open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Johannes Kastajan kirkko

**Johannes Kastajan kirkko** () on Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksisen kirkon Feodosijan hiippakunnan kirkko Kertšin kaupungissa Krimillä Ukrainassa. Se sijaitsee kaupungin historiallisessa keskustassa meren rannalla Kertšinsalmen rannalla lähellä muinaista satamaa. Kirkko on ainoa hyvin säilynyt bysanttilaista arkkitehtuuria edustava kirkko Ukrainassa.

Kirkon paikalla oli 500–700-luvulla basilika, ja nykyisessä kirkossa on käytetty joitakin sen rakenteita. Nykyisen kirkon rakennusajankohdasta ei ole tarkkaa tietoa: sen arvioidaan tyylinsä perusteella olevan rakennettu 1200–1300-luvulla, mutta on myös arvioitu, että se rakennettiin 800–900-luvulla ja uudelleenrakennettiin 1300-luvulla. Osmanivallan aikana 1600-luvulla kirkon seiniä paksunnettiin. Vuonna 1834 kirkon eteishalli purettiin ja korvattiin isommalla. Vuonna 1842 rakennettiin kellotorni ja vuonna 1845 sivualttari. Vuosina 1892 ja 1896 kirkkoa korjattiin. Vuonna 1937 rakennettiin varasto. Vuonna 1938 kirkko luovutettiin paikalliselle museolle uskonnonvastaiseksi näyttelykohteeksi. Kertšin natsimiehityksen aikana kirkko toimi taas kirkkona. Vuonna 1963 kirkko tunnustettiin Ukrainan SNT:n tasavallallisesti merkittäväksi monumentiksi, ja vuosina 1965–1980 sitä restauroitiin arkkitehti Jevhenija Lopušynskan johdolla. Vuonna 1990 kirkko luovutettiin Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksiselle kirkolle ja vihittiin kirkoksi.

## Galleria

Kerch ChurchOfStJohn.jpg
Kerch church 03.JPG
Kerch church 05.JPG
Kerch ChurchOfStJohnInterior.jpg


## Lähteet
Siipyyn seurakunta

**Siipyyn seurakunta** () oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi vuosina 1860–2006 Siipyyssä. Seurakunta oli yksikielisesti ruotsinkielinen ja kuului Porvoon hiippakunnan Närpiön rovastikuntaan.

Siipyy perustettiin Lapväärtin kappeliseurakunnaksi vuonna 1787. Seurakunta itsenäistyi vuonna 1860. Siipyy liittyi kuntaliitoksen myötä Kristiinankaupungin seurakuntayhtymään 1973. Vuonna 2006 Siipyyn, Lapväärtin ja Kristiinankaupungin ruotsalainen seurakunnat yhdistyivät Lapväärtin-Kristiinankaupungin seurakunnaksi.

Siipyyn ensimmäinen kirkko valmistui 1787. Se tuhoutui tulipalossa 1969 ja sen paikalle valmistui nykyinen Siipyyn kirkko vuonna 1972.

## Papisto
### Kappalaiset
* 1787–1795: Isak Fonselius
* 1797–1816: Mats Litzell
* 1818–1820: Henrik Damsten
* 1822–1838: Per Johan Sandelin
* 1838–1843: Karl Henrik Fonselius
* 1844–1851: Karl Josef Häggström
* 1851–1864: Klas Adolf Karsten

### Kirkkoherrat
* 1877–1881: kirkkoherra Henrik August Vegelius
* 1885–1898: kirkkoherra Klas Emil Hohenthal
* 1898–1904: kirkkoherra Jakob Eliel af Hällström
* 1906–1938: kirkkoherra Gabriel Erik Stenfors
* 1979–1981: vt. kirkkoherra Ralf Sandin

## Katso myös

* Uskonto Pohjanmaalla

## Lähteet
Maksamaan seurakunta

**Maksamaan seurakunta** () oli vuosina 1872–2007 toiminut maksamaalainen seurakunta. Maksamaan seurakunta perustettiin Vöyriin kuuluvaksi saarnahuonekunnaksi vuonna 1706. Maksamaasta tuli kappeliseurakunta 1775 ja se sai kappalaisen 1786. Vuonna 1872 seurakunnasta tuli emäseurakunta ja kirkkoherra astui virkaan vuonna 1889.

## Papisto
### Kappalaiset
* 1787–1817: Alexander Achtman
* 1820–1834: Henrik Damsten
* 1838–1848: Peter Johan Sandelin
* 1848–1853: Leonard Peter Häggström
* 1863–1870: Jakob Esaias Vegelius
* 1870–1875: Berndt Fredrik Nordlund

### Kirkkoherrat

* 1889–1892: Oskar Zakarias Holmström
* 1893–1894: Erik Edvard Bengs
* 1904–1912: Väinö Kauno Turkanheimo
* 1913–1920: August Riihimäki
* 1921–1928: Carl Atle Vester
* 1931–1934: Daniel Orädd
* 1935–1949: Torwald Fagerström
* 1949–1953: Gunnar Levlin
* 1954–1965: Eigil Granvik
* 1966–1974: Gunnar Böling
* 1984–1987: Ralf Sandin

## Katso myös

* Uskonto Pohjanmaalla

## Lähteet
Oravaisten seurakunta

**Oravaisten seurakunta** () oli vuosina 1859–2011 toiminut oravaislainen seurakunta. Oravaisten seurakunta perustettiin Vöyriin kuuluvaksi kappeliksi vuonna 1676. Vuonna 1859 seurakunnasta tuli itsenäinen emäseurakunta. Oravaisiin kuului myös vuonna 1912 perustettu Keskisen rukoushuonekunta.

## Herätysliikkeet
Oravaisten seurakunta muodostaa muun Pohjanmaan rannikon tavoin voimakkaan ja yhtenäisen ruotsinkielisen evankelisen herätysliikkeen tukialueen.

## Papisto
### Kappalaiset
* 1676–1703: Johannes Ruuth
* 1704–1735: Andreas Martini Waselius
* 1735–1774: Abraham Strömmer
* 1775–1794: Johan Kuhlberg
* 1796–1807: Johan Ahlstubbe
* 1809–1828: Jakob Vegelius
* 1829–1837: Vilhelm Fredriksson
* 1841–1852: Peter Kristian Chydenius
* 1853–1855: Vilhelm Österbladh
* 1857–1876: Johan Peter Carlstedt

### Kirkkoherrat
* 1882–1892: Fredrik Hedberg
* 1893–1903: Natanael Elfving
* 1905–1908: Gideon Lilius
* 1910–1914: Ermil Efraim Panelius
* 1959–1964: Lars Julin
* 1978–1993: Lars Jern
* 2000–2010: Berndt Berg

## Katso myös

* Uskonto Pohjanmaalla

## Lähteet
Alavetelin seurakunta

**Alavetelin seurakunta** () oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi vuosina 1894–2020 Alavetelissä. Seurakunta kuului Porvoon hiippakuntaan ja Pedersören rovastikuntaan. Seurakunta muodosti Kruunupyyn ja Teerijärven seurakuntien kanssa Kruunupyyn seurakuntayhtymän.

Alavetelin seurakunta perustettiin alun perin Kokkolan emäseurakunnan kappeliseurakunnaksi vuonna 1752. Vuonna 1894 seurakunta erotettin omaksi kirkkoherrakunnakseen. Alavetelin ja Teerijärven kunnat yhdistyivät Kruunupyyn kanssa vuonna 1969, jolloin seurakunnat muodostivat seurakuntayhtymän. Vuoden 2020 alussa seurakunnat yhdistettiin ja seurakuntayhtymä purettiin.

## Papisto
### Kappalaiset
* 1760–1770: kappalainen Anders Chydenius
* 1771–1782: kappalainen Johan Alcenius
* 1783–1817: kappalainen Henrik Adrian Rislachius
* 1820–1840: kappalainen Abraham Hällström
* 1843–1854: kappalainen Karl Fredrik Ervast
* 1858–1865: kappalainen Isak Otto Appelberg
* 1865–1875: kappalainen Karl Robert Sandelin
* 1876–1879: kappalainen Vilhelm Johansson
* 1879–1885: kappalainen Peter Anders Kallio
* 1885–1888: kappalainen Karl Gustaf Elfving
* 1889–1894: kappalainen Kanutus Onni Nyström

### Kirkkoherrat
* 1897–1902: kirkkoherra Kanutus Onni Nyström
* 1903–1916: kirkkoherra Fredrik William Neunstedt
* 1962–1963: vt. kirkkoherra Ingmar Weckström
* 1963–1969: kirkkoherra Hemming Kankkonen

## Lähteet
Jepuan seurakunta

**Jepuan seurakunta** () oli Suomen evankelis-luterilainen kirkon seurakunta, joka toimi Jepuassa vuosina 1906–2013. Seurakunta kuului Porvoon hiippakuntaan ja Pedersören rovastikuntaan. Jepua muodosti Munsalan seurakunnan ja Uudenkaarlepyyn seurakunnan kanssa Uudenkaarlepyyn seurakuntayhtymän.

Seurakunta perustettiin alun perin Uudenkaarlepyyn rukoushuonekunnaksi 1859. Jepua sai ensimmäisen papin 1863 ja seurakunta sai kappelinoikeudet 1867. Omaksi kirkkoherrakunnaksi seurakunta erotettiin vuonna 1906. Jepuan ja Munsalan kunnat liitettiin Uuteenkaarlepyyhyn vuonna 1975, jolloin alueen seurakunnat perustivat Uudenkaarlepyyn seurakuntayhtymän. Munsala, Jepua ja Uusikaarlepyy yhdistyivät vuoden 2013 alussa ja samalla seurakuntayhtymä purettiin.

## Papisto
### Kappalaiset
* 1863–1868: kappalainen Jakob Simelius
* 1872–1879: kappalainen Haniel Östring
* 1881–1906: kappalainen Fredrik Nordgren

### Kirkkoherrat
* 1917–1932: kirkkoherra Eskil Henrik Westergren

## Lähteet
Teerijärven seurakunta

**Teerijärven seurakunta** () oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi vuosina 1868–2020 Teerijärvellä. Seurakunta kuului Porvoon hiippakuntaan ja Pedersören rovastikuntaan. Teerijärvi muodosti Alavetelin seurakunnan ja Kruunupyyn seurakunnan kanssa Kruunupyyn seurakuntayhtymän.

Teerijärvi oli Kruunupyyn alainen saarnahuonekunta vuodesta 1662 ja sai oman kirkon 1667. Vuonna 1669 seurakunnasta tuli kappeli ja vuonna 1868 itsenäinen kirkkoherrakunta. Teerijärven ja Alavetelin kunnat yhdistyivät Kruunupyyn kanssa vuonna 1969, jolloin seurakunnat muodostivat seurakuntayhtymän. Vuoden 2020 alussa seurakunnat yhdistettiin ja seurakuntayhtymä purettiin.

## Papisto
### Kappalaiset
* 1671–1699: kappalainen Carolus Gustavi Werander
* 1700–1702: kappalainen Matthias Mejlund
* 1702–1731: kappalainen Gabriel Gabrielis Werander
* 1733–1758: kappalainen Lars Häggman
* 1759–1781: kappalainen Georg Nicolai Mathesius
* 1781–1794: kappalainen Matthias Kjöping
* 1795–1819: kappalainen Sven Abraham Fontell
* 1822–1839: kappalainen Jonas Reinhold Granlund
* 1842–1847: kappalainen Lars Schalin
* 1851–1863: kappalainen Karl Josef Häggström
* 1863–1871: kappalainen Josef Vilhelm Fontell

### Kirkkoherrat

* 1875–1889: kirkkoherra Karl August Mellberg
* 1890–1900: kirkkoherra Johan Vilhelm Fontell
* 1901–1915: kirkkoherra Ernst Gustaf Appelberg
* 1984–1989: kirkkoherra Gunnar Böling

## Lähteet
Jan Balstad

**Jan Balstad** (s. 16. marraskuuta 1937 Oslo) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan ulkomaankauppa- ja merenkulkuministerinä 1988–1989.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Jan Balstad'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Werder (Havel)

**Werder (Havel)** on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksan koillisosassa. Sen vanhakaupunki sijaitsee Havel-joen saarella. Werder tunnetaan hedelmänviljelystään ja se on osa Berliinin suurkaupunkialuetta.

## Maantiede
Werder sijaitsee Brandenburgin länsiosassa ja piirikuntansa pohjoisosassa. Etäisyys Berliinin keskikaupungilta on noin 35 kilometriä lounaaseen. Havel virtaa Werderin halki kohti länttä ja kaupungin keskusta sijaitsee saarella, jota Havel erottaa mantereesta. Werderissä on useita järviä (Schwielowsee, Glindower See, Großer Plessower See ja Großer Zernsee).

Nykyinen Werder on syntynyt useiden kuntaliitosten seurauksena, joita tehtiin 1990-luvun lopussa ja 2000-luvun alussa.

## Historia

Werderin kalastajakylä sai alkunsa oletettavasti 800- tai 900-luvulla. Varhaisimmat asiakirjamaininnat paikkakunnasta ovat vuodelta 1317, jolloin Lehninin luostari osti sen. Keskiaikana Werder oli pieni luostarikaupunki, Klosterstädtchen. Asukkaiden tärkeitä elinkeinoja olivat kalastus ja munkkien harjoittama viininviljely. Uuden ajan koittaessa Werder maallistui. Kaupunkiin johtava silta uudistettiin 1736 ja katuja päällystettiin, jotta ne eivät olisi enää mudan tai pölyn peitossa. Saman vuosisadan aikana Werderin talous kehittyi suotuisasti; viininviljely taantui ja tilalle tuli hedelmien viljely. Seuraus: Werderista kehittyi Berliinin ja Potsdamin hedelmätarha.

1900-luvulle tultaessa hedelmiä alettiin myös jalostaa. Natsivallan aikana yli sata Werderin juutalaista emigroitui, karkotettiin tai murhattiin. Toisessa maailmansodassa Werder vältti laajamittaiset pommitustuhot, mutta se päätyi sodan jälkeen osaksi DDR:ää. Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen Werderin hedelmäviljelyn perinne jatkui - se ei ollut katkennut 45-vuotisella sosialismin kaudella. Vanhaakaupunkia saneerattiin ja uusia asuin- ja liiketoiminta-alueita rakennettiin.

Werderin puidenkukintaa on juhlistettu Baumblütenfest-tapahtumalla vuodesta 1879 alkaen. Jokaista vuotta varten valitaan uusi puidenkukintakuningatar, Baumblütenkönigin.

Werderin vanhassakaupungissa sijaitsee useita historiallisia kirkkoja. Maallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa Lendelhaus (1789) ja Bockwindmühle. Mainittakoon myös vanha raatihuone (Altes Rathaus) ja vanha panimo (Alte Brauerei).

## Talous ja liikenne
Werderin elinkeinoja ovat muun muassa hedelmien ja vihannesten viljely ja niiden jalostaminen, energia- ja ympäristöteknologia, valmistaloteollisuus ja logistiikka-ala. Werderin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Berliini–Magdeburg. Werder sijaitsee Berliinin kehämoottoritien (BAB 10) sisällä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Werder (Havel), Brandenburg, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Bjarne Mørk-Eidem

**Bjarne Mørk-Eidem** (4. lokakuuta 1936 Vega – 2. lokakuuta 2022) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1969–1993 ja toimi Norjan kalastusministerinä 1986–1989. Vuosina 1990–2005 hän johti Norjan valtiontalouden tarkastusvirastoa Riksrevisjonenia.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Bjarne Mørk-Eidem'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Jääkiekon Valtakunnansarja 1940–1941

**Kaudella 1941 Jääkiekon Valtakunnansarja** pelattiin yksinkertaisena viiden joukkueen sarjana. Sarjan voittaja nousi suoraan SM-sarjaan ja  toiseksi sijoittunut karsi SM-sarjan seitsemänneksi sijoittunutta vastaan.

## Valtakunnansarja

Karhu-Kissat nousi SM-sarjaan. 

SM-sarjassa Turun Riento ja Åbo IFK olivat tasapisteissä kuudentena ja Jääkiekkoliitto päätti, että karsintaotteluun joutuva joukkue päätettäisiin ylimääräisellä ottelulla. ÅIFK protestoi Jääkiekkoliiton päätöstä ja kieltäytyi pelaamasta ylimääräistä ottelua, jonka seurauksena  joukkue menetti paikkansa SM-sarjassa ja TBK nostettiin SM-sarjaan sen tilalle. 

## Lähteet
Teltow

**Teltow** () on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksan koillisosassa. Berliinin suurkaupunkialueella sijaitsevassa vuonna 1265 kaupunkioikeudet saaneessa Teltow’ssa toimii useita korkean teknologian yrityksiä.

## Maantiede
Teltow sijaitsee moreenitasangolla Brandenburgin keskiosassa ja piirikuntansa koilliskulmalla. Se rajoittuu pohjoisessa Teltow’n kanavaan, joka erottaa sitä Berliinistä. Teltow’n etäisyys Berliinin keskikaupungilta on noin 17 kilometriä lounaaseen.

## Historia

Teltow sai kaupunkioikeudet 6. huhtikuuta 1265. Kyseinen dokumentti on samalla ensimmäinen kirjallinen maininta Teltow’sta. Vuonna 1375 Teltow’n väkiluku oli noin 800 ja tärkeimpiä elinkeinoja olivat maatalous, oluenpaneminen ja käsityöläisyys. Uusi aika toi mukanaan reformaation ja Teltow’ssa valta siirtyi 1571 jälleen vaaliruhtinaille. Teltow koki vuosina 1520–1801 seitsemän tuhoisaa tulipaloa ja vuonna 1566 kaupunkia koetteli rutto. 1600-luvun alkupuoliskolla Teltow kärsi kolmikymmenvuotisesta sodasta ja useista kulkutaudeista. Niiden seurauksena kaupunki näivettyi pahoin. Vuoden 1711 kaupunginpalon jälkeen teltow’laiset alkoivat kasvattaa Teltow’n nauriita (Teltower Rübchen).

Teltow’n vuosisataisia mahtisukuja olivat Schwanebeckit ja Wilmerdorfit, joiden valta mureni vasta 1808 tehdyn uudistuksen myötä. Kaupunki kasvoi ja kehittyi voimakkaasti 1800-luvun aikana ja edelleen 1900-luvulla. Toinen maailmansota katkaisi myönteisen kehityksen. Tuhottuja teollisuuslaitoksia ja infrastruktuuria jälleenrakennettiin sodan jälkeen. DDR:n aikana sähköteollinen tuotanto oli merkittävä elinkeino, mutta Saksojen jälleenyhdistymisen myötä Teltow’n teollisuus osoittautui auttamattoman kilpailukyvyttömäksi. Sijainti Berliinin kyljessä avitti kaupunkia uuteen nousuun ja sen historiallista vanhaakaupunkia alettiin saneerata 1990-luvulla. Vuonna 1994 Teltow’hon liitettiin Ruhlsdorfin kunta.

Teltow’n vanhakaupunki on säilynyt varsin hyvin. Siellä on muun muassa Pyhän Andreaksen kirkko eli St. Andreaskirche, jonka torni on kaupungin historiallinen maamerkki. Kirkon vanhimmat rakenteet ovat 1200-luvulta.

## Talous ja liikenne
Teltow’ssa toimii lukuisia korkean teknologian yrityksiä. Teltow’n rautatieasema (Bahnhof Teltow) sijaitsee rataosuudella Berliini–Halle. Toinen asema, Bahnhof Teltow Stadt, on paikallisjunaliikenteen käytössä.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Teltow, Brandenburg, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Munsalan seurakunta

**Munsalan seurakunta** () oli Suomen evankelis-luterilainen kirkon seurakunta, joka toimi Munsalassa vuosina 1857–2013. Seurakunta kuului Porvoon hiippakuntaan ja Pedersören rovastikuntaan. Munsala muodosti Jepuan seurakunnan ja Uudenkaarlepyyn seurakunnan kanssa Uudenkaarlepyyn seurakuntayhtymän.

Munsalan seurakunta perustettiin alun perin Uudenkaarlepyyn kappeliksi ennen vuotta 1734. Munsala sai oman papin 1755 ja erotetttiin omaksi kirkkoherrakunnaksi 1857. Hirvlaxin rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1913. Munsalan ja Jepuan kunnat liitettiin Uuteenkaarlepyyhyn vuonna 1975, jolloin alueen seurakunnat perustivat Uudenkaarlepyyn seurakuntayhtymän. Munsala, Jepua ja Uusikaarlepyy yhdistyivät vuoden 2013 alussa ja samalla seurakuntayhtymä purettiin.

## Papisto
### Kappalaiset
* 1742–1762: kappalainen Johan Eliae Remahl
* 1763–1775: kappalainen Johan Freitag
* 1777–1795: kappalainen Elias Gustavi Granroth
* 1796–1822: kappalainen Anders Sinius
* 1825–1844: kappalainen Esaias Vegelius
* 1847–1850: kappalainen Anders Helander
* 1850–1854: kappalainen Gustaf Ticklén
* 1856–1862: kappalainen Alexander Magnus Jungberg

### Kirkkoherrat
* 1874–1877: kirkkoherra Jakob Esaias Vegelius
* 1878–1892: kirkkoherra Nils Gustaf Emeleus
* 1894–1917: kirkkoherra Gustaf von Essen
* 1917–1918: vt. kirkkoherra Karl Armo von Essen
* 1922–1924: vt. kirkkoherra Edvin Stenwall

## Lähteet
Družba (Sumyn alue)

**Družba** (), vuoteen 1962 saakka lähinnä nimellä **H’utir-Myh’ailivskyi** (), on kaupunki Ukrainan pohjoisosassa, Sumyn alueen Šostkan piirissä. Kaupunki sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Žuravka-sivujoen varrella (joki esiintyy myös nimellä Žuravtsi), maanteitse noin 200 kilometriä aluekeskus Sumystä pohjoisluoteeseen (linnuntietä 139 km). Družban kautta kulkee päärata Venäjän Brjanskista Ukrainan Konotopin risteysasemalle, minkä lisäksi luoteeseen vievä rata johtaa Unetšaan ja kaakkoon johtava rata Bilopilljaan. Družban rautatieaseman nimi viittaa kaupunkia muodostettaessa olemassa olleen taajaman nimeen (*H’utir-Myh’ailivskyi*, ).

Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 4&nbsp;594 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 asukkaita oli noin 5&nbsp;726, joista etnisesti ukrainalaisia oli 70 prosenttia, venäläisiä 24 prosenttia ja valkovenäläisiä 5 prosenttia. Kaupungin nimi (Družba, suom. *Ystävyys*) symboloi ystävyyttä ukrainalaisten, venäläisten ja valkovenäläisten välillä.

Tammikuun keskilämpötila Družbassa on -8 ja heinäkuun +18,6 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 594 millimetriä.

Kaupungin pohjana toimivista paikkakunnista tiedetään, että 1600-luvun puolivälin jälkeen Žuravkan ja Jurasivkan kylät kuuluivat A. Gamalijulle, jonka poika oli hetmani Ivan Mazepan kannattaja. Pultavan taistelun (1709) jälkeen tsaari Pietari I antoi seudun maiden hallinnan maanomistaja Golovinille, jonka jälkeläiset myivät ne Kotšubejivin suvulle. 1830-luvulla teollisuusmies M. Tereštšenko osti maat. Vuonna 1835 hän perusti sokeritehtaan mailleen; se toimi vuoteen 1995 asti. Sen työntekijämäärä kasvoi ja tehtaan luo kehittyi asutus, jonka Tereštšenko nimesi poikansa Myh’ailon mukaan. Nimi H’utir-Myh’ailivskyi mainitaan ensimmäisen kerran 1855 sokeritehtaan rakentamisen yhteydessä. 1860-luvulla kapearaiteinen rautatie rakennettiin seudulle (linjalta Voronež-Zernovyje); vuodesta 1907 H’utir-Myh’ailivskyi on ollut risteyspaikkakunta. H’utir-Myh’ailivskyi sai kaupunkityyppisen taajaman aseman 1958. Kaupungin aseman ja nykyisen nimensä se sai vuonna 1962, jolloin kolme lähekkäistä asutusta (Žuravka, Jurasivka ja H’utir-Myh’ailivskyi) yhdistettiin.

Ukrainan vuonna 2020 tekemän aluehallintouudistuksen jälkeen Družba on kuulunut Šostkan piiriin; tätä ennen se oli osa Jampilin piiriä.

## Lähteet
Hirvijärvi (Kuopio, Hirvilahti)

**Hirvijärvi** on syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen järvi Kuopion luoteisosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 1,5 neliökilometriä. Etäisyys Kuopion keskustasta on 21 kilometriä länsiluoteeseen.

## Maantiede
Hirvijärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 2,75 kilometriä ja lännestä itään 1,9 kilometriä. Pääaltaasta työntyy etelään noin kilometrin pituinen Myllylahti, joka jakautuu edelleen pienemmiksi lahdiksi. Koillisen rannan Runtinlahti puolestaan jakaa järven pohjoisosan Leskelänlahteen ja Runtinlahteen. Järven läntisimmän osan muodostaa Jokilahti. Noin kolmasosa Hirvijärvestä on enintään kolme metriä syvä ja noin viidesosa vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue sijaitsee aivan Lampsniemen pohjoispuolella. Järven pohjoisosassa on 20 metrin syvänne.  Järven läntisin osa on matalaa.

Hirvijärven saariluvuksi on ilmoitettu kaksitoista. Laajimmat saaret ovat Koivusaari luoteessa ja Runtinsaari matalan Runtinlahden alueella. Hirvijärven rannat ovat pääosin metsämaata, länsirannalla on pieni peltoalue. Noin puoli kilometriä Hirvijärveltä koilliseen sijaitsee Hirvilahden kylän peltojen ympäröimä Hiihtari ja noin puoli kilometriä länteen sijaitsee Nieminen.

Hirvijärveen virtaa nimettömiä tulouomia. Hirvijärvi laskee Myllylahden koillispuolelta alkavaa Kaivannonjokea itään Postilampeen (98,6 metriä mpy), josta virta vie pienten järvien kautta koilliseen Kallaveteen.

Hirvijärven vesitilavuus on 8&nbsp;509&nbsp;000 kuutiometriä.

Hirvijärvi (04.281.1.029) kuuluu Kallaveden-Ala-Ruokoveden alueeseen (04.281), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden yläosan alue (04.28) ja ensimmäinen jakovaihe on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Hirvijärvi on toiseksi laajin Kallaveden-Ala-Ruokoveden alueen 57:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Selkeästi laajin on Kallavesi. Kolmanneksi laajin on alle puolen neliökilometrin laajuinen Hiihtari.

## Lähteet
Niemisjärvi (Kuopio)

**Niemisjärvi** (myös **Nieminen**) on kahdesta kapeasta haarasta koostuva, suurelta osin peltomaiden reunustama järvi Niemisjärven kylässä Kuopion luoteisosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 42,1 hehtaaria. Etäisyys Kuopion keskustasta on 22 kilometriä länsiluoteeseen.

## Maantiede
Niemisjärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on noin 1,8 kilometriä. Järven itäisen osan nimi on Pieni-Nieminen. Läntinen järvenosa on laajalti vähintään kuusi metriä syvä, itäinen osa on matalampi. Niemisjärveen virtaa tulouoma pohjoisesta ja toinen uoma lännestä Särkinen-järveltä (132,7 metriä mpy).

Niemisjärven ainoa saari on järveä jakavan niemen luoteispuolella sijaitseva muutaman aarin laajuinen luoto. Niemisjärven itäpuolella sijaitsee Hirvijärvi, järvien välissä kohoaa Kimarinmäki (noin 170 metriä mpy).

Niemisjärvi (04.284.1.016) kuuluu Suovunjärven valuma-alueeseen (04.284), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kallaveden yläosan alue (04.28) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Suovunjärven alueeseen kuuluu 47 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Naarajärvi, Suuri-Palonen–Pieni-Palonen, Iso Salinjärvi ja Rääpys-Rytky. Alueen järvistä seitsemäntoista on yli kymmenen hehtaarin laajuisia.

## Lähteet
Jääkiekon Suomensarja 1944–1945

**Kaudella 1945 Jääkiekon Suomensarja** pelattiin yksinkertaisena kolmen joukkueen sarjana. Sarjan voittaja nousi suoraan SM-sarjaan.

## Suomensarja

Tampereen Palloilijat nousi SM-sarjaan. 

## Lähteet
Kylmäkosken vanha hautausmaa

**Kylmäkosken vanha hautausmaa** on Akaan kaupungissa sijaitseva hautausmaa, jonne ei vuoden 1889 jälkeen ole haudattu vainajia. Se perustettiin 1857 Akaan pitäjään, josta Kylmäkoski 1895 erotettiin omaksi kunnakseen. Kylmäkosken kunta liitettiin Akaan kaupunkiin vuoden 2011 alusta.

Kylmäkosken kappeliseurakunta toimi Akaan seurakunnan alaisuudessa. Kylmäkoskella ei ollut omaa hautausmaata, vaan vainajat vietiin Akaan vanhalle hautausmaalle Toijalaan. Toijala oli Akaan kirkonkylä ja 1870-luvulta lähtien asutusalue Toijalan rautatieaseman ympärillä. Keskustelu Kylmäkoskelle perustettavasta hautausmaasta alkoi 1846 ja 1854 kysyttiin Akaan seurakunnan kirkonkokouksessa kylmäkoskelaisten mielipidettä asiaan. Hautausmaa perustettiin 1857 ja kirkonkokouksessa annettiin Emanuel Pihlmanin tehtäväksi hautapaikkojen osoittaminen ja hautojen kaivaminen.

Maa-alueen hautausmaata varten lahjoitti Tarpianjoen läheisyydestä Vanhan Hautaan kartanon omistaja B. G. Mellin. Kylmäkoskelaisten tehtäväksi tuli raivata maastosta kiviä ja ajaa alueelle soraa. Maata ajettiin 1861 ja 1867, jolloin alueelle istutettiin myös puita. Hautausmaan luona oli paari- ja kalustohuone, joka maalattiin 1860 niin, että seinistä tuli punaiset, nurkkalaudoista valkoiset ja ovista mustat. Tämä hautausmaan ainoa rakennus myytiin tarpeettomana pois 1897, eikä alueella ollut muita rakennelmia kuin aluetta ympäröivä kiviaita.

Valtiovalta sääteli hautausmaiden käyttöä ja perustamista asetuksilla, joista keskeinen oli vuonna 1879 säädetty Keisarillisen Majesteetin Armollinen Asetus terveydenhoidosta Suomenmaassa. Sen kuudes luku käsitteli hautausmaita ja ruumiiden hautaamista. Hautausmaat eivät enää saaneet sijaita aivan lähellä asutusta, vaan sellaisille hauta-alueille hautaaminen tuli lopettaa senaatin päätöksellä kesään 1890 mennessä. Kylmäkoskella nimismies ja maanmittari vetosivat terveydellisiin syihin, kun kielsivät vanhan hautausmaan käyttämisen 1889. Uusi Kylmäkosken hautausmaa otettiin käyttöön samana vuonna.

Kylmäkosken vanha hautausmaa sijaitsee kummulla, jolta on ennen puuston kasvua nähnyt Tarpianjoelle saakka. Hautausmaa edustaa paikallishistoriaa ja varhaista suomalaista hautausmaakulttuuria. Se on ajalta ennen asemakaavoitettuja hautausmaita.

## Lähteet
* Inventointiraportti avautuu osiosta Liitetiedostot.

### Viitteet
Suuri-Kivistö

**Suuri-Kivistö** on kahdesta altaasta koostuva metsäjärvi Ruokolahden luoteisosassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,2 neliökilometriä. Etäisyys Imatralta on 30 kilometriä pohjoisluoteeseen.

## Maantiede
Suuren-Kivistön ulottuvuus etelästä pohjoiseen on kaksi kilometriä. Järven pohjoisen osan nimi on Suuri-Kivistö ja eteläisen osan Pieni-Kivistö. Osia erottaa järven länsirannalta itään pistävä puolisen kilometriä pitkä Kivistönniemi ja yhdistää niemen itäpuolinen Kivistönsalmi. Järven lahdet ovat loivasti kaareutuvia ja suiltaan avoimia. Pieni-Kivistö kattaa noin kolmanneksen järvikokonaisuuden pinta-alasta. Noin kymmenesosa Suuresta-Kivistöstä (ml. Pieni-Kivistö) on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin alue, 20–23 metriä, sijaitsee järven keskiosassa Kivistönniemen pohjoispuolella. Pienen-Kivistön syvin kohta on kymmenen metriä. Järven pohjoiset ja luoteiset osat ovat matalia.

Suuren-Kivistön ainoa saari on järven etelärannan läheisyydessä sijaitseva noin seitsemän aaria laaja Mertasaari. Järven rannoilla on jonkin verran pientaloja. Suureen-Kivistöön laskee useita suo-ojia, etenkin sen pohjoispuolella sijaitsevalta Leviänlahdensuolta. Kartan perusteella Suuren-Kivistön itäpuoliset pienehköt järvet laskevat sen koilliskolkkaan Tetrilammen (90,6 metriä mpy) kautta. Suuren-Kivistön länsirannalta alkaa nimetön lasku-uoma, joka virtaa länteen Kaidanjärveen (89,0 metriä mpy). Suuren-Kivistön ja Kaidanjärven välinen kannas on noin 350 metriä leveä.

Suuren-Kivistön vesitilavuus on 5&nbsp;583&nbsp;000 kuutiometriä.

Suuri-Kivistö (04.129.1.008) kuuluu Myllyjoen-Vehkajärven valuma-alueeseen (04.129), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pihlajaveden–Kokonselän alue (04.12) ja ensimmäinen jakovaihe on Suur-Saimaan alue (04.1). Suuri-Kivistö on toiseksi laajin Myllyjoen-Vehkajärven valuma-alueen kahdeksastatoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Vehkajärvi ja kolmantena tulee Kaidanjärvi, jota seuraa Valkjärvi.

## Lähteet
Gunnar D. Hansson

**Gunnar D. Hansson** (s. 1945 Smögen) on ruotsalainen runoilija, esseisti, kirjallisuustieteilijä ja kielenkääntäjä. Hän on yhdistänyt runoudessaan nykyaikaisia vaikutteita sekä muinaispohjoismaisia ja niitäkin varhaisempia historiallisia teemoja.

Hansson varttui Smögenin saarella Göteborgin pohjoispuolella Bohuslänin alueella. Hän väitteli filosofian tohtoriksi kirjallisuustieteen alalla väitöskirjallaan *Lyckans berså* (2008) ruotsalaisesta kirjailija Lars Ahlinista. Hansson teki debyyttinsä runoilijana kokoelmallaan *Övergångar, uppskov* vuonna 1979. Läpimurtonsa hän saavutti runokokoelmien trilogiallaan, jonka muodostavat *Olunn* (1989), *Lunnebok* (1991) ja *Idegransöarna* (1994). Näissä teoksissaan hän syventyy merelliseen luontoon ja eläimistöön. Näiden ja hänen muidenkin kokoelmiensa runot ovat tyyliltään esseistisiä, mutta lyyrisiä. Hanssonin myöhempiä teoksia ovat *AB Neandertal* (1996), *Lomonosovryggen* (2009) ja *Tapeshavet* (2017). *Tapeshavet* sai nimensä viimeisimmän jääkauden jälkeen Ruotsin länsirannikolle muodostuneen rantaviivan mukaan. Hansson on julkaissut myös esseekokoelmat *Ärans hospital* (1999) ja *Garbo går iland* (2020).

Hansson on tehnyt käännöksiä muinaisenglantilaisesta ja muinaisislantilaisesta runoudesta. Hän on myös kääntänyt vaimonsa Ildikó Márkyn kanssa unkarilaisten Endre Adyn ja Péter Esterházyn kirjoituksia. Hansson on ollut kirjallisuustieteen dosenttina ja on Göteborgin yliopiston emeritusprofessori. Hän on saanut runoudestaan ja esseistiikastaan monia merkittäviä kirjallisuuspalkintoja. Näiden joukossa ovat olleet Bellman-palkinto (2004) ja Ekelöf-palkinto (2009). Vuonna 2010 Hansson sai yhdessä Ildikó Márkyn kanssa Ruotsin akatemian kielenkääntäjäpalkinnon (Svenska Akademiens översättarpris).

## Lähteet
Palmyra (kunta New Yorkissa)

**Palmyra** on kunta New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Waynen piirikunnan lounaisosassa noin 30 kilometriä Rochesterista kaakkoon. Kunnan väliluku vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan on 7&nbsp;403.

Palmyra perustettiin 1789, ja nykyisen nimensä se sai 1796. Kunta nimettiin Syyriassa sijaitsevan, historiallisen Palmyran kaupungin mukaan. New Yorkin Palmyraan kuului alkujaan myöhemmin siitä erotettu Macedon. Palmyran kylä sai omat kunnallisoikeudet 1828, mutta se kuuluu myös laajempaan kuntaan.

Palmyra liittyy keskeisesti mormonismin historiaan, sillä Joseph Smith sai siellä lapsuudenkodissansa vuonna 1820 ensimmäisen näkynsä. Läheiseltä Kumoran kukkulalta Smith kertoi esiinkaivaneensa vuonna 1827 kultalevyt, jotka hän käänsi Mormonin kirjaksi.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Palmyran kunnan kotisivut
Carondeletin palatsi

**Carondeletin palatsi** (esp. *Palacio de Carondelet*) on Ecuadorin presidentin virka-asunto Quitossa. Siinä on myös hallituksen tilat. Paroni Héctor de Carondelet, joka johti Espanjan audienssia, rakennutti sen 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa. Rakennus edustaa uusklassismia, ja sen julkisivua koristaa näyttävä pylväikkö.

## Lähteet
Kim Jin-Young

**Kim Jin-Young** (; s. 9. kesäkuuta 1995), tunnetaan myös nimellä **Dex** (), on eteläkorealainen tubettaja ja striimaaja sekä entinen Etelä-Korean merivoimien sotilas. 

Hän työskentelee kthd. studio -nimisessä yrityksessä yhdessä muiden sotilaiden kanssa. Hän YouTube-kanavansa nimi on 덱스101 (*Dekseu 101*).

## Ura

### 2020-2023
Kim loi YouTube-kanavansa vuonna 2020. Hän osallistui tosi-tv-ohjelmaan *Toy Soldiers: Fake Men 2* () noin kaksi kuukautta sen jälkeen, kun hän lähti armeijasta. Vuonna 2021 Kim osallistui kahteen eri ohjelmaan: *Love & Joy* () ja *Bloody Game* (). Hän nousi julkisuuteen osallistuttuaan vuonna 2022 Netflixin deittiohjelmaan *Single's Inferno 2* (). 

Vuonna 2023 hänet kutsuttiin YouTubessa julkaistuun selviytymisohjelmaan *UMA Game* (), ja helmikuussa hän teki haastattelun sekä oli valokuvausmallina eyesmag-lehdelle.

## Henkilökohtainen elämä
Erottuaan armeijasta hän päätti ottaa käsivarteensa tatuoinnin, joka symboloi hänen olleen kerran soturi. Alun perin hän käytti nimeä ”Endex” eli ”End experience”, joka tarkoittaa aktiivisen sotilaan koulutuksen päättymistä, mutta *Fake Men 2* -sarjan kuvauksissa hänelle kerrottiin, että se oli liian pitkä, joten hän poisti N-kirjaimen ja päätyi nimeen ”Dex”.

Hän tapasi räppäri Queen Wasabiin selviytymisohjelma *Bloody Gamen* aikana. Wasabii auttoi Kimiä tämän kappaleen *너에게 난* luomisessa. Hänellä on myös muita tubettajaystäviä, kuten Agent H ja Salty UDT.

Hänellä on unelmia julkaista enemmän armeijaan liittyviä videoita, mutta mainitsi, että se on vaikeaa Etelä-Koreassa aselakien takia, joten hän haluaa matkustaa Yhdysvaltoihin ja kuvata asevideoita siellä. Joulukuussa 2022 Kim matkusti Thaimaahan ja vieraili bangkokilaisessa ampumakeskuksessa.
Muharrem Demirok

**Muharrem Demirok** (s. 1976 Huddinge) on ruotsalainen Keskustapuolueen poliitikko, joka toimi puolueensa puheenjohtajana vuosina 2023–2025. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2022. 

## Yksityiselämä
Demirok on turkkilaistaustainen ja hänellä on Turkin sekä Ruotsin kaksoiskansalaisuus. Hän maksoi 50 000 kruunua Turkille, jotta hänen ei täytynyt käydä asepalvelusta. Tammikuussa 2023 hän ilmoitti aikovansa luopua Turkin kansalaisuudesta.

Demirok on saanut vuosina 1995 ja 1999 tuomion pahoinpitelystä. Ensimmäisessä oli kyse tappelusta hänen ollessaan lukiossa ja toisessa opiskelijabileissä.

Demirok on opiskellut valtio-oppia Linköpingin yliopistossa. Hän asuu Linköpingissä vaimonsa Saran kanssa ja heillä on kolme lasta.
## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Muharrem Demirok'' Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla 
* ''Muharrem Demirok'' Ruotsin keskustapuolueen verkkosivuilla
BMW Schnellbomber II

**BMW Schnellbomber II**, luonnosten mukaan **BMW 028 -laitteen asennus: liite 5**, oli toisen maailmansodan aikainen BMW:n laatima esitelmä siitä, kuinka heidän kehitteillä ollutta BMW 028 potkuriturbiinimoottoria voitaisiin käyttää lentokoneissa. Suunnitelmaa ei koskaan nimetty schnellbomberiksi (suom. nopea pommikone) toisin kuin schnellbomber I, vaan tätä nimitystä on alettu käyttämään sodan jälkeen päätelmien varjossa.

## Suunnittelu ja kehitys
BMW oli jo pitkään suunnitellut omaa suuritehoista BMW 018 suihkumoottoriaan, jotka olivat ajalleen verrattain uusi keksintö. Tämän yhteydessä BMW halusi myös kehittää potkuriturbiiniversion kyseisestä moottorista. Ongelmana kuitenkin oli moottorityypin tuoreus jonka vuoksi kyseistä moottorityyppiä ei ollut juurikaan ehditty käyttää lentoteollisuudessa, joten ei oltu vielä varmoja siitä, kuinka potkuriturbiinimoottoria voitaisiin parhaiten hyödyntää lentokoneissa ja kuinka sellainen tulisi asentaa parhaimman tehon saavuttamiseksi. Lisäksi lentokonevalmistajien kiinnostus uuteen moottoriratkaisuun oli herätettävä, jotta moottorin kehitystyöt eivät olisi turhaan. Ratkaisujen löytämiseksi ja kiinnostuksen herättämiseksi BMW tutki asiaa ja laati valmiin raportin vuoden 1944 kesäkuuhun mennessä. Raportti sisälsi eri liitteitä joissa kuvattiin kuinka moottori voitaisiin asentaa lentokoneeseen luetelleen jokaisen vaihtoehdon heikkouksia sekä vahvuuksia. Merkittävimmäksi tekijäksi huomattiin että moottorin potkuriosan tulisi olla riittävän kaukana siiven etureunasta, jotta se ei vaikuttaisi potkurien tehokkuuteen eikä häiritsisi siipien ilmavirtausta liikaa. Yhtenä ratkaisuna raportissa esitellään liite 5, joka tunnetaan nykyään paremmin nimellä BMW Schnellbomber II.

BMW Schnellbomber II:n tarkoituksena oli esitellä minkälaiseen lentokoneeseen BMW:n kehitteillä olevan potkuriturbiinimoottorin uskottiin mahdollisesti soveltuvan. Koneessa oli suuret eteenpäin viistetyt siivet ja sen kaksi BMW 028 moottoria olivat asennettu rungon yläosasta kiinni oleviin ulokkeisiin rungon yläpuolelle. Nämä ulokkeet olivat 45° kulmassa ja ne olisi mahdollisesti voitu myös muokata toimimaan eräänlaisina canard-siipinä jos asennettu lähemmäs koneen nokkaa.  Tämä moottoriasetelma mahdollisti sen, ettei se häiritse ilmavirtausta siivissä eikä ohjauspinnoissa ollen täten parempi vaihtoehto kuin siipiin asennettu moottori. Lisäksi laskutelineet voitiin pitää huomattavasti pienempinä kun turvaväliä potkurin ja maan välillä ei tarvinnut huomioida moottorien sijainnin ansiosta. Koneessa olisi ollut kaksi- tai kolmihenkinen miehistö, joka oli paikoitettuna paineistettuun ohjaamoon rungon etuosaan. Jos suunnitelmaa oltaisiin koskaan lähdetty kehittämään, olisi se hyvin todennäköisesti ajautunut ongelmiin painopisteen kanssa juurikin sen erikoisen moottoriasetelman vuoksi. Vaikka lentokoneen tyyppiä ei koskaan raportissa mainittu, voidaan sen päätellä olevan tarkoitettu pommikoneeksi moottorien suunnitellun käyttötarkoituksen ja koneen suuren koon vuoksi.

## Tekniset tiedot

## Katso myös

* Luettelo saksalaisista lentokoneprojekteista, 1939–1945
* BMW Strahlbomber I
* BMW Projekt I

## Lähteet
Kaislampi

**Kaislampi** (vanha rinnakkaisnimi **Kaitalampi**) on pieni ja kapea metsäjärvi Kirkkonummen koillisosassa Veikkolan itäpuolella. Sen pinta-ala on 3,96 hehtaaria. Etäisyys Helsingin keskustasta on 28 kilometriä länsiluoteeseen.

## Maantiede
Kaislampi on 600 metriä pitkä, 350 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,7 hehtaaria. Kaislampi muistuttaa järven kaakkoiskulmalta katsoen v-kirjainta. Järven eteläosan ranta-alue kuuluu Nuuksion kansallispuistoon. Luoteisen haaran rannalla on pientaloja. Järven rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.

## Vesistösuhteet
Kaislampi sijaitsee Suomenlahden rannikkoalueessa (vesistöaluetunnus 81), jonka Mankinjoen valuma-alueeseen (81.057) järvi kuuluu. Kaislampeen virtaa vettä ympäröiviltä suoalueilta. Sen lounaiskolkasta lähtee laskuoja etelään. Järven vedenpinnan korkeus on 81,4 metriä mpy (N2000).

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*Helsingin Sanomat: Kesäasukkaat ruoppasivat metsälampea Nuuksiossa
Suorajärvi

**Suorajärvi** on rantaviivaltaan polveileva, osin kulttuurimaiseman reunustama ylänköjärvi Kuusamon koillisosassa Pohjois-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 225 kilometriä itäkoilliseen ja Kuusamon keskustasta noin 28 kilometriä pohjoiskoilliseen.

## Maantiede
Suorajärvi muodostuu noin 2,5 kilometriä pitkästä kaakkois–luoteissuuntaisesta altaasta, jonka itäosasta erkanee kohti koillista noin puolitoista kilometriä pitkä, rantaviivaltaan mutkainen lahti. Länsiosasta puolestaan erkanee kohti koillista noin kilometrin pituinen luusuaksi kaventuva lahti. Lahtien välissä on noin neliökilometrin laajuinen Pitkäniemi, jolla sijaitsee Suorajärven kylä. Suorajärven suurin ulottuvuus lännestä itään on noin 3,6 kilometriä.

Noin kolmasosa Suorajärvestä on enintään kolme metriä syvä ja noin kolmasosa on vähintään viisi metriä syvä. Vähintään kymmenmetriset syvänteet eivät muodosta yhtenäistä vyöhykettä, vaan ne sijaitsevat toisistaan erillään järven länsi- ja itäosassa. Järven keskiosa on matalahkoa. Matalat kohdat eivät ylitä järvenpinnan tasoa, joten järvi on saareton.

Suorajärven rannoilla on verraten paljon pientaloja ja peltoalueita. Metsäisintä on järven koilliskolkan Järvenpäänlahden rannoilla. Suorajärven itäosan yli kulkee yhdystie 18891.

Suorajärven länsiosaan laskee Verkasjoki runsaan kilometrin päästä luoteesta Verkasjärveltä (253,4 metriä mpy). Suorajärvi laskee Myllyjokea pohjoiseen Paahtojärveen (236,2 metriä mpy), josta alavirta jatkuu itään Kuusinkijokeen.

Suorajärven vesitilavuus on 6&nbsp;359&nbsp;000 kuutiometriä. Vain nelisen prosenttia siitä on vähintään kymmenen metrin syvyydessä.

Suorajärvi (73.049.1.006) kuuluu Porontimajoen-Myllyjoen valuma-alueeseen (73.049), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Kuusinkijoen valuma-alue (73.04). Porontimajoen-Myllyjoen valuma-alueeseen kuuluu 19 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Porontima ja Suorajärvi ovat laajimmat. Niitä seuraa 17 alle puolen neliökilometrin laajuista vakavettä.

## Lähteet
Artsyz

**Artsyz** (; ) on kaupunki Odessan alueen Bolhradin piirissä Etelä-Ukrainassa, 160 kilometriä aluekeskus Odessasta lounaaseen. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 14&nbsp;486 (2021).

Artsyzin rautatieasemalle johtaa pohjoiskoillisesta Odessasta saapuva ratayhteys. Kaupungin länsipuolella ratayhteys haarautuu länteen, Moldovan eteläosaan vievään rataan (josta edelleen yhteys Romaniaan) ja etelään Izmajiliin vievään rataan.

Artsyzin tammikuun keskilämpötila on -2,8 ja heinäkuun +22,4 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 375 millimetriä. 

Artsyz on perustettu vuonna 1816. Kaupunkityyppinen taajama siitä tuli vuonna 1957 ja kaupunki vuonna 1963.


Вокзал Арциз.jpg|Rautatieasema.
Вхіддомузею.jpg|Paikallismuseon julkisivua.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Fleminggatan

**Fleminggatan** on Tukholman Kungsholmenilla sijaitseva katu, joka ulottuu Kungsbronilta Mariebergsgatanille. 

Katu oli 1600-luvulla nimeltään *Glasbruksgatan* sen alkupäässä sijainneen lasitehtaan mukaan. Lasitehdas paloi vuonna 1653 ja siirtyi muualle. Vuosisadan lopulla katu sai uuden nimen *Tegelbruksgatan* tällä kertaa tiilitehtaan mukaan. Vuoden 1733 kartassa katu puolestaan oli *Reparebansgatan* köydenpunomon mukaan. Toisinaan nimi esiintyi muodossa *Repslagargatan*. Vuonna 1885 katu sai nykyisen nimensä ylikäskynhaltija Klas Larsson Flemingin muistoksi, joka 1640-luvulla toteutti Tukholmassa ruutukaavauudistuksen. 

Fleminggatanin varrella sijaitsivat aikoinaan muun muassa Separatorin ja Bolinderin tehtaat, ja Vasemmistopuolueen päätoimisto sijaitsee edelleen lähellä entistä työläiskeskittymää Kungsgatan 84:ssä.
## Kuvia

Fleminggatan tidigt 1900-tal.jpg|Fleminggatania 1900-luvun alussa.
Tekniska nämndhuset 2008.jpg|Kadun alkupäässä sijaitseva virastotalo Tekniska nämndhuset nähtynä Klara sjöltä päin.
Klamparen 8, 2018a.jpg|AB Separatorin (nykyinen Alfa Laval) entinen pääkonttori Fleminggatan 8:ssa. Separatorin tehtaat siirtyivät Kungsholmenilta Tumbaan vuonna 1962.
Ringdahl optiker 2014c pt.jpg|Optikkoliike *Ringdahlin* valomainos Fleminggatan 36:ssa.
Vmalmsgallerian.jpg|Ostoskeskus Västermalmsgallerian Fleminggatanin ja Sankt Eriksgatanin kulmassa.


## Lähteet
* Sörenson, Ulf. *Vägvisare till Stockholm*. Lind & Co, 2009. 

## Aiheesta muualla
Heiluritaktiikka

**Heiluritaktiikka** on eräs ilmasodankäynnin esiintymismuoto. Sen kehittäjinä voitaneen pitää Gustaf Magnussonia ja Richard Lorentzia.  Käytetty kaartotaisteluun pohjautuva taktiikka harjaantui huippuunsa jatkosodassa, kun Suomen ilmavoimat sai parempia taistelukoneita verraten talvisodan aikaisiin Fokker D.XXI:iin nähden, joilla oli kuitenkin hyvät syöksyominaisuudet. Näitä taistelukoneita olivat jatkosodan alussa saatu Brewster F2A ja Curtiss P-36 Hawk sekä sittemmin Messerschmitt Bf 109.  Curtiss "*Sussu*" Hawkin (Euroopassa: *A-75 Hawk*) kaartolennon eli liikehtimiskyvyn ominaisuuksia on pidetty jopa brittien legendaarista Spitfireä parempina.

Heiluritaktiikassa ensin pyritään saamaan korkeusetu. Sitten tehdään syöksyminen vastustajan kimppuun ja tehdään lopulta nopea irtautuminen. Tällöin tehdään heilurin asetelmaa vastaava taisteluliike. Syöksyssä saavutetaan nopeuteen liittyvää etua. Myöskin Kubanin portaat on tälle lentotaktiikalle varsin likeistä sukua, kuten myös Thach Weave. Suomalaisesta ilmataistelutavasta kehiteltiin myös ns. *parveilutaktiikka*.

## Lähteet
*Kauppinen, Perttu + Enkenberg, Ilkka & al: *IL Historia - Talvisota ilmassa*, Alma Media Suomi, Helsinki, 2022. 02005-2201
*Appelsin, Ulla toim.: *Ilta-Sanomat Erikoislehti - IS Historia, Sodan Lentäjät*, Sanoma News Oy, 2011. 002402-1105.
*Keskinen, Kalevi: *Suomen Ilmavoimien lentokoneet 1939-1972*. Tietoteos, Helsinki/Espoo. Painettu: Forssan Kirjapaino Oy, Forssa, 1977. .
### Viitteet
Ana Luísa Amaral

**Ana Luísa Amaral** (5. huhtikuuta 1956 Lissabon – 5. elokuuta 2022) oli portugalilainen runoilija, kielenkääntäjä, kirjallisuudentutkija ja yhteiskunnallisesti vaikuttanut feministi.

Amaral varttui Sintrassa, mutta asui sittemmin Leça da Palmeirassa ja Portossa. Hän valmistui germanistiikassa ja sai filosofian tohtorin arvon pohjoisamerikkalaisen kirjallisuuden alalla Porton yliopistosta. Amaral julkaisi uransa aikana yli kolmen tusinan verran kirjoja, joihin kuului runouden ohella esseitä, näytelmäkirjallisuutta, fiktiota ja lastenkirjallisuutta. Hänen teoksiaan julkaistiin monissa eri maissa, ja hän sai lukuisia kansallisia sekä kansainvälisiä kirjallisuuspalkintoja. Palkintojen joukossa ovat Portugalin kirjailijaliiton runouden suurpalkinto (2008), Prémio Jacinto do Prado Coelho (2018), Prémio Vergílio Ferreira (2020) ja Prémio Rainha Sofia (2021). Amaral pääsi kirjoituksillaan edustetuksi moniin portugalilaisiin ja kansainvälisiin antologioihin.

Amaral työskenteli Porton yliopiston kirjallisuuden tiedekunnassa. Hän toimi Instituto de Literatura Comparada Margarida Losan hallituksessa feministisen tutkimuksen sekä vertailevan runoudentutkimuksen aloilla ja johti instituutin sisällä kansainvälistä tutkimusryhmää Intersexualidades. Amaralin akateemisiin julkaisuihin kuuluu *Dicionário da crítica feminista*, jonka kirjoittajana oli hänen lisäkseen Ana Gabriela Macedo. Amaral vaikutti tasa-arvon ja sosiaalisen solidaarisuuden asioille omistautuneena aktivistina. Kielenkääntäjänä hän käänsi muiden muassa Emily Dickinsonin, William Shakespearen ja Louise Glückin kirjoituksia. Amaral kuoli pitkittyneeseen sairauteen elokuussa 2022.

## Lähteet
Michael Hartnett

**Michael Hartnett** (, 18. syyskuuta 1941 Croom, Limerickin kreivikunta – 13. lokakuuta 1999 Dublin) oli irlantilainen runoilija ja kielenkääntäjä. Hän kirjoitti runoutta sekä englannin että iirin kielellä.

Hartnett syntyi köyhiin oloihin ja oli lapsena ajoittain iirinkielisen isoäitinsä hoidossa. Hän opiskeli Trinity Collegessa ja University College Dublinissa. Hän vietti myös jaksot Lontoossa ja Madridissa. Hartnett aloitti runouden kirjoittamisen 1960-luvun alkuun mennessä ja julkaisi vuonna 1968 varhaisen kokoelman *Anatomy of a Cliché*. Vuonna 1975 ilmestyi Hartnettin tunnetuimmaksi kokoelmaksi noussut *A Farewell to English* (1975). Sillä hän ilmaisi aikomuksensa keskittyä jatkossa kirjoittamaan iirin kielellä. Teoksen julkaisun aikoihin Hartnett palasi kotiseuduilleen Limerickin kreivikuntaan, Newcastle Westin kaupunkiin. Iirin kielellä ilmestyivät hänen kokoelmansa *Adharca broic* (1978), *Do Nuala: foighne chrainn* (1984) ja *An Phurgóid* (1989). Hartnett kuitenkin muutti takaisin Dundrumiin Dubliniin. Hän julkaisi taas englanninkielisiä runoja teoksissa *Inchicore Haiku* (1985), *A Necklace of Wrens* (1987), *Poems to a Younger Woman* (1989) ja *The Killing of Dreams* (1992). Hänen kootut runonsa ilmestyivät kahdessa julkaisussa vuosina 1984 ja 1987. Wake Forest University Pressin kautta julkaistiin vielä Hartnettin teos *Selected & New Poems* vuonna 1994.

Hartnett syventyi runoissaan muun muassa kahden kielen välisiin jännitteisiin, Irlannin maisemien kuvaukseen sekä huolelliseen Irlannin ja Englannin historian käsittelyyn. Hartnett tutki ja käänsi 1600-luvun irlantilaisten runoilijoiden Dáibhí Ó Bruadairin, Pádraigín Haicéadin ja Aogán Ó Rathaillen teoksia. Hän julkaisi myös käännökset Federico García Lorcan kokoelmasta *[[Romancero gitano]]* (*Gypsy Ballads: A Version of the Romancero Gitano*, 1973) ja *[[Daodejing]]istä* (*Tao: A Version of the Chinese Classic of the Sixth Century*, 1971). Hartnettille myönnettiin American Ireland Literary Fund Award vuosina 1975, 1980 ja 1990 sekä Irish American Cultural Institute Award vuonna 1988. Hartnett oli taiteilijaseura Aosdánan jäsen.

Hartnett teki Caitlín Mauden kanssa yhteistyötä näytelmässä *An Lasair Choille*. Hän toimi vuosina 1976–1978 Raidió Teilifís Éireannilla juontajana ohjelmassa *Poems Plain*. Vuodesta 1976 hän oli myös ajoittainen luennoitsija ja luovan kirjoittamisen opettaja Thomond College of Educationissa Limerickissä. Hartnett työskenteli *[[The Irish Times]]in* runouden toimittajana ja oli mukana toimittamassa julkaisua *Arena*. Hän sai Rosemary-nimisen naisen kanssa lapset Niall ja Lara. Myöhemmin hänen elämänkumppaninsa oli Angela Liston. Hartnett kuoli St Vincent's -sairaalassa Dublinissa 58-vuotiaana. Vuonna 2000 hänen kunniakseen alettiin Newcastle Westissä järjestää vuosittaista runouden festivaalia Éigse Michael Hartnett. Vuonna 2002 Hartnettilta ilmestyi vielä postuumi julkaisu *Collected Poems*, joka oli ehditty koota ennen hänen kuolemaansa.

## Lähteet
Euphrase Kezilahabi

**Euphrase Kezilahabi** (13. huhtikuuta 1944 Ukerewe – 9. tammikuuta 2020 Dar es Salaam) oli tansanialainen runoilija ja romaanikirjailija.

Kezilahabi sai kandidaatin oppiarvon Dar es Salaamin yliopistosta vuonna 1970 ja opetti sitten eri kouluissa pitkin Tansaniaa. Hän palasi Dar es Salaamin yliopistoon jatkamaan opintoja ja tekemään itse opetustyötä swahilin kielen laitoksella. Myöhemmin hän valmistui täydentävien opintojen päätteeksi Wisconsinin yliopistosta Yhdysvalloissa. Kezilahabin ensimmäinen romaani oli opettajien tekemää koulutyttöjen hyväksikäyttöä käsitellyt *Rosa Mistika* (1971). Alun perin teos oli kielletty opetuskäytössä, mutta myöhemmin se saavutti vakiintuneen aseman Kenian ja Tansanian toisen asteen kouluissa. Kezilahabin muiden romaanien joukossa ovat *Kichwamaji* (1974), *Dunia uwanja wa fujo* (1975) ja *Gamba la nyoka* (1979).

Kezilahabi runoteosten joukossa ovat *Kichomi* (1974) ja *Karibu ndani* (1988). Hän julkaisi ensimmäisenä vapaalla mitalla kirjoitetun runokokoelman swahilin kielellä. Kezilahabi rikkoikin swahilinkielisen runouden muodollisia traditioita, ja *Kichomi* oli swahilinkielisen kirjallisuuden piirissä jokseenkin kiistelty teos. Monesti hän otti kirjoituksissaan kantaa yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Kezilahabi oli viettänyt lapsuutensa Victoriajärven keskellä sijaitsevalla saarella, ja hän hyödynsikin runoissaan myös rikasta veden kuvailua.

## Lähteet