open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aleksandrs Obižajevs

**Aleksandrs Obižajevs** (s. 16. syyskuuta 1959 Saulkrasti, Riian piiri, Neuvosto-Latvia) on uransa lopettanut Neuvostoliittoa ja Latviaa edustanut latvialainen seiväshyppääjä ja toimii tällä hetkellä yleisurheiluvalmentajana. Hän kilpaili Neuvostoliiton ja Latvian yleisurheilujoukkueissa 1980- ja 1990-luvuilla voittaen EM-hopeaa sisähallissa, pitäen nykyistä Latvian seiväsennätystä ja osallistuen kaksi kertaa kesäolympialaisiin. Suomessa hän kilpaili 1980/90-luvun vaihteessa useissa Eliittikisoissa.

Obižajevs valmistui Saulkrastin lukiosta vuonna 1972 jatkaen sen jälkeen opintojaan Riian teknisessä korkeakoulussa vuoteen 1976 asti. Sen jälkeen hän opiskeli vielä Leningradin fyysisen kulttuurin instituutissa, josta valmistui vuonna 1985.

Obižajevs teki ensimmäisen seiväshypyn latvian ennätyksen vuonna 1981 tuloksella 540. Sen jälkeen hän paransikin sitä useamman kerran. Hän oli ensimmäisen kerran Neuvostoliiton aikuisten mestaruuskisoissa vuonna 1982. Seuraavana vuonna hän oli mukana Neuvostoliiton edustajana EM-sisähallimestaruuskisoissa Budapestissä, jossa hän sijoittui hopealle tuloksella 560&nbsp;cm maanmiehensä Vladimir Poljakovin voittaessa. Kilpailu Neuvostoliiton edustuspaikoista 1980-luvun loppupuoliskolla oli tiukka, jota osoittaa Neuvostoliiton edustajien kaksoisvoitot vuosien 1982, 1986 ja 1990 EM-kisojen seiväshypyssä edustajinaan Aleksandr Krupski, Vladimir Poljakov, Serhi Bubka, Vasily Bubka, Rodion Gataullin ja Grigori Jegorov tulosten ollessa 560–585. Obižajevs sijoittui vuonna 1987 toiseksi Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa tuloksella 580&nbsp;cm Rodion Gataullinin voittaessa. Obižajevs oli Neuvostoliiton edustajana vuoden 1987 MM-kisoissa Roomassa, jossa maanmiehet eli ukrainalainen Serhi Bubka otti mestaruuden ja venäläinen Gataullin otti pronssia. Obižajevs sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 550&nbsp;cm. Vuoden 1988 Neuvostoliiton mestaruuskisoissa Obižajevs saavutti pronssin Grigori Jegorovin voittaessa. Kuitenkaan Obižajevsia ei valittu Soulin olympialaisiin 1988, jossa Neuvostoliiton edustajat Bubka, Gataullin ja Jegorov ottivat kolmoisvoiton.

Latvian itsenäistyttyä syyskuussa 1991 Aleksandrs Obižajevs alkoi edustaa Latviaa. Vuoden 1992 olympialaisissa Barcelonassa Obižajevs teki kolme epäonnistunutta yritystä korkeudesta 550&nbsp;cm, ja näin loppukilpailupaikka jäi saavuttamatta. Neljä vuotta myöhemmin Atlantan kesäolympialaisissa hän ylitti 540&nbsp;cm:n riman, mutta tulos ei riittänyt loppukilpailuun. Kaikkiaan Obižajevs saavutti urallaan 16 Latvian mestaruutta, joista kahdeksan sisähallissa viimeisen niistä vuonna 1995. 

## Lähteet
Caspar Johannes Boye

**Casper Johannes Boye** (27. joulukuuta 1791 Kongsberg, Norja - 6. heinäkuuta 1853, Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen luterilainen pappi ja kirjailija.

Boye kävi koulua Trondheimissa ja opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa 1810-1816, jolloin hän valmistui teologian kaditaatiksi. Jo tuolloin hänet tunnettiin runoilijana. Hänestä tuli 1819 Jonstrupin seminaarin opettaja ja 1826 Søllerødin kirkkoherra, 1835 Helsingørin St. Olain seurakunnan kirkkoherra ja vuodesta 1847 Kööpenhaminan Garnisonskirke -kirkon kirkkoherra. Hän menehtyi koleraan, jonka hän oli  saanut  käytyään sairaiden ja kuolevien luona. 

Boye löysi tiensä taiteilijapiireihin varhain ja hän kirjoitti runoja, näytelmiä ja tilapäislauluja. Kun hän valmistui papiksi hän haki avustusta jotta voisi toimia virsirunoilijana. Hän julkaisi 1833-37 neljä vihkoa kirjoittamiaan virsiä "*Aandelige Digte og Sange* " ja ne hän julkaisi yhtenä laitoksena 1840. Vuonna 1854 hän julkaisi laajennetun laitoksen runoistaan. 

Tanskassa hänet tunnetaan parhaiten isänmaallisen laulun *"Det er et Land, dets Sted er højt mot Norden"* tekijänä. Hänen kirjoittamansa näytelmät olivat omana aikanaan suosittuja, kuten "Brødrene i Leire" (1820), "Conradin" (1821), "Juta" (1824), "Svend Grathe" (1825), "Kong Sigurd" (1826), "Erik den Syvende" (1827), sekä romanttinen näytelmä "William Shakespeare" (1826), Hän kirjoitti myös muutamia oopperatekstejä. Hänen näytelmänsä olivat saaneet vaikutteita Oehlenschlägerin teoksista.

Boyen virsituotanto oli aikanaan pidettyä, mutta hänen kirjoittamansa virtensä ovat jääneet unohduksiin mm. N.F. S. Grundtvigin virsien varjoon. Hän on kirjoittanut lähes 40 virttä, mutta vain yksi niistä on jäljellä Tanskan kirkon virsikirjassa. Syysvirsi "*Dybt hælder Aaret i sin Gang*" vuodelta 1883. Se on ilmestynyt painettuna ”*Aandelige Digte og Sange*” kokoelmassa 1853.

Boyen virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 203 "Fram skrider året i sin gång", J.A. Eklundin kääntämänä.  Suomenkielisessä virsikirjassa virsi on Anna- Maija Raittilan 1999 kääntämänä "Pois kiitää vuosi vaiheineen".

## Lähteet
Shaun (tubettaja)

**Shaun** on brittiläinen tubettaja, joka tuottaa pääasiassa politiikkaan liittyviä videoesseitä. Videoissa hän arvostelee muun muassa uusliberalismia, antifeminismiä ja alt-rightia. Shaunin katsotaan usein kuuluvan BreadTube-yhteisöön, mutta hän on itse kiistänyt tämän. Heinäkuussa 2024 hänen YouTube-kanavallaan oli noin 700&nbsp;000 tilaajaa ja yhteensä noin 75 miljoonaa näyttökertaa.

Shaunin videoiden visuaalinen tyyli on yleensä pelkistetty, eikä hän esiinny videoilla omilla kasvoillaan. Hänen kanavansa tunnuksena on pääkallo, joka on ironinen viittaus äärioikeistolaiseen internet-persoona Davis Auriniin. Shaunin videot ovat tavanomaisia YouTube-videoita pitempiä, ja hän argumntoi monipuolisesti ja tarkasti.

Shaun on tehnyt videoita, jotka käsittelevät muun muassa vuoden 2017 Unite the Right Rallya, The Bell Curve-kirjan tieteellistä rasismia, valkoista ylivaltaa sekä Hiroshiman ja Nagasakin pommituksia. Hän on tehnyt lisäksi videosarjan *How PragerU Lies to You*, jossa hän arvostelee konservatiivista PragerU-kanavaa. *Polygon*-lehti nimesi Shaunin videon ”Doom: The Fake Outrage” yhdeksi vuoden 2018 parhaimmista videoesseistä.

## Katso myös
* ContraPoints
* Hbomberguy

## Lähteet
Tientekovelvollisuus

**Tientekovelvollisuus** oli Suomen suuriruhtinaskunnassa maanomistajien perinteinen veronkaltainen rasite vielä 1800-luvun puolin jälkeen. Tiet oli jaettu tilojen manttaaliluvun mukaisiin osuuksiin, joiden kuntoa valvoivat nimismies ja siltavouti. Tientekovelvollisten oli kustannettava viranomaisten työn helpottamiseksi tien varteen pylväs, josta kävi ilmi osuudesta vastaavan talon, tien ja hoitajan nimi. Rasitteet jakautuivat epätasaisesti, sillä esimerkiksi sillan rakentaminen saattoi jäädä yhden tientekovelvollisen vastuulle. Kehitys vei kuitenkin kohti yhteisvastuullisuutta. Teiden rakentaminen siirtyi ensin kaikkien tientekovelvollisten maanomistajien yhteiseksi rasitukseksi, sitten yleisten maanteiden osalta ensin kunnan ja myöhemmin valtion  tehtäväksi. Talvikunnossapito tarkoitti tien auraamisvelvollisuutta. Kukin tientekovelvollinen aurasi vain oman osuutensa ja usein eri aikaan kuin muut aurausvelvolliset, joten teiden kunto ei talvisin aina tyydyttänyt siltavoutia ja nimismiestä. Uudenmaan läänissä maanomistajien oli vuoden 1880 jälkeen muodostettava yhteisiä aurauskuntia yleisten maanteiden auraamiseksi, mikä jäi kuitenkin vain parin vuoden mittaiseksi kokeiluksi, josta palattiin takaisin vanhaan käytäntöön. Vuonna 1883 tientekovelvollisuus laajennettiin koskemaan maanomistajien lisäksi myös torppia, ulkotiluksia ja teollisuuslaitoksia. Erityisesti valtakunnan vilkkaimpien teiden kunnossapidosta aiheutui siitä huolimatta suurta vaivaa maanomistajille, koska yksi maanomistaja saattoi joutua ajamaan maantielle tuhatkin hevoskuormallista soraa. 

## Lähteet

* Litzen, Aulikki & Vuori, Jukka: *Helsingin maalaiskunnan historia. 1865-1945. Kunnallishallinnon uudistuksesta suuren alueluovutukseen.* S. 75-77. Vantaan kaupunki, 1997. .
Vsevolod Knjazjev

**Vsevolod Serhijovytš Knjazjev** (; s. 25. toukokuuta 1979) on ukrainalainen lakimies ja tuomari, joka toimi vuosina 2021–2023 Ukrainan korkeimman oikeuden puheenjohtajana. Toukokuussa 2023 hänet pidätettiin epäiltynä lahjusten vastaanottamisesta ja erotettiin virasta.

Knjazjev opiskeli Mykolajivin humanitaarisessa instituutissa ja Odessan oikeustieteellisestä akatemiassa. Hänestä tuli laillistettu asianajaja vuonna 2001, ja hän työskenteli oikeusavustajana, luennoitsijana ja lakimiehenä. Vuonna 2013 hänet nimitettiin tuomariksi Mykolajivin aluen hallinto-oikeuteen, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 2015–2017. Marraskuussa 2017 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden suurkamarin tuomariksi.

Korkeimman oikeuden puheenjohtajan Valentyna Daniševskan nelivuotiskauden lähestyessä loppuaan Knjazjev valittiin hänen seuraajakseen 22. lokakuuta 2021 pidetyssä korkeimman oikeuden täysistunnossa. Suljetulla lippuäänestyksellä toimitetussa vaalissa 169 korkeimman oikeuden tuomarista häntä äänesti puheenjohtajaksi 98. Tuomareista 49 äänesti Volodymyr Pohrebnjakia, joka on ollut kauppaoikeudellisen kassaatio-oikeuden tuomari vuodesta 2012 lähtien, ja seitsemän äänesti Oleh Tkatšukia, joka on ollut siviili- ja rikoserityisylioikeuden tuomari vuodesta 2010 lähtien. Yhdeksän tuomaria äänesti tyhjää. Knjazjev aloitti virassaan 1. joulukuuta 2021.

Toukokuussa 2023 Knjazjev pidätettiin epäiltynä kolmen miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruisen lahjuksen vastaanottamisesta. Hänen epäillään vastaanottaneen lahjuksen oligarkki Kostjantyn Ževaholle työskenteleviltä henkilöiltä. Korkeimman oikeuden täysistunto päätti yksimielisesti erottaa Knjazjevin oikeuden puheenjohtajan virasta.

## Lähteet
Elis Erlandsson

**Elis Alfred Erlandsson** (23. huhtikuuta 1884 Tukholma, Ruotsi – 15. tammikuuta 1965) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.

Erlandsson tuli ylioppilaaksi 1904 ja valmistui teologian kandidaatiksi Uppsalassa 1912. Hän toimi pappina Nyköpingin Alla Helgona -seurakunnassa vuosina 1914–1952. Rovastin arvonimen hän sai 1948. 

Hän teki vuonna 1922 opintomatkan Englantiin, jossa sai vaikutteita kirkollisesta elämästä ja anglikaanisesta teologiasta. Hän käänsi kotiin palattuaan Charles Coren antologian *God in Christ* tarkoituksenaan tehdä englantilaista korkeakirkollisuutta tunnetuksi Ruotsissa. Hän oli perustamassa 1916 Sankt Sigfrids Brödraskap -seuraa. Hän otti osaa keskusteluihin Ruotsin kirkon virsikirjan uudistamisesta 1920-luvulla ja hänen kirjoittamiaan virsiä julkaistiin Samuel Gabrielssonin julkaisemassa *Unga Psalmer* -kokoelmassa 1919.

Erlandsson oli merkittävä henkilö Nyköpingin kulttuurielämässä ja hän kirjoitti runoja koko elämänsä ajan. Hän julkaisi useita runokokoelmia, kuten *Lustgården* (1909), *Poesis sacra* (1918), *Adoratio* (1937), *Befriaren* (1939), *Altaret* (1954), *Liknelser* (1955), *Glädjen* (1956), *Lyssna, lyda* (1957), *Vindar vågor* (1959), *Solvända* (1961), *Förseglade brev* (1962) ja *Hemkomsten* (1966).

Kaksi Erlandssonin kirjoittamaa virttä on julkaistu Ruotsin kirkon virsikirjassa:

* Virsi 392 "Det heliga bröd på altarbordet vilar" (1935, julkaistu Gunnar Rosendalin rukouskirjassa *Den bedjande kyrkan* 1939), suomenkielisessä virsikirjassa se on virsi "On armon leipä tuotu alttarille", suom. Anna-Mari Kaskinen 1997, säv. Lars Edlund 1965.
* Virsi 548 "När inför din dom jag stod" (ilmestyi postuumisti runokokoelmassa HemkoL

## Lähteet
Tapani Rahkola

**Tapani Rahkola** on suomalainen entinen valokuvamalli, josta tuli 1960-luvun lopulla Suomessa ensimmäinen omalla nimellään tunnettu miesmalli ja sitä myötä naistenlehdissä esitelty julkisuuden henkilö. Hän työskenteli lähes kaikkien suomalaisten muotivalokuvaajien kanssa sekä yhteensä vuoden verran Lontoossa John Adamsin mallitoimistossa. Hän oli mukana muun muassa David Baileyn ja Helmut Newtonin kuvaussessioissa.

1940-luvun puolivälissä syntynyt Rahkola opiskeli Helsingin yliopistossa valtiotieteitä ja toimi opintojen ohessa hotelli Marskin vastaanotossa. Sieltä hänet keksi vuonna 1967 parturi Bror Bäckström, joka etsi mallia tulossa olevaan kuvaukseen. Rahkola tunnettiin miehekkäästä olemuksestaan runsaine rintakarvoineen, kun ajan muut suositut miesmallit kuten Erik Uddström edustivat poikamaisempaa hippityyliä. Ura ”könsikkäänä”, kuten miesmalleja tuolloin usein kutsuttiin, kesti seitsemisen vuotta vuoteen 1974, jolloin Rahkola siirtyi kuljetusalan johtotehtäviin.

Rahkola oli mukana perustamassa alan etujärjestöä Mallit ry:tä ja toimi jonkin aikaa sen puheenjohtajana.

## Lähteet
*
Christa Williams

**Christa Williams** (oik. **Christa Bojarzin**, 5. helmikuuta 1926 Königsberg,  – 28. tai 29. heinäkuuta 2012, München) oli saksalainen laulaja, joka oli suosituimmillaan 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa.

Williams vietti lapsuutensa Königsbergissä (nyk. Kaliningrad), josta pakeni toisen maailmansodan vuoksi vuonna 1942 Müncheniin. Williamsin alkuperäinen tavoite oli päästä subretiksi. Williams opiskeli Münchenin konservatoriossa laulua ja harppua. Hänen esikuvansa oli Ella Fitzgerald. Williams lauloi Bayerischer Rundfunkissa ja sai levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa. Kaksi ensimmäistä singleä, *Oh, diese Männer* (1957) ja *Blacky Serenade* (1957) eivät menestyneet juurikaan. Vuonna 1958 oli Williamsin ensimmäinen hitti, Jo Rolandin kanssa levytetty  *Himmelblaue Serenade*. Gitta Lindin kanssa esitetty *My Happiness* (1959) oli myös menestys.

Williams edusti Sveitsiä vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa kappaleella *[[Irgendwoher]]*, joka sijoittui kilpailussa neljänneksi. Williams osallistui Saksan euroviisukarsintaan vuonna 1961 kappaleella *Pedro*, mutta ei tullut valituksi. Vuodesta 1962 Williams levytti Ariola-levy-yhtiölle.

Williams näytteli myös useissa elokuvissa, esimerkiksi elokuvissa *Nachts im Grünen Kakadu* (1957), *Alle Tage ist kein Sonntag* (1959) ja *Pension Schöller* (1969). Viimeiseksimainitussa hän esitti kappaleen *Sag nicht ja*.

Williams meni vuonna 1962 naimisiin pianisti Albrecht Huwigin kanssa. Williams vetäytyi showbisneksestä vuonna 1968 ja perusti miehensä kanssa musiikkikoulun Müncheniin.

## Valikoitu diskografia
### Albumit
**Ferien im Süden* (1958)
**My Happiness* (1995)
**Himmelblaue Serenade - 49 grosse Erfolge* (2018)

### Singlet
:*Sijoitus Saksan virallisella listalla.
**My Happiness (immer will ich treu dir sein)* (1959) #3
**Vaya con Dios* (1959) #34
**Ein kleines Haus* (1960) #25
**Pilou-Pilou (Was für ein schöner Klang)'' #35

## Lähteet
Operaatio Sunbeam

**Operaatio Sunbeam** (suom. *Auringonsäde*) oli neljän ydinkokeen sarja, jonka Yhdysvallat toteutti Nevadan koealueellaan heinäkuussa 1962.

Siinä koestettiin muun toiminnan ohella M-388 Davy Crockett -miniydinasetta. Koesarjassa toteutettiin yhteensä 4 ydinkoetta. Davy Crockettin suurin voimakkuus oli 0,5 kilotonnia eli 500 tonnia, sekä pienin 0,02 kT eli 20 T. Tämä oli kannettava, eli miesvoimin liikuteltava, sinko-tyyppinen kevyt ydinase, joka laukaistiin rekyylittömästä tykistä kranaatinheittimen tapaisesti. Näiden kaliipereja oli kaksi (4 tuumaa, 102 mm ja 6 tuumaa, 155 mm), sekä myös kantomatkoja niin ikään kaksi (2 km ja 4 km).

Asetyypin kokeilu tapahtui Kuuban ohjuskriisin alkaessa eskaloitua. Ydinkokeet liittyivät Operaatio Dominic II:een. Ydinkokeet *Little Feller* (suom. *Pikkukaveri*) *I* ja *II* toteutettiin 7. ja 17. heinäkuuta 1962. Näistä *Little Feller II* ensimmäisenä, jossa M-388 Davy Crockett -sinkoydinase laukaistiin 2,7 km päähän.

Ydinkokeiden nimet olivat (4 kpl): *Johnnie Boy*, *Smallboy*, *Little Feller I* sekä *Little Feller II*. Räjäytysten voimakkuudet olivat 0,5 kT, 1,65 kT, 18 T sekä 22 T.

## Lähteet
Johan Possieth

**Johan Possieth** (31. joulukuuta 1667 Säbende, Söderby Karl, Uplanti, Ruotsi – 27. heinäkuuta 1728 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja oppinut kirjailija.

Possieth opiskeli Uppsalassa, toimi kotiopettajana sekä vihittiin papiksi 1698. Hän toimi kreivi Fabian Wreden kotisaarnaajana vuodesta 1700, sotilaspappina vuodesta 1705, kuninkaan hovisaarnaajana vuodesta 1709 ja vuodesta 1722 Riddarholmenin sekä Bromman kirkkoherrana. Hän oli tiukan puhdasoppisuuden kannattaja ja pietismin ankara arvostelija. Hän on ilmiantanut viranomaisille Nackan Sicklassa seuroja pitäneitä pietistejä 1723. Heidän joukossaan on ollut myös Suomesta lähteneitä turvapaikkaa etsineitä pietismin kannattajia, muun muassa Suomen kirkkohistoriassa mainitut oululaiset veljekset Jaakko ja Eerik Eriksson.

Possiethia pidettiin oman aikansa parhaana saarnaajana. Hän julkaisi useita hartauskirjoja, ruumissaarnoja, yli 2&nbsp;000 saarnaa sekä ruotsin- ja latinankielisiä runoja. Vuonna 1709 julkaistiin hartauskirja nimeltä *Vera Via Vitae Eller En Rätt Wäg til thet Ewiga Lifet*. Kirja oli alkuaan tanskalainen, Riben piispan Jens Diensen Jersinin hartauskirja ja se oli ilmestynyt jo 1683. Vuoden 1709 painoksessa oli Possiethin kirjoittama johdanto ja kirja päättyi runoon, jonka alkusanat olivat ”I Jesu namn, med Jesu nåd”. Runo oli akrostikon, sen 13 säkeistön alkusanojen alkukirjaimet muodostivat nimen Iohan Possieth, ja tämän mukaan virren tai runon tekijäksi on mainittu Possieth, joskin siitä ei ole täyttä varmuutta. Se voi olla myös Possiethille omistettu onnitteluruno, koska hän tuona vuotena oli nimitetty hovisaarnaajaksi.

Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjan yksisäkeistöinen virsi 498 "Ett, Jesus, än påminner jag" on kyseisen runon viimeinen säkeistö ja tullut vuoden 1939 virsikirjaan. Virren tekstin on muokannut K. G. Hildebrand 1983. Suomenkielisessä virsikirjassa se on Anna-Maija Raittilan 1999 tekemänä käännöksenä "Vain yhtä pyydän, Jumala". Virren sävelmä on Philipp Nicolain koraali "Wie schön leuchtet der Morgenstern".

## Lähteet
Yhdysvaltain asevoimien standardit

**Yhdysvaltain asevoimien standardit** ovat yhdysvaltalaisia standardeja, joilla pyritään Yhdysvaltain puolustusministeriön asettamiin standardointitavoitteisiin.

Standardoinnilla pyritään saavuttamaan tietty yhteensopivuus ja varmistamaan, että tuotteet vastaavat tiettyihin vaatimuksiin, yhtenäisyyteen, luotettavuuteen, omistuskustannuksiin (TCO), sopivuuteen logistiikan kanssa ja vastaavia puolustukseen liittyviä tavoitteita.

## Tyypit

## Standardeja
* MIL-STD-498, ohjelmistokehitys ja dokumentaatio
* MIL-STD-810, vahvistetut tietokoneet
* MIL-STD-1553, sähköisen sarjaväylän ominaisuudet
* MIL-STD-1589, JOVIAL-ohjelmointikieli
* MIL-STD-1815, Ada-ohjelmointikieli
* MIL-STD-1913, Picatinny-kisko
* MIL-STD-2525, taktiset merkit

## Katso myös
* Stanag

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Defense Standardization Program (DSP) Procedures (PDF) 
* Specifications, Standards, Handbooks and Mil-Spec documents
Outi Broux

**Outi Broux** (o.s. Järvinen) on suomalainen stylisti.

Broux varttui kolmea työtä tekevän yksinhuoltajaäidin perheessä Turun Jyrkkälän lähiössä ja sai kaupungin stipendin keskustan arvostettuun oppikouluun. Sen hän kuitenkin keskeytti lukihäiriön ja koulukiusaamisen vuoksi 16-vuotiaana, heti oppivelvollisuutensa päätyttyä. Hän aloitti uransa 1980-luvun taitteessa Turussa saksalaisten Gerold Gerdesin ja Klaus Koszubatisin mainosvalokuvastudiossa meikkaajana ja kampaajana. Hän lähti ulkomaille ja työskenteli Saksassa ja Ranskassa läpi 1980-luvun.

Broux palasi Suomeen vuonna 1990 ja perusti yrityksen nimeltä Profi-Team, josta tuli nopeasti yksi suomalaisen muotikuvauksen suurimmista yrityksistä omine studioineen ja 600 neliömetrin tiloineen. Tuolloin myös stylistin ammatista alkoi tulla Suomessa tunnettu, ja Outi Brouxista tuli alan keskeinen kouluttaja. Sittemmin Broux jättäytyi työskentelemään freelancerina.

Outi Broux oli keskeinen esiintyjä Yle TV2:n 2010-luvun tositelevisiosarjassa *[[Tuhkimotarinoita]]*.

## Lähteet
Jäähyväiset ilman suudelmia

**Jäähyväiset ilman suudelmia** on vuonna 1995 MTV:llä esitetty Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen televisiosarja. Sarja perustuu Pentti Kirstilän Lauri Hanhivaara -dekkareihin.

## Näyttelijät

## Aiheesta muualla
* 

## Lähteet
Juel

**Juel** on vanha tanskalainen aatelissuku, joka ilmestyi historiaan noin vuoden 1400 paikkeilla. Suvun jäsenistä ovat merkittäviä muun muassa:
* Erik Juel (1591–1657), valtaneuvos,  naimisissa Hannibal Sehestedin sisaren kanssa 
* Peder Juel (1623–1656), edellisen poika, Tanskan lähettiläs Tukholmassa
* Niels Juel (1629–1697), edellisen veli, amiraali
* Jens Juel (1631–1700), edellisen veli, diplomaatti ja valtiomies
* Just Juel (1664–1715), vara-amiraali

## Lähteet

## Aiheesta muualla

*Juel, aatelissuku Europeana heraldica, Kansallisarkisto
*Juel Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind XIII: Jernbaneret—Kirkeskat
Brandon Hagel

**Brandon Hagel** (s. 28. elokuuta 1998 Saskatoon, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hagel pelaa NHL-joukkue Tampa Bay Lightningissa.

## Ura
### Seuraura
Maaliskuussa 2022 Chicago Blackhawks kauppasi Hagelin ja vuosien 2022 ja 2024 neljännen kierroksen varausvuorot Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Taylor Raddyshiin, Boris Katchoukiin sekä vuosien 2023 ja 2024 ensimmäisen kierroksen varausvuoroihin. Elokuussa 2023 Hagel teki Lightningin kanssa kahdeksan vuoden mittaisen ja yhteensä 52 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.

## Lähteet
Bob Benny

**Bob Benny** (oik. **Emilius Wagemans**, 18. toukokuuta 1926 Sint-Niklaas, Belgia – 29. maaliskuuta 2011 Sint-Niklaas, Belgia) oli belgialainen laulaja ja musikaalinäyttelijä. Bennyn ura alkoi toisen maailmansodan jälkeen kahvilassa kotikaupungissaan Sint-Niklaasissa, ja hän julkaisi ensimmäisen levynsä *k Ben verliefd* vuonna 1951. Bennyn ensimmäinen hitti oli vuonna 1957 julkaistu "Cindy, Oh Cindy", joka sijoittui Belgian singlelistalla parhaillaan toiseksi.

Benny voitti belgialaisen *Eurosong 1959* -laulukilpailun kappaleella "Hou toch van mij" ja tuli näin valituksi Belgian edustajaksi vuoden 1959 Eurovision laulukilpailuun. Benny sijoittui kansainvälisessä kilpailussa kuudenneksi 11 kilpailijan joukosta. Hän voitti myös *Eurosong 1961* -kilpailun kappaleella "September, gouden roos" ja valikoitui näin Belgian edustajaksi myös vuoden 1961 Eurovision laulukilpailuun. Tällä kertaa Benny sijoittui kansainvälisessä kilpailussa jaetulle 15. ja viimeiselle sijalle.

Benny kärsi halvauksesta vuonna 2001 ja joutui tämän vuoksi taloudellisiin vaikeuksiin. Samana vuonna hän ilmoitti julkisesti olevansa homoseksuaali. Vuonna 2003 Bennylle järjestettiin hyväntekeväisyyskonsertti. Vuonna 2006 täyttäessään 80 hän ilmoitti olevansa täysin toipunut. Benny kuoli 84-vuotiaana 29. maaliskuuta 2011.

## Valikoitu diskografia
### Albumit
**Een avond met Bob Benny* (1965)
**Show Bob Benny* (1966)
**Show* (1966)
**Een avond met* (1970)
**Mijn lied voor jou* (1971)
**That's Entertainment* (1987)

### Singlet
:*Sijoitus Belgian singlelistalla
**Cindy oh Cindy* (1957) #2
**Boemel-potpourri "Bij Madelonneke" * (1957) #16
**Hou toch van mij* (1959) #4
**Paola (Droomprinsesje uit het zuiden)* (1959) #7
**Waar en wanneer* (1963) #24
**Alleen door jou* (1963) #12
**Bella Maria'' (1964) #16

## Lähteet
Reulle-Vergy

**Reulle-Vergy** on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Beaunen kaupungista pohjoiseen.

Kunnan alueella oli aikanaan Vergyn kaupunki ja sitä suojaava linnoitus *Château de Vergy* ensimmäisellä vuosituhannella. Kaupungin linnoitusta paranneltiin vielä 1200-luvulla. 1500-luvulla Henrik IV piiritti ja valtasi sen. Nykyään se on raunioituneena.  Nykyisen Reulle-Vergyn keskustassa on 1000-luvulta peräisin oleva romaaninen Saint-Saturninin kirkko, joka on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi. Erityisesti kirkon sisällä olevat patsaat ovat huomion arvoisia. Kunnan erikoisuus on kunnantalo, johon on yhdistetty pesula.


Tiedosto:Château_de_Vergy_017.JPG|Château de Vergyn raunioita
Tiedosto:Église_Saint-Saturnin.jpg|Saint-Saturninin kirkko
Tiedosto:Reulle-Vergy_-_Mairie-Lavoir.JPG|Kunnantalo ja pesula


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Valgerd Svarstad Haugland

**Valgerd Svarstad Haugland** (s. 23. elokuuta 1956 Kvam) on norjalainen kristillisen kansanpuolueen poliitikko ja puolueensa entinen puheenjohtaja (1995–2004). Hän istui suurkäräjillä vuosina 1993–2005 ja oli Norjan lapsi- ja perheministeri vuosina 1997–2000 sekä kulttuuri- ja kirkkoministeri vuosina 2001–2005. Vuodesta 2011 hän on toiminut maaherrana ensin Oslossa ja Akerhusissa (2011–2018) ja lääniuudistuksen jälkeen Oslossa ja Vikenissä (2019–).

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* ''Valgerd Svarstad Haugland'' Norjan suurkäräjien verkkosivuilla
Qanun

**Qanun** (myös muodossa **kanun**, **ganoun**,**kanoon**), (; ; ; , *qanun*; , *qānūn*; ; ; ;  ) on ikivanha ja yhä yleisessä käytössä oleva perinteinen koteloitu näppäilykielisoitin Lähi-idässä, Keski-Aasiassa, Pohjois-Afrikassa, Kaukasuksella, Turkissa, Balkanilla ja Ukrainassa. Qanun oli alun perin muutamakielinen, mutta on laajentunut sittemmin monikielisemmäksi ja eri variaatioiksi.

Mahdollisesti itä-baltialaiset kannelsoittimet ovat kehittyneet niitä paljon varhaisemmasta, jo Mesopotamiassa ainakin 3&nbsp;000 vuotta sitten lähtien soitetusta qanunista, joka on kulkeutunut Kaukasuksen kautta mahdollisesti Baltiaankin. Siihen viittaa myös kanun- ja kannel-nimien samankaltaisuus sekä se, että qanunia soitetaan perinteisesti myös Armeniassa, Georgiassa, Azerbaizanissa ja Ukrainassa.

## Historiaa
### Varhainen historia
Qanun tunnetaan jo 2&nbsp;000 vuotta ennen nykyajanlaskun alkua arkeologisista löydöistä antiikin Assyrian Nimrudin kaupungista, Mesopotamiasta. Se mainitaan myös juutalaisten toora-kirjoituksissa Babylonian vankeudesta, antiikin Iranin (Persian) myötä vapautumisen kertomuksissa.

## Qanunin soitto
Qanunia soitetaan soolona tai yhtyeessä sekä perinteisessä että -konserttimusiikissa ja usein myös moderneissakin musiikkikappaleissa. Qanunia pidetään vaakatasossa pöydällä tai telineellä tai perinteisesti myös sylissä. Qanunia näppäillään molemmin käsin kahdella plektramaisella tikulla (yksi kummallekin kädelle etusormissa) tai sormin kynsillä. Sillä on kolmen ja puolen oktaavin vakioääniala A2:sta E6:een, jota voidaan laajentaa alas F2:een ja ylös G6:een, yleensä jos kyseessä on arabialainen qanun-soitinmalli.

Qanun on usein nimenomaan naismuusikoiden soitin Lähi-idän orkesterimusiikissa.

## Tunnettuja qanun-soittajia
### [[Arabimaat|Arabimaista ja Iranilaismaat]]
* Farah Fersi 
* Maya Youssef 
* Hesen Kanjo 
* Rastak -yhtye, jossa qanun-soittajina Sahar Rashidi ja Saba Jamali (Iranista) 
* Muhammad al-Akad (1850-1930) 
* Mustafa Rada- (1890-1952) 
* Ibrahim al-Arian (1898-1953) 
* Hamza Marihi 
* Hisham Shami 
* The Itch Tujan 
* Yosef Zarur (1902-1969)

### [[Turkki|Turkista]]
* Master Aytac Dogan (Taksim trio) 
* Kanuni Haci Arif Bey (1862-1911) 
* Hasan Ferit Alnar 
* Vecihe Darya 
* Ahmet Yatman 
* Erol Deran 
* Ahmet Meter 
* Ruhı Ayangıl 
* Tahir Aydoğdu 
* Halil Karaduman 
* Mumin Sesler 
* Göksel Baktagir

## Katso myös
* Kantele
* Koto (soitin) 
* Santur
* Arabialainen musiikki

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Syyrialainen qanun-soittaja Maya Youssef palkittiin The Nationalnews 
* Qanun-soitin ArabAmerica
* Qanunin rakentaminen  JohnVergaraMusic 
* Qanun-soittimesta GeorgeDimitriSawa 
* Middle Eastern Orchestra, Helsinki, 2019-, jossa mukana myös qanun-soitin) Finnish Music Quarterly
Juri Vetškasov

**Juri Ivanovitš Vetškasov** (; 6. kesäkuuta 1948 Novoje Demkino, Penzan alue – 17. maaliskuuta? 2022) oli venäläinen poliitikko.

Vetškasov istui Venäjän liittoneuvoston jäsenenä Penzan alueen edustajana tammikuusta 1996 joulukuuhun 2001. Hän toimi lisäksi Penzan alueen lainsäädäntökokouksen puhemiehenä. Vetškasov oli valmistunut Penzan maatalousinstituutista. Hän sai Työn punalipun kunniamerkin ja Venäjän kunniamerkin. 21. lokakuuta 2011 hänelle myönnettiin Penzan alueen kunniakansalaisen arvonimi.

## Lähteet
Karolina Bielawska

**Karolina Bielawska** (s. 11. huhtikuuta 1999 Łódź, Puola) on puolalainen malli. Hänet kruunattiin Miss Maailmaksi vuonna 2021. Sitä ennen hänet oli kruunattu Miss Puolaksi vuonna 2019.

## Viitteet
Bank of Maharashtra

**Bank of Maharashtra** on Intian valtiovarainministeriön omistama pankki. Joulukuussa 2021 pankilla oli 15 miljoonaa asiakasta ja 2001 konttoria eri puolilla maata. Maharashtrassa sillä on kaikista kansallistetuista pankeista laajin konttoriverkosto. 31. joulukuuta 2020 pankin kokonaisliiketoiminta oli ylittänyt 266 000 biljoonaa rupiaa.

## Historia

V. G. Kale ja D. K. Sathe perustivat pankin Punessa Intiassa 16. syyskuuta 1935 ja se aloitti toimintansa 8. helmikuuta 1936. Sen osakepääoma oli perustettaessa miljoona dollaria. Pankki auttoi pienyrityksiä taloudellisesti ja synnytti joukon teollisuusyrityksiä. Vuonna 1969 pankki kansallistettiin.

A. S Rajeev aloitti 2. joulukuuta 2018 pankin toimitusjohtajana ja toimitusjohtajana. Hemant Kumar Tamta nimitettiin 31. joulukuuta 2018 toiminnanjohtajaksi. 10. maaliskuuta 2021 A. B. Vijayakumar nimitettiin toiminnanjohtajaksi.
Antti Sinivuori

**Antti Sakari Sinivuori**, aiemmin **Stenberg**, (22. lokakuuta 1908 Janakkala – 7. toukokuuta 1988 Jyväskylä) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.

Sinivuoren vanhemmat olivat tehdastyöntekijä, muurari, tilanomistaja Kustaa Enok Sinivuori, aiemmin Stenberg, ja Iida Maria Palander. Hänen puolisonsa olivat vuosina 1933–1979 Irma Julia Saveljev ja vuodesta 1979 Saara Multanen. Sinivuori valmistui rakennusmestariksi Helsingin teknillisestä koulusta ja toimi sitten vuodesta 1933 veljensä Sulo Sinivuoren konepajan palveluksessa. Vuosina 1937–1938 hän oli Valtion Tykkitehtaan työmaan rakennusmestari Jyväskylässä.

Ensimmäisen oman rakennusyrityksensä Sinivuori perusti jo vuonna 1939, mutta oli sitten sota-aikana muun muassa linnoitustyömaiden ja aseteollisuuden palveluksessa. Sotien jälkeen vuosina 1944–1946 hän oli isänsä nimissä asutustilojen luovutusmies Alastarolla ja vuosina 1945–1947 Teollisuus- ja Rakennus -yhtiön palveluksessa, kunnes perusti vuonna 1948 Kerrostyö-yhtiön. Siitä kehittyi valtakunnallisestikin merkittävä rakennusyritys, joka toteutti asuin-, liike-, teollisuus- ja julkisia kohteita. Enimmillään yrityksen palveluksessa oli 800 työntekijää. 

Sinivuori tunnettiin myös rakennusalan osaamisen edistäjänä ja tukijana. Hän oli Jyväskylän tähtitieteellisen yhdistyksen perustajia ja lahjoitti yhdistykselle sen ensimmäisen kaukoputken ja oman tähtitornin, jonka hänen yhtiönsä rakensi. Sinivuori oli myös perustajaosakas Höyrylaiva Oy Päijännematkailu -yhtiössä, jonka toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana hän työskenteli muun ohella. Teollisuusneuvoksen arvonimen Sinivuori sai vuonna 1971. Myös hänen veljensä Sulo Sinivuori sai saman arvonimen.

## Lähteet
Andrew Ridgeley

**Andrew John Ridgeley** (s. 26. tammikuuta 1963 Windlesham, Surrey, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen laulaja, lauluntekijä ja levytuottaja, joka tunnetaan parhaiten 1980-luvulla toimineesta pop-duosta Wham!.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Spiritual Genocide

**Spiritual Genocide** on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2012.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
#       	
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

 
## Arvostelut
* Imperiumi: 6/10
* Kaaoszine: 10/10
* Soundi: 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* 
*
Bryan Johnson

**Bryan Johnson** (18. heinäkuuta 1926 – 18. lokakuuta 1995) oli brittiläinen laulaja ja näyttelijä.

Johnson osallistui vuonna 1957 brittiläiseen *Festival Of British Popular Songs* -laulukilpailuun, jossa etsittiin Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäistä edustajaa Eurovision laulukilpailuun, mutta ei tullut valituksi. Johnson voitti Yhdistyneen kuningaskunnan karsintakilpailuna toimineen *Eurovision British Final* -laulukilpailun vuonna 1960 kappaleella *[[Looking High, High, High]]* ja valikoitui näin Yhdistyneen kuningaskunnan edustajaksi vuoden 1960 Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä kilpailussa Johnson sijoittui toiseksi. Seuraavana vuonna Johnson sijoittui viidenneksi Yhdistyneen kuningaskunnan euroviisukarsintana toimineessa *A Song for Europe* -laulukilpailussa kappaleella *A Place In The Country*.

Johnson toimi myös teatterinäyttelijänä Donald Wolfitin yrityksessä ja esitti esimerkiksi Festeä näytelmässä *[[Loppiaisaatto]]* ja narria näytelmässä *[[Kuningas Lear]]*. Wolfit mainitsi elämäkerrassaan Johnsonin olleen "paras narri, joka hänellä oli ollut". Johnson esiintyi myös musikaaleissa, kuten *Lock Up Your Daughters*.

Laulaja Teddy Johnson oli Bryan Johnsonin veli.

## Lähteet
*Bryan Johnson biography

### Viitteet
Pearl Carr & Teddy Johnson

**Pearl Lavinia Carr** (2. marraskuuta 1921 – 16. helmikuuta 2020) ja **Edward Victor "Teddy" Johnson** (4. syyskuuta 1919 – 6. kesäkuuta 2018) olivat brittiläinen viihdetaiteilijapariskunta, joka oli suosituimmillaan 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa.

Carr oli kotoisin Exmouthista Devonin kreivikunnasta ja Johnson Surbitonista Kingston upon Thamesista. Carr ja Johnson menivät naimisiin vuonna 1955 tehtyään sitä ennen soolouria. Heidät tunnettiin nimellä *Mr. and Mrs. Music* ja he esiintyivät lukuisissa viihdeohjelmissa, kuten*The Winifred Atwell Show*, *Big Night Out*, *Two of a kind*, *Sunday night at the London Palladium*, *The Arthur Haynes Show*, *Thank your lucky stars* ja *Blackpool Night Out*.

Carr ja Johnson edustivat Yhdistynyttä kuningaskuntaa vuoden 1959 Eurovision laulukilpailussa kappaleella *[[Sing, Little Birdie]]* ja sijoittuivat kilpailussa toiseksi. Carr ja Johnson osallistuivat Yhdistyneen kuningaskunnan euroviisukarsintaan myös vuonna 1960 kappaleilla *Pickin' Petals* ja *When the Tide Turns*, mutta eivät tulleet valituksi. Vuonna 1986 he esiintyivät Stephen Sondheimin säveltämässä musikaalissa *Follies* West End -teatterissa pariskunnan Wally ja Emily Whitman rooleissa.

Molemmat pariskunnan jäsenet asuivat viimeiset vuotensa Brinsworth House -vanhainkodissa Richmond upon Thamesissa.

Teddy Johnsonin veli oli laulaja Bryan Johnson.

## Lähteet
*
*

### Viitteet
Thrash Anthems II

**Thrash Anthems II** on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 10. marraskuuta 2017.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Mike Sifringer - kitara
* Marcel „Schmier“ Schirmer - laulu, basso
* Randy Black – rummut 
* Damir Eskić – kitara

## Arvostelut
* Imperiumi: 6+/10

## Lähteet

 
## Aiheesta muualla
* 
*
Diabolical

**Diabolical** on Destructionin studioalbumi, joka julkaistiin 8. huhtikuuta 2022.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
#  (G.B.H. cover)

## Kokoonpano
* Marcel „Schmier“ Schirmer - laulu, basso
* Damir Eskić - kitara
* Martin Furia - kitara
* Randy Black - rummut

## Arvostelut
* Inferno: 
* Soundi: 

## Lähteet

 
## Aiheesta muualla
* 
*
Verh’ovyna

**Verh’ovyna** (; nimenä 1962 saakka *Žabje*, ) on kaupunkityyppinen taajama Ivano-Frankivskin alueella Ukrainan länsiosassa, maanteitse noin 112 kilometriä aluekeskus Ivano-Frankivskista etelään.  Taajama on maaseutuvaltaisen Verh’ovynan piirin (30&nbsp;399 as., 2021) hallinnollinen keskus. Keskustaajaman asukasluvuksi arvioitiin 5&nbsp;815 (2021).

Verh’ovyna sijaitsee Itä-Karpaattien juurella, Tonavan vesistön Prut-joen Tšornyi Tšeremošin -sivuhaaran varrella. Paikkakunta mainitaan historiallisissa asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1424 liettualaisen ruhtinaan omistamana maana. Vuoteen 1772 saakka se oli Puola-Liettuan hallinnassa; Puolan ensimmäisen jaon jälkeen Itävallan ja jälleen Puolan (1919-1939) piirissä. Toisen maailmansodan jälkeen siitä tuli osa Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa. Kaupunkityyppisen taajaman asema sille myönnettiin vuonna 1962.


Червень,ранок,Верховина.JPG|Verh’ovyna sijaitsee Itä-Karpaattien juurella.
Chornyj Cheremosh 2.JPG|Tonavan vesistön Tšornyi Tšeremoš -sivuhaara virtaa taajaman läpi.
Verhovyna museum.jpg| Paikallismuseo.
Iglesia Ortodoxa (9047452367).jpg|Ortodoksinen kirkko.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Jäähyväiset ilman kyyneleitä

**Jäähyväiset ilman kyyneleitä** on vuonna 1999 YLE TV2:lla esitetty Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen televisiosarja. Sarja perustuu Pentti Kirstilän samannimiseen Lauri Hanhivaara -dekkariin.

Sarjassa ylikonstaapeli Hanhivaara viettää juhannusta mökillään ja selvittää naapurimökillä tapahtunutta murhaa.

## Näyttelijät

## Lähteet
Kultakala (televisiosarja)

**Kultakala** on suomalainen kahdeksanosainen draamasarja, jonka päähenkilöinä ovat Katariina Kaitueen esittämä Alzheimerin tautiin sairastuva seurapiirikampaaja ja hänen tyttärensä, jota esittää Miila Virtanen. Sarja kertoo äidin ja tyttären suhteesta ja siitä, miten kaikki muuttuu äidin diagnoosin myötä. Sarja julkaistiin Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa 6. maaliskuuta 2022.

Sarja perustuu Tatiana Elfin ja Essi Hellénin alkuperäisideaan. Tarina perustuu Elfin omakohtaisiin kokemuksiin äitinsä omaishoitajana.

Koska sarja jäi vain yhteen kauteen, Elf kirjoitti aiheesta myöhemmin kirjan Äitinä omalle äidille (Storytel, 2024).

## Rooleissa

## Jaksot

## Vastaanotto
Helsingin Sanomien arviossa Leena Virtanen piti sarjan aihevalintaa rohkeana. Vaasa-lehti antoi sarjalle neljä tähteä, jonka mielestä tekijöiden kokemusasiantuntijuus näkyy käsikirjoituksessa ja erityisesti dialogissa.

Katsojilta vastaanotto oli pääasiassa positiivista ja koettiin, että vertaistuki oli tarpeen.  Sarja oli Elisa Viihteen katsotuin komediasarja.

## Lähteet
Jevhen Martšuk

**Jevhen Kyrylovytš Martšuk** (; 28. tammikuuta 1941 – 5. elokuuta 2021) oli ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan salaisen palvelun ensimmäisenä johtajana ja myöhemmin pääministerinä.

Martšuk valmistui kieltenopettajaksi vuonna 1963 mutta meni töihin KGB:n ulkomaantiedusteluun. Ukrainan itsenäistyttyä hän oli perustamassa maahan KGB:tä vastaavaa turvallisuuspalvelu SBU:ta. Presidentti Leonid Kutšma nimitti hänet kenraaliksi. Martšuk oli itsekin useita kertoja presidenttiehdokkaana mutta ei tullut valituksi. Vielä eläkkeellä hän osallistui Itä-Ukrainan sotaa koskeviin neuvotteluihin.

Opettajan tutkinnon lisäksi Martšuk suoritti oikeustieteen tutkinnon. Hän toimi kahteen otteeseen maansa puolustusministerinä. Hän rakensi Ukrainan ja Naton suhdetta ja valmisteli määrätietoisesti maansa liittymistä Natoon eri puolilla ilmenneestä vastustuksesta huolimatta.

Martšuk kuoli COVID-19-viruksen aiheuttamaan sairauteen elokuussa 2021. Hän oli naimisissa *[[Den (sanomalehti)|Den]]*-lehden päätoimittajan Larysa Ivšynan kanssa.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Cornelius Granig: Yevhen Marchuk is the man who made a difference Kyiv post                                                           
* Bohdan Harasymiw, Marchuk, Yevhen, Encyclopedia of Ukraine 2023
Ivar Ulén

**Ivar Ludvig Ulén** (18. maaliskuuta 1862 Kuopio – 15. huhtikuuta 1938 Kemi) oli suomalainen seppä ja Kemissä vaikuttanut tehtailija.

Ivar Ulénin vanhemmat olivat Ruotsista kotoisin ollut seppä Carl Johan Ullén (1815–1884) ja Kristina Lindberg (1823–1868). Hän kävi Kuopion triviaalikoulun, oli jonkin aikaa maanmittaustöissä ja meni sitten sepänoppiin ensin isänsä pajaan. Ulén työskenteli Suomessa ja myös ulkomailla Ruotsissa ja Venäjällä muun muassa useita vuosia pietarilaisissa konepajoissa. Vuoden 1890 tienoilla hän perusti takomon Ouluun. 

Vuonna 1894 Ulén muutti Kemiin ja perusti sinne 1895 konepajan ja laivatelakan yhdessä J. A. Rosenbergin kanssa. Konepaja ja laivatelakka kehittyi merkittävimmäksi alallaan Perä-Pohjolassa ja siellä rakennettiin muun muassa useita hinaajia. Ensimmäinen konepajan rakentama alus oli Kuusamoon Posion- ja Kitkajärville valmistunut hinaaja- ja matkustajalaiva *Kitka*. Konepaja rakensi sitten Rovaniemelle *Viiri* ja *Vanttaus*-nimiset alukset ja lisäksi ainakin *Toivo*, *Leila*, *Jalo*, *Osmo* ja *Kemi 9*-nimiset alukset. Konepajassa korjattiin myös laivoja, joista osa tuli Pohjois-Ruotsin puolelta. Ulén hoiti yritystä yhdessä Heikki Castrénin kanssa vuoteen 1917 saakka, jolloin se siirtyi vastaperustetun *Kemin Konepaja ja Rakennus Oy*-nimisen osakeyhtiön haltuun. Ulén oli edelleen uuden yhtiön toimitusjohtajana kuolemaansa saakka. Ulén toimi 24 vuoden ajan laivojen koneistojen katsastajana Kemin piirissä ja hän oli useiden vuosien ajan Puhelinosuuskunta Pohjolan johtajana.

1920-luvulla Kemin Mansikkanokalla toimineeseen yritykseen kuului laivatelakan lisäksi rauta- ja metallivalimo, verstas, takomo ja vuodesta 1924 alkaen autokorjaamo. Telakan yhteydessä oli myös alusten talvehtimispaikka. Laivojen korjaus ja rakentaminen oli merkittävässä osassa myös 1930-luvulla. Sotien jälkeen yhtiö teki sotakorvaustöitä ja rakensi kolme varppaushinaajaa Neuvostoliittoon. Lisäksi tehtiin erilaisia tilaustöitä, säiliöitä ja rautarakenteita. 1950-luvulla yhtiön tärkeimmiksi tuotteiksi tulivat autojen lehtijouset ja lopulta yritys erikoistui tekemään niitä nimellä *Kemin Jousipaja*. Yrityksen toiminta jatkui Mansikkanokalla aina 1970-luvun alkuun saakka. Nykyisin konepajan rakennuksista on jäljellä vain kunnostettu Ulénin huvila, joka toimii *Kemin Meriklubi Oy*:n juhlatilana. 

Ulén oli Kemissä kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä. Hän kuului Kemin Käsityö- ja Tehdasyhdistykseen ja oli mukana muun muassa S/S John Graftonin aseiden salakuljetuksessa Suomeen.

Ivar Ulén oli naimisissa Hanna Topin (1864–1949) kanssa. Heidän tyttärensä Eeva Katariina Ulén (s. 1887) oli naimisissa vuodesta 1909 rovasti Eeli Hakalan kanssa.

## Lähteet
Villainess

**Villainess** on Jessi Freyn studioalbumi, joka julkaistiin 23. elokuuta 2019.
## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Arvostelut
* Desibeli.net: 
* Imperiumi: 6+/10
* Soundi: 

## Lähteet
Valeri Pustovoitenko

**Valeri Pavlovytš Pustovoitenko** (; s. 23. helmikuuta 1947) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 1997–1999. Hän opiskeli tekniikkaa ja toimi nuorena kunnallis- ja aluepolitiikassa. Pääministerikauden jälkeen hänellä oli tehtäviä puolueen organisaatiossa.. 

Pustovoitenkoa on kuvailtu harmaaksi byrokraatiksi, joka oli uskollinen presidentti Leonid Kutšmalle.

## Lähteet
Alim Gadanov

**Alim Šalauatovitš Gadanov** (; s. 20. lokakuuta 1983 Naltšik) on venäläinen judoka.

Gadanov osallistui Pekingin olympialaisiin 2008, joissa hän oli 66&nbsp;kg:n sarjassa viides. Euroopan-mestaruuskilpailuissa 66&nbsp;kg:n sarjassa Gadanov voitti Tšeljabinskissa 2012 ja oli pronssilla Lissabonissa 2008, Tbilisissa 2009 ja Istanbulissa 2011.

Venäjän mestari 66&nbsp;kg:n sarjassa Gadanov oli vuonna 2006.

## Lähteet
John Russell Darbyshire

**John Russell Darbyshire** (1. lokakuuta 1880, Birkenhead, Cheshire, Englanti – 30. kesäkuuta 1948, Lontoo, Englanti) oli englantilainen, anglikaaninen piispa.

Darbyshire opiskeli Dulwich Collegessa ja Cambridgen yliopiston Emmanuel Collegessa. Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1904 ja papiksi vuonna 1905. Hän toimi pappina muun muassa Cambridgessa ja Liverpoolissa sekä Manchesterin katedraalissa. Vuosina 1922–1931 hän toimi Sheffieldissä arkkidiakonina kunnes hänet vihittiin Glasgow’n ja Gallowayn piispaksi. Vuonna 1939 hänet nimitettiin Kapkaupungin arkkipiispaksi Etelä-Afrikkaan. Hän osallistui vuonna 1948 anglikaanisen kirkon Lambeth-konferenssiin ja kuoli sillä matkalla.

Hänen julkaisemiaan kirjoja ovat muiden muassa *The Christian Faith and some Alternatives* (1921), *Our Treasury of Prayer and Praise* (1926) ja *Jesus, the Messiah in the Gospels* (1933).

Yksi hänen kirjoittamansa virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, pitkänperjantain illan virsi *At eve, when now he breathed no more*, joka on ilmestynyt kirjassa *Songs of Praise, Enlarged Edition* (193)1. Virren on kääntänyt ruotsiksi Anna Greta Wide. Virsi on Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa Pekka Kivekkään vuonna 1997 suomentamana *Yön selkään tuskan taakkaa kantaen*. 

## Lähteet
Kiinalainen puutarha

**Kiinalainen puutarha** on maisemapuutarhatyyli, joka on kehittynyt 3000 vuoden aikana.

Kiinalainen puutarha pyrkii luomaan idealisoidun pienoismaiseman, jonka tarkoituksena on ilmaista harmoniaa, jollainen ihmisen ja luonnon välillä pitäisi olla. Tyypillinen kiinalainen puutarha on muurien ympäröimä ja sisältää yhden tai useamman lammen, kallioita, puita ja kukkia sekä paviljonkeja. 

## Kuvagalleria puutarhoista ympäri Kiinan

Tiedosto:20090510 Shanghai Yuyan 6689.jpg
Tiedosto:Master of the Nets Garden 2011-10-04a.jpg
Tiedosto:Jichang Yuan.jpg
Tiedosto:Garden of cultivation for unesco.jpg
Tiedosto:Xiangzhou of Zhuozhengyuan Suzhou 4th Aug 2006.jpg
Tiedosto:Lingering Garden 2.jpg
Tiedosto:20090510 Shanghai Yuyan 6573.jpg
Tiedosto:Marbleboot.jpg
Tiedosto:Yuanmingyuan wanfang.jpg
Tiedosto:Stone Arch Bridge in Yuanmingyuan.jpg
Tiedosto:Yi He Yuan - A. Holdrinet.jpg
Tiedosto:Summer Palace at Beijing 21.jpg
Tiedosto:Chengde Mountain Resort 1.jpg
Tiedosto:Couples garden moveable pavilion.jpg
Tiedosto:Keyuan6.jpg
Tiedosto:He Garden.jpg
Tiedosto:Retreat garden soft rain coolness.jpg
Tiedosto:Covered bridge in Humble Administrator's Garden.JPG
Tiedosto:Retreat garden thatched hall.jpg
Tiedosto:Pavilions in Humble Administrator's Garden.JPG
Tiedosto:Ky2.jpg
Tiedosto:Gongwangfu3.jpg
Tiedosto:PrinceGongM3.jpg
Tiedosto:Lingering please.jpg
Tiedosto:Mountain garden main grotto.jpg
Tiedosto:Lion garden 9 lion peak.jpg
Tiedosto:Bridge reflecting in lake inside Dunedin Chinese Garden.jpg
Tiedosto:Humble Administrator's Garden1.jpg
Tiedosto:Gongwangfu8.jpg
Tiedosto:Lingering Garden 1.jpg
Tiedosto:Liyuan Gardens.jpg
Tiedosto:Yuyuan Garden.jpg
Tiedosto:Pavilions in Humble Administrator's Garden.JPG
Tiedosto:Gongwangfu1.jpg
Tiedosto:Liuyuan.jpg
Tiedosto:Bridge in Humble Administrator's Garden.JPG
Petterin parempi elämä

**Petterin parempi elämä** on vuonna 1991 YLE TV2:lla esitetty Anssi Mänttärin ohjaama suomalainen televisiosarja.

Sarjassa 10-vuotias Petteri kokee juppimaisten vanhempiensa jatkuvan riitelyn sietämättömäksi ja kehittää ongelmaan ratkaisun.

## Näyttelijät

## Lähteet
Maryna Tkatšenko

**Maryna Ivanivna Tkatšenko** (, s. 29. elokuuta 1965 Mukatševe, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, olympiavoittaja ja Europan mestari.

Ennen maansa itsenäistymistä Tkatšenko voitti Neuvostoliiton naisten maajoukkueessa Euroopan mestaruuden Israelissa 1991 ja osallistui vuoden 1990 MM-kilpailuihin. Neuvostoliiton hajottua hän voitti Yhdistyneen joukkueen edustajana olympiakultaa Barcelonassa 1992. Ukrainan naisten maajoukkueessa Tkatšenko voitti Euroopan mestaruuden Tšekissä 1995 ja sijoittui neljänneksi Atlantan kesäolympialaisissa 1996. Hän kuului Ukrainan kokoonpanoon myös vuosien 1997 ja 2001 EM-kilpailuissa.

## Lähteet
* 

### Viitteet

## Aiheesta muualla
*
Kaj G. Lindholm

**Kaj G. Lindholm** (s. 1939) on suomalainen muoti- ja mainosvalokuvaaja, jonka ura ulottui 1960-luvun lopulta vuoteen 1995.

Lindholm opiskeli 1960-luvun keskivaiheilla kolme vuotta valokuvausta The Central London Polytechnic -oppilaitoksessa Lontoossa, josta oli juuri tullut Pariisin sijaan uusi muodin mekka. Hän perusti vuonna 1967 Helsingin Katajanokalle KGL-studion, jonka toiminta jatkui lähes 30 vuotta. Alkuvuosien tärkein yritysasiakas oli Maj Kuhlefeltin luotsaama Finn-Flare, ja lehtikuvauksia hänellä teetti eniten *[[Muoti + Kauneus|Muotisorja]]*-aikakauslehti. Liikevaihtoa tuli eniten painettujen tuoteluetteloiden kuvauksista, joita tilasivat etenkin Anttila, Seppälä ja Hobby Hall. PR-kuvia Lindholm teki muun muassa Marimekolle ja Friitalalle, jonka nahkavaatteiden mallina toimi muun muassa elokuvasta *[[Blow-Up – erään suudelman jälkeen|Blow-Up]]* kuuluisaksi tullut saksalainen Veruschka von Lehndorff. Lindholm oli myös monen Lenita Airiston tuottaman muotishow’n vakiokuvaaja, jonka jopa 30 diaprojektorilla toteutetut multivisiot pyörivät osana esityksiä.

Lindholm kuvasi niin studiossa kuin ulkonakin aina suuren negatiivikoon kameroilla, kun useimmat muotia kuvaavat kollegat olivat ihastuneet uusiin kevyisiin kinofilmijärjestelmiin. Värimateriaalina hän käytti diafilmiä, joka kehitettiin Jussi Pohjakallion laboratoriossa. Hänen nimensä tuli suurellekin yleisölle näkyviin aikakauslehdille kuvatuissa muotijutuissa, joita hän teki myös ulkomaisille lehdille.

1970-luvun lopulla Lindholm alkoi vähentää muotikuvauksia, koska ei enää tuntenut kuuluvansa samaan sukupolveen mallien eikä tilaajien kanssa. Hän siirtyi mainosvalokuvauksen pariin, kunnes sulki studionsa vuonna 1995. Kaj G. Lindholmin studiossa saivat oppinsa myös itsenäisille urille päätyneet valokuvaajat Markku Alatalo, Seppo Konstig ja Ove Tammela.

Kaj G. Lindholm toimi Suomen mainosvalokuvaajat ry:n puheenjohtajana vuosina 1968–1969 ja on yhdistyksen kunniajäsen.

## Lähteet
*
### Viitteet