open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Matti V. Jussari

**Matti Vihtori Jussari** (17. helmikuuta 1897 Urjala – 21. lokakuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.

Jussari opiskeli aluksi musiikkia mutta kävi sitten Ateneumissa Taideyhdistyksen piirustuskoulun kurssin ja opiskeli sen jälkeen ulkomailla muun muassa vuonna 1928 kuuden kuukauden ajan Pariisissa.

## Maalauksia
* *Lukeva tyttö*, öljymaalaus
* *Heinäseipäitä*, öljymaalaus
* *Naisen pää*, öljymaalaus
* *Kevätpäivä*
* *Kevättalvella* 
* *Talvimaisema*, öljymaalaus  
* *Suomen Pankki, Snellmaninkatu*, öljymaalaus 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Muotokuvamaalauksia (Jussarin lehti-ilmoitus), Urjalan Sanomat, 08.03.1930, nro 10, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Giulia Grisi

**Giulia Grisi** (22. toukokuuta 1811 Milano – 25. marraskuuta 1869 Berliini) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Grisin isä oli upseeri ja äiti laulaja. Hän oli laulaja Josephina Grassinin sisaruksentytär, balettitanssija Carlotta Grisin serkku ja laulaja Giuditta Grisin sisko. Grisi sai opetusta siskoltaan Giudittalta. Hän opiskeli myös Filippo Cellin, Pietro Alessandro Guglielmin, Marco Aurelio Marlianin ja Giacomellin johdolla. Grisi teki debyyttinsä Bolognassa vuonna 1828 Emman roolissa Gioacchino Rossinin *[[Zelmira]]ssa*. Hän loi Adalgisan roolin Vincenzo Bellinin *[[Norma (ooppera)|Norman]]* kantaesityksessä Milanossa 1831. Pariisin-debyyttinsä Grisi teki vuonna 1832 Rossinin Semiramidena. Lontoossa hän teki ensimmäisen esiintymisensä vuonna 1834 Ninettan roolissa oopperassa *[[Varasteleva harakka]]*. Grisi esiintyi Lontoossa kausilla 1834–1861 lukuun ottamatta vuotta 1842. Suurimman menestyksensä Lontoossa hän saavutti Gaetano Donizettin oopperassa *[[Anna Bolena]]*.

Grisi meni naimisiin kreivi de Mélcyn kanssa vuonna 1836, mutta avioliitto päättyi eroon. Myöhemmin hän sai kolme tytärtä tenori Giovanni Matteo Marion kanssa. Pariskunta meni joidenkin lähteiden mukaan naimisiin vuonna 1856. Grisi tunnettiin julkisesta esiintymisiä koskeneesta kiistelystä kilpailijansa Pauline Viardot'n kanssa. Grisi sairastui kiertueella vuonna 1869 ja kuoli Berliinin Hotel du Nordissa keuhkotulehdukseen.

## Lähteet
Amanda Vähämäki

**Amanda Vähämäki** (s. 1981 Tampere) on suomalainen sarjakuvantekijä ja kuvittaja. Vähämäki on valmistunut kuvataiteen kandidaatiksi Italiassa sijaitsevasta Accademia di Belle Arti di Bolognasta. Hän asuu Helsingissä.

Vähämäki on Kutikuti-kollektiivin jäsen ja on osallistunut moniin kansainvälisiin sarjakuva-antologioihin. Hän oli myös Helsingin sarjakuvafestivaalien festivaalitaiteilija vuonna 2012.

## Sarjakuva-albumit ja -lehdet

* *Pullapelto*. Lahti: Daada, 2007. .
* *Äitienpäivä*. Helsinki: Huuda Huuda, 2008. .
* *Mestari*. Helsinki: Petomies, 2011. .
* *Puutarhassa.* Helsinki: Petomies, 2011. .
* *Tähtien ääniä*. Helsinki: Petomies, 2012. .
* *Cani selvaggi*. Canicola, 2013. . Italiaksi.
* *Sisältää pieniä osia*. Helsinki: Huuda Huuda, 2013. .
* *It's Tuesday*. Riika: Biedrība grafiskie stāsti, 2015. .
* *Nuppuset 4*. Helsinki: Petomies, 2015. .
* *Pullahiiri*. Helsinki: Kutikuti, 2022. .
* *Vaihdokas : murhenäytelmä kuunkajossa*. Helsinki: Kutikuti, 2021. .

## Lyhyet sarjakuvat antologioissa ja lehdissä

* *Glömp 8: Kastelee Mandelbrotin*. Korkeakoski: Boing Being, 2006. .
* *Glömp X*. Helsinki: Huuda huuda, 2009. .
* *Kulttuurivihkot 37/2009*. Helsinki: Kulttuurityöntekijäin liitto. ISSN 0356-3367.
* *Sarjakuva: antologija sovremennogo finskogo komiksa*. Pietari: Bumkniga, 2009. .
* *Allt för konsten 9*. Göteborg: Optimal, 2010. .
* *Pitkis*. Helsinki: Kutikuti, 2010. .
* *Midnight Sun*. Latvia : Biedrība grafiskie stāsti, 2011. .
* *Päin näköä!: 16 suomalaista sarjakuvataiteilijaa*. Helsinki: Like, 2011. .
* *Aakkostoukka: sarjakuva-aapinen*. Helsinki: Kutikuti, 2014. .
* *Tiede & edistys 46/2021*. Helsinki: Tutkijaliitto, 2021. ISSN 0356-3677.

## Lähteet

## Aiheesta muualla

* Amanda Vähämäen esittely Kutikutin kotisivuilla
* Hänninen, Ville: Autoilevia karhuja pullapellon laidalla - Amanda Vähämäki koukkasi sarjakuvapiirtäjäksi Italian kautta. *Sarjainfo 136/2007*, s. 4–5. Saatavilla verkossa.
* Pirinen, Ville: Sattumia sarjakuvahyllystä #18: Amanda Vähämäki – Cani Selvaggi. Kulttuuritoimitus.fi. 24.9.2020.
LukHash

**LukHash** on puolalainen elektronisen musiikin säveltäjä ja tuottaja.

## Historia
LukHash aloitti soittamaan pianoa neljän vuoden ikäisenä ja aloitti musiikkikoulussa Wroclawissa kuuden vuoden ikäisenä. 19-vuotiaana hän alkoi tuottamaan musiikkia nimellä LukHash. Hän on muuttanut Isoon-Britanniaan ja musiikissa kuuluvat chiptune- ja synthwave-tyylilajit. Hänen nimimerkkinsä oli aluksi "luk", mutta erikoismerkkien aiheuttamien ongelmien vuoksi muutti sen muotoon LukHash. Hän julkaisi ensimmäisen demon vuonna 2003, jolloin hän latasi sen omalle verkkosivulleen. Musiikin julkaisuun sopivia palveluita ei tuolloin juurikaan ollut.

Hän käyttää musiikin tekemiseen modernia digitaalista äänityöasemaa virtuaalisilla soittimilla sekä joitakin 1980-luvun tietokoneita ja pelikonsoleita. Musiikissa on vahvasti mukana videopeleihin liittyvät äänet. Hän on käyttänyt myös sähkökitaraa, mutta siirtynyt enemmän täysin elektronisiin soittimiin.

Kansitaiteen albumeille on tehnyt aluksi hänen ystävänsä Jolene, mutta NRW Recordsille liityttyään hän on jättänyt kansitaiteen ammattilaisille.
Vuonna 2020 julkaistun albumin *Transient Offworld* tekoon kului aikaa 3-4 kuukautta. Vuonna 2023 julkaistu albumi *Virtual Burnout* nousi myös Britannian viralliselle listalle sijalle 36. Aiempi albumi *We Are Stardust* nousi listalla sijalle 38 vuonna 2021.

## Diskografia
### Albumit

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lähteet

## Aiheesta muualla
* Viralliset verkkosivut 
*
Borgiallo

**Borgiallo** () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli arviolta 579 asukasta.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Dragon's Dogma 2

**Dragon's Dogma 2** on Capcomin kehittämä ja julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu 22. maaliskuuta 2024 PlayStation 5, Windows ja Xbox Series X/S -alustoille.

Peli on seuraaja vuoden 2012 pelille *[[Dragon’s Dogma]].
Pelissä ovat mukana sarjan edellisen pelin tapaan *pawn'' NPC-hahmot, joita voi muokata ja jotka avustavat pelaajaa. Hahmoja voi myös jakaa verkon kautta muiden pelaajien kanssa.

## Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9/10. Peli on saanut Eurogamerin arvostelussa viisi tähteä viidestä.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8/10.

Julkaisun jälkeen pelaajat kritisoivat Capcomia yllättävästä päätöksestä sisällyttää mikrotransaktioita peliin. Capcomin vastauksen mukaan nämä on kuitenkin saatavissa pelaamalla. Lisäksi suorituskykyongelmat ja ohjelmointivirheet saivat kritiikkiä, joita Capcom sanoi korjaavansa.

## Lähteet
Astrid Berwald

**Astrid Maria Beatrice Berwald** (8. syyskuuta 1886 – 16. tammikuuta 1982 Hebei, Kiina) oli ruotsalainen pianisti ja musiikkipedagogi.

Berwald oli säveltäjä Hjalmar Berwaldin ja tämän vaimon Thora Berwaldin nuorin tytär. Hänen isoisänsä oli Franz Berwald. Berwald opiskeli Richard Anderssonin musiikkikoulussa vuosina 1895–1908 lukuun ottamatta paria vuotta, jotka oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian oppilaitoksessa Ernst Ellbergin kontrapunktioppilaana. Berwald teki kaksi opintomatkaa Berliiniin (1908–1911, 1920–1921), jossa häntä opettivat Ernő Dohnányi, Paul Juon ja Georg Bertram.

Berwald esitti 27. huhtikuuta 1908 Tor Aulinin johdolla isoisänsä siihen mennessä unohdettuna olleen pianokonserton. Myöhemmin hän esitti teoksen myös Václav Talichin, Carl von Garagulyn ja Tor Mannin johdolla. Lisäksi hänen ohjelmistoonsa kuului konserttoja Frédéric Chopinilta, Sergei Rahmaninovilta, Wilhelm Stenhammarilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta ja Ludwig van Beethovenilta. Berwald perusti vuonna 1936 Berwald-trion, joka toimi vuoteen 1962 saakka. Sen muut jäsenet olivat Lottie Andréason ja Carin de Frumerie-Luthander. Berwald työskenteli aktiivisesti isoisänsä musiikkia koskevan tietoisuuden kasvattamiseksi ja sen saatavuuden edistämiseksi.

Berwald opetti Richard Anderssonin musiikkikoulussa vuodesta 1911 saakka ja toimi sen johdossa vuosina 1935–1965. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Fritjof Kjellberg, Seve Ljungman ja Margit Theorell. Berwald oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen (tuoli 60) vuodesta 1935. Hän kuoli Kiinassa 95-vuotiaana ja tuli haudatuksi Solnan Norra begravningsplatseniin.

## Lähteet
Thérèse Tietjens

**Thérèse Johanne Alexandra Tietjens** (17. heinäkuuta 1831 Hampuri – 7. lokakuuta 1877 Lontoo) oli saksalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Tietjens aloitti opintonsa Hampurissa ja jatkoi niitä Wienissä. Siellä hänen opettajiinsa kuului Heinrich Proch. Tietjens teki debyyttinsä Hampurissa Erman roolissa Daniel-François-Esprit Auberin oopperassa *[[Le maçon]]* vuonna 1848. Gaetano Donizettin *[[Lucrezia Borgia (ooppera)|Lucrezia Borgian]]* nimiroolissa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1849. Tietjens teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoossa vuonna 1858. Tuolloin hän tulkitsi Valentinen roolin Giacomo Meyerbeerin *[[Hugenotit (ooppera)|Hugenoteissa]]*. Esiintyminen oli menestys, ja Tietjens asettui sen jälkeen pysyvästi Englantiin. Hän teki esiintymisiä myös Frankfurtissa, Wienissä, Pariisissa ja Napolissa.

Tietjens tulkitsi oopperan ohella muun muassa oratorioita. Hän sairastui syöpään, mutta teki sen aiheuttamista kivuista huolimatta viimeisen esiintymisen Lucrezia Borgian roolissa.

## Lähteet
Adams (suku)

**Adams** on yhdysvaltalainen suku, jolla oli merkittävä asema maan poliittisessa ja akateemisessa elämässä 1700-luvun lopulta 1900-luvun alkuun. Suku sai alkunsa 1600-luvulla Massachusettsin puritaaneista. Sukua pidetään yhtenä Yhdysvaltain historian merkittävimmistä poliittisista dynastioista: sen jäseniin lukeutuu muun muassa perustajaisä Samuel Adams sekä kaksi Yhdysvaltain presidenttiä, John Adams ja John Quincy Adams. Lisäksi lukuisat Adamsit ovat toimineet  lakimiehinä, sijoittajina sekä yritysjohtajina.

Adamsin suvun kantaisänä pidetään Henry Adamsiä (n. 1583–1646), joka muutti Englannin Somersetistä Massachusetts Bayn siirtokuntaan vuoden 1636 paikkeilla. Huomattavaan kansalliseen asemaan se kuitenkin nousi vasta John Adamsin (1735–1826) elinaikana. John oli Amerikan vallankumouskauden merkittävimpiä poliittisia ajattelijoita, minkä lisäksi hän seurasi George Washingtonia maan toisena presidenttinä vuosina 1797–1801. Johnin vanhempi pikkuserkku Samuel vaikutti puolestaan Bostonissa ajaen siirtokuntien irtautumista Britanniasta. Molemmat allekirjoittivat itsenäisyysjulistuksen. John Adamsin jälkeläisiin lukeutuvat hänen poikansa, presidentti John Quincy Adams sekä tämän pojanpojat, historiotsijat Henry Brooks Adams ja Brooks Adams.

## Merkittäviä jäseniä
* Samuel Adams (1722–1803), poliittinen filosofi ja Yhdysvaltain perustajaisä
* John Adams (1736–1826), Yhdysvaltain toinen presidentti; avioitui Abigail Smithin (1744–1818) kanssa
** John Quincy Adams (1767–1848), Yhdysvaltain kuudes presidentti; avioitui Louisa Johnsonin (1775–1852) kanssa
*** George Washington Adams (1801–1829), Massachusettsin edustajainhuoneen jäsen
*** John Adams II (1803–1834), presidentin henkilökohtainen sihteeri
*** Charles Francis Adams Sr. (1807–1886), kongressiedustaja ja suurlähettiläs
**** John Quincy Adams II (1833–1894), lakimies ja poliitikko
***** George Caspar Adams (1863–1900), urheilija
***** Charles Francis Adams III (1866–1954), Yhdysvaltain laivastoministeri ja Quincyn pormestari
****** Charles Francis Adams IV (1910–1999), merivoimien upseeri ja yritysjohtaja
**** Charles Francis Adams Jr. (1835–1915), upseeri ja Union Pacific Railroadin hallituksen puheenjohtaja
**** Henry Brooks Adams (1838–1918), historioitsija
**** Brooks Adams (1848–1927), historioitsija ja politiikantutkija
** Charles Adams (1770–1800), lakimies
** Thomas Boylston Adams (1772–1832), tuomari

## Lähteet
Vylkove

**Vylkove** (; vuoteen 1775 asti **Lypovanske**) on kaupunki Odessan alueen Izmajilin piirissä. Kaupunki sijaitsee Tonavan suistoalueella Tonavan Kilijan suuhaaran varrella, 18 kilometriä Mustastamerestä länteen ja 240 (toisen lähteen mukaan 190) kilometriä aluekeskus Odessasta etelälounaaseen. Useiden vesiväyliensä ja kanaviensa vuoksi kaupunkia on kutsuttu *Tonavan Venetsiaksi* tai *Ukrainan Venetsiaksi*.

Tammikuun keskilämpötila on −2,2 ja heinäkuun +22,8 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 390 millimetriä. Kaupungin ympäristössä sijaitsee Tonavan suiston biosfäärialue.

Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 7&nbsp;712 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 9&nbsp;260 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli 25,5 prosenttia, venäläisiä (lipovanit) 58,5 % ja moldovalaisia 1,2 %.. Toinen lähde ilmoitti vuoden 2001 väkiluvuksi 9&nbsp;426, jossa etnisesti ukrainalaisia oli 26,48 %, venäläisiä (sis. lipovanit) 69,99 %, moldovalaisia 1,27 % ja bulgarialaisia 0,94 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 11&nbsp;022 asukasta.

Ensimmäinen historiallinen maininta (perustamisajankohta) vuodelta 1746 nimellä Lypovanske (Липованське). Kaupungiksi Vylkove nimettiin vuonna 1762, 1840(tai 1940).

Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Vylkove on kuulunut Izmajilin piiriin; sitä ennen se oli Kilijan piiriin kuulunut kaupunki.

Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu muun muassa Kristuksen syntymän kirkko (1850).


51-223-0002 Vylkove.jpg|Kirkko Vylkovessa.
Vylkovo Church 1 RB.jpg|Toinen kirkko.
Човни у Вилковому.jpg|Vylkoven vesiväyliä.
Wylkowe-1.JPG|Vylkoven vesiväylän varrella.
Pel roz dron.jpg|Dronella otettu valokuva Tonavan suiston biosfäärialueelta.


## Lähteet

## Aiheesta muualla
Angelica Singleton Van Buren

**Sarah Angelica Singleton Van Buren** (13. helmikuuta 1816 – 29. joulukuuta 1877) oli Yhdysvaltojen presidentin Martin Van Burenin miniä, joka toimi Valkoisen talon emäntänä Van Burenin presidenttikaudella 1837–1841.

Angelica Singleton syntyi Wedgefieldissä Etelä-Carolinassa ja kasvoi vanhempiensa maatilalla. Hän sai hyvän koulutuksen opiskellessaan Madame Grelaudin seminaarissa Philadelphiassa. Oleskellessaan Washingtonissa hän tutustui sukulaisten kautta presidentti Martin Van Burenin poikaan Abrahamiin ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1838.

Koska Martin Van Buren ei koskaan mennyt uudelleen naimisiin vaimonsa Hannahin vuonna 1819 tapahtuneen kuoleman jälkeen, Angelica Singleton toimi ensimmäisen naisen roolissa Van Burenin kaudella Valkoisessa talossa. Hän johti vuosittaista uudenvuodenpäivän vastaanottoa ja monia muita seurapiiritapahtumia.

Van Burenit menettivät esikoislapsensa Valkoisessa talossa.

## Lähteet
Azur Lane

**Azur Lane** () on kiinalaisten Shanghai Manjuun ja  Xiamen Yongshin kehittämä mobiilipeli, joka julkaistiin 2017 iOS:lle ja Androidille. Englanninkielinen versio julkaistiin 2019.

Azur Lanesta on tuotettu Japanissa manga-tyyliset sarjakuvat *Bisoku Zenshin!* (, ) ja *Queen's Orders* () ja animesarjat Azur Lane (, 2019&ndash;2020) ja Azur Lane: Bisoku Zenshin! (2021) ja Azur Lane: Queen's Orders (2023) sekä Light novel -sarja.

Lisäksi samasta mediabrändistä on tehty *Azur Lane Crosswave* -peli PlayStation 4:lle ja Nintendo Switchille. 

Pelillä on runsaasti yhteistyöprojekteja muiden julkaisijoiden kanssa ja esimerkiksi Hyperdimension Neptunia, Armored Trooper Votoms, SSSS.Gridman, SSSS.Dynazenon, Atelier, Dead or Alive, Kizuna AI ja Hololive -hahmoja on pelissä pelattavina hahmoina.
Wargaming.netin World of Warships -pelissä on puolestaan kapteenihahmoja Azur Lanen ääninäyttelijöillä ja AL:een on lainattu WoWsista laivoja, jotka historiallisesti jäivät rakentamatta.

## Juoni ja pelaaminen

Pelissä on selviä vaikutteita Kantai Collection -pelistä. Kuten KanCollessa hahmot ovat moe-hahmoisia toisen maailmansodan sotalaivoja.

Pääasiallinen osuus on sivuittain vieritettävä shoot ’em up, jonka lisäksi pelissä rakennetaan ja keräillään sotalaivoja muista osuuksista saatavilla resursseilla ja kehitetään tukikohtaa ja hankitaan hahmoille uusia vaatteita. Lisäksi pelissä on sivuttain skrollaavia tasohyppely-tyylisiä osuuksia ja visual novel -tyylistä jutustelua ja roolipelaamista eri hahmojen kanssa.

Pelissä oli sotilasliitto nimeltä Azur Lane, joka vastusti syvyyksien laivastoa, joka nimettiin seireeneiksi. Tähän kuuluivat Eagle Union (Yhdysvallat), Royal Navy (Iso-Britannia), Sakura Empire (Japani), Iron Blood (Saksa), Dragon Empery (Kiinan tasavalta), Northern Parliament (Neuvostoliitto), Iris Orthodoxy (Ranskan) ja Sardegna Empire (Italia).
Myöhemmin Iron Blood, Sakura Empire ja Sardegna Empire muodostivat vastakkaisen "Crimson Axis" -liiton ja Iris Orthodoxy jakaantui Iris Libreen (Vapaa Ranska) ja Vichya Dominioniin (Vichyn Ranska).
Sachsen (F219)

**Sachsen** (runkonumero F219) on Saksan laivaston Sachsen-luokan fregatti.

## Valmistus

Alus tilattiin Hampurista Blohm + Vossilta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1999. Alus laskettiin vesille 20. tammikuuta 2001 ja otettiin palvelukseen 31. joulukuuta 2003.

## Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Wilhelmshavenin laivastotukikohtaan 2. fregattilaivueeseen.

*Sachsen* vaurioitui vakavasti 21. kesäkuuta 2018 Norjan vesillä, kun SM2 -ilmatorjuntaohjuksen laukaisu epäonnistui ja ohjus paloi etukannella. Aluksen korjausta viivytettiin vuoteen 2023, kunnes korvaava komponentti saatiin toimitettua.

## Lähteet
Kaarlo Aitamäki

**Kaarlo Edvard Aitamäki**, vuoteen 1935 **Lindgren** (4. maaliskuuta 1903 Pertteli – 24. maaliskuuta 1973 Pertteli) oli suomalainen kuorma-autoilija, ammattiyhdistysjohtaja ja kunnallisneuvos. Puoluekannaltaan hän oli sosialidemokraatti.

## Henkilöhistoria
Aitamäen vanhemmat olivat torppari Johan Viktor Lindgren ja Aurora Sofia Danielintytär. Hänen puolisonsa vuodesta 1928 oli Martta Gunilla Tapiola (1869–1944). Aitamäki oli kuorma-autoilija 1925–1973, kansanhuollon johtaja 1939–1940 ja siirtoväen huoltojohtaja 1940. Hän oli Henkilö- ja Kuorma-autoilijain liiton varapuheenjohtaja 1937–1945, Ammattiautoliiton ja sen kuorma-autojaoston puheenjohtaja 1947–1955, Kuljetuskeskusten liiton puheenjohtaja 1948–1970 ja Suomen Kuorma-autoliiton puheenjohtaja 1955–1970. 

*Autoilija*-lehden päätoimittaja Aitamäki oli 1937–1941 ja *Ammattiautoilija*-lehden päätoimittaja 1945–1970. Hän toimi Perttelin kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1946–1969. Kunnallisneuvoksen arvonimen Aitamäki sai 1963. Aitamäki muistetaan myös merkittävänä kansanperinteen tallentajana, joka keräsi tuhansia sivuja perinneaineistoja ja voitti kymmeniä kansanperinteen keruukilpailuja.

## Julkaisuja
* *Perttelin osuuskassa: 25-vuotishistoriaa vv. 1928–1953*, 1953
* *Autoliikenne ja autoilijain järjestötoiminta*, 1954
* *Perttelin osuusmeijeri 1903–1953: viisikymmentä vuotta maitotalouden kehitystyötä*, 1954
* *Perttelin osuuskauppa 1908–1958*, 1958
* *Tavaralinjaliikenne: kehityshistoriaa ja järjestötoimintaa*, 1961
* *Tampereen maalarit kautta aikojen: Tampereen maalarimestariyhdistys vv. 1912–1962*, 1963
* *Kuorma-autoilijain toimintaa Tampereella ja Tammermaassa*, 1966
* *Ei ränt krannata*, 1966
* *KTK-toiminnan vuosikymmeniltä*, 1968
* *Autoilu ennen ja nyt: tie, liikenne, liikennevälineet, autot, kuorma-auto ja autoilijain yhteistoiminta*, 1978 (toim.)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*
Hamburg (F220)

**Hamburg** (runkonumero F220) on Saksan laivaston Sachsen-luokan fregatti.

## Valmistus

Alus tilattiin Kielistä Howaldtswerke-Deutsche Werftiltä, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 2000. Alus laskettiin vesille 16. elokuuta 2002 ja otettiin palvelukseen 13. joulukuuta 2004.

## Palvelus
Aluksen kotitukikohtana on Wilhelmshavenin laivastotukikohta, jossa se kuuluu 2. fregattilaivueeseen.

## Lähteet
*

### Viitteet
Hessen (F221)

**Hessen** (runkonumero F221) on Saksan laivaston Sachsen-luokan fregatti.

## Valmistus

Alus tilattiin Emdenistä Thyssen Nordseewerkeltä, missä köli laskettiin 14. syyskuuta 2001. Alus laskettiin vesille 26. heinäkuuta 2003 ja otettiin palvelukseen 21. huhtikuuta 2006.

## Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Wilhelmshavenin laivastotukikohtaan 2. fregattilaivueeseen.

Helmikuussa 2023 *Hessen* yritti ampua Punaisellamerellä yhdysvaltalaista MQ-9 Reaper -dronea, mutta kahden SM2-ohjuksen laukaisu epäonnistui.

## Lähteet
Futura (lehti)

**Futura** tarkoittaa seuraavia lehtiä:

* *[[Futura (sarjakuvalehti)|Futura]]*, ranskalainen sarjakuvalehti
* *[[Futura (tiedelehti)|Futura]]*, suomalainen tiedelehti
Futura (tiedelehti)

**Futura** on Tulevaisuuden tutkimuksen seuran Tutun julkaisema jäsenlehti. Vuodesta 1982 neljästi vuodessa ilmestyneen lehden teemana on tulevaisuudentutkimus eli futurologia. Futura on referee-arvioitu ja (JUFO-1) luokiteltu. Lehden päätoimittaja on Matti Minkkinen (2024)..

Futura on saanut Tieteellisten seurain valtuuskunnan (TSV) kautta tieteellisen julkaisutoiminnan avustusta sekä Suomen tiedekustantajilta avustusta laite- ja ohjelmistohankintoihin sekä suomennoksiin.

## Lähteet
Milka Ternina

**Milka Ternina** (19. joulukuuta 1863 Vezišće – 18. toukokuuta 1941 Zagreb) oli kroatialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.

Ternina aloitti laulun opiskelun Zagrebissa Ida Winterbergin johdolla. Muutettuaan Wieniin hän sai opetusta Josef Gänsbacherilta. Ternina debytoi vuonna 1882 Zagrebissa tulkitsemalla Amelian roolin Giuseppe Verdin *[[Naamiohuvit|Naamiohuveissa]]*. Hän oli kiinnitettynä esiintyjänä Leipzigissä (1883–1884), Grazissa (1884–1886) ja Bremenissä (1886–1890). Vuodesta 1890 lähtien Ternina esiintyi säännöllisesti Münchenissä. Vuonna 1896 hän teki Yhdysvaltain-debyyttinsä Bostonissa Walter Damroschin oopperaseurueen kanssa. Ternina tulkitsi Giacomo Puccinin *[[Tosca]]n* nimiroolin teoksen Lontoon-ensiesityksessä Covent Gardenissa vuonna 1898. Hän palasi Lontooseen vuosina 1900 ja 1906. Ternina teki vuosina 1899–1904 esiintymisiä sekä Münchenissä että New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Hän esiintyi nimiosassa myös *Toscan* ensimmäisessä Metropolitan-oopperassa järjestetyssä esityksessä vuonna 1901.

Vuonna 1906 Ternina alkoi kärsiä osittaisesta kasvohalvauksesta. Hän ei voinut enää esiintyä julkisesti. Ternina opetti ensin New Yorkissa ja palasi sitten Zagrebiin jatkamaan opetustyötä. Hänen oppilaidensa joukossa oli sopraano Zinka Milanov.

## Lähteet
Hessen (täsmennyssivu)

**Hessen** voi tarkoittaa seuraavia:

* Hessen, Saksan osavaltio
* Hessenin suurherttuakunta, *Hessen-Darmstadt*, historiallinen valtio 1806–1918
* Hessenin vaaliruhtinaskunta, *Hessen-Kassel*, historiallinen valtio 1803–1807 ja 1814–1866
* Hessen, Hessenin aluetta keskiajalta 1900-luvulle saakka hallinnut suku
* 5846 Hessen, päävyöhykkeen asteroidi

* Hessen-suvun jäseniä:
** Friedrich Karl Ludwig Konstantin von Hessen-Kassel eli Fredrik Kaarle (1868–1940), Hessenin maakreivi
** Marie Maximilianne Wilhelmine Auguste Sophie von Hessen-Darmstadt eli Maria Aleksandrovna (1824–1880), Venäjän keisarinna ja keisari Aleksanteri II:n ensimmäinen puoliso
** Marie Sophie von Hessen-Kassel (1767–1852), Tanskan kuningatar, kuningas Fredrik VI:n puoliso
** Moritz von Hessen (1826–2013), saksalainen yrittäjä, saksalainen yrittäjä, Hessen-Brabantin suvun päämies
** Philipp von Hessen (1896–1980), Hessenin suvun päämies, Hessenin ja Brabantin maakreivi
** Viktoria von Hessen-Darmstadt, *Battenbergin prinsessa Louis* (1863–1950), Hessenin suurherttua Ludvig IV:n tytär
** Wolfgang von Hessen (1895–1989), Hessenin prinssi

* Hessen-nimisiä laivoja:
** ''Hessen'', Saksan laivaston Hamburg-luokan ohjushävittäjä
** ''Hessen'', Saksan laivaston Sachsen-luokan fregatti
** SMS ''Hessen'', Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisen maailmansodan aikainen taistelulaiva.
Anders Gustaf Ekeberg

**Anders Gustaf Ekeberg** (1767–1813) oli ruotsalainen luonnontieteilijä, matemaatikko ja runoilija. Hänet tunnetaan alkuaine tantaalin löytämisestä vuonna 1802. Lisäksi hän nosti esiin lahjakkaan oppilaansa Jöns Jacob Berzeliuksen.

Ekeberg valmistui Uppsalan yliopistosta, minkä jälkeen hän matkusti Saksassa ja palasi sitten takaisin Uppsalaan opettamaan kemiaa. Hänestä tuli Uppsalan yliopiston professori vuonna 1794, ja hän opetti modernin kemian isänä pidetyn Antoine Laurent de Lavoisierin periaatteiden mukaisesti.

Ekeberg löysi vuonna 1802 tantaalin oksidia, jota hän eristi kahdesta eri mineraaleja sisältäneestä näytteestä. Toinen niistä oli Kemiöstä peräisin olevaa tantaliittia ja toinen Ytterbystä peräisin olevaa yttriumtantaliittia.

Lapsuudessaan saamansa infektion myötä Ekeberg oli osittain kuuro ja toisesta silmästään sokea, mutta hoiti tehtäviään siitä huolimatta. Viimeisinä vuosinaan hän alkoi kuitenkin kärsiä terveydentilansa heikkenemisestä, ja hän kuoli naimattomana 46-vuotiaana helmikuussa 1813.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Pingora

**Pingora** on Cloudflaren kehittämä välityspalvelin, jota yhtiö käyttää Internetin dataliikenteen käsittelyyn. 
Yhtiö kehitti Pingoran korvaamaan Nginx-palvelinohjelman saadakseen paremman suorituskyvyn. Pingorasta kerrottiin julkisesti syyskuussa 2022 ja se julkaistiin avoimena lähdekoodina alkuvuonna 2024.

Pingora on kirjoitettu Rust-kielellä ja se on toteutettu sovelluskehyksenä, jonka avulla voi toteuttaa oman palvelimen. Pingora ei ole "avaimet käteen" -tyyppinen valmiiksi suoritettava sovellusohjelma.
Pingoran avulla tehdään esimerkiksi kuormituksen tasaamista ja liikenteen suodattamista. Pingora sisältää kirjastot protokollien käsittelyyn (HTTP/1, HTTP/2, TLS ja pelkkä TCP/UDP sekä gRPC) ja se tukee OpenSSL- ja BoringSSL-kirjastoja. Pingora sisältää yhteyspoolin käsittelyn, TLS-kättelyn, pyyntöjen parseroinnin, sekä useita muita tehtäviä.

Cloudflaren mukaan Pingora käyttää tuotantokäytössä samalla kuormitustasolla 70% vähemmän suoritinaikaa ja 67% vähemmän muistitilaa kuin aikaisempi ratkaisu. Rustilla kirjoitettu ohjelmakoodi toimii tehokkaammin kuin aikaisempi Lualla tehty ohjelmakoodi. Monisäikeistys toimii tehokkaammin tietojen suoran jakamisen avulla käyttämällä käyttämällä viitelaskentaa. Etenkin yhteyspoolin käsittelyyn on kiinnitetty erityistä huomiota.

Pingoran lähdekoodi on lisensoitu Apache License, Version 2.0 -lisenssillä. Pääpaino kehityksessä on Linuxille. Suurin osa ohjelmakoodista kääntyy myös muissa Unix-ympäristöissä, mutta ei sisällä kaikkia ominaisuuksia.
12. maaliskuuta 2024 Pingoran (Cloudflare Server) markkinaosuus oli 21,7 prosenttia. Nginx ja Apache ovat sitä suositumpia.

## Lähteet

## Aiheesta muualla
*https://github.com/cloudflare/pingora
Rautavanadiinitantaalioksidi

**Rautavanadiinitantaalioksidi** (FeVTaO6) on rautaa, vanadiinia ja tantaalia sisältävä epäorgaaninen metallioksidi. Se on väriltään grafiitinharmaata.

Rautavanadiinitantaalioksidi on puolijohde. Kidejärjestelmältään se on tetragoninen ja rutiilin kaltainen. Se pysyy normaalissa ilmassa stabiilina 925 °C asti, argonkaasussa jopa 1225 °C asti.

Rautavanadiinitantaalioksidia voidaan valmistaa kiinteän tilan reaktioilla kahdella eri tavalla yhdisteen metallien oksideista. Kummassakin menetelmässä reaktiot on tehtävä argonkaasussa. Menetelmien reaktioyhtälöt ovat seuraavat:
:Fe<sub>2</sub>O<sub>3</sub> (s) + 2VO<sub>2</sub> (s) + Ta<sub>2</sub>O<sub>5</sub> (s) → 2FeVTaO6 (s)
:FeTaO<sub>4</sub> (s) + VO<sub>2</sub> (s) → FeVTaO6 (s)

## Lähteet
Nybyn tuulivoimapuisto

**Nybyn tuulivoimapuisto** on Pohjois-Pohjanmaalla Iin Olhavan Nybyssä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 8 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 19 megawattia ja vuosituotanto on noin 78 gigawattituntia . Tuulivoimapuiston on rakentanut Taaleritehdas, sen omistaa eteläkorealainen sijoitusyhtiö ja sitä operoi Taaleritehdas .

## Yleistä
Nybyn tuulivoimapuisto sijaitsee Olhavan pohjoispuolella Nybyn kohdalla valtatiestä 4 haarautuvan tien varrella. Tuulivoimapuiston kaakkoispuolelle rakennettiin valmiiksi hieman ennen Olhavan tuulivoimapuisto, joka on Oulu-Tornio-rautatien suuntaisena jatkeena tälle tuulipuistolle. Luoteispuolella sijaitsee Myllykankaan tuulivoimapuisto, jossa toimii 22 tuulivoimalaa. Itäpuolelle on rakennettu 12 tuulivoimalan Palokankaan tuulipuisto. Voimala-alueen metsäautoteitä perusparannettiin tuulipuistoa rakennettaessa ja Olhavan tuulipuistoon on tieyhteys täältä. Tuulipuiston kuudelle tuulivoimalaitokselle on oma tiensä ja kaksi muuta sijaitsevat Nybystä tulevan tien varressa. Tuulipuiston pituus on 2,7 kilometriä, leveys 0,7 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 1,0 neliökilometriä.

Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexin valmistamaa Gamma-luokan N117-mallia, jonka tuuliturbiinin halkaisija 117 metriä ja jonka kapasiteetti on 2,4 megawattia.  Voimalat sijaitsevat 15–22 metrin korkeudella mpy.

Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa alueen kaakkoispuolella sijaitsevalle sähköasemalle. Sieltä tuotettu sähkön jännite nostetaan 110 kilovoltin jännitteellä voimala-alueen ohittavaan sähkölinjaan.

## Historiaa
### Suunnittelu ja rakentaminen
Tuulivoimapuistohankkeen ensimmäinen omistaja oli Fortum, joka oli suunnitellut rakentavansa alueelle kahdeksan kolmen megawatin tuulivoimalaitosta noin 500 hehtaarin alueelle. Pohjois-Pohjanmaan ELY-keskus päätti tuolloin, ettei hanke vaati YVA-menettelyä. Sopimukset maanomistajien kanssa olivat valmiit, kun Fortum päätti myydä hankkeen Taaleritehtaalle talvella 2011–2012 . Tarkoituksena oli aloittaa voimala-alueen rakentaminen vuonna 2013. Taaleritehdas käytti siihen rahaston Taaleri Tuulitehdas I:n varoja, jolla rakennettiin samaan aikaan Kirkkokallion- ja Myllykankaan tuulivoimapuistoihin. Tuulipuiston osayleiskaavan luonnos oli nähtävillä heinä-elokuussa 2012 ja ehdotukset syys-lokakuussa ja marras-joulukuussa 2012. Osayleiskaava hyväksyttiin Iin kunnanvaltuustossa maaliskuussa 2013  ja tuulivoimalaitokset tilattiin Nordexilta elokuussa 2013.

Tuulivoimapuisto alkoi tuottaa sähköä kantaverkkoon joulukuussa 2014, jolloin oli pystytetty seitsemän voimalaitosta ja viimeinen eli kahdeksas valmistui vuoden 2015 puolella.

### Uutisia
Taalerin hallinnoimat rahoitusportfoliot Tuulitehdas I ja II päättivät myydä omistusosuutensa Nybyn- ja Myllykankaan tuulivoimapuistosta eteläkorealaiselle Hana Financial Investmentsin ja Korea Investments & Securitiesin johtamalle sijoittajaryhmälle. Kauppa toteutui tammikuussa 2020.

## Katso myös
* Luettelo Suomen tuulivoimaloista

## Lähteet
The Sounds (vuoden 1977 albumi)

**The Sounds** (myös nimellä **Mandschurian Beat**) on samannimisen suomalaisen rautalankayhtyeen neljäs kokoelma-albumi vuodelta 1977. Albumi sisältää instrumentaaleja kappaleita, joista osa oli alunperin julkaistu singleinä vuosina 1963 ja 1965.

Albumi julkaistiin Finnlevy-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. LP-levystä julkaistiin uusintapainos vuonna 1979. Vuonna 1989 albumi julkaistiin Italiassa nimellä *Mandschurian Beat*. Samana vuonna albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä Suomessa. CD-painos julkaistiin uudelleen vuonna 2008.

## Kappaleet
Kaikkien kappaleiden sävellykset trad., ellei toisin mainita.

### A-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

### B-puoli
# 
# 
# 
# 
# 
# 
#  

## Kokoonpano
### Muusikot

#### The Sounds <small>(v. 1963; 1-8)</small>
* Henrik Granö – soolokitara
* Bobi Söderblom – komppikitara
* Peter Ekman – bassokitara
* Johnny Liebkind – rummut

#### The Sounds <small>(v. 1965; 9-14)</small>
* Kaj Westerlund – soolokitara 
* Jussi Raittinen – komppikitara
* Peter Ekman – bassokitara
* Eero Raittinen – rummut 

### Tuotanto
* O. A. R. – tuotanto
* Jorma Kulju – ulkoasu
* Erkki Pälli – takakannen tekstit 

## Lähteet
Kaarle-Kvartetti

**Kaarle-Kvartetti** on vuonna 1980 perustettu oululainen kuoro. Kaarle-Kvartetissa ovat laulaneet tenorit Pekka Siltala ja Ilkka Eskelinen sekä bassot Petri Antikainen, Sakari Kotaniemi, Reijo Kortejärvi, Jarmo Ojala, Jyrki Anttila ja Jyrki Kauppinen. Idea kuoron perustamisesta syntyi, kun Oulun Nuorten Miesten Kristillisen Yhdistyksen poikakuorossa laulaneet pojat saivat idean perustaa pienimuotoisemman kokoonpanon. 

1980-luvulla kuoro osallistui lukuisiin valtakunnallisiin kvartettilaulukilpailuihin ja saavutti myös menestystä. Kaarle-Kvartetti voitti muun muassa Nuorten Kuoroliiton valtakunnalliset kvartettilaulukilpailut vuonna 1981, Kouvolan valtakunnallisten kvartettilaulukilpailujen nuorisokvartettisarjan 1983 ja mieskvartettisarjan 1986. Italian Goriziassa vuonna 1994 järjestetyssä kansainvälisessä lauluyhtyekilpailussa Kaarle-Kvartetti voitti toisen sijan. Kilpailussa lauloivat kuoron alkuperäisten jäsenten 1. tenori Pekka Siltala sekä 2. tenori Ilkka Eskelisen lisäksi 1. basso Jarmo Ojala ja 2. basso Jyrki Kauppinen.

Kilpailuihin osallistumisen lisäksi Kaarle-Kvartetti esiintyi paljon erilaisissa tilaisuuksissa häistä hautajaisiin, avusti usein Oulun tuomiokirkon jumalanpalveluksissa ja konsertoi säännöllisesti kotikaupungissaan Oulussa. Yksi merkittävimpiä konserttikiertueita oli vuonna 1989 Hetan musiikkipäivät. Tuolloin Kaarle-Kvartetti konsertoi Ylitornion ja Hetan kirkossa.

Kaarle-Kvartetti on julkaissut ohjelmistoaan kahdelle tallenteelle: *Kaarle-Kvartetin 10-vuotisjuhlalevy* (1990) ja *Ilta on tullut Luojani* (2024). 10-vuotisjuhlalevyn kuoro julkaisi juhlakonsertin yhteydessä.
Pohja (vakuutusyhtiö)

**Pohja** oli vuosina 1910–1983 toiminut suomalainen vakuutusyhtiöryhmä. Vuoden 1984 alusta se fuusioitui yhdessä Aurayhtiöitten kanssa uudeksi Tapiola-ryhmäksi. SOK:n piirissä syntynyt Pohja oli taustaltaan maalaisliittolainen, kun toinen maaseudun vakuuttaja, MTK:lainen Aura oli enemmän yleisporvarillinen.

## Historiaa
Paloapuyhdistys Tulenvara aloitti toimintansa vuonna 1910 ja tunnettiin myöhemmin nimellä Keskinäinen Vahinkovakuutusyhtiö Vara.

Vuonna 1922 SOK:n jäsenkaupat perustivat 1920 sairaus-, hautausapu- ja eläkekassan, josta muodostui 1922 henkivakuutusyhtiö Henki-Pohja. Kun sen yhtiömuoto muutettiin vuonna 1933 keskinäiseksi, nimeksi tuli Keskinäinen Henkivakuutusyhtiö Pohja. Se menestyi maaseudulla ensin käyttämällä muita yhtiöitä korkeampaa perustekorkoa ja 1930-luvulla
tarjoamalla halpoja työkyvyttömyys- ja tuberkuloosilisävakuutuksia.

Vuonna 1947 muodostettiin Pohja-yhtymä, johon kuului Varan ja Pohjan lisäksi  Eläkekassa Elonvara. Vuonna 1963 myös Varan nimi muutettiin muotoon Keskinäinen Vahinkovakuutusyhtiö Pohja.

Henki-Pohja alkoi 1950-luvulla tarjota sairaalavakuutuksia ja työkyvyttömyysajan ansionmenetystä korvaavia lisävakuutuksia.
1960-luvulla työeläkevakuutuksesta tuli suurin vakuutusmuoto. Sekä Pohja että Aura kärsivät maaseudun elinkeinomurroksesta, jonka myötä syntyi uusia vakuutustarpeita kuten palovakuutuksesta erilliset kotivakuutukset.

Vuonna 1958 Pohja-yhtymälle valmistui uusi pääkonttorirakennus Pohjantalo Helsingin Kamppiin osoitteeseen Runeberginkatu 5.

Aura, Pohja ja Kansa perustivat vuonna 1974 vakuutusalan yhteisen tietojärjestelmäyrityksen nimeltä Akapo, mutta E-liikkeeseen kuulunut Kansa jäi siitä pois jo seuraavana vuonna. Se oli eräänlainen alkusysäys Auran ja Pohjan fuusiolle, ja nykyisin se toimii nimellä Tieto-Tapiola.

Pohjan ja Auran yhdistymistä Tapiolaksi pidettiin vakuutusalan siihen asti onnistuneimpana fuusiona. Toisaalta yrityskulttuurien yhdistäminen oli vaikeaa, ja Tapiola-yhtiöissä ylläpidettiin useita vuosia tehotonta johdon kaksoismiehitystä.

## Johtohenkilöitä
*Karl Fredrik Hirvisalo, yhtiön ylilääkäri
*Aarno Kalanti, lakimies ym. 1937–, toimitusjohtaja 1951–1967
*Väinö Niiniluoto, Henki-Pohjan hallintoneuvoston jäsen 1922–, puheenjohtaja 1939–
*Väinö Puranen, hallintoneuvoston puheenjohtaja, 1960-luvun alku
*Ilmari Saari, Henki-Pohjan 1. toimitusjohtaja 1922–
*Erkka Stenberg, lakimies ym. 1948–, toimitusjohtaja 1972–1975
*Jukka Syrjänen, viimeinen toimitusjohtaja 1975–1983, sitten Tapiolan 1. toimitusjohtaja 1984–1987

## Lähteet

## Kirjallisuutta
*Itkonen, Uolevi: *Tapiola-fuusio*. Tapiola-ryhmä, 2002. .
Suzanne Danco

**Suzanne Danco** (22. tammikuuta 1911 Bryssel – 10. elokuuta 2000 Fiesole) oli belgialainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Varhaisella urallaan hän oli äänialaltaan lähempänä mezzosopraanoa.

Danco opiskeli Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa ja Erich Kleiberin suosituksesta Fernando Carpin johdolla Prahassa. Hän voitti laulukilpailun Wienissä vuonna 1936. Hän teki debyyttinsä konserttiesiintyjänä vuonna 1940 ja näyttämödebyyttinsä Genovassa Fiordiligina *[[Così fan tutte]]ssa* vuonna 1941. Danco teki ensimmäisen äänityksensä Milanossa helmikuussa 1941. Toisen maailmansodan jälkeen hän menestyi La Scalassa, jossa esiintyi Italian-ensiesityksissä *[[Peter Grimes]]ista* 1947 ja *[[Oedipus Rex]]istä* 1948. Lisäksi hän osallistui Teatro San Carlossa *[[Wozzeck]]in* Napolin-ensiesitykseen.

Danco esiintyi Glyndebournen festivaalioopperan kanssa Edinburghissa jo vuosina 1948 ja 1949 Fiordiligin roolissa Vittorio Guin johdolla. Vuonna 1951 hän teki ensimmäisen esiintymisensä itse festivaalilla Donna Elviran roolissa *[[Don Giovanni]]ssa*. Samana vuonna Danco esiintyi Covent Gardenissa Mimìnä *[[La bohème]]ssa*. Hän oli aktiivinen Mozartin rooleissa Aix-en-Provencen festivaalilla sen varhaisina vuosina. Yhdysvalloissa Danco aloitti esiintymiset 1950-luvun alussa. Hänen merkittäviin rooleihinsa kuului myös Mélisande Claude Debussyn *[[Pelléas et Mélisande]]ssa*. Danco teki Mélisandena myös ensimmäisen oopperalevytyksensä huhtikuussa 1952 Ernest Ansermet'n johtaman Orchestre de la Suisse Romanden kanssa.

Vuodesta 1960 lähtien Danco siirtyi enenevissä määrin konserttiesiintymisiin. Niissä hän keskittyi varsinkin ranskalaiseen ohjelmistoon. Danco tuli tunnetuksi Hector Berlioz'n, Claude Debussyn ja Maurice Ravelin teosten konserttiesityksistä. Viimeisen esiintymisensä hän teki Gustav Mahlerin sinfoniassa nro 4 vuonna 1970. Danco opetti ensin Accademia Musicale Chigianassa ja 1980–1990-luvuilla Britten–Pears-koulussa. Hän piti kursseja yhdessä Hugues Cuénod'n kanssa. Dancolla oli Fiesolessa huvila, jonka nimi oli Amarilli todennäköisesti Giulio Caccinin laulun mukaan. Danco kuoli Fiesolessa vuonna 2000.

## Lähteet
Kuoleman kauppiaat (Alastair MacNeillin romaani)

**Kuoleman kauppiaat** (*Red Alert*) on jännitysromaani, jonka Alastair MacNeill on kirjoittanut Alistair MacLeanin tekemän kuvitteelliseen YK:n alaiseen järjestöön Unacoon liittyvän elokuvakäsikirjoituksen pohjalta. Romaani ilmestyi vuonna 1990. Sen on suomentanut Jukka Jääskeläinen, ja suomennoksen on julkaissut WSOY vuonna 1990.

Kirjan takakannen mukaan tarina kertoo, että tappava virus on anastettu. Jos virus pääsee vapaaksi, lukemattomat ihmiset ovat vaarassa. Varkaudesta on vastuussa Punaisten prikaatien terroristiryhmä, joka hyökkää Yhdysvaltain omistamaan Rooman lähellä olevaan laboratorioon. Laboratorion tieteellinen neuvonantaja löytyy kuolleena, ja virusta sisältävä pullo on kadonnut. Prikaati aikoo myydä aineen ja saada Italian pääministerin eroamaan virastaan. Unacon agentit Mike Graham, C. W. Whitlock ja Sabrina Carver saavat tehtäväkseen tiukan aikataulun puitteissa estää katastrofin syntymisen.

## Lähteet
Vittorio Gui

**Vittorio Gui** (14. syyskuuta 1885 Rooma – 16. lokakuuta 1975 Firenze) oli italialainen kapellimestari ja säveltäjä.

Gui opiskeli sävellystä Stanislao Falchin johdolla Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa ja suoritti myös opintoja Rooman Sapienza-yliopistossa. Hän esiintyi kapellimestarina ensimmäisen kerran johtamalla *[[La Gioconda]]n* esityksen Rooman Teatro Adrianossa 7. joulukuuta 1907. Gui teki esiintymisiä Napolissa ja johti sitten La Scalassa vuosina 1923–1925 ja 1932–1934. Vuosina 1938–1939 hän johti Covent Gardenissa, johon teki paluun vuonna 1952. Gui perusti Maggio Musicale Fiorentinon vuonna 1933. Hänestä tuli Glyndebournen oopperafestivaalin pääkapellimestari vuonna 1952. 1960-luvulla hän jatkoi toimimista sen taiteellisena neuvonantajana. Gui teki viimeisen esiintymisensä kapellimestarina vain viikkoja ennen kuolemaansa.

Guin sävellysten joukossa ovat oopperat *David* (1907) ja *Fata Malerba* (1927). Hän sävelsi myös lukuisia orkesteriteoksia, kamarimusiikkia ja lauluja. Gui julkaisi tutkielman *Nerone di Arrigo Boito* (1924) ja kriittisten esseiden kokoelman *Battute d'aspetto* (1944).

## Lähteet
Anton Sjökvist

**Anton Sjökvist** (s. 1991) on ruotsalainen suunnistaja. EM-kilpailuissa Sjökvistin paras saavutus on pitkän matkan 18. sija Tessinin EM-kilpailuista 2018. Suunnistuksen maailmancupin osakilpailussa hänen paras saavutuksensa on 16. sija Østfoldin keskimatkalta vuodelta 2018. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän saavutti 41. sijan vuonna 2018. Sjökvist on voittanut Jukolan viestin neljä kertaa Stora Tuna OK:n joukkueessa.

## Lähteet
Kavaleff

**Kavaleff** on suomenruotsalainen kauppias- ja maanomistajasuku, joka saapui Suomeen 1700-luvulla. Sen juuret ulottuvat Hesseniin Saksaan ja Venäjälle. Suku siirtyi 1820-luvulla Lappeenrannasta Helsinkiin ja aloitti liiketoimiensa ohella suurmaatalouden harjoittamisen. Se tunnetaan erityisesti roolistaan suurmaatalouden kehittäjänä Suomessa.   

Kavaleffit hankkivat monta kartanoa ja tilaa nykyisten Helsingin, Vantaan ja Espoon alueilta. He omistivat muun muassa Tuomarinkylän (Domarby), Vanhan-Mankkaan (Mankans), Haltialan (Tomtbacka) kartanot sekä Mäkkylän, Niskalan (Nackböle) ja Tammiston (Rosendal) tilat.

## Kavaleffien aika Tuomarinkylän kartanossa
Kauppias Jacob Alexejevitsch Kavaleff (1799–1879) osti Tuomarinkylän kartanon Helsingin maalaiskunnasta vuonna 1845. Venäjän keisari Nikolai I oli lahjoittanut perheelle arvokkaan helmi- ja timanttikorun kiitokseksi vieraanvaraisuudesta oleskeltuaan Kavaleffin suvun talossa. Jacob käytti kartanon hankkimiseen korun myynnistä saatuja varoja.

Jacob Kavaleff (1870–1936) myi Helsingin kaupungille Tuomarinkylän kartanon päärakennuksen vuonna 1917 Helsingin kaupungille ja myös läheiset Haltialan ja Niskalan tilat vuonna 1934. Kauppakirjaan sisältyneen ehdon mukaan hänen jälkeläisillään oli oikeus asua Tuomarinkylän päärakennuksessa 1950-luvun lopulle saakka. Sen jälkeen rakennus restauroitiin ja muutettiin kartanomuseoksi. Suurin osa entisistä Kavaleffien maista siirtyi vuoden 1946 alueliitoksessa osaksi Helsinkiä. 

Osa Tuomarinkylän kartanoon kuuluvista maista jäi Kavaleffin perheen haltuun. Tuomarinkylän myynnin jälkeen vuonna 1930 hankittu Niskalan tila sekä Tammiston tilukset siirtyivät Jacob Kavaleffin pojille. Tiloista pirstottiin suurin osa rintamamiestonteiksi toisen maailmansodan jälkeen. Entisille Kavaleffien maa-alueille perustettiin myös Helsinki-Vantaan lentokenttä.
## Suvun jäseniä
* Jacob Alexejevitsch Kavaleff (1799–1879), kartanonomistaja, kauppias hyväntekeväisyyden edistäjä
* Natalia Vilhelmina Klementina Kavaleff os. Hultman (1809–1888), hyväntekeväisyyden edistäjä, kauppaneuvos Carl Hultmanin ja Lovisa Böninghin tytär
* Natalia Stjernschantz o.s. Kavaleff (1831–1858), kartano- ja kauppiassuvun tytär, aatelisnainen, tunnettu ”Valkea Rouva” -nimisenä kummituksena
* Alexis Kavaleff (1842–1887), kartanonomistaja, proviisori
* Jacob Kavaleff (1870–1936), maanviljelysneuvos, kartanonomistaja, maanviljelyn ja metsänhoidon kehittäjä, suurtilallisten yhteisten yritysten perustaja
* Nikolai Kavaleff (1876–1952), talousneuvos, agronomi ja tilanomistaja
* Carl Kavaleff (1916–1996), pedagogi ja kirjailija

## Lähteet
Horkýže Slíže

**Horkýže Slíže** on slovakialainen rockyhtye. Se perustettiin vuonna 1992 Nitrassa. Se on yksi kotimaansa suosituimmista populäärimusiikkia esittävistä yhtyeistä.

## Historia
Horkýže Slížen perustivat Peter Hrivňák, Mário Sabo ja Martin Košovan länsi-slovakialaisessa Nitran kaupungissa vuonna 1992. Ensimmäiset vuotensa he harjoittelivat paikallisessa uimahallissa ja soittivat keikkoja kulttuuritalo Ivánkassa. Yhtye julkaisi ensimmäisen debyyttialbuminsa *Prvý Slíž* vuonna 1992 omakustanteena. Sitä painettiin vain kuusisataa kappaletta.

Juraj Štefánik liittyi yhtyeen toiseksi kitaristiksi helmikuussa 1995. Samoihin aikoihin Horkýže Slíže solmi kolmen levyn mittaisen levytyssopimuksen BMG Ariola -levy-yhtiön kanssa.  Seuraavana vuonna julkaistiin heidän virallinen debyyttialbuminsa *V drom oného*. Seuraavana vuonna julkaistiin sen seuraaja *Vo Štvorici Po Opici.* Levytyssopimuksen viimeinen albumi julkaistiin vuonna 2000*.*

Vuosituhannen vaihteessa yhtye vaihtoi levy-yhtiötään ja jatkoi albumien julkaisua. Tähän aikaan Horkýže Slíže suosio alkoi kasvaa myös Slovakian länsinaapurissa Tšekissä. Vuonna 2004 tehtystä kiertueesta tšekkiyhtye Divokej Billin kanssa Horkýže Slíže alkoi saada yhä enenmmän keikkakutsuja ulkomaille. Vuonna 2006 yhtye esiintyi Irlannissa ja Yhdysvalloissa.

Nykyään Horkýže Slíže keikkailee aktiivisesti eriyisesti Slovakiassa ja Tšekissä. Yhtye on julkaissut yhteensä 12 studioalbumia joista viimeisin, *Alibaba A 40 Krátkych Songov 2* on vuodelta 2021.

## Tyyli
Pääosa Horkýže Slížen tuotannosta on tyyliltään joko punkkia tai rockia. Se on kuitenkin julkaissut hyvin monenlaisia kappaleita aina iloisesta skasta raskaaseen metallimusiikkiin. Yhtyeen laulujen sanoitukset ovat usein humoristisia ja pardoisia.

## Jäsenet
### Nykyiset jäsenet
*Peter Hrivňák (*Kuko*) - basso (1992-2018), laulu (1992–)
*Mário Sabo (*Sabotér*) - kitara, taustalaulu (1992–)
*Juraj Štefánik (*Štefko*) - kitara, taustalaulu (1995–)
*Marek Viršík (*Vandel*) - rummut, taustalaulu  (2002–)
*Veronika Smetanová - basso (2018-)

### Entiset jäsenet
*Martin Košovan (*Košo*) - rummut, taustalaulu (1992–2002)
*Martin Žiak - basso
*Noro Ivančík - basso
## Diskografia

### Studio albumit
**V Rámci Oného* (1997)
**Vo Štvorici Po Opici* (1998)
**Ja Chaču Tebja* (2000)
**Festival Chorobná 2001* (2001)
**Kýže Sliz* (2002)
**Alibaba A 40 Krátkych Songov* (2003)
**Ritero Xaperle Bax* (2004)
**Ukáž Tú Tvoju ZOO* (2007)
**54 Dole Hlavou* (2009)
**St. Mary Huana Ganja* (2012)
**Pustite Karola* (2017)
**Alibaba A 40 Krátkych Songov 2* (2021)

### Kokoelmat
**Best Uff* (2001)
**V Dobrej Viere 2001–2011* (2011)
**Platinum Collection* (2013)

### Live albumit
**Živák* (CD/DVD) (2005)

### Demot
**Prvý Slíž* (CS 1994), (CD uudelleenjulkaisu 2018)

## Lähteet

## Aiheesta muualla
Trioksaani

**Trioksaani** (C3H6O3) eli **1,3,5-trioksaani** on rengasrakenteisiin asetaaleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden yhdisteiden valmistukseen. 

## Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa trioksaani on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin, muun muassa asetoniin, etanoliin, dietyylieetteriin ja aromaattisiin tai halogenoituihin hiilivetyihin. Aine hydrolysoituu happojen vaikutuksesta formaldehydiksi. Formaldehydiä muodostuu myös kuumennettaessa trioksaania yli 150 °C:n lämpötilaan.

Trioksaania valmistetaan kuumentamalla formaldehydin väkevää vesiliuosta happaman katalyytin läsnä ollessa. Tuote tislautuu veden kanssa atseotrooppisena seoksena ja uutetaan tisleestä dikloorimetaanilla, kloroformilla, bentseenillä tai nitrobentseenillä. Viimeinen trioksaanin puhdistusvaihe on kiteytys.

Tärkein trioksaanin käyttökohde on asetaalihartsien valmistus. Sitä käytetään formaldehydinlähteenä orgaanisen kemian synteeseissä, desinfioinnissa, puun- ja tekstiilienkäsittelyissä ja valokuvauskemikaalina. 

## Lähteet
Stanislao Falchi

**Stanislao Falchi** (29. tammikuuta 1851 Terni – 14. marraskuuta 1922 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja musiikkipedagogi.

Falchi opiskeli Roomassa muun muassa Salvatore Meluzzin johdolla. Hän aloitti opettamisen Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa vuonna 1877 ja toimi sen johtajana vuosina 1902–1915. Falchin johdolla opiskelivat muiden muassa Vittorio Gui, Licinio Recife, Alessandro Bustini ja Bernardino Molinari.

Falchin sävellysten joukossa ovat oopperat *Lorhelia* (1877), *Giuditta* (1887) ja *Il Trillo del diavolo* (1899). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa Viktor Emanuel II:lle sävelletty requiem.

## Lähteet
Opus 1

**Opus 1** on suomalaisen YUP Instrumentalin studioalbumi, jonka julkaisi Kaskelotti Records 26. huhtikuuta 2024. Albumin jakelusta vastaa Playground Music. Albumin sävellystyöstä on vastannut bassokitaristi Valtteri Tynkkynen. Albumi on äänitetty syksyllä 2023 Jaba-studiolla Hankasalmella. Äänittäjänä toimi Samuli Erkkilä ja levyn on miksannut Riku Mattila. Albumi julkaistaan vinyylinä ja digitaalisesti. Kappaleeseen ”Presto Ma Non Troppo” on julkaistu Jouni Kallion ohjaama video. 

## Kappaleet
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

## Kokoonpano
* Valtteri Tynkkynen – bassokitara
* Jussi Hyyrynen – kitara
* Janne Mannonen – rummut
* Petri Tiainen – kosketinsoitin

## Arvostelut
* Kulttuuritoimitus: 
* Soundi: 

## Lähteet