Leigh Brackett

**Leigh Douglass Brackett** (7. joulukuuta 1915 – 18. maaliskuuta 1978) oli yhdysvaltalainen tieteis-, fantasia- ja rikoskirjailija. Lisäksi hän käsikirjoitti useita televisiosarjoja ja elokuvia, joista tunnetuimpia ovat *[[Syvä uni (vuoden 1946 elokuva)|Syvä uni]]* (1946) ja *[[Pitkät jäähyväiset (elokuva)|Pitkät jäähyväiset]]* (1973). Tieteiskirjailijana Brackett tunnettiin etenkin avaruusoopperoiden ja fantastisten planeettaseikkailuiden tekijänä. Brackettia on kutsuttu ”avaruusoopperan kuningattareksi”. Brackett teki käsikirjoitusluonnoksen myös *[[Imperiumin vastaisku]]un* (1980), josta hän sai postuumin Hugo-palkinnon. Vuonna 2014 hänet valittiin Science Fiction Hall of Fameen.

## Elämäkerta
### Lapsuus ja nuoruus
Brackett syntyi Los Angelesissa joulukuussa 1915. Vuonna 1918 hänen isänsä kuoli espanjantautiin, ja seuraavina vuosina perhe muutti usein. Brackett päätti ryhtyä tieteiskirjailijaksi luettuaan 8-vuotiaana Edgar Rice Burroughsin romaanin *[[Marsin jumalat]]*. Hän kävi santamonicalaisesta tyttökoulua ja alkoi kirjoittaa säännöllisesti 13-vuotiaana. Hän harrasti teatteria ja käsikirjoitti näytelmiä, jotka saivat myönteisen vastaanoton. Brackettille tarjottiin mahdollisuutta opiskella collegessa stipendin turvin, mutta hänellä ei ollut varaa maksaa jäljelle jääviä kustannuksia.

### Kirjailija
Vuonna 1939 Brackett liittyi Los Angelesin science fiction -seuraan, missä hän tutustui Ray Bradburyn ja Robert Heinleinin kaltaisiin aloitteleviin kirjailijoihin. Hän tarjosi tekstejään *[[Argosy (lehti)|Argosy]]*- ja *[[Analog Science Fiction and Fact|Astounding]]*-lehdille, mutta sai niitä julkaistuksi vasta tutustuttuaan Henry Kuttneriin ja C. L. Mooreen, jotka neuvoivat häntä kirjailijantyössä ja auttoivat saamaan yhteyden alan vaikuttajiin. Brackettin ensimmäinen julkaistu novelli oli ”Martian Quest”, joka ilmestyi *Astoundingin* helmikuun 1940 numerossa.

Brackett kirjoitti mieluiten planeettaromansseja, joista *Astoundingin* päätoimittaja John W. Campbell ei pitänyt. Niinpä hän alkoi tarjota tekstejään muille lehdille. Brackettin tuotantoa julkaistiin muun muassa *[[Planet Stories]]issa*, *[[Startling Stories]]issa* ja *[[Thrilling Wonder Stories]]issa*. Vuonna 1942 hän julkaisi novellin *Mammoth Detective* -lehdessä ja kirjoitti sen jälkeen paljon myös rikoskirjallisuutta. Vuosikymmenen puolivälissä Brackett alkoi suosia novellimuodon sijasta pitkää proosaa ja siirtyi vähitellen planeettaromansseista avaruusoopperaan, jonka mittakaava käsitti useita planeettoja.

Monen naispuolisen tieteiskirjailijan tapaan Brackettia luultiin usein mieheksi. Hänen ensimmäinen rikosromaaninsa *No Good from a Corpse* (1944) teki Howard Hawksiin niin suuren vaikutuksen, että tämä käski sihteeriään ottamaan yhteyttä ”tähän Brackettin jätkään”. Brackett alkoikin kirjoittaa käsikirjoituksia elokuviin, joista ensimmäiset olivat *[[The Vampire’s Ghost]]* (1945) ja *[[Syvä uni (vuoden 1946 elokuva)|Syvä uni]]* (1946).

Käsikirjoituksista maksettiin proosakirjallisuutta paremmin, ja vuoden 1955 jälkeen Brackett keskittyi tekemään käsikirjoituksia elokuviin ja televisioon. Tunnettuja ovat varsinkin elokuvat *[[Rio Bravo]]* (1959, Jules Furthmanin kanssa) ja *[[Pitkät jäähyväiset (elokuva)|Pitkät jäähyväiset]]* (1973). Brackett kirjoitti käsikirjoitusluonnoksen myös *[[Imperiumin vastaisku]]un*, joka sai ensi-iltansa kuitenkin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Brackettin oli lisäksi tarkoitus kirjoittaa spin-off-romaaneja, jotka olisivat käsitelleet prinsessa Leiaa, Han Soloa ja Lando Calrissiania.

### Yksityiselämä
Brackettia on kuvailtu itsepäiseksi ja kapinalliseksi poikatytöksi. Hänen äitinsä ja muut sukulaisensa eivät arvostaneet tieteiskirjallisuutta ja olisivat toivoneet Brackettin kirjoittavan mieluummin sivistyneille naisille sopivaa kirjallisuutta. Brackett vastasi kirjoittavansa sitä mitä osasi, vaikka *[[Ladies’ Home Journal|Ladies’ Home Journalin]]* kaltaisiin lehtiin kirjoittaminen olisikin ollut taloudellisesti järkevämpää. Omien sanojensa mukaan Brackett pärjäsi kirjallisuusalalla alkuvaikeuksien jälkeen hyvin eikä juurikaan kohdannut sukupuolisyrjintää. Poikkeus tähän oli John W. Campbellin *Astounding*, eikä Brackett muutaman novellin jälkeen suostunut lähettämään tekstejään kyseiseen lehteen.

Vuonna 1946 Brackett avioitui Edmond Hamiltonin kanssa, joka myös oli tieteiskirjailija. Bestmanina toimi Ray Bradbury. John Clute (2013) arvioi Brackettin vaikuttaneen miehensä kirjoitustyyliin, joka ”1940-luvun lopulla parani huomattavasti”. Pariskunta kirjoitti toisinaan yhteistyössä, mutta vain yksi tarina (”Stark and the Star Kings”) julkaistiin molempien nimissä. Hamilton paljasti myöhemmin, että Brackett oli kirjoittanut kolme lukua miehensä nimissä julkaistuun romaaniin *The Valley of Creation* (1948). Brackettin mukaan pariskunnan kirjallinen yhteistyö ei sujunut kovinkaan hyvin.

Brackett kuoli syöpään 1978.

## Tuotanto

Brackett muistetaan parhaiten tieteis- ja fantasiakirjailijana, mutta hän kirjoitti myös useita rikosromaaneja. Lisäksi hänen tuotantonsa käsittää 16 tuotettua elokuvakäsikirjoitusta sekä useita TV-sarjoja.

Brackettin vaikutusvaltaisimmat romaanit ovat avaruusoopperoita ja planeettaromansseja. Niissä on vaikutteita Robert E. Howardin ja varsinkin Edgar Rice Burroughsin teoksista. Mike Ashley kirjoittaa *The Encyclopedia of Fantasyn* (1997) artikkelissa, että Brackettin merkitys miekan ja magian vakiintumiselle omaksi kirjallisuudenlajikseen oli yhtä suuri kuin Howardinkin. Hänen planeettaseikkailujensa yleisin miljöö oli Mars, joka monella tapaa muistutti Burroughsin samannimisen kirjasarjan maailmaa. Brackettin tarinat eivät muodosta jatkuvajuonista tai sisäisesti ristiriidatonta kokonaisuutta, vaikka niissä onkin harvakseltaan viittauksia toistuviin tapahtumiin tai paikkoihin. Hänen tunnetuin teossarjansa kertoo Eric John Stark -nimisestä seikkailijasta.

John Clute (2013) kuvailee Brackettin tuotantoa dekadentiksi ja näkee siinä romanttista nostalgiaa kaukaiseen menneisyyteen. Brackettin tuotannossa on myös anti-intellektualistisia aineksia.

## Tunnustuksia
Verkkolehti *[[Gizmodo]]* on kutsunut Brackettia ”avaruusoopperan kuningattareksi”. Useimmista pulp-kirjailijoista poiketen hän kykeni laajentamaan tuotantoaan moniin eri formaatteihin ja tyylilajeihin ja menestyi sekä proosakirjallisuuden että käsikirjoituksien saralla. *Imperiumin vastaiskulle* myönnettiin vuonna 1981 parhaan draamaesityksen Hugo-palkinto. Elokuvan käsikirjoittajana Brackett oli yksi palkinnonsaajista, tosin postuumisti. Vuonna 2014 hänet valittiin Science Fiction Hall of Fameen, ja vuonna 2020 hänelle myönnettiin taannehtiva Hugo-palkinto romaanista *[[Shadow Over Mars]]* (*[[Startling Stories]]*, syksy 1944).

## Huomautukset

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* 
* Leigh Brackett Internet Speculative Fiction Databasessa.