabama) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hall on tullut suurelle yleisölle tunnetuksi Francis Ford Coppolan ohjaamasta sotaelokuvasta ''Ilmestyskirja. Nyt'' (1979) jossa hän näytteli pursimies *George Phillipsin* roolin, sekä *Bainesin* roolista *[[Spike Lee|Spike Leen]]* ohjaamassa elokuvassa *[[Malcolm X (elokuva)|Malcolm X]]*. Hall on myös näytellyt tuomari *Seymore Walshin* roolia televisiosarjoissa ''Ally McBeal'' ja ''Oikeus ja kohtuus''.

## Valikoitu filmografia

## Lähteet
Robert de Visée

**Robert de Visée** (n. 1655 – n. 1732) oli ranskalainen säveltäjä ja muusikko. Hän ansioitui erityisesti kitaristina, mutta soitti myös teorbia, luuttua ja viola da gambaa. Lisäksi hän työskenteli laulajana. Viséetä pidettiin yhtenä aikansa johtavista esiintyjistä, ja hän sävelsi suuren määrän musiikkia kitaraperheen soittimille.

Visée opiskeli mahdollisesti Francesco Corbettan johdolla. Hän oli Corbettan ohella yksi Ranskan barokkiajan eturivin kitarasäveltäjistä. Visée otettiin Ranskan kuningas Ludvig XIV:n hovin palvelukseen muusikkona noin 25-vuotiaana. Vuonna 1682 häneltä julkaistiin Pariisissa ensimmäinen kitarasävellysten kirja (*Livre di guittarre dédié au roy*). Vuonna 1686 seurasi julkaisu *Livre de piéces pour la guittarre*. Yhdessä nämä kirjat sisältävät kaksitoista barokkisarjaa.

Visée nousi yhdeksi kuninkaan suosikkimuusikoista. Hänet nimitettiin vuonna 1709 kuninkaalliseksi kamarilaulajaksi. Hän esiintyi säännöllisesti hovikonserteissa vuosina 1694–1705. Niissä hän soitti aikansa tärkeimpien ranskalaisten muusikoiden kanssa. Näiden joukossa olivat Jean-Baptiste Buterne ja Antoine Forqueray. Myöhemmin Visée palveli myös Ludvig XV:n hovissa. Vuonna 1719 Visée sai muodollisen nimityksen kuninkaan opettajaksi, vaikkakin hän käytännössä oli jo vuodesta 1695 opettanut kuninkaalle kitaransoittoa. Kuninkaallisen opettajan virassa Visée toimi, kunnes vuonna 1721 luopui tästä asemastaan poikansa Françoisin hyväksi.

Vuonna 1716 Pariisissa julkaistiin Viséen teorbille ja luutulle säveltämistä teoksista koostuva kirja. Vielä uusi julkaisu hänen sävellyksistään ilmestyi siellä vuonna 1732. Myös muualla Euroopassa julkaistiin hänen kitaralle laatimiaan sävellyksiä osina antologioissa. Visée vaikuttaa pysyneen musiikillisesti aktiivisena kuolemaansa saakka.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
Cataldo Amodei

**Cataldo Amodei** (1649 Sisilia – 1693) oli italialainen säveltäjä ja muusikko.

Amodei osoitti lapsuudessa laulajana lahjakkuutta, joka vei hänet Napoliin. Siellä hän viimeisteli musiikkiopintonsa, tuli vihityksi papiksi ja saavutti akateemisia asemia, joista viimeisessä hänet korvasi Alessandro Scarlatti. Amodei vaikutti teatiinien sääntökunnassa, mutta vetäytyi varhaiselle eläkkeelle. Hänen sävellystuotantonsa on kantaatteja. Näitä ovat levyttäneet BIS-levymerkille Emma Kirkby, Jakob Lindberg ja Lars Ulrik Mortensen.

## Lähteet
Jakob Lindberg

**Jakob Lindberg** (s. 16. lokakuuta 1952 Djursholm) on ruotsalainen luutisti.

Lindberg piti nuorena The Beatlesin musiikista ja päätti ottaa kitaransoiton oppitunteja. Hänen kitaransoiton opettajansa tutustutti hänet luuttuun, jonka soittamista hän jatkoi kitaransoiton ohella. Lindberg opiskeli Tukholman yliopistossa ja Diana Poultonin johdolla Lontoon Royal College of Musicissa. Poultonin opastuksella hän suuntautui renessanssi- ja barokkimusiikin esittämiseen periodisoittimin. Lindberg teki Wigmore Hall -debyyttinsä Lontoossa vuonna 1978. Hän eteni kansainväliselle uralle kiertävänä solistina. Hän on uransa aikana esiintynyt ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja sekä esimerkiksi Japanissa ja Meksikossa. Resitaaleissaan Lindberg on joskus esiintynyt augsburgilaisen luutunrakentaja Sixtus Rauwolfin valmistamalla instrumentilla, joka on yksi vanhimmista yhä käytössä pysyneistä luutuista. Vuonna 1985 Lindberg perusti Dowland Consort -kokoonpanon, jonka kanssa on esiintynyt. Hän on soittanut myös arkkiluuttua ja teorbia, joilla hän on tulkinnut continuo-osia johtavien barokkikokoonpanojen kanssa. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneitä kokoonpanoja ovat olleet muiden muassa The English Concert, Orchestra of the Age of Enlightenment ja Academy of Ancient Music.

Lindberg seurasi vuonna 1979 Diana Poultonia Royal College of Musicin opettajana. Hän esiintyi vuonna 1983 luutunsoittajana *[[Doctor Who]]* -televisiosarjan jaksossa *The King's Demons*. Lindberg aloitti levytysuransa vuonna 1984 albumilla *Faire, Sweet & Cruell: Elizabethan Songs*, jonka hän levytti BIS-yhtiölle sopraano Christina Högmanin kanssa. Lindberg on sittemmin pysynyt BIS:n artistina. Hänellä on laaja levytysten katalogi, johon on usein kuulunut myös huonosti tunnettua luuttuohjelmistoa. Lindberg teki ensimmäisen levytyksen John Dowlandin kokonaissoololuuttutuotannosta vuonna 1995. Hän on tehnyt levytyksiä myös esimerkiksi Johann Sebastian Bachin musiikista ja ruotsalaisesta hovimusiikista. Kamarimusiikkia hän on levyttänyt periodisoittimin sellaisilta säveltäjiltä kuin Antonio Vivaldilta, Joseph Haydnilta ja Luigi Boccherinilta. Hän on tuonut myös skotlantilaista luuttumusiikkia yleisön tietoisuuteen ja tulkinnut italialaista chitarrone-ohjelmistoa. Lindberg on johtanut barokin ajan oopperoiden esityksiä instrumentilta käsin. Hän on tehnyt yhteistyötä Tukholman Ruotsin kuninkaallisen oopperan kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* BIS-levy-yhtiön esittely Jakob Lindbergistä
Lars Ulrik Mortensen

**Lars Ulrik Mortensen** (s. 1955 Tanska) on tanskalainen cembalisti ja kapellimestari.

Mortensen opiskeli Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa Kööpenhaminassa cembalonsoittoa Karen Englundin ja kenraalibassoa Jesper Bøje Christensenin johdolla. Myöhemmin hän sai cembalonsoiton ja orkesterinjohdon opetusta Trevor Pinnockilta Lontoossa. Vuosina 1988–1990 Mortensen toimi cembalistina London Baroque -kokoonpanossa. Vuosina 1990–1993 hän oli jäsenenä yhtyeessä Collegium Musicum 90. Hän soitti myös Trio Veracinissa viulisti John Hollowayn ja sellisti David Watkinin kanssa. Vuonna 1999 Mortensen sai nimityksen periodisoitinyhtye Concerto Copenhagenin taiteelliseksi johtajaksi. Hän on johtanut kapellimestarina sekä oopperan että soittimellisen musiikin esityksiä.

Vuonna 1989 Mortensen levytti Kontrapunkt-levymerkille Johann Sebastian Bachin *[[Goldberg-muunnelmat]]*, mistä hänelle myönnettiin Diapason d'Or -palkinto. 1990-luvulla hän jatkoi menestyneiden levytysten tekemistä. Huomiota hän sai etenkin erinäisillä levytyksillään Bachin ja Dietrich Buxtehuden teoksista. Mortensen on levyttänyt muiden muassa Dacapo Recordsille, EMI:lle, Kontrapunktille, Archiv Produktionille, BIS:lle, Chandos Recordsille, CPO:lle, ECM:lle ja Naxokselle. Mortensenin laajaan ohjelmistoon on kuulunut muiden muassa Joseph Haydnin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teosten lisäksi lähinnä barokkimusiikkia Bachin ja Buxtehuden ohella muiden muassa sellaisilta säveltäjiltä kuin Johann Jakob Frobergeriltä, Georg Friedrich Händeliltä, Antonio Vivaldilta, Francesco Geminianilta ja Jean-Marie Leclairilta. Vuonna 2000 Mortensen sai nimityksen Vuoden tanskalaiseksi muusikoksi kolmesta Buxtehuden cembalomusiikin CD-levystä. Samoista kolmesta levystä hänelle myönnettiin vuonna 2001 Cannesin klassinen palkinto. Vuonna 2003 Mortensen saavutti suuren menestyksen Tanskan kuninkaallisessa teatterissa johtamallaan esityksellä Mozartin oopperasta *[[Figaron häät]]*. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Euroopan unionin barokkiorkesterin taiteelliseksi johtajaksi, vaikkakin hän jatkoi työtään myös Concerto Copenhagenin kanssa. Vuonna 2007 Mortensen sai tanskalaisen korkeimman Léonie Sonning -musiikkipalkinnon.

Mortensen on esiintynyt usein laulaja Emma Kirkbyn säestäjänä. Hänen muiden yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet sellisti Jaap ter Linden ja luutisti Jakob Lindberg sekä Aloysia Assenbaum ja Ronald Brautigam.

Mortensen opetti vuosina 1996–1999 professorina cembalonsoittoa ja historiallisia esityskäytäntöjä Münchenin musiikki- ja teatterikorkeakoulussa. Hän on opettanut myös Salzburgin Mozarteumissa, Helsingin Sibelius-Akatemiassa ja New Yorkin Juilliard Schoolissa. Vuonna 2008 Mortensenista tehtiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.

## Lähteet
Giovanni Zamboni

**Giovanni Zamboni** (n. 1655 Rooma – n. 1720) oli italialainen säveltäjä, luutisti ja monet muutkin soittimet hallinnut muusikko. Hänellä oli virtuoosin osaaminen paitsi luutun, myös teorbin, cembalon, kitaran, mandoran ja mandoliinin soittajana. Zamboni loi myös sivu-uran jewellerinä.

Zambonin elämästä on säilynyt hyvin vähän tietoa. Monet Zambonin sävellyksistä ovat kadonneet. Vuonna 1718 häneltä julkaistiin Luccassa soololuutulle sävelletyn musiikin kokoelma *Sonate d'intavolatura di leuto*. Hänen julkaistujen teostensa joukossa on myös madrigaaleja. Zambonin musiikkia on levyttänyt Brilliant Classics -levymerkille bulgarialaissyntyinen luutunsoittaja Javor Genov.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* IMSLP: nuotteja
* AllMusic: Giovanni Zamboni
Javor Genov

**Javor Genov** () on bulgarialainen luutisti.

Genov opiskeli klassista kitaransoittoa Sofian yliopistossa. Siellä hän kiinnostui keskiajan, renessanssin ja barokkiajan musiikkityyleistä. Hän on saanut opetusta myös Jakob Lindbergiltä. Genov on pitänyt resitaaleja eri puolilla Bulgariaa, Alankomaissa ja Ruotsissa. Hän on esiintynyt myös Euroopan unionin barokkiorkesterin kanssa. Genov on tehnyt levytyksiä Brilliant Classics -levymerkille. Niillä on hän on saanut kansainvälistä arvostelumenestystä.

Genov tehnyt yhteistyötä muiden muassa Emma Kirkbyn, Núria Rialin, Andrew Lawrence-Kingin, Lars Ulrik Mortensenin ja Teodor Currentziksen kanssa. Hän on työskennellyt Bulgarian tiedeakatemian taiteentutkimuksen henkilökunnan jäsenenä.

## Lähteet
Säkylän kirkonkylä

**Säkylän kirkonkylä** on Säkylän kunnan kuntakeskus Satakunnan maakunnan eteläosassa, maanteitse 61 kilometriä maakuntakeskus Porista kaakkoon. Säkylän kirkonkylä sijaitsee Säkylän Pyhäjärven koillisrannalla. 

Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2022 lopussa Säkylän kirkonkylän pinta-ala oli 10,67 neliökilometriä ja väkiluku 2&nbsp;853. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnanosien rajauksesta. 

Rautakautisten löytöjen perusteella Säkylän asutus on vanhaa. Vakinainen asutus on todennäköisesti muodostunut jo ennen piispa-Henrikin aikaa eli 1150-lukua. Paikannimi Säkylä mainitaan kirjallisissa lähteissä vuonna 1392 kylän ja pitäjän nimenä (Sækylæ, kylä; Sækilæ sokn, pitäjä). Säkylä oli oma seurakuntansa jo vuonna 1392. Ensimmäinen kirkko pystytettiin 1445. Vuonna 1481 siitä tehtiin Euraan kuuluva kappeli. Seurakunta itsenäistyi uudelleen 1639.

Kylännimi on toiminut pohjana kunnannimelle. Kylä on nimetty ehkä talon mukaan. Varmuutta nimen alkuperästä ei ole. Se voi olla suomalaistettu muoto jostain saksan- tai ruotsinkielisestä nimestä (kuten *Segga* tms.). Vaihtoehtoisesti, asutusnimi voi olla peräisin jostakin kadonneesta luontonimestä. Yhtenä mahdollisuutena voisi olla Säkylänharjun aiempi nimi, johon on saattanut sisältyä sana säkä, säki ’eläimen niska, selän korkein kohta, selkäruoto’.

## Lähteet
SK Telecom

**SK Telecom** on eteläkorealainen SK-yhtymän alainen telekommunikaatioyritys. Se on 5G-tekniikan luomisessa tehnyt yhteistyötä Nokian ja LG Uplusin kanssa.

## Aiheesta muualla
* Virallinen sivusto
Atanasoff-Berry Computer

**Atanasoff-Berry Computer** (lyhyesti ABC) oli varhainen elektroninen binäärilaskukone.

Fysiikan ja matematiikan professori J. V. Atanasoff Iowan yliopistossa asetti tavoitteekseen rakentaa koneen, joka auttaisi opiskelijoita ratkaisemaan differentiaaliyhtälöitä. Vuonna 1941 Atanasoff ja Clifford E. Berry saivat valmiiksi koneen, joka pystyi ratkaisemaan 29 yhtälöä 29 muuttujalla. Kone ei ollut ohjelmoitava vaan enemmän elektroninen laskin. Konetta sanotaan varhaiseksi digitaaliseksi tietokoneeksi. Kone käytti noin 300 elektroniputkea. Colossus-koneen tavoin ABC:stä puuttui kaksi tärkeää modernien tietokoneiden ominaisuutta: ohjelmien tallennusta ei ollut vaan operaattorin oli muutettava käsin laitteen fyysisiä kytkentöjä ja se ei ollut yleiskäyttöinen tietokone vaan tiettyyn tehtävään erikoistunut laite. 

Koneen prototyypissä vuonna 1939 oli kaksi keskeistä ideaa: kapasitorit tallettamaan binäärimuotoista tietoa ja elektroniset logiikkapiirit yhteen- ja vähennyslaskujen suorittamiseen. Prototyypin jälkeen Atanasoff ja Berry ryhtyivät rakentamaan suurempaa konetta, joka tunnetaan nimellä Atanasoff-Berry Computer eli ABC.

John Mauchly tapasi Atanasoffin nähdäkseen ABC:n.
Myöhemmin ENIACia koskevien patenttien oikeudenkäynnissä osoitettiin eräiden ideoiden periytyvän Atanasoff-Berry Computerista ja Atanasoffin itse kertomista tiedoista, jonka johdosta Sperry Randin patenttivaatimus mitätöitiin vuonna 1973.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Atanasoff-Berry Computer
Einar Saraste

**Einar Armas Ferdinand Saraste**, sukunimi vuoteen 1907 *Sarlin* (14. toukokuuta 1887 Uusikirkko – 12. toukokuuta 1975) oli suomalainen lääninlääkäri ja lääkintöneuvos.

Einar Sarasteen vanhemmat olivat Impilahden kirkkoherra, rovasti Rafael Ferdinand Saraste, ent. Sarlin (1855–1920) ja Amanda Gustava Lilli Brandt. Hänen isoisänsä oli Viitasaaren lukkari ja kirjailija Konstantin Sarlin. Einar Saraste pääsi ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1906 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi 1912 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1926.

Saraste oli Pohjois-Kaspian öljy-yhtiön lääkärinä Dossorissa 1915–1918, Porin jalkaväkirykmentin ja Savon jääkärirykmentin lääkärinä 1919, Sysmän vt. kunnanlääkärinä 1919–1921 ja Svenska stenkols Ab:n kaivoslääkärinä Huippuvuorilla 1921–1922 ja 1924. Hän oli sitten Oulunkylän vt. kunnanlääkärinä 1924–1926 ja vakinaisena kunnanlääkärinä 1927–1944 sekä Uudenmaan vt. lääninlääkärinä 1943–1944 ja vakinaisena lääninlääkärinä vuodesta 1944. Saraste oli vt. lääkintöneuvoksena 1933, 1935 ja 1937–1939 ja hän toimi Kansallis-vakuutus oy:n lääkärinä 1930–1934, Vakuutus Oy Tarmon lääkärinä 1935–1941 ja Aarnin lääkärinä 1938–1941. Jatkosodan aikana hän oli Itä-Karjalan sotilashallinnon Aunuksen piiriesikunnan lääkärinä 1941–1943. Saraste sai lääkintöneuvoksen arvon 1954.

Saraste oli Oulunkylän kunnanvaltuuston jäsenenä 1931–1933 ja 1937–1945. Hän oli Suomen Punaisen Ristin Uudenmaan piirihallituksen jäsenenä vuodesta 1945, Lääninlääkärien yhdistyksen puheenjohtajana 1946–1952 ja Oikeuslääketieteellisen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1948.

Einar Saraste oli naimisissa vuodesta 1915 soitonopettaja Thyra Nanny Helena Moliisin (1895–1987) kanssa.

## Julkaisuja
* *Halki punaisen Venäjän. Kaspian mereltä Rajajoelle*, julkaistu Uusi Suomi-lehdessä 4.1. - 1.3.1919 (Pdf-tiedostona Sukuseura Sarlinin sivustolla)
* *Kuvauksia Huippuvuorilta*. WSOY 1925
* *Tunnetteko rotan?*; kuvitus Tuulikki Woods. Suomen punainen risti - Kunnallinen terveydenhoitoyhdistys, Helsinki 1957

## Lähteet
Marjatta Koskenvesa

**Marjatta Koskenvesa** (s. 19. lokakuuta 1937) on suomalainen pappi ja kirjailija.

Marjatta Koskenvesa (o.s. Jousmäki) syntyi Längelmäellä. Hänen puolisonsa oli 2017 kuollut professori Esko Koskenvesa. Heillä oli viisi lasta. Marjatta Koskenvesa valmistui teologian maisteriksi vuonna 1963, ja aloitti työt teologina Meilahden seurakunnassa Helsingissä. Vuonna 1988 hänestä tuli yksi Suomen ensimmäisistä naispapeista.

## Teoksia
* Hyvä hymy, Kirjaneliö 1979 
* (us. tekijöitä) Ulos umpikujasta - toivon näköaloja itsemurhakriisiin, Perussanoma 1989 
* Lunta, sanoi perhonen,  WSOY 1990 
* Aina voi katsoa taivaalle Omakustanne 2012 
* Pinimenttiä ja pientä väkkee 2013
* Ehlontahlon takasippäin (muistelmateos, omakustanne) 2014 
* Pysykkös völjys ku mä kerron (murreteos, omakustanne) 2015 
* Elämäni jäljet (runokirja, omakustanne) 2019 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* [Koskenvesan teokset Finna-palvelussa](https://kansalliskirjasto.finna.fi/kansalliskirjastofikka/AuthorityRecord/melinda.(FI-ASTERI-N)000113178)
Otto Wallin

**Otto Henrik Wallin** (6. marraskuuta 1891 Laitila – 19. elokuuta 1950 Turku) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Wallinin vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Henrik Wallin ja Gustava Rosengren ja puoliso vuodesta 1926 Ingrid Irene Stenberg, sittemmin Aapola. Wallin kävi viisi luokkaa Uudenkaupungin yhteislyseota 1904–1909 ja suoritti Suomen Liikemiesten Kauppaopiston päästötutkintonnon 1912. Hän oli Friedrich Loeckin puutavaraliikkeen palveluksessa Kielissä 1912–1913, toiminimi Lindén & Wallinin palveluksessa Raumalla ja Uudessakaupungissa 1913–1914, elintarviketahdas Maggi GmbH:n suomen ja ruotsin kielen kirjeenvaihtaja Berliinissä 1914–1917, Baltic Separator GmbH:n kirjeenvaihtaja 1917–1918, Suomen Berliinin lähetystön kaupallinen virkailija ja kamreeri 1918–1919, Keskuskauppakamarin stipendiaatti Lontoossa 1919, Suomen Lontoon lähetystön kaupallisen osaston virkamies ja kamreeri 1919–1920, Pohjoismaiden tuonti Oy:n ja Pohjoismaiden Puutavara Oy:n edustaja Lontoossa 1920–1922, puutavaran viejä Turussa 1923–1925 ja Oy Turun Autohalli Ab:n toimitusjohtaja ja osakas vuodesta 1925. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Wallin oli reservin kapteeni. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948.

## Lähteet
Kaarlo Urpelainen

**Kaarlo Emil Urpelainen** (29. toukokuuta 1887 Valkjärvi – 26. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

Urpelaisen vanhemmat olivat värjäri Heikki Urpelainen ja Edla Sofia Nätkinen ja puolisot 1915–1945 Elsa Siippainen ja vuodesta 1948 Hilkka Jokinen. Urpelainen kävi keskikoulun 1903 ja teki opintomatkoja lukuisiin eri maihin. Hän oli kauppa-apulainen Kivennavalla 1901–1904, Suomalais-Ruotsalaisen kirjakaupan Suomen osaston hoitaja Pietarissa 1904–1913, Emil Zindellin kangastehtaan Pietarin konttorin Suomen osaston hoitaja 1913–1917, Viipurin Tukkukauppa Oy:n perustajaosakas vuodesta 1919 ja toimitusjohtaja 1922–1926, Oy Citex Oil Company Ab:n perustajaosakas ja myyntipäällikkö 1926–1928 ja Oy Citex Öljyntuonti Ab:n pääomistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1928. Hän oli myös Raivolan Kotelotehdas Oy:n perustajaosakas vuodesta 1922 ja johtaja 1922–1926, kustannusyhtiö Juttu-tuvan omistaja 1934–1948, Kirjapaino Tiedon vuodesta 1941, Kirjapaino Tieto Oy:n omistaja 1934–1948 ja Oy Brazilian Trading Ltd:n perustajaosakas ja toimitusjohtaja 1938–1948. Urpelaisella oli myös merkittäviä luottamustehtäviä, kuten Oy Jäteöljy Ab:n johtokunnan puheenjohtajuus 1940–1948, Voiteluöljyntuojain Yhdistyksen varapuheenjohtajuus 1940–1953 ja Öljyntuontikunnan hallintoneuvoston puheenjohtajuus 1942–1949. Hän oli Aleksis Kiven Seuran perustajäsen 1941 ja sen pitkäaikainen puheenjohtaja1941–1961. Kauppaneuvoksen arvonimen Urpelainen sai 1948.

## Lähteet
Tehachapivuoret

**Tehachapivuoret** [təˈhætʃəpi] on noin 80 kilometriä pitkä vuoristo Yhdysvalloissa Kalifornian osavaltiossa. Se sijaitsee lähes kokonaisuudessaan Kernin piirikunnassa lukuun ottamatta pientä aluetta, joka ulottuu Los Angelesin piirikunnan puolelle. Vuoret kulkevat itä-länsisuuntaisina San Joaquin Valleyn ja Mojaven aavikon välissä ja yhdistävät Tyynenmeren rannikkovuoriston Sierra Nevadan eteläkärkeen. Niiden korkeimmat huiput ovat vierekkäin kohoavat Double Mountain (2&nbsp;433&nbsp;m), Tehachapi Mountain (2&nbsp;426&nbsp;m) ja Covington Mountain (2&nbsp;401&nbsp;m).

Tehachapivuorilla harjoitetaan savenottoa ja hedelmien ja muiden hyötykasvien viljelyä. Merkittävin asutuskeskus on reilun 13&nbsp;000 asukkaan Tehachapi, jossa on tuulipuistoja ja kasvitieteellinen puutarha.

## Lähteet
İsmet Durmuş

**İsmet Durmuş** (s. 2002) on turkkilainen karateka. Hän on Kyokushinin kolminkertainen EM-mitalisti.

## Kilpaura
Durmuş saavutti nuorten alle 16–17-vuotiaiden sarjassa lokakuussa 2019 Turkin mestaruuskilpailuissa hopeaa. Myöhemmin joulukuussa 2019 puolestaan EM-pronssia Valko-Venäjällä.

Aikuisten tasolla Durmuş saavutti marraskuussa 2021 Puolan EM-kilpailuissa pronssia voitettuaan mitalikamppailussa Pawel Wolskin.

Durmuş oli mukana myös EM-kilpailuissa kesäkuussa 2022, jolloin hän eteni loppuotteluun kohdaten jälleen Pawel Wolskin. Tällä kertaa Durmuş hävisi mitalikamppailun ja saavutti EM-hopeaa.

Toukokuussa 2023 Durmuş oli mukana Puolan EM-kilpailuissa, jossa hän kilpaili painoluokkaa korkeammalla alle 70-kiloisten sarjassa. Hän eteni välieriin saakka voitettuaan kaksi ottelua. Durmuş kohtasi maanmiehensä Yunus Emre Demİrcİ, jonka hän voitti tuomariäänin ja eteni loppuotteluun toista kertaa peräkkäin EM-tasolla. Durmuş kuitenkin hävisi loppuottelun toiselle maanmiehelleen Çetin Aksanille ja saavutti hopeaa. Marraskuussa Durmuş oli mukana MM-kilpailuissa, jossa hän hävisi avauskierroksella Nolan Blatrylle.

## Lähteet
Akseli Kinnunen

**Akseli August Leonard Kinnunen** (2. helmikuuta 1888 Jyväskylä – 2. tammikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen  yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.

## Henkilöhistoria
Kinnusen vanhemmat olivat tehtaanjohtaja August Kinnunen ja Maria Parviainen ja puolisot 1915–1918 Rakel Morenius ja vuodesta 1921 Jenny Elviira Lindblad. Kinnunen tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1909 ja opiskeli yliopistossa 1909–1910, mutta sai päästötodistuksen Raahen Porvari- ja Kauppakoulusta 1911. Hän teki myös opintomatkoja eri maihin Euroopassa 1912–1914 ja vuoden 1919 jälkeen. Kinnunen oli Rautatiekirjakaupan tarkastaja, konttoripäällikkö, Turun konttorin johtaja vuodesta 1911, yhtiön apulaisjohtaja vuodesta 1915 ja toimitusjohtaja 1917–1955. Hän oli myös Suomalainen Kirjakauppa -yhtiön toimitusjohtaja 1924–1955 ja Yleinen Sanomalehtitoimisto -yhtiön toimitusjohtaja 1931–1955 ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Kinnunen sai 1948.

## Julkaisuja
* *Suomen lehdistö kaupallisena tekijänä*, 1934
* *Lehti- ja kirjakauppa rautateillä ja muualla: Rautatiekirjakauppa o/y 1910–1935*, 1935.

## Lähteet
Selviytyjät Suomi (7. tuotantokausi)

**[[Selviytyjät Suomi|Selviytyjät Suomen]] seitsemäs tuotantokausi** esitettiin syksyllä 2022. Kausi kuvattiin vuoden 2022 keväällä Malesiassa, Langkawilla. Kilpailussa nähtiin 16 julkisuudesta tunnettua henkilöä, joista kahdeksan oli aiemmilta kausilta tuttuja kilpailijoita. Heimot jaettiin aluksi "konkareihin" ja "tulokkaisiin". Juontajana toimi Juuso Mäkilähde. Voittaja sai 30 000 euroa. Kilpailu kesti 34 vuorokautta. Kilpailun voitti Sami Helenius äänin 4–3.

Uusina juonenkäänteinä kaudella nähtiin Neuvottelusaari ja Kohtalon noppa.Neuvottelusaarella heimojen edustajat pääsivät neuvottelemaan erilaisista eduista ja hyödykkeistä.Kohtalon noppa oli mahdollista pelata heimoneuvostossa äänestyksen yhteydessä. Kohtalon nopan pelaamalla menetti äänioikeuden, mutta sai mahdollisuuden voittaa koskemattomuuden.

Kauden molemmat finalistit, voittaja Sami Helenius ja toiseksi sijoittunut Tommi Manninen tekivät paluun Selviytyjiin. Sami Helenius osallistui Selviytyjät Suomen 9. tuotantokaudelle. Tommi Manninen osallistui Selviytyjät Australian kaudelle Selviytyjät: Australia vs Maailma.

## Kilpailijat

## Kauden yhteenveto

## Äänestyshistoria
}
|colspan=6 bgcolor="darkgray" |
|} 

## Katsojaluvut

## Lähteet
Kit Malthouse

**Christopher Laurie ”Kit” Malthouse** (s. 27. lokakuuta 1966) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko, joka on toiminut Yhdistyneen kuningaskunnan opetusministerinä syyskuuta 2022 lähtien.

Malthouse opiskeli politiikkaa ja taloustiedettä Newcastlen yliopistossa. Vuosina 1998–2006 hän istui Westminsterin kaupunginvaltuustossa ja vuosina 2008–2016 Lontoon kaupunginvaltuustossa. Vuosina 2008–2015 hän toimi yhtenä Lontoon varapormestareista vastuualueenaan poliisitoimi vuosina 2008–2012 ja liiketoiminta ja yrittäjyys vuosina 2015.

Vuoden 2015 parlamenttivaaleissa Malthouse valittiin alahuoneeseen North West Hampshiren vaalipiiristä. Tammikuusta heinäkuuhun 2018 hän toimi työ- ja eläkeministeriössä perhetuki-, asumis- ja elatusapuasioiden parlamentaarisena alivaltiosihteerinä. Vuosina 2018–2019 hän toimi asumisasioiden apulaisministerinä, vuosina 2019–2020 rikos-, poliisi- ja palolaitosasioiden apulaisministerinä ja vuosina 2020–2022 apulaisministerinä sisäministeriössä ja oikeusministeriössä.

Vuonna 2022 Malthouse nimitettiin Lancasterin herttuakunnan kansleriksi Steve Barclayn tilalle, joka puolestaan nimitettiin terveysministeriksi. Syyskuussa 2022 hänet nimitettiin opetusministeriksi.

## Lähteet
Pervis Estupiñán

**Pervis Josué Estupiñán Tenorio** (s. 21. tammikuuta 1998 Esmeraldas) on ecuadorilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa AC Milania.

Estupiñán edusti kotimaassaan LDU Quitoa. Hän siirtyi kesällä 2016 Eurooppaan ja aloitti liigauransa lainasopimuksilla Espanjassa pääsarjassa pelaavassa Granadassa, toisella sarjatasolla Almeríassa ja Mallorcassa sekä jälleen pääsarjassa Osasunassa. Hänen pelaajaoikeutensa omistanut englantilaisseura Watford myi hänet syyskuussa 2020 Villarrealiin. Hän pelasi kausina 2016–2022 Espanjan La Ligassa 91 ottelua ja teki niissä yhden maalin, lokakuussa 2019 Osasunan pelaajana kotiottelussa Valenciaa vastaan. Toisella sarjatasolla hän pelasi 45 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2020–2021 hän kuului Villarrealin Eurooppa-liigan voittaneeseen joukkueeseen mutta pelasi vain kaksi alkulohko-ottelua ja molemmat ensimmäisen pudotuspelikierroksen ottelut Red Bull Salzburgia vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi kymmenen ottelua Mestarien liigassa, jossa Villarreal ylsi välieriin.

Estupiñán siirtyi elokuussa 2022 englantilaisseura Brighton & Hove Albioniin. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Valioliigassa 35 ottelua ja teki maalin toukokuussa Arsenalia vastaan. Kaudella 2023–2024 hän oli lihasvamman vuoksi sivussa syyskuun lopulta jouluun saakka ja uudelleen huhtikuun puolivälistä kauden loppuun. Pelaamissaan 19 valioliigaottelussa hän teki kaksi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa hän pelasi neljä ottelua. Kaudella 2024–2025 hän pelasi Valioliigassa 30 ottelua ja teki yhden maalin.

Estupiñán siirtyi Serie A:n AC Milaniin 17 miljoonan euron siirtosummalla heinäkuussa 2025.

Estupiñán pelasi alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2015 joukkueensa kaikki viisi ottelua ja teki alkulohkossa kaksi maalia. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2017 joukkueensa kaikki kolme ottelua. Hän pelasi Ecuadorin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2019 ystävyysottelussa Argentiinaa vastaan. Hän pelasi Copa Américassa 2021 ja MM-kilpailuissa 2022 täydet minuutit joukkueensa kaikissa otteluissa. Hän on pelannut 12. elokuuta 2025 mennessä 48 A-maaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä neljä maalia: marraskuussa 2020 MM-karsintaottelussa Kolumbiaa, marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Chileä, kesäkuussa 2022 ystävyysottelussa Nigeriaa ja maaliskuussa 2023 ystävyysottelussa Australiaa vastaan.

## Lähteet