Junior Kimbrough

**David Malone Junior Kimbrough** (s. Hudsonville, Mississippi, 28. heinäkuuta 1930 – 17. tammikuuta 1998, Holly Springs, Mississippi) oli yhdysvaltalainen blues-muusikko, laulaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan erityisesti 1990-luvulla Fat Possum Recordsille tekemistään levyistä. Vaikka hän oli aloittanut uransa jo 1960-luvulla, hänen blues-musiikki pysyi suurimman osan hänen urastaan paikallisena ilmiönä. Hän nousi kansainväliseen tietoisuuteen vasta 1990-luvun alussa, kun hän esiintyi vuonna 1991 julkaistussa dokumenttielokuvassa *Deep Blues*. Tämä johti hänen debyyttialbumin *All Night Longin* julkaisuun. 

Hänen tunnetuimpia kappaleita ovat "Done Got Old," "Meet Me in the City," ja "You Better Run," sekä "All Night Long". Hänen kappaleista ovat useat artistit, kuten Iggy Pop ja Mark Lanegan, sekä Buddy Guy tehneet omia tulkintoja.  Vuonna 2023 hänet valittiin Blues Hall of Fameen.

## Musiikki
1950-luvun lopulla Kimbrough kehitti oman blues-tyylinsä, jossa hän loi hypnoottisia blues riffejä, käytettäen jatkuvaa bordunaa, jota hän soitti peukalollaan kitaran bassokielillä. Borduna on termi, joka tarkoittaa samalla korkeudella jatkuvaa ääntä, joka säestää musiikkiteoksen muita ääniä. Tästä hypnoottisesta soittotavasta tuli keskeinen osa "hill country blues"-tyyliä. Hypnoottisesti junnaavien bluesriffien lisäksi, hänen tunnusmerkkinä oli seksiä ja yön pimeyttä heijastelevat sanoitukset. Kimbrough’n kappaleiden musiikki on usein polyrytmistä, mikä yhdistää sen afrikkalaiseen musiikkiin. Blues-muusikko ja Kimbrough’n entinen basisti Eric Deaton on kuullut yhtäläisyyksiä esimerkiksi Ali Farka Tourén musiikin ja Kimbrough’n välillä. 

## Elämä ja ura
### Varhaiset vuodet
**Junior Kimbrough** syntyi ja kasvoi Hudsonvillessä, Mississippissä, maanviljelijöiden perheeseen. Hänet houkuteltiin myöhemmin Holly Springsiin töihin John Deeren jälleenmyyjälle. Haastatteluissa Junior ei muistanut tarkalleen, milloin hän oli päättänyt luoda uraa muusikkona, mutta hän tiesi miksi. Nuorena miehenä hän oli saavuttanut kaiken, mihin John Deerellä oli mahdollisuus. Jos hän aikoi jättää oman jälkensä maailmaan, hänen pitäisi tehdä se kitaran avulla. Siihen asti hän oli soittanut samoja country- ja blues-standardeja, Little Miltonin ja Albert Kingin hittejä, niissä samoissa jukejoint klubeissa, joissa hänen pitkäaikainen ystävänsä ja kilpailijansa R.L. Burnside esiintyi. Junior lopetti covereiden soittamisen – ja myös yleisön toiveiden täyttämisen. Hän päätti, ettei hän halunnut olla “viihdyttäjä”. Hän ymmärsi, että cover-kappaleiden soittaminen hyödytti vain niiden säveltäjiä, tai alkuperäisiä esittäjiä. “En aio auttaa ketään enää koskaan,” hän sanoi. Siitä eteenpäin Kimbrough soitti vain omia kappaleitaan.

### Varhaiset levytykset
Vuonna 1966 Kimbrough matkusti Memphisiin, Tennesseehen, ja äänitti siellä Goldwax-levymerkille session. Levy-yhtiö päätti kuitenkin olla julkaisematta äänitteitä. Ne olivat levy-yhtiön mielestä liian epäkaupallisia ja liian “maaseutua”. Noin neljäkymmentä vuotta myöhemmin nämä kappaleet julkaistiin Fat Possum levy-yhtiön toimesta, vuonna 2009 nimellä *First Recordings*. 

Vuonna 1968 Kimbrough teki ensimmäisen singlensä, *“Tramp”-* kappaleen, paikalliselle Philwood-levymerkille ja vuonna 1969 hän teki äänityksiä ystävänsä, rockabilly laulaja Charlie Feathersin kanssa. Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana Kimbroughille tarjoutui vain harvoin tilaisuuksia levyttää. Hän teki kuitenkin singlen *“Keep Your Hands Off Her”* pienelle High Water-yhtiölle. Hänen kappaleensa *“*All Night Long*”* julkaistiin myös kokoelmalla *National Downhome Festival, Vol. 2*, jonka julkaisi Southland Records. 

Kimbrough oli pettynyt musiikkiteollisuuteen, koska hän tuli toistuvasti levy-yhtiöiden torjumaksi. Hän ei kuitenkaan koskaan luopunut haaveistaan ja tavoistaan – kuten sunnuntai-illan blues-juhlista, joissa huonekalut raahattiin pihalle, jotta useampi mahtui Kimbroughin kotiin tanssimaan. Hän möi vapaa-ajallaan kotipolttoista viinaa ja muutti kotitalonsa baariksi. Paikasta tuli tunnettu jukejoint klubi – nimeltä Junior’s Place, paikka jonne ihmiset kokoontuivat juomaan ja tanssimaan sunnuntaisin. Junior joutui lopulta vuokraamaan pienen yhden huoneen asunnon päästäkseen hetkeksi rauhaan kotitalonsa juhlista. 

### All Night Long
1970- ja 1980-luvuilla Kimbrough esiintyi säännöllisesti Mississippin jukejointeissa, mistä musiikkitoimittaja Robert Palmer löysi hänet 1980-luvun lopulla. Palmer esitteli Kimbroughin suurelle yleisölle *Deep Blues* -dokumenttielokuvassa. Elokuvan tuoma näkyvyys auttoi Kimbroughia saamaan levysopimuksen Fat Possum levy-yhtiöltä. Hänen ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1992, jolloin Kimbrough oli jo 62-vuotias. Kun albumi *All Night Long* viimein ilmestyi, maailma huomasi hänet. 

*All Night Long*  sai loistavat arvostelut, niin blues-kuin valtavirran julkaisuissa. *[[Rolling Stone]]* -lehti antoi levylle neljä tähteä ja kutsui sitä vuoden tärkeimmäksi blues-julkaisuksi. Albumia pidetään nykyään yleisesti bluesin mestariteoksena. *All Night Long* on rosoinen ja likainen blues-taltiointi. Albumia ei lähdetty hiomaan studiossa, vaan se äänitettiin parilla otolla, täysin livenä. Tuottaja Robert Palmer oli täysin oikeassa julkaistessaan albumin kaikkine virheineen. Musiikin raaka energia vetosi nuoreen rock-yleisöön. Levyn julkaisun jälkeen Kimbrough alkoi esiintyä myös kotiseutunsa ulkopuolella. Hän teki jopa kiertueen Englannissa. 

Blues-fanien keskuudessa Junior Kimbrough oli sensaatio ja hän herätti myös muiden artistien kiinnostuksen. Rock-yhtyeet kuten The Rolling Stones, Sonic Youth ja U2 tekivät pyhiinvaelluksia Holly Springsiin saakka, nähdäkseen Kimbroughin keikalla. Junior Kimbrough esiintyi usein poikansa Kinney Malonen (rummut) ja Garry Burnsiden (basso) kanssa. Hän teki Yhdysvalloissa myös kiertueen Iggy Popin kanssa ja kiersi myös *Fat Possum Circus* -kiertueella, Fat Possum levy-yhtiön muiden artistien kanssa

Vuoden 1992 vilkkaan ajanjakson jälkeen, Junior Kimbrough palasi takaisin kotiseudulleen. Hänen toinen albuminsa, *Sad Days, Lonely Nights*, julkaistiin vuonna 1993. AllMusic-nettisivuston kriitikon Steven McDonaldin mukaan, albumi kuulosti "sähkö-bluesilta, juuri sellaisena kuin blues voisi soida maailmanlopun kynnyksellä." *Sad Days, Lonely Nights* albumia seurasi vuonna 1997 julkaistu, kolmas ja viimeinen Junior Kimbrough studioalbumi, *Most Things Haven’t Worked Out* 

### Kuolema
Junior Kimbrough kuoli 17. tammikuuta 1998, 67-vuotiaana, sydämen pettäessä. Hänen pitkäaikaisen kumppaninsa Mildred Washingtonin asunnossa, Holly Springsissä. Mildred oli huolehtinut hänestä 30 vuoden ajan. Kimbrough löydettiin makaamasta sohvalla, hän oli katsellut televisiota juuri ennen kuolemaansa. 

### Kunnianosoitukset

Kimbrough'n kuoleman jälkeen, Fat Possum julkaisi 1990-luvulla nauhoitetuista ennenjulkaisemattomista kappaleista kaksi postuumia kokoelma-albumia: *God Knows I Tried* (1998) ja *Meet Me in the City* (1999). Vuonna 2002 ilmestyi myös kokoelma *You Better Run: The Essential Junior Kimbrough*. 

Fat Possum julkaisi myös kunnianosoituksena cover-albumin *Sunday Nights: The Songs of Junior Kimbrough* (2005), jolla useat artistit tulkitsevat Kimbrough’n lauluja. Levyllä esiintyivät muun muassa Iggy & The Stooges, The Black Keys ja Mark Lanegan. The Black Keys on julkaissut myös kokonaan Kimbrough’n kappaleista koostuvan cover-albumin *Chulahoma.* Sen lisäksi The Black Keysin albumi *[[Delta Kream]],* sisältää useita cover-versioita Kimbrough’n kappaleista. Yhtye pitää häntä yhtenä suurimpana esikuvanaan. Buddy Guyn cover-albumi "*Sweet Tea"* sisältää myös useita Kimbrough’n säveltämiä kappaleita.
## Diskografia

### Studioalbumit:

* *All Night Long* (1992)
* *Sad Days, Lonely Nights* (1994)
* *Most Things Haven't Worked Out* (1997)

### Kokoelmat

* *First Recordings* (äänitetty 1966, julkaistu 2009)
* *Do the Rump!* (1997) 
* *God Knows I Tried* (1998)
* *Meet Me in the City* (1999)
* *You Better Run: The Essential Junior Kimbrough* (2002)
* *Introducing Junior Kimbrough* (2021)

## Lähteet